title: Věc T-760/18: Žaloba podaná dne 20. prosince 2018 – Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO – New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/68

      Žaloba podaná dne 20. prosince 2018 – Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO – New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)
      (Věc T-760/18)
      (2019/C 93/88)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Intercontinental Exchange Holdings, Inc. (Atlanta, Georgia, Spojené státy) (zástupci: R. Hoy, solicitor, a J. Bowhill, QC)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: New York Mercantile Exchange, Inc. (New York, New York, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „NYMEX BRENT“ – přihláška č. 15 333 891

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. října 2018 ve věci R 102/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001.


title: Věc T-6/19: Žaloba podaná dne 4. ledna 2019 – Irish Wind Farmers’ Association a další v. Komise

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/69

      Žaloba podaná dne 4. ledna 2019 – Irish Wind Farmers’ Association a další v. Komise
      (Věc T-6/19)
      (2019/C 93/89)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Irish Wind Farmers’ Association Clg (Kilkenny, Irsko), Carrons Windfarm Ltd (Shanagolden, Irsko), Foyle Windfarm Ltd (Dublin, Irsko) a Greenoge Windfarm Ltd (Bunclody, Irsko) (zástupci: M. Segura Catalán a M. Clayton, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil Evropské komise ze dne 25. října 2018 týkající se věci SA.44671, Irsko – údajná protiprávní státní podpora poskytnutá odvětví fosilních paliv ve formě snížení daně z nemovitostí,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci jediný žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 ze dne nařízení (EU) 2015/1589 (1), navzdory pochybnostem o existenci státní podpory, čímž žalobce zbavila jejich procesních práv. Tento důvod se dělí na dvě části:

                  —

                  První část: Komise měla přijmout formální rozhodnutí. Komise stížnost řádně nezkoumala, jak požadují její vlastní pravidla, a napadený akt byl přijat v rozporu s ustanoveními nařízení (EU) 2015/1589.

                  —

                  Druhá část: Komise měla mít vážné pochybnosti o kvalifikaci opatření jako státní podpory a v důsledku toho zahájit formální vyšetřovací řízení čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) 2015/1589, zejména jelikož špatně pochopila rozsah stížnosti, řádně nezkoumala všechny informace poskytnuté stěžovatelem v rámci stížnosti, řádně nezkoumala dané opatření a zaujala nesprávný přístup k posouzení selektivnosti a nezkoumala ostatní požadavky uvedené v článku 107 SFEU.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-10/19: Žaloba podaná dne 4. ledna 2019 – United States Seafoods v. EUIPO (UNITED STATES SEAFOODS)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/69

      Žaloba podaná dne 4. ledna 2019 – United States Seafoods v. EUIPO (UNITED STATES SEAFOODS)
      (Věc T-10/19)
      (2019/C 93/90)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: United States Seafoods LLC (Seattle, Washington, Spojené státy) (zástupci: C. Spintig, S. Pietzcker a M. Prasse, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie týkající se obrazového označení UNITED STATES SEAFOODS – Přihláška č. 1 365 398

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. října 2018, ve věci R 817/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-17/19: Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – Giulia Moi v. Parlament

text:
                  11.3.2019

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  C 93/70

         Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – Giulia Moi v. Parlament
         (Věc T-17/19)
         (2019/C 93/91)
         Jednací jazyk: italština

            Účastníci řízení

            Žalobkyně: Giulia Moi ( XX (*1), Itálie) (zástupce: M. Contini, advokát)

            Žalovaný: Evropský parlament

            Návrhová žádání

         Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                     —

                     zrušil rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 12. listopadu 2018, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí předsedy Evropského parlamentu ze dne 2. října 2018 o uložení sankce paní Giulie Moi, spočívající ve ztrátě nároku na příspěvek na pobyt po dobu 12 dní z důvodu, že dotyčná psychicky obtěžovala své dva akreditované parlamentní asistenty.

                     —

                     podpůrně ve zpochybňovaném a nepravděpodobném případě, že by hlavnímu návrhovému žádání nebylo vyhověno, aniž je dotčen případný opravný prostředek, určil, že uložená disciplinární sankce je přehnaná nebo nepřiměřená, a tudíž tuto sankci nahradil sankcí podle čl. 166 písm. a) jednacího řádu Evropského parlamentu.

                     —

                     v každém případě uložil žalovanému orgánu povinnost, aby žalobkyni přiznal náhradu škody, jejíž výši spravedlivě určí, která bude spočívat v zaplacení částky určené ve výši 50 000 eur – nebo jakékoli jiné vyšší či nižší částky považované za spravedlivou – a pověřil předsedu zveřejněním této informace na plenárním zasedání Evropského parlamentu.

                     —

                     uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.

            Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává porušení zásady kontradiktornosti, práva na spravedlivý proces a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                     1.

                     Je třeba zdůraznit, že předmětná disciplinární sankce je nepodložená a patrně byla odůvodněna pouhým odkazem na zprávu Poradního výboru, který kvalifikoval chování žalobkyně bez jakéhokoli odůvodnění a důkazů jako „psychické obtěžování“.

                     2.

                     Je mimoto zjevné, že předsednictvo využilo své pravomoci zjevně nesprávně a dopustilo se zjevného zneužití pravomoci, neboť skutečnosti předložené údajně obtěžovanými asistenty nelze kvalifikovat jako „psychické obtěžování“ ve smyslu článku 12a služebního řádu.

                     3.

                     Předsednictvo se údajně dopustilo pochybení a zkreslilo skutečnosti, na kterých se zakládá rozhodnutí, s ohledem na definici pojmu „psychické obtěžování“, uvedenou v článku 12a služebního řádu. Psychickým obtěžováním se rozumí každé „nepřístojné chování“, které „trvá po delší dobu, je opakované nebo systematické“ a zahrnuje mluvené nebo psané projevy, úmyslná jednání nebo gesta učiněná úmyslně, které mohou těžce poškodit osobnost, důstojnost nebo fyzickou či psychickou integritu člověka.

                     4.

                     Po tomto upřesnění pojmu „obtěžování“ je třeba uvést, že z písemností ve spise vyplývá, že chování žalobkyně nevykazuje žádné znaky „obtěžování“ a malý počet stížností, jež se navíc vztahovaly k velmi krátkému časovému období, se týká výkonu služebních povinností asistenty a jejich přítomnosti v kanceláři a je projevem odvety vůči žalobkyni, jež se provinila tím, že podala žádost o jejich propuštění.

               Navíc žádný vnější pozorovatel s běžnou citlivostí, který je se specifickým pracovním kontextem poslanců Parlamentu a jejich přímých spolupracovníků obeznámen, by neshledal, že by jednání vytýkané žalobkyni bylo natolik přehnané a zavrženíhodné, že by mohla být poškozena osobnost, důstojnost nebo fyzická či psychická integrita dotyčných asistentů, s přihlédnutím též ke štědré odměně, kterou Parlament těmto asistentům vyplácel.

            (*1)  Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.


title: Věc T-21/19: Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – Pablosky v. EUIPO – docPrice (mediFLEX easystep)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/71

      Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – Pablosky v. EUIPO – docPrice (mediFLEX easystep)
      (Věc T-21/19)
      (2019/C 93/92)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Pablosky, SL (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: A. Tarí Lázaro, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: docPrice GmbH (Koblenz, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie mediFLEX easystep – Přihláška č. 15 730 898

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2018, ve věci R 76/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  v plném rozsahu zamítl přihlášku ochranné známky EU č. 15 730 898, pokud jde o výrobky zahrnuté do tříd 10 a 25;

                  —

                  přiznal žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-23/19: Žaloba podaná dne 14. ledna 2019 – Limango v. EUIPO – Consolidated Artists (limango)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/72

      Žaloba podaná dne 14. ledna 2019 – Limango v. EUIPO – Consolidated Artists (limango)
      (Věc T-23/19)
      (2019/C 93/93)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Limango GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: C. Hauss-Löhde, a M. Mette, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Consolidated Artists BV (Rotterdam, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „limango“ – Přihláška č. 6 943 096

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. října 2018 ve spojených věcech R 1844/2017-1 a R 2093/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  zamítl námitky v celém rozsahu,

                  —

                  uložil EUIPO a vedlejšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-24/19: Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – INC a Consorzio Stabile Sis v. Komise

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/73

      Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – INC a Consorzio Stabile Sis v. Komise
      (Věc T-24/19)
      (2019/C 93/94)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: INC SpA (Turín, Itálie) a Consorzio Stabile Sis SCpA (Turín) (zástupci: H.-G. Kamann, F. Louis a G. Tzifa, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2018) 2435 final ze dne 27. dubna 2018 ve věcech SA. 49335 (2017/N) a SA.49336 (2017/N) (1);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně ve vztahu k jednotlivým samostatným částem údajné státní podpory jeden žalobní důvod.

                  1.

                  Žalobní důvod týkající se věci SA.49336 (2017/N) vychází z toho, že Komise při přijetí napadeného rozhodnutí nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 a článku 6 nařízení (EU) 2015/1589 (2), ačkoliv se při předběžném posouzení vyskytly závažné obtíže týkající se toho, zda je oznámená individuální státní podpora ve vztahu ke správci italských zpoplatněných dálnic (Autostrade per l'Italia SpA) slučitelná s vnitřním trhem. Žalobkyně tvrdí, že Komise tím porušila čl. 108 odst. 3 SFEU a čl. 4 odst. 3 nařízení 2015/1589.

                  2.

                  Žalobní důvod týkající se věci SA.49335 (2017/N) vychází z toho, že Komise při přijetí napadeného rozhodnutí nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 a článku 6 nařízení (EU) 2015/1589, ačkoliv se při předběžném posouzení vyskytly závažné obtíže týkající se toho, zda je oznámená individuální státní podpora ve vztahu ke druhému správci italských zpoplatněných dálnic (Società Iniziative Autostradali e Servizi Spa) slučitelná s vnitřním trhem. Žalobkyně tvrdí, že Komise tím porušila čl. 108 odst. 3 SFEU a čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) 2015/1589.

         (1)  Úř. věst. 2018, C 379, s. 3.

         (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-29/19: Žaloba podaná dne 15. ledna 2019 – Idea Groupe v. EUIPO – The Logistical Approach (Idealogistic Verhoeven Greatest care in getting it there)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/73

      Žaloba podaná dne 15. ledna 2019 – Idea Groupe v. EUIPO – The Logistical Approach (Idealogistic Verhoeven Greatest care in getting it there)
      (Věc T-29/19)
      (2019/C 93/95)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Idea Groupe (Montoir de Bretagne, Francie) (zástupce: P. Langlais, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Logistical Approach BV (Uden, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie „Idealogistic Verhoeven Greatest care in getting it there“ v černé a bílé barvě a v odstínech modré – Přihláška č. 14 567 184

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. listopadu 2018, ve věci R 2064/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;

                  —

                  uložil společnosti The Logistical Approach B.V, že ponese vlastní náklady řízení vedlejšího účastníka, pokud vstoupí do řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-35/19: Žaloba podaná dne 17. ledna 2019 – Benavides Torres v. Rada

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/74

      Žaloba podaná dne 17. ledna 2019 – Benavides Torres v. Rada
      (Věc T-35/19)
      (2019/C 93/96)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Antonio José Benavides Torres (Caracas, Venezuela) (zástupci: L. Giuliano a F. Di Gianni, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/1656 (1) a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/1653 (2) v rozsahu, v jakém se jeho ustanovení týkají žalobce; a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby se žalobce dovolává jednoho žalobního důvodu vycházejícího z tvrzení, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení, když rozhodla, že jeho jméno musí být zachováno na seznamech uvedených v příloze I rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2074 (3) a v příloze IV nařízení Rady (EU) č. 2017/2063 (4) bez ohledu na skutečnost, že již neplní žádnou úlohu v rámci venezuelských politických nebo vojenských orgánů a ani s nimi není nijak spojen.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/1656 ze dne 6. listopadu 2018, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2017/2074 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. L 276, 7.11.2018, s. 10).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/1653 ze dne 6. listopadu 2018, kterým se provádí nařízení (EU) 2017/2063 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. L 276, 7.11.2018, s. 1).

         (3)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2074 ze dne 13. listopadu 2017 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. L 295, 14.11.2017, s. 60).

         (4)  Nařízení Rady (EU) 2017/2063 ze dne 13. listopadu 2017 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. L 295, 14.11.2017, s. 21).


title: Věc T-36/19: Žaloba podaná dne 18. ledna 2019 – PE Digital v. EUIPO – Spark Networks Services (ElitePartner)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/75

      Žaloba podaná dne 18. ledna 2019 – PE Digital v. EUIPO – Spark Networks Services (ElitePartner)
      (Věc T-36/19)
      (2019/C 93/97)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: PE Digital GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Spark Networks Services GmbH (Berlín, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie ElitePartner – Přihláška č. 5 996 351

         Řízení před EUIPO: řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. října 2018 ve věci R 614/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že dotčené ochranné známky Evropské unie se nedotýká důvod neplatnosti uvedený v čl. 59 odst. 1, posuzovaný ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001,

                  —

                  podpůrně: zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO, jakož i další účastnici řízení v případě, že by vstoupila i do tohoto řízení, náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 94 odst. 1 první věty nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-40/19: Žaloba podaná dne 21. ledna 2019 – Amigüitos pets & life v. EUIPO – Société des produits Nestlé (THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/76

      Žaloba podaná dne 21. ledna 2019 – Amigüitos pets & life v. EUIPO – Société des produits Nestlé (THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect)
      (Věc T-40/19)
      (2019/C 93/98)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Amigüitos pets & life, SA (Lorca, Španělsko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie „THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect“ v bílé, červené a černé barvě – Přihláška č. 15 385 719

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2018, ve věci R 272/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž vyhovělo námitce podané proti přihlášce ochranné známky EU č. 15 385 719 pro zboží zařazené do tříd 5 a 31;

                  —

                  uložil EUIPO, aby potvrdil platnost zápisu ochranné známky EU č. 15 385 719 pro veškeré zboží, pro které je požadována ochrana uvedenou ochrannou známkou;

                  —

                  uložil vedlejšímu účastníkovi a případně žalovanému, že ponesou náklady řízení před EUIPO a Tribunálem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-44/19: Žaloba podaná dne 23. ledna 2019 – Globalia Corporación Empresarial v. EUIPO – Touring Club Italiano (TC Touring Club)

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/77

      Žaloba podaná dne 23. ledna 2019 – Globalia Corporación Empresarial v. EUIPO – Touring Club Italiano (TC Touring Club)
      (Věc T-44/19)
      (2019/C 93/99)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Globalia Corporación Empresarial, SA (Llucmajor, Španělsko) (zástupce: A. Gómez López, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Touring Club Italiano (Milán, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TC Touring Club v červené a světle šedé barvě – Přihláška č. 15 299 001

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. listopadu 2018, ve věci R 448/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil z důvodu porušení čl. 95 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, které představuje podstatnou procesní vadu nebo

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil z důvodu nesprávného uplatnění čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a konstatoval, že důkaz o „skutečném“ užívání starší ochranné známky je nedostatečný nebo neprůkazný nebo

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil z důvodu nesprávného uplatnění čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a konstatoval, že mezi spornými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny;

                  —

                  uložil žalovanému a vedlejšímu účastníkovi, pokud vstoupí do řízení, náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  porušení čl. 95 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-46/19: Žaloba podaná dne 25. ledna 2019 – Řecká republika v. Evropská komise

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/78

      Žaloba podaná dne 25. ledna 2019 – Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc T-46/19)
      (2019/C 93/100)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou, A.-E. Vasilopoulou)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se Řecké republice ukládají jednorázové a paušální finanční opravy v hrubé výši 25 092 988,84 eur a čisté výši 24 851 438,56 eur v návaznosti na ověření ΑΑ/2016/013/GR týkající se podpor na plochu na základě žádostí za roky 2015/16 (rozpočtové roky 2016 a 2017, strany 63 až 74 souhrnné zprávy) a uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených Řeckou republikou.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení č. 1307/2013 (1) ze strany Komise, pokud jde o výklad a použití definice „stálé pastviny“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění v rozporu s článkem 296 SFEU, článkem 18 odst. 5 nařízení č. 640/2014 (2), pokyny pro posuzování kvality systému evidence půdy (LPIS) (Executable Test Suite (ETS) LPIS data quality measures, version 6.0) a zásadou proporcionality.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění v rozsahu, v němž žalovaná uložila další jednorázovou finanční opravu k paušální finanční opravě.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 608).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. L 181, 20.6.2014, s. 48).


title: Věc T-79/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2019 – Bekat v. EUIPO – Borbet (ARBET) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ARBET – Starší národní slovní ochranná známka BORBET – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2019 – Bekat v. EUIPO – Borbet (ARBET)
      (Věc T-79/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ARBET - Starší národní slovní ochranná známka BORBET - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 103/49)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Arif Oliver Bekat (Esslingen, Německo) (zástupce: P. Kohl, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Eberl, D. Hanf a D. Walicka, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Borbet GmbH (Hallenberg, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. prosince 2019 (věc R 1117/2017-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Borbet a A. O. Bekatem

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Arifovi Oliverovi Bekatovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.


title: Věc T-88/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2019 – Gruppo Armonie v. EUIPO (ARMONIE) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ARMONIE – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2019 – Gruppo Armonie v. EUIPO (ARMONIE)
      (Věc T-88/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ARMONIE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 103/50)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Gruppo Armonie SpA (Casalgrande, Itálie) (zástupce: G. Medri, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. prosince 2017 (věc R 2063/2017-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení ARMONIE jako ochranné známky Evropské unie

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Gruppo Armonie SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.


title: Věc T-97/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2019 – DeepMind Technologies v. EUIPO (STREAMS) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie STREAMS – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 – Dřívější praxe EUIPO“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2019 – DeepMind Technologies v. EUIPO (STREAMS)
      (Věc T-97/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie STREAMS - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 - Dřívější praxe EUIPO“)
      (2019/C 103/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DeepMind Technologies Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: T. St Quintin, barrister, K. Gilbert a G. Lodge, solicitors)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně V. Ruzek a D. Walicka, poté V. Ruzek a H. O’Neill, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. listopadu 2017 (věc R 35/2017-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení STREAMS jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti DeepMind Technologies Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.


title: Věc T-181/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. ledna 2019 – Multifit v. EUIPO (TAKE CARE) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TAKE CARE – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. ledna 2019 – Multifit v. EUIPO (TAKE CARE)
      (Věc T-181/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TAKE CARE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 103/52)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Německo) (zástupci: N. Weber a L. Thiel, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Eberl a M. Fischer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. ledna 2018 (věc R 845/2017-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení TAKE CARE jako ochranné známky Evropské unie

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Multifit Tiernahrungs GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7. 5. 2018.


title: Věc T-256/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2019 – Arezzo Indústria e Comércio v. EUIPO (SCHUTZ) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SCHUTZ – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/40

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2019 – Arezzo Indústria e Comércio v. EUIPO (SCHUTZ)
      (Věc T-256/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SCHUTZ - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 103/53)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Arezzo Indústria e Comércio, SA (Belo Horizonte, Brazílie) (zástupci: A. Sebastião a J. M. Pimenta, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. února 2018 (věc R 661/2017-4) týkajícímu se zápisu slovního označení SCHUTZ jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Arezzo Indústria e Comércio, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.


title: Věc T-332/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. února 2019 – Marry Me Group v. EUIPO (MARRY ME) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MARRY ME – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/40

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. února 2019 – Marry Me Group v. EUIPO (MARRY ME)
      (Věc T-332/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MARRY ME - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 103/54)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Marry Me Group AG (Zug, Švýcarsko) (zástupce: G. Theado, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: J. Schäfer a D. Walicka, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. března 2018 (věc R 806/2017-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení MARRY ME jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Marry Me Group AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 259, 23. 7. 2018.


title: Věc T-427/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2019 – Geske v. EUIPO (SATISFYERMEN) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SATISFYERMEN – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001 – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 94 první věta nařízení 2017/1001“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2019 – Geske v. EUIPO (SATISFYERMEN)
      (Věc T-427/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SATISFYERMEN - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 94 první věta nařízení 2017/1001“)
      (2019/C 103/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: André Geske (Lübbecke, Německo) (zástupce: R. Albrecht, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: A. Sesma Merino a S. Hanne, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. května 2018 (věc R 2603/2017-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení SATISFYERMEN jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  André Geskemu se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc T-624/16 TO: Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2019 – L’Huillier v. Gollnisch a Parlament „Námitka třetí osoby – Zamítnutí žádosti o vstup třetí osoby do řízení – Nepřípustnost“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/43

      Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2019 – L’Huillier v. Gollnisch a Parlament
      (Věc T-624/16 TO) (1)

      („Námitka třetí osoby - Zamítnutí žádosti o vstup třetí osoby do řízení - Nepřípustnost“)
      (2019/C 103/58)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Třetí osoba: Guillaume L’Huillier (Etterbeek, Belgie) (zástupce: A. Varaut, advokát)

         Žalobce v hlavním řízení: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, France) (zástupce: B. Bonnefoy-Claudet, advokát)

         Žalovaný v hlavním řízení: Evropský parlament (zástupkyně: M. Ecker a L. Vétillard, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Námitka třetí osoby proti rozsudku ze dne 7. března 2018, Gollnisch v. Parlament (T-624/16, nezveřejněný, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2018:121).

         Výrok

                  1)

                  Námitka třetí osoby se zamítá.

                  2)

                  Guillaume L’Huillier ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložil Evropský parlament.

                  3)

                  Bruno Gollnisch ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


title: Věc T-687/18: Žaloba podaná dne 21. ledna 2019 – Pilatus Bank v. ECB „Řízení o předběžných opatřeních – Hospodářská a měnová politika – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Návrh na odklad vykonatelnosti – Neexistence naléhavosti“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/43

      Žaloba podaná dne 21. ledna 2019 – Pilatus Bank v. ECB
      (Věc T-687/18)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Hospodářská a měnová politika - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
      (2019/C 103/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Pilatus Bank plc (Ta’Xbiex, Malta) (zásutpci: O.H. Behrends, M. Kirchner a L. Feddern, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: E. Yoo, M. Puidokas a A. Karpf, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti aktu Evropské centrální banky obsaženém v emailu ze dne 10. září 2018, podle něhož ECB požadovala, aby se jakákoli komunikace žalobkyně s ECB uskutečnila prostřednictvím osoby jmenované maltským úřadem pro finanční služby nebo s povolením této osoby.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-741/18: Žaloba podaná dne 18. prosince 2018 – ZZ v. ECB

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/46

      Žaloba podaná dne 18. prosince 2018 – ZZ v. ECB
      (Věc T-741/18)
      (2019/C 103/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZZ (zástupci: M. Demetriou, QC, D. Piccinin, barrister, E. Poulton, L. Carlisle a R. Molesworth, solicitors)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ECB ze dne 10. října 2018 týkající se navrhovaného nabytí kvalifikované účasti na Bance A žalobcem (ECB-SSM-2018-LV-2);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že nebylo prokázáno, že žalobce jednal s příslušnými orgány netransparentním způsobem.

                              —

                              Žalobce namítá, že důkaz, ze kterého ECB v napadeném rozhodnutí vycházela, nepředstavuje dostatečný podklad pro její závěr, že žalobce nepostupoval transparentním způsobem, což mohlo zpochybnit jeho bezúhonnost.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, k němuž došlo při konstatování, že poctivé jednání žalobce se třetí stranou zpochybňuje jeho bezúhonnost.

                              —

                              Žalobce namítá, že se ECB dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že jednání žalobce se třetí stranou zpochybňuje jeho bezúhonnost v situaci, kdy ECB uznala, že žalobce v dané době a za daných okolností nevěděl o žádném protiprávním jednání této třetí strany a byl pouze jeho nevinnou obětí.


title: Věc T-763/18: Žaloba podaná dne 30. prosince 2018 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi v. Evropská komise

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/47

      Žaloba podaná dne 30. prosince 2018 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi v. Evropská komise
      (Věc T-763/18)
      (2019/C 103/62)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Lazarus Kft.) (Békés, Maďarsko) (zástupce: L. Szabó, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  primárně zrušil rozhodnutí Komise přijaté dne 20. července 2011 ve věci SA. 29432 – CP 290/2009 – Maďarsko – „Podpora pro zaměstnávání zdravotně postižených pracovníků, která v důsledku diskriminační povahy právní úpravy může být protiprávní“ (dále jen „primárně napadené rozhodnutí“);

                  —

                  podpůrně zrušil rozhodnutí Komise přijaté dne 25. ledna 2017 ve věci SA. 45498 (FC/2016) – „Stížnost OPS Újpest-lift Kft. podaná v souvislosti se státními podporami poskytnutými v letech 2006 až 2012 podnikům zaměstnávajícím zdravotně postižené pracovníky“ (dále jen „podpůrně napadené rozhodnutí“);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby uvádí žalobkyně jeden žalobní důvod pro každé z návrhových žádání.

                  1.

                  Žalobní důvod pro primární návrhové žádání: nesprávné právní posouzení a nesprávné hodnocení dostupných důkazů
                  Maďarské orgány v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU poskytly protiprávní státní podpory jednomu a dvaceti přijímajícím podnikům v soutěžním vztahu se žalobkyní. Tyto podpory nebyly určeny jen na dodatečné náklady vyvolané zaměstnáváním zdravotně postižených pracovníků, ale byly z nich financovány režijní náklady přijímajících podniků, čímž byla narušena hospodářská soutěž. V primárně napadeném rozhodnutí Komise uvedla, že celková částka podpor poskytnutých přijímajícím podnikům nepřesahuje celkovou výši podpor, které lze přiznat v souladu s články 41 a 42 obecného nařízení o blokových výjimkách (1), takže sporné podpory jsou pro účely čl. 107 odst. 3 SFEU v zásadě slučitelné s vnitřním trhem. Primárně napadené rozhodnutí se nezabývá škodlivými účinky, které pro žalobkyni vyplývají z vnitrostátních opatření, jejichž prostřednictvím byly podpory přiznány, v důsledku čehož je v rozporu s procesními právy, jichž žalobkyně požívá na základě čl. 108 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Žalobní důvod pro podpůrné návrhové žádání: nesprávné právní posouzení a zjevné zkreslení dostupných důkazů
                  Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně zkreslila dostupné důkazy, když v podpůrně napadeném rozhodnutí uvedla, že stížnost OPS Újpest-lift Kft. neobsahuje žádné nové právní nebo skutkové informace, které by mohly vést ke změně způsobu, jakým Komise posoudila věc SA. 29432 – CP 290/2009. Podpůrně napadené rozhodnutí se nezabývá škodlivými účinky, které pro žalobkyni vyplývají z vnitrostátních opatření, jejichž prostřednictvím byly podpory přiznány, v důsledku čehož je v rozporu s procesními právy, jichž žalobkyně požívá na základě čl. 108 odst. 2 SFEU.

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články [107 a 108 SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách (Úř. věst. 2008, L 214, s. 3).


title: Věc T-13/19: Žaloba podaná dne 8. ledna 2019 – Česká republika v. Komise

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/48

      Žaloba podaná dne 8. ledna 2019 – Česká republika v. Komise
      (Věc T-13/19)
      (2019/C 103/63)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil a O. Serdula, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že Evropská komise porušila své povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, když v návaznosti na podmíněné poskytnutí tradičních vlastních zdrojů ve výši 40 482 255,- Kč ze strany České republiky nezahájila proti České republice v této souvislosti řízení pro porušení povinnosti ani spornou částku nevrátila, a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod.
      Česká republika je přesvědčena, že povinnost Evropské komise jednat ve výše uvedeném smyslu vyplývá ze zásady loajální spolupráce ve smyslu čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii ve spojení s právem na účinnou právní ochranu ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.
      Vzhledem k tomu, že podle judikatury Soudního dvora (1) může spor mezi členským státem a Evropskou komisí v oblasti tradičních vlastních zdrojů autoritativně rozhodnout pouze Soudní dvůr v rámci řízení pro porušení povinnosti, musí Evropská komise v návaznosti na provedení podmíněné platby bez zbytečného odkladu toto řízení zahájit, nebo podmíněnou platbu vrátit, pokud pro zahájení takového řízení neshledá důvody.
      Česká republika spornou částku podmíněně odvedla na účet Evropské komise již v roce 2015. Evropská komise však s Českou republikou v dané věci řízení pro porušení povinnosti nezahájila a podmíněně odvedenou částku nevrátila, ačkoliv byla k takovému jednání ze strany České republiky formálně vyzvána. Česká republika je proto přesvědčena, že byly splněny podmínky pro konstatování nečinnosti Komise.

         (1)  Srov. rozsudek ze dne 25. října 2017, Slovensko v. Komise (C-593/15 P a C-594/15 P, EU:C:2017:800) a rozsudek ze dne 25. října 2017, Rumunsko v. Komise (C-599/15 P, EU:C:2017:801).


title: Věc T-25/19: Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – AD v. ECHA

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/49

      Žaloba podaná dne 11. ledna 2019 – AD v. ECHA
      (Věc T-25/19)
      (2019/C 103/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: AD (zástupkyně: L. Levi a N. Flandin, advokátky)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované ze dne 28. března 2018 neobnovit žalobkyni pracovní smlouvu uzavřenou s ECHA;

                  —

                  zrušil oznámení o volném pracovním místě, které ECHA zveřejnila dne 9. března 2018 a které se týkalo pozice smluvního zaměstnance FG II, jelikož se v něm nabízí pozice, v jejímž rámci mají být vykonávány tytéž úkoly, jaké vykonávala žalobkyně na základě smlouvy dočasného zaměstnance;

                  —

                  případně zrušil i rozhodnutí žalované ze dne 1. října 2018, které bylo žalobkyni doručeno dne 2. října 2018 a kterým byla zamítnuta její stížnost proti rozhodnutí o neobnovení smlouvy;

                  —

                  uložil náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která žalobkyni vznikla;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení pracovních pokynů stanovených ECHA, které se týkají obnovení nebo neobnovení smluv, a zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu a konkrétně práva být vyslechnut.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti řádné péče.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že důvody, o které se ECHA opírala, když neobnovila předmětnou pracovní smlouvu, jsou zjevně nesprávné a svědčí o zneužití pravomoci.


title: Věc C-221/18 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 13. prosince 2018 – Électricité de France (EDF) v. Evropská komise, Francouzská republika „Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Státní podpory – První rozhodnutí Evropské komise – Opatření státní podpory prohlášené za neslučitelné s vnitřním trhem – Zrušení Tribunálem Evropské unie – Potvrzení Soudním dvorem Evropské unie – Druhé rozhodnutí Komise – Opatření státní podpory prohlášené za neslučitelné s vnitřním trhem – Zamítnutí žaloby na neplatnost – Článek 266 SFEU – Porušení překážky věci pravomocně rozsouzené přiznané prvnímu rozsudku Tribunálu – Zkreslení důkazů – Nedodržení povinnosti provést řádné a nestranné šetření uložené Komisi Tribunálem – Nedostatek odůvodnění – Posouzení opatření – Nová podpora nebo existující podpora“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/6

      Usnesení Soudního dvora ze dne 13. prosince 2018 – Électricité de France (EDF) v. Evropská komise, Francouzská republika
      (Věc C-221/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Státní podpory - První rozhodnutí Evropské komise - Opatření státní podpory prohlášené za neslučitelné s vnitřním trhem - Zrušení Tribunálem Evropské unie - Potvrzení Soudním dvorem Evropské unie - Druhé rozhodnutí Komise - Opatření státní podpory prohlášené za neslučitelné s vnitřním trhem - Zamítnutí žaloby na neplatnost - Článek 266 SFEU - Porušení překážky věci pravomocně rozsouzené přiznané prvnímu rozsudku Tribunálu - Zkreslení důkazů - Nedodržení povinnosti provést řádné a nestranné šetření uložené Komisi Tribunálem - Nedostatek odůvodnění - Posouzení opatření - Nová podpora nebo existující podpora“)
      (2019/C 103/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Électricité de France (EDF) (zástupce: M. Debroux, advikát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, B. Stromsky a D. Recchia, zmocněnci), Francouzská republika

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Électricité de France (EDF) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 182, 28.5.2018.


title: Věc C-561/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 4. září 2018 – Solvay Chemicals GmbH v. Bundesrepublik Deutschland

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 4. září 2018 – Solvay Chemicals GmbH v. Bundesrepublik Deutschland
      (Věc C-561/18)
      (2019/C 103/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Solvay Chemicals GmbH

         Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
      Soudní dvůr (první senát) rozhodl v usnesení ze dne 6. února 2019 takto:
      Ustanovení čl. 49 odst. 1 druhého pododstavce nařízení Komise (EU) č. 601/2012 ze dne 21. června 2012 o monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1) a bodu 20 části B přílohy IV tohoto nařízení jsou neplatná v rozsahu, v němž do emisí ze zařízení na výrobu uhličitanu sodného systematicky zařazují oxid uhličitý (CO2) přemístěný do jiného zařízení za účelem výroby PCC bez ohledu na to, zda byl tento oxid uhličitý uvolněn do atmosféry či nikoli.

         (1)  Úř. věst. 2012, L 181, s. 30.


title: Věc C-674/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. října 2018 – EM v. TMD Friction GmbH

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. října 2018 – EM v. TMD Friction GmbH
      (Věc C-674/18)
      (2019/C 103/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EM

         Žalovaná: TMD Friction GmbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Umožňuje čl. 3 odst. 4 směrnice Rady 2001/23/ES (1) ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů v případě převodu podniku po zahájení úpadkového řízení ohledně majetku převodce podniku podle vnitrostátního práva, který v zásadě nařizuje použití čl. 3 odst. 1 a odst. 3 směrnice 2001/23/ES i pro nároky zaměstnanců na starobní, invalidní nebo pozůstalostní důchody plynoucí ze systémů podnikového nebo mezipodnikového připojištění v případě převodu podniku, takové omezení, ze kterého by plynulo, že nabyvatel neručí za nabývané právní nároky, které se vztahují na dobu trvání zaměstnaneckého poměru před zahájením úpadkového řízení?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Řídí se opatření podle čl. 3 odst. 4 písm. b směrnice 2001/23/ES, která jsou nezbytná k ochraně zájmů zaměstnanců ohledně jejich nabytých nebo nabývaných nároků na starobní důchod z podnikového nebo mezipodnikového připojištění v případě převodu podniku po zahájení úpadkového řízení ohledně majetku převodce podniku úrovní ochrany požadované podle čl. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (2) ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou předloženou otázku:
                  Je třeba čl. 3 odst. 4 písm. b směrnice 2001/23/ES vykládat v tom smyslu, že opatření nezbytná k ochraně zájmů zaměstnanců ohledně jejich nabytých nebo nabývaných nároků na starobní důchod ze systému podnikového nebo mezipodnikového připojištění byla přijata, pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví, že

                              —

                              závazek poskytnout v budoucnu starobní důchod z podnikového nebo mezipodnikového připojištění zaměstnanci, který je převzat v souvislosti s převodem podniku v úpadku, v zásadě přechází na nabyvatele podniku,

                              —

                              nabyvatel podniku ručí za budoucí nároky na důchodové zabezpečení v rozsahu odpovídajícím počtu odpracovaných let v podniku po zahájení úpadkového řízení,

                              —

                              instituce, zřízená podle vnitrostátních právních předpisů k pojištění proti platební neschopnosti v tomto případě není povinná uhradit část budoucích nároků na důchodové zabezpečení vzniklých před zahájením úpadkového řízení a

                              —

                              zaměstnanec má možnost uplatnit hodnotu části svého budoucího nároku na důchodové zabezpečení získané před zahájením úpadkového řízení v rámci úpadkového řízení vůči převodci?

                  4)

                  Je čl. 5 odst. 2 písm. a směrnice 2001/23/ES, v případě, že vnitrostátní právo stanoví použití čl. 3 a 4 směrnice 2001/23/ES také pro případ převodu podniku během úpadkového řízení, použitelný na nabývané penzijní nároky zaměstnanců z podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění, které sice vznikly již před zahájením úpadkového řízení, ale které vedou ke vzniku nároku zaměstnance na plnění teprve ve chvíli, kdy nastanou skutečnosti rozhodné pro počátek plnění, tedy v době pozdější?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na druhou nebo na čtvrtou otázku:
                  Vztahuje se minimální úroveň ochrany, kterou musí členské státy zaručit podle článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, také na povinnost zajištění nabývaných nároků na důchodové zabezpečení, které v době zahájení úpadkového řízení podle vnitrostátních právních předpisů ještě nebyly ze zákona nezrušitelné, a které se stanou nezrušitelnými právě jen z toho důvodu, že pracovní poměr nebude ukončen v souvislosti s úpadkem?

                  6)

                  V případě kladné odpovědi na pátou otázku:
                  Za jakých okolností lze ztráty na dávkách podnikového starobního důchodu, které bývalý zaměstnanec utrpěl z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele, považovat za zjevně nepřiměřené a založit tak povinnost členských států zajistit minimální ochranu podle článku 8 směrnice 2008/94/ES, ačkoli zaměstnanec dostane minimálně polovinu dávek, které vyplynou z jeho nabytých penzijních nároků?

                  7)

                  V případě kladné odpovědi na pátou otázku:
                  Bude nezbytná ochrana nabývaných právních nároků zaměstnance na důchodové zabezpečení podle čl. 3 odst. 4 písm. b) směrnice 2001/23/ES nebo podle čl. 5 odst. 2 písm. a) směrnice 2001/23/ES – rovnocenná ochraně podle článku 8 směrnice 2008/94/ES – zajištěna také tehdy, když nebude vyplývat z předpisů vnitrostátního práva, ale pouze z přímé použitelnosti článku 8 směrnice 2008/94/ES?

                  8)

                  V případě kladné odpovědi na sedmou otázku:
                  Bude mít článek 8 směrnice 2008/94/ES přímý účinek, kterého se může každý jednotlivý zaměstnanec domáhat před vnitrostátním soudem, i v případě, kdy sice obdržel nejméně polovinu dávek, které vyplývají z jeho nabytých penzijních nároků, ale jeho ztráty utrpěné z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele je nutné považovat za nepřiměřené?

                  9)

                  V případě kladné odpovědi na osmou otázku:
                  Je soukromoprávní instituce, která je členským státem – pro zaměstnavatele povinně – určena jako instituce pro pojištění proti platební neschopnosti v oblasti podnikového důchodového zabezpečení, která podléhá státnímu dohledu nad finančními službami a která z moci veřejného práva vybírá od zaměstnavatelů příspěvky na pojištění proti platební neschopnosti a která může jako orgán veřejné moci vytvářet podmínky pro nucený výkon rozhodnutí prostřednictvím správního aktu, orgánem veřejné moci tohoto členského státu?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 82, s. 16.

         (2)  Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


title: Věc C-675/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. října 2018 – FL v. TMD Friction EsCo GmbH

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. října 2018 – FL v. TMD Friction EsCo GmbH
      (Věc C-675/18)
      (2019/C 103/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbetsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: FL

         Žalovaná: TMD Friction EsCo GmbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Umožňuje čl. 3 odst. 4 směrnice Rady 2001/23/ES (1) ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů v případě převodu podniku po zahájení úpadkového řízení ohledně majetku převodce podniku podle vnitrostátního práva, který v zásadě nařizuje použití čl. 3 odst. 1 a odst. 3 směrnice 2001/23/ES i pro nároky zaměstnanců na starobní, invalidní nebo pozůstalostní důchody plynoucí ze systémů podnikového nebo mezipodnikového připojištění v případě převodu podniku, takové omezení, ze kterého by plynulo, že nabyvatel neručí za nabývané právní nároky, které se vztahují na dobu trvání zaměstnání před zahájením úpadkového řízení?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Řídí se opatření podle čl. 3 odst. 4 písm. b směrnice 2001/23/ES, která jsou nezbytná k ochraně zájmů zaměstnanců ohledně jejich nabytých nebo nabývaných nároků na starobní důchod z podnikového nebo mezipodnikového připojištění v případě převodu podniku po zahájení úpadkového řízení ohledně majetku převodce podniku úrovní ochrany požadované podle čl. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (2) ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku:
                  Je třeba čl. 3 odst. 4 písm. b) směrnice 2001/23/ES vykládat v tom smyslu, že opatření nezbytná k ochraně zájmů zaměstnanců ohledně jejich nabytých nebo nabývaných nároků na starobní důchod ze systému podnikového nebo mezipodnikového připojištění byla přijata, pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví, že

                              —

                              závazek poskytnout v budoucnu starobní důchod z podnikového nebo mezipodnikového připojištění zaměstnanci, který je převzat v souvislosti s převodem podniku v úpadku, v zásadě přechází na nabyvatele podniku,

                              —

                              nabyvatel podniku ručí za nabývané penzijní nároky, jejichž výše je stanovena mimo jiné na základě doby trvání zaměstnání v podniku a odměny v okamžiku splnění pojistné podmínky v rozsahu odpovídajícím počtu odpracovaných let v podniku po zahájení úpadkového řízení,

                              —

                              instituce, zřízená podle vnitrostátních právních předpisů k pojištění proti platební neschopnosti v tomto případě musí vstoupit do části nabývaných nároků na důchodové zabezpečení, přičemž její výše je stanovena na základě pracovní odměny, kterou zaměstnanec dostával v okamžiku úpadkového řízení a

                              —

                              ani nabyvatel ani instituce zřízená k pojištění proti platební neschopnosti nejsou odpovědny za zvýšení nabývaných nároků na důchodové zabezpečení, k němuž sice došlo na základě zvýšení pracovní odměny po zahájení úpadkového řízení, avšak pro doby zaměstnání odpracované v podniku před tímto okamžikem,

                              —

                              zaměstnanec má možnost uplatnit rozdíl v hodnotě svých nabývaných nároků v rámci úpadkového řízení převodce?

                  4)

                  Je čl. 5 odst. 2 písm. a směrnice 2001/23/ES, v případě, že vnitrostátní právo stanoví použití čl. 3 a 4 směrnice 2001/23/ES také pro případ převodu podniku během úpadkového řízení, použitelný na nabývané penzijní nároky zaměstnanců z podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění, které sice vznikly již před zahájením úpadkového řízení, ale které vedou ke vzniku nároku zaměstnance na plnění teprve ve chvíli, kdy nastanou skutečnosti rozhodné pro počátek plnění, tedy v době pozdější?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na druhou nebo čtvrtou otázku:
                  Vztahuje se minimální úroveň ochrany, kterou musí členské státy zaručit podle článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, také na část nároků na důchodové zabezpečení nabývaných v okamžiku zahájení úpadkového řízení, která vznikla jen z toho důvodu, že pracovní poměr není ukončen v souvislosti s úpadkem?

                  6)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Za jakých okolností lze ztráty na dávkách podnikového starobního důchodu, které bývalý zaměstnanec utrpěl z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele, považovat za zjevně nepřiměřené a založit tak povinnost členských států zajistit minimální ochranu podle článku 8 směrnice 2008/94/ES, ačkoli bývalý zaměstnanec obdrží minimálně polovinu dávek, které vyplynou z jeho nabytých penzijních nároků?

                  7)

                  V případě kladné odpovědi na pátou otázku:
                  Bude nezbytná ochrana nabývaných nároků zaměstnance na důchodové zabezpečení podle čl. 3 odst. 4 písm. b) směrnice 2001/23/ES nebo podle čl. 5 odst. 2 písm. a) směrnice 2001/23/ES – rovnocenná ochraně podle článku 8 směrnice 2008/94/ES – zajištěna také tehdy, když nebude vyplývat z předpisů vnitrostátního práva, ale pouze z přímé použitelnosti článku 8 směrnice 2008/94/ES?

                  8)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Bude mít článek 8 směrnice 2008/94/ES přímý účinek, kterého se může každý jednotlivý zaměstnanec domáhat před vnitrostátním soudem, i v případě, kdy sice obdržel nejméně polovinu dávek, které vyplývají z jeho nabytých penzijních nároků, ale jeho ztráty utrpěné z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele je nutné považovat za nepřiměřené?

                  9)

                  V případě kladné odpovědi na osmou otázku:
                  Je soukromoprávní instituce, která je členským státem – pro zaměstnavatele povinně – určena jako instituce pro pojištění proti platební neschopnosti v oblasti podnikového důchodového pojištění, která podléhá státnímu dohledu nad finančními službami a která z moci veřejného práva vybírá od zaměstnavatelů příspěvky na pojištění proti platební neschopnosti a která může jako orgán veřejné moci vytvářet podmínky pro nucený výkon rozhodnutí prostřednictvím správního aktu, orgánem veřejné moci tohoto členského státu?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 82, s. 16.

         (2)  Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


title: Věc C-719/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 15. listopadu 2018 – Vivendi SA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 15. listopadu 2018 – Vivendi SA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Věc C-719/18)
      (2019/C 103/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vivendi SA

         Žalovaný: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Předběžné otázky

                  1)

                  Ačkoli členské státy mohou stanovit, kdy se podniky nachází v dominantním postavení (s následným uložením zvláštních povinností těmto podnikům), je ustanovení uvedené v čl. 43 odst. 11 legislativního nařízení č. 177 ze dne 31. července 2005, ve znění platném ke dni přijetí napadeného rozhodnutí, podle něhož „podniky, a to i prostřednictvím ovládaných nebo přidružených společností, jejichž příjmy v odvětví elektronických komunikací, jak je definováno článkem 18 legislativního nařízení č. 259 ze dne 1. srpna 2003, jsou vyšší než 40 procent celkových příjmů tohoto odvětví, nemohou v integrovaném komunikačním systému dosáhnout příjmů vyšších než 10 procent tohoto systému“, v rozporu s unijním právem, a zejména se zásadou volného pohybu kapitálu podle článku 63 SFEU v rozsahu, v němž je prostřednictvím odkazu na článek 18 zákoníku o elektronických komunikacích předmětné odvětví omezeno na trhy, které umožňují regulaci ex ante, a to navzdory obecné zkušenosti, podle níž jsou informace (k jejichž pluralitě je ustanovení určeno) stále častěji přenášeny prostřednictvím internetu, osobních počítačů a mobilních telefonů, což činí vyloučení, zejména, maloobchodních služeb mobilních telefonů z tohoto odvětví neopodstatněné, a to pouze z důvodu, že působí v režimu plné hospodářské soutěže, a rovněž při zohlednění skutečnosti, že Úřad právě u příležitosti projednávané věci vymezil hranice odvětví elektronických komunikací pro účely použití výše zmíněného čl. 43 odst. 11 s přihlédnutím pouze k trhům, u nichž byla provedena nejméně jedna analýza od vstupu zákoníku o elektronických komunikacích v platnost, tedy od roku 2003 do současnosti, a k příjmům odvozeným z posledního užitečného posouzení, které bylo provedeno v roce 2015?

                  2)

                  Brání zásady týkající se ochrany svobody usazování a volného pohybu služeb, které jsou uvedeny v článcích 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), články 15 a 16 směrnice 2002/21/ES (1) [o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací], jejichž účelem je chránit pluralitu a svobodu projevu, a unijní zásada proporcionality takové vnitrostátní právní úpravě v oblasti veřejných audiovizuálních a rozhlasových mediálních služeb, jako je italská právní úprava obsažená v čl. 43 odst. 11 a 14, podle které se příjmy, které jsou relevantní pro stanovení druhé prahové hodnoty ve výši 10 %, vztahují i na podniky, které nejsou ani ovládány ani nepodléhají dominantnímu vlivu, ale jsou podniky pouze „přidruženými“ v souladu s článkem 2359 italského občanského zákoníku (na který je odkazováno v čl. 43 odst. 14), i když ve vztahu k posledně uvedeným podnikům není vykonáván žádný vliv ohledně informací, které mají být šířeny?

                  3)

                  Brání zásady týkající se svobody usazování a volného pohybu služeb, které jsou uvedeny v článcích 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), články 15 a 16 směrnice 2002/21/ES, zásady v oblasti ochrany plurality zdrojů informací a hospodářské soutěže v rozhlasovém a televizním odvětví uvedené ve směrnici 2010/13/EU (2) o audiovizuálních mediálních službách a ve směrnici 2002/21/ES takové vnitrostátní právní úpravě, jako je legislativní nařízení č. 177/2005, které v čl. 43 odst. 9 a 11 podřizuje „subjekty, které jsou povinny zaregistrovat se do rejstříku komunikačních operátorů zřízeného podle čl. 1 odst. 6 písm. a) čísla 5 zákona č. 249 ze dne 31. července 1997“ (tedy subjekty, které jsou příjemci koncese nebo povolení ze strany Úřadu nebo jiných příslušných orgánů na základě platné právní úpravy, jakož i podniky prodávající reklamu, která je vysílána všemi možnými způsoby, vydavatelství atd. uvedené v odstavci 9) velmi rozdílným prahovým hodnotám (20 %, resp. 10 %) ve vztahu k podnikům působícím v odvětví elektronických komunikací, jak bylo definováno výše (v rámci odstavce 11)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 33).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) (Úř. věst. 2010, L 95, s. 1).


title: Věc C-760/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Lasithiou (Řecko) dne 4. prosince 2018 – M.V. a další v. Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou“

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Lasithiou (Řecko) dne 4. prosince 2018 – M.V. a další v. Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou“
      (Věc C-760/18)
      (2019/C 103/11)
      Jednací jazyk: řečtina

         Předkládající soud

      Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grecia)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: M.V. a další

         Žalovaná: Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou“

         Předběžné otázky

                  1)

                  Ohrožuje cíl a užitečný účinek rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřenou dne 18. března 1999, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřenou mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43), výklad ustanovení vnitrostátního práva, která provádějí do vnitrostátního práva uvedenou rámcovou dohodu, v tom smyslu, že z definice „po sobě jdoucí“ pracovní smlouvy na dobu určitou ve smyslu ustanovení 1 a 5 odst. 2 rámcové dohody je na základě článku 167 zákona č. 4099/2012 vyloučeno automatické prodloužení pracovních smluv na dobu určitou zaměstnanců v oblasti městského úklidu s odůvodněním, že se nejedná o nové uzavření smlouvy na dobu určitou písemnou formou, nýbrž jde o prodloužení doby platnosti stávající pracovní smlouvy?

                  2)

                  V případě stanovení a uplatňování praxe přijímání zaměstnanců v oblasti městského, která je v rozporu s opatřením k předcházení zneužití vznikajícímu využitím po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, které jsou právně upraveny opatřením, jež provádí do vnitrostátního práva ustanovení 5 odst. 1 rámcové úmluvy, zahrnuje povinnost vnitrostátního soudu vykládat vnitrostátní právo v souladu s unijním právem také použití takového ustanovení vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920, pokud se jedná o právní opatření ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 rámcové dohody, které umožňuje, aby soud správně právně kvalifikoval po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou používané za účelem pokrytí nepřetržité a dlouhotrvající potřeby územních samosprávných celků v oblasti městského úklidu jako smlouvy na dobu neurčitou?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku je nepřiměřeným omezením povinnosti vnitrostátního soudu vykládat vnitrostátní právo v souladu s unijním právem takové ustanovení, které má právní sílu ústavního zákona, jako je čl. 103 odst. 7 a 8 řecké ústavy ve znění z roku 2001, které v sektoru veřejné správy zcela zakazuje přeměnu pracovních smluv na dobu určitou uzavřených za platnosti uvedeného ustanovení na smlouvy na dobu neurčitou, čímž znemožňuje použití takového právního opatření vnitrostátního práva ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 rámcové dohody, které existovalo předtím a které je stále platné, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920, a neumožňuje, aby soud v průběhu soudního řízení změnil právní kvalifikaci po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou používaných za účelem pokrytí nepřetržité a dlouhotrvající potřeby územních samosprávných celků v oblasti městského úklidu na smlouvy na dobu neurčitou ani v případě, že tyto smlouvy jsou určeny k pokrytí nepřetržité a dlouhotrvající potřeby?


title: Věc C-827/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Kamenz (Německo) dne 24. prosince 2018 – MC v. ND

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Kamenz (Německo) dne 24. prosince 2018 – MC v. ND
      (Věc C-827/18)
      (2019/C 103/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Kamenz

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: MC

         Žalovaná: ND

         Předběžná otázka

      Jedná se v případě sporné hlavní pohledávky ve výši 535 eur, založené na kupní smlouvě uzavřené dne 10. února 2016 formou notářského zápisu, jejímž předmětem je koupě bytu v obci Großröhrsdorf, která spadá do obvodu Amtsgericht Kamenz (okresní soud v Kamenzi), a to konkrétně převod vlastnictví a užívání tohoto bytu na žalobce dne 1. dubna 2016 v souladu s § 6 uvedené notářské smlouvy, a která spočívá v zaplacení nájemného, které nájemce dotyčného bytu k tomuto datu hradil žalované, o řízení ve smyslu článku 22 Luganské úmluvy (1), jehož předmětem jsou věcná práva k nemovitostem a nájem nemovitostí, nebo musí být mezinárodní příslušnost německého soudu odvozena z jiného ustanovení Luganské úmluvy, anebo je založena mezinárodní příslušnost švýcarského soudu podle bydliště žalovaného (čl. 2 odst. 1 ve spojení s čl. 5 bodem 1 Luganské úmluvy)?

         (1)  Úmluva o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze dne 30. října 2007 („Luganská úmluva II“), Úř. věst. 2009, L 147, s. 5.


title: Věc C-17/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 10. ledna 2019 – Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 10. ledna 2019 – Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures
      (Věc C-17/19)
      (2019/C 103/13)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures

         Předběžná otázka

      Musí být článek 11 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (1), ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (2) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005 (3), a článek 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (4) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení vykládány tak, že osvědčení E 101 vydané institucí určenou příslušným orgánem členského státu ve smyslu čl. 14 odst. 1 a 2 písm. b) nařízení č. 1408/71 ve znění změněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, nebo osvědčení A1 vydané podle čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení je závazné pro soudy členského státu, v němž se práce provádí, za účelem určení použitelných právních předpisů nikoliv pouze v systému sociálního zabezpečení, ale také v pracovním právu, pokud tato právní úprava definuje povinnosti zaměstnavatelů a práva zaměstnanců, takže na konci kontradiktorního řízení mohou soudy odmítnout uvedená osvědčení pouze tehdy, pokud z posouzení důkazů shromážděných v průběhu vyšetřování, z nichž lze odvodit, že tato osvědčení byla získána nebo byla uplatněna podvodně a že k tomu vydávající instituce nepřihlédla, soudy v přiměřené lhůtě určí podvod, jehož objektivní stránka spočívá v nesplnění podmínek stanovených v některém z ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004, a subjektivní stránkou je úmysl obviněné osoby obejít podmínky pro vydání takového osvědčení nebo se jim vyhnout s cílem získat s tím spojenou výhodu?

         (1)  Úř. věst. L 74, s. 1.

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, kterým se mění a aktualizuje nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a nařízení (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. 1996, L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 3).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 117, s. 1).

         (4)  Úř. věst. L 284, s. 1.


title: Věc C-19/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 11. ledna 2019 – Belgický stát v. Pantochim SA, v likvidaci

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 11. ledna 2019 – Belgický stát v. Pantochim SA, v likvidaci
      (Věc C-19/19)
      (2019/C 103/14)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Belgický stát

         Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Pantochim SA, v likvidaci

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení, podle něhož je s pohledávkou, která je předmětem žádosti o vymáhání, „zacházeno jako s pohledávkou členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán“, jak je stanoveno v čl. 6 [druhém pododstavci] směrnice Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (1), který nahradil čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (2), vykládáno v tom smyslu, že pohledávka dožadujícího státu je postavena na roveň pohledávce dožádaného státu, takže pohledávka dožadujícího státu získává postavení pohledávky dožádaného státu?

                  2)

                  Musí být pojem „přednostní zacházení“ podle článku 10 směrnice Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 a před kodifikací podle článku 10 směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 vykládán jako přednostní právo spojené s pohledávkou, které jí přiznává právo přednosti před ostatními pohledávkami v případě konkursu, nebo jako jakýkoli mechanismus, který v případě konkursu vede k přednostnímu uhrazení pohledávky?

                  3)

                  Je třeba možnost, kterou má daňová správa za podmínek stanovených v článku 334 programového zákona ze dne 27. listopadu 2004 k dispozici k provedení započtení v případě konkursu, považovat za přednostní zacházení ve smyslu článku 10 výše uvedených směrnic?

         (1)  Úř. věst. L 150, s. 28.

         (2)  Úř. věst. L 73, s. 18. Směrnice 2008/55/ES uvádí (poznámka pod čarou 3), že původní název směrnice 76/308/EHS byl pozměněn směrnicí 79/1071/EHS (Úř. věst. L 331, s. 10), směrnicí 92/12/EHS (Úř. věst. L 76, s. 1) a směrnicí 2001/44/ES (Úř. věst. L 175, s. 17).


title: Věc C-29/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundessozialgericht (Německo) dne 16. ledna 2019 – ZP v. Bundesagentur für Arbeit

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundessozialgericht (Německo) dne 16. ledna 2019 – ZP v. Bundesagentur für Arbeit
      (Věc C-29/19)
      (2019/C 103/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundessozialgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: ZP

         Žalovaný: Bundesagentur für Arbeit

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 62 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 (1) ve spojení s čl. 62 odst. 2 nařízení (ES) č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že při nezaměstnanosti pracovníka musí příslušná instituce členského státu bydliště založit výpočet dávek na „platu“, který dotyčná osoba „obdržela“ za svou poslední činnost zaměstnance na území této instituce, i tehdy, pokud podle vnitrostátních právních předpisů upravujících podporu v nezaměstnanosti, platných pro příslušnou instituci, tento výdělek nelze zohlednit kvůli nedostatečné době jeho pobírání a namísto toho je předepsáno stanovení výše dávek za pomoci fikce?

                  2.

                  Musí být čl. 62 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 ve spojení s čl. 62 odst. 2 nařízení (ES) č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že při nezaměstnanosti pracovníka musí příslušná instituce členského státu bydliště založit výpočet dávek na „platu“, který dotyčná osoba „obdržela“ za svou poslední činnost zaměstnance na území této instituce, i tehdy, pokud podle vnitrostátních právních předpisů, platných pro příslušnou instituci, tento výdělek nelze zahrnout do referenčního období jako základ pro výpočet dávek, jelikož nebyl včas vyúčtován, a náhradou za to je předepsáno stanovení výše dávek za pomoci fikce?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).


title: Věc C-30/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 10. ledna 2019 – Diskrimineringsombudsmannen v. Braathens Regional Aviation AB

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 10. ledna 2019 – Diskrimineringsombudsmannen v. Braathens Regional Aviation AB
      (Věc C-30/19)
      (2019/C 103/16)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: Diskrimineringsombudsmannen

         Odpůrkyně: Braathens Regional Aviation AB

         Předběžná otázka

      Musí členský stát, je-li o to požádán poškozenou osobou ve věci týkající porušení zákazu stanoveného ve směrnici 2000/43/ES (1), v níž se poškozená osoba domáhá náhrady za diskriminaci, vždy zkoumat, zda došlo k diskriminaci – a případně dospět k závěru, že k diskriminaci došlo – bez ohledu na to, zda osoba, které je vytýkána diskriminace, uznala, či neuznala, že došlo k diskriminaci, aby bylo možné považovat požadavek stanovený v článku 15 směrnice na účinné, přiměřené a odrazující sankce za splněný?

         (1)  Směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. 2000, L 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23).


title: Věc C-35/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 21. ledna 2019 – BU v. Belgický stát

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 21. ledna 2019 – BU v. Belgický stát
      (Věc C-35/19)
      (2019/C 103/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance de Liège

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: BU

         Žalovaný: Belgický stát

         Předběžná otázka

      Porušuje čl. 38 § 1 bod 4 code des impôts sur les revenus 1992 (zákon o daních z příjmů z roku 1992, Belgie) článek 45 a násl. (zásada volného pohybu pracovníků) a článek 56 a násl. (zásada volného pohybu služeb) Smlouvy o fungování Evropské unie tím, že stanoví osvobození od daně pro dávky pro osoby se zdravotním postižením, pouze pokud jsou tyto dávky vypláceny ze státního rozpočtu, tedy belgickým státem, na základě belgických právních předpisů, čímž zakládá diskriminaci ve vztahu mezi daňovým poplatníkem, který je rezidentem Belgie a je příjemcem dávek pro osoby se zdravotním postižením vyplácených belgickým státem, které jsou osvobozeny od daně, a daňovým poplatníkem, který je rezidentem Belgie a je příjemcem dávek pro osoby se zdravotním postižením vyplácených jiným členským státem Evropské unie, které od daně osvobozeny nejsou?


title: Věc C-46/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-316/14, Kurdistan Workers’ Party (PKK) v. Rada

text:
               18.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-316/14, Kurdistan Workers’ Party (PKK) v. Rada
      (Věc C-46/19 P)
      (2019/C 103/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, S. Van Overmeire, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Kurdistan Workers’ Party (PKK), Evropská komise, Spojené království Velké Británie a Severního Irska

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek Tribunálu;

                  —

                  vydal konečné rozhodnutí o otázkách, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, a zamítl návrh PKK a

                  —

                  uložil PKK náhradu nákladů řízení, které Radě vznikly v souvislosti s tímto kasačním opravným prostředkem a ve věci T-316/14.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Rada tvrdí, že Tribunál v rámci napadeného rozsudku pochybil v těchto ohledech:

                  —

                  první důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně charakterizoval napadená rozhodnutí jako rozhodnutí podle čl. 1 odst. 6 (1);

                  —

                  druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že rozhodnutí Spojených států nemohou složit jako podklad pro prvotní zařazení na seznam;

                  —

                  třetí důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně konstatoval, že Rada nevysvětlila, proč má za to, že rozhodnutí Spojených států a nařízení britského Home Secretary jsou rozhodnutími příslušného orgánu ve smyslu čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931;

                  —

                  čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil bod 55 rozsudku Soudního dvora ve věci LTTE (2) na posuzovanou věc;

                  —

                  pátý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil bod 71 rozsudku ve věci LTTE na posuzovanou věc;

                  —

                  šestý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931 a bod 55 rozsudku ve věci LTTE;

                  —

                  sedmý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně konstatoval, že Rada nemohla odpovědět na dopis PKK ve svém vlastním dopise ze dne 27. března 2015.

         (1)  Společný postoj Rady ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. 2001, L 344, s. 93; Zvl. vyd. 18/01, s. 217).

         (2)  Věc C-599/14 P, Rada v. LTTE, EU:C2017:583