title: Věc T-695/20: Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – OG v. EIB

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/53

      Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – OG v. EIB
      (Věc T-695/20)
      (2021/C 35/71)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: OG (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a odůvodněnou;

            v důsledku toho,

                  —

                  uložil EIB povinnost vyplatit jí 16 měsíční mzdu a 6 měsíční odstupné, tedy částku ve výši 317 688 eur v okamžiku podání původního návrhu na náhradu škody ze dne 23. října 2019, která se bude aktualizovat v době platby;

                  —

                  uložil EIB povinnost k náhradě nemajetkové újmy vyčíslenou ex aequo et bono na 50 000 eur;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí o zamítnutí původního návrhu na náhradu škody ze dne 9. března doručené dne 10. března 2020;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí o implicitním zamítnutí opravného prostředku ve správním řízení vydané dne 8. srpna 2020;

                  —

                  nařídil v rámci organizačních procesních opatření přístup ke zprávě SSTL;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se na podporu své žaloby, která napadá odpovědnost Evropské investiční banky (EIB) z důvodu řady událostí, které individuálně nebo kolektivně prokazují chybné jednání EIB, které vedlo k její újmě a nemoci, dovolává jediného žalobního důvodu, vycházejícího z porušení povinnosti řádné péče, řádné správy a transparentnosti, kterých se dopustila EIB a obecněji z porušení obecné povinnosti obezřetnosti a péče, která přísluší každému zaměstnavateli.
      V projednávané věci žalobkyně tvrdí, že pokud by EIB ve svých budovách pravidelně přijímala potřebná bezpečnostní opatření, nedošlo by k tragické sebevraždě stážisty. Rovněž tvrdí, že pokud by EIB převzala odpovědnost za tuto sebevraždu, a ujistila své zaměstnance, zejména ty, kterých se, tak jako žalobkyně, tato sebevražda dotkla, o svých povinnostech transparentnosti, spoluúčasti, vstřícnosti a pomoci, žalobkyně by v současnosti nebyla zaměstnancem v invalidním důchodu, který trpí a jehož kariéra a uznání zásluh už v očích zaměstnavatele neexistují, který však byl navzdory tomu vždy loajálním zaměstnancem.
      Žalobkyně tvrdí, že skutečnosti rovněž prokazují, že EIB, jejíž chování má daleko od chování zodpovědného a chránícího zaměstnavatele, uplatňuje taktiku, jejímž cílem je zdiskreditovat a znehodnotit žalobkyni v návaznosti na sebevraždu jejího stážisty, až do jejího fyzického a psychického zhroucení. Po 30 letech příkladné kariéry se žalobkyně domnívá, že se s ní zacházelo jeho s podprůměrným a nečestným zaměstnancem.


title: Věc T-703/20: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2020 – Mylan Ireland v. EMA

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/54

      Žaloba podaná dne 27. listopadu 2020 – Mylan Ireland v. EMA
      (Věc T-703/20)
      (2021/C 35/72)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Mylan Ireland Ltd (Dublin, Irsko) (zástupkyně: J. Krens, advokátka)

         Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že námitka protiprávnosti uplatněná žalobkyní proti závěru Výboru pro humánní léčivé přípravky, podle něhož má léčivý přípravek Tecfidera® od společnosti Biogen Idec Ltd status odlišné účinné látky, který vyžaduje novou souhrnnou registraci, jak je uvedeno v rozhodnutí ze dne 30. ledna 2014 o registraci „Tecfidera® – Dimethyl Fumarate“, je přípustná a opodstatněná;

                  —

                  zrušil rozhodnutí EMA ze dne 1. října 2020 o zamítnutí žádosti žalobkyně o registraci pro generickou verzi léčivého přípravku Tecfidera;

                  —

                  uložil EMA náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že jelikož je námitka protiprávnosti opodstatněná, není napadené rozhodnutí právně přípustné, protože se EMA dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení a nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění a provést pečlivé a důkladné posouzení v souladu s článkem 296 SFEU.

                  2.

                  V rámci druhého žalobního důvodu je zpochybňována legalita napadeného rozhodnutí vzhledem k tomu, že status „odlišné účinné látky“ měl být opětovně posouzen poté, co žalobkyně podala námitky, které byly předloženy ve fázi podání žádosti. EMA tedy nesplnila řádně své povinnosti, zejména povinnost provést účinné a pečlivé posouzení a uvést odůvodnění v souladu s článkem 296 SFEU, což činí napadené rozhodnutí protiprávním.


title: Věc T-706/20: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – MiMedx Group v. EUIPO – DIZG (Epiflex)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/55

      Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – MiMedx Group v. EUIPO – DIZG (Epiflex)
      (Věc T-706/20)
      (2021/C 35/73)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MiMedx Group, Inc. (Marietta, Georgie, Spojené státy) (zástupkyně: J. Bogatz a Y. Stone, advokátky)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: DIZG Deutsches Institut für Zell- und Gewebeersatz GmbH (Berlín, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Epiflex – Ochranná známka Evropské unie č. 1 281 385

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. září 2020, ve věci R 133/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 58 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ve spojení s čl. 19 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/1430;

                  —

                  Porušení zásady rovnosti zakotvené v článku 20 ve spojení s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“);

                  —

                  Porušení práva na řádnou správu, které je zakotveno v čl. 41 odst. 1 Listiny;

                  —

                  Porušení práva na spravedlivý proces, které je zakotveno v článku 47 Listiny;

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ve spojení s čl. 19 odst. 1 třetí větou a čl. 10 odst. 7 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/1430.


title: Věc T-711/20: Žaloba podaná dne 3. prosince 2020 – Puma v. EUIPO – CMS (CMS Italy)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/56

      Žaloba podaná dne 3. prosince 2020 – Puma v. EUIPO – CMS (CMS Italy)
      (Věc T-711/20)
      (2021/C 35/74)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Puma SE (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: P. GonzálezBueno Catalán de Ocón, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: CMS Costruzione macchine speciali SpA (Alonte, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek CMS Italy – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 150 538

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. září 2020, ve věci R 2215/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a společnosti CMS Costruzione macchine speciali SpA náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení zásad právní jistoty, rovného zacházení a řádné správy.


title: Věc T-712/20: Žaloba podaná dne 3. prosince 2020 – Škoda Investement v. EUIPO – Škoda Auto (Vzor okřídleného šípu)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/57

      Žaloba podaná dne 3. prosince 2020 – Škoda Investement v. EUIPO – Škoda Auto (Vzor okřídleného šípu)
      (Věc T-712/20)
      (2021/C 35/75)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Škoda Investement a.s. (Plzeň, Česká republika) (zástupce: L. Lorenc, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Škoda Auto a.s. (Mladá Boleslav, Česká republika)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (Vyobrazení okřídleného šípu) – Přihláška č. 17 991 861

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. října 2020, ve věci R 284/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  v plném rozsahu zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 9. prosince 2019 týkající se námitky č. B003083007;

                  —

                  vrátil věc námitkovému oddělení k dalšímu posouzení ve vztahu ke všem požadovaným výrobkům a službám;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Nesprávné posouzení právních účinků procesně nesprávného rozhodnutí v prvním stupni.


title: Věc T-715/20: Žaloba podaná dne 4. prosince 2020 – Degode v. EUIPO – Leo Pharma (Skinovea)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/57

      Žaloba podaná dne 4. prosince 2020 – Degode v. EUIPO – Leo Pharma (Skinovea)
      (Věc T-715/20)
      (2021/C 35/76)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DEGODE – Dermago Development GmbH (Petershagen, Německo) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a N. Willich, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Leo Pharma A/S (Ballerup, Dánsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Skinovea – Přihláška č. 17 898 565

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. září 2020, ve věci R 337/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-721/20: Žaloba podaná dne 9. prosince 2020 – Společný podnik Clean Sky 2 v. NG

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/58

      Žaloba podaná dne 9. prosince 2020 – Společný podnik Clean Sky 2 v. NG
      (Věc T-721/20)
      (2021/C 35/77)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Společný podnik Clean Sky 2 (zástupci: M. Velardo, advokátka a B. Mastantuono, zmocněnec)

         Žalovaný: NG

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uložil žalovanému povinnost zaplatit částku ve výši 141 094,80 eur v souvislosti s grantovou dohodou č. 632506 „Wireless Flexible sensor co-operation for structural health Diagnosis/prognosis“ v rámci sedmého rámcového programu Evropské unie, navýšenou o úroky v sazbě 3,5 % stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace ode dne 9. července 2019 do dne skutečného zaplacení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce následující žalobní důvod.
      Žalovaný nesplnil své smluvní povinnosti tím, že nevrátil částku týkající se nákladů na zaměstnance, které byly prohlášeny za náklady, které nelze financovat. Žalobce proto vydal dne 23. května 2019 výzvu k úhradě na částku 141 094,80 eur již vyplacenou společnosti Alpha Consulting Service Srl v souladu s ustanoveními grantové dohody. V daném případě neexistuje jakákoli pochybnost o skutečnostech, v nichž tkví původ povinností žalovaného v jeho postavení společníka a zástupce podniku Alpha Consulting Service Srl, který byl vymazán z obchodního rejstříku. Námitky společnosti vyjádřené v návaznosti na vydání výzvy k úhradě jsou obecné, neúplné a nepodložené důkazy, a tudíž podle všeho zcela neopodstatněné. Žalobce je v důsledku toho oprávněn domáhat se vrácení vyplacené částky spolu s úroky z prodlení.


title: Věc T-722/20: Žaloba podaná dne 10. prosince 2020 – Far Polymers a další v. Komise

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/59

      Žaloba podaná dne 10. prosince 2020 – Far Polymers a další v. Komise
      (Věc T-722/20)
      (2021/C 35/78)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Far Polymers Srl (Filago, Itálie), Gamma Chimica SpA (Milán, Itálie), Carbochem Srl (Castiglione Olona, Itálie), Jeniuschem Srl (Gallarate, Itálie) (zástupci: G. Abbatescianni a E. Patti, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál prohlásil tuto žalobu za přípustnou a zrušil prováděcí nařízení Komise 2020/1336 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz určitých polyvinylalkoholů pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2020, L 315, s. 1).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.
      První žalobní důvod vychází z porušení některých ustanovení a zjevně nesprávného vymezení polyvinylalkoholů (dále jen „PVA“) v Unii, do něhož Komise zahrnula kromě subjektů na volném trhu také subjekty na trhu vlastní spotřeby, jakož i výrobce, kteří jsou zároveň dovozci. Toto pochybení a) znemožnilo zjištění újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie, které je ve skutečnosti totožné se stěžovatelem, b) vedlo k uložení cel, jež nezvýhodňují volnou hospodářskou soutěž na unijním trhu, ale zvýhodňují jen stěžovatele nebo třetí státy, c) vedlo k tomu, že nebyly přiměřeně zohledněny zájmy všech ostatních subjektů výrobního odvětví Unie (výrobců, dovozců a uživatelů), kterým tato cla odporují, d) způsobilo, že nařízení je v rozporu s předchozími nařízeními, která považovala výrobní kapacitu odvětví Unie za nedostatečnou, a to do té míry, že zpravovala kvóty osvobození od cla. Ze stejných důvodů je nařízení stiženo zneužitím pravomoci.
      V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu se zásadami stanovenými v článku 102 SFEU, a podpůrně, že je stiženo vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení a zneužití pravomoci, jelikož bude mít za následek vytvoření dominantního postavení stěžovatele na trhu PVA, jako jediného výrobce působícího na volném trhu Unie, který má další výrobní kapacitu. Toto nařízení nezohledňuje listinné důkazy týkající se protisoutěžního jednání, kterého se již stěžovatel dopustil, když odmítl prodat PVA nízké kvality za ceny, které zohledňují nižší výrobní náklady.
      V rámci třetího žalobního důvodu je napadeno odůvodnění opatření, kterým je uloženo clo, z důvodu porušení článku 296 SFEU, jakož i zjevně nesprávného posouzení, jelikož Komise odmítla připustit rozdělení unijního trhu na segmenty s vysokou a nízkou kvalitou zboží, přestože uznala, že PVA je prodáván ve dvou různých kvalitách a s jasně oddělenými odlišnými výrobními náklady, příjemci i cenami. Jedná se o vlastnosti, které nejsou nahraditelné ani zaměnitelné. Žalobkyně mají za to, že v důsledku rozdělení trhu na segmenty měla Komise osvobodit PVA nízké kvality od cla.
      Čtvrtý žalobní důvod se týká monomeru vinylacetátu (VAM), základní suroviny při výrobě PVA. Žalobkyně tvrdí, že Komise při stanovení běžné hodnoty pro účely stanovení dumpingového rozpětí nezohlednila skutečnost, že nedošlo k narušení cen čínského VAM, neboť ceny jsou v souladu s cenami na mezinárodním trhu. Uvádějí, že Komise při určování rozsahu újmy rovněž nezohlednila nižší náklady vzniklé čínským vývozcům, kteří mají z důvodu jejich vertikální integrace nižší náklady na VAM.
      V rámci pátého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně a rozporuplně odůvodnila napadené opatření v rozporu s článkem 296 SFEU, přičemž nezohlednila vliv metanolu na určení nákladů čínských výrobců, a proto při stanovení rozsahu újmy neuznala relativní úpravu vývozních cen z hlediska tohoto nákladového faktoru.
      Šestým žalobním důvodem je napadena část opatření, v němž Komise poskytla na základě článku 254 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 výjimky pro dovoz PVA určeného pro papírenský průmysl, jelikož tuto výjimku a) nerozšířila na jiná konečná použití, která jsou ve stejné situaci jako papírenský průmysl, a b) kromě jednoduchého dovozu ji uplatnila na jedinou směs PVA.
      Předmětem sedmého žalobního důvodu je porušení článku 296 SFEU, jakož i bodu 12 odůvodnění a čl. 6 odst. 8 základního nařízení, jelikož Komise rozhodla nezohlednit určitá tvrzení jen proto, že je předložily dotčené osoby, a nikoli čínští vývozci. Žalobkyně tvrdí, že Komise tímto svévolně zavedla zásadu, že proti opatřením orgánů EU mohou namítat je některé kategorie subjektů.
      Poslední osmý žalobní důvod se týká porušení článku 296 SFEU a článku 18 základního nařízení v souvislosti s přístupem k informacím. Žalobkyně mají za to, že Komise shromáždila celou řadu nedůvěrných údajů, ale nezpřístupnila je dotčeným osobám. Dotčené osoby tak nebyly schopny pochopit odůvodnění Komise při přijetí napadeného opatření.


title: Věc C-601/19 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – BP v. Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) – Smlouva na dobu určitou – Rozhodnutí o neobnovení této smlouvy – Přijetí nového rozhodnutí po zrušení původního rozhodnutí Tribunálem – Nesrovnalosti, ke kterým údajně došlo během provádění rozsudku Tribunálu“)

text:
               22.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 62/5

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – BP v. Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA)
      (Věc C-601/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o neobnovení této smlouvy - Přijetí nového rozhodnutí po zrušení původního rozhodnutí Tribunálem - Nesrovnalosti, ke kterým údajně došlo během provádění rozsudku Tribunálu“)
      (2021/C 62/03)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BP (zástupkyně: E. Lazar, advokátka)

         Další účastnice řízení: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) (zástupci: M. O'Flaherty, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, Rechtsanwalt)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  BP ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro základní práva (FRA)

         (1)  Úř. věst. C 432, 23.12.2019.


title: Věc T-189/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 – Haikal v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Právo na obhajobu – Právo na spravedlivý proces – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na účinnou soudní ochranu – Nesprávné posouzení – Právo vlastnit majetek – Přiměřenost – Právo vykonávat hospodářskou činnost – Právo na respektování soukromého a rodinného života“)

text:
               22.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 62/27

      Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 – Haikal v. Rada
      (Věc T-189/19) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na spravedlivý proces - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na účinnou soudní ochranu - Nesprávné posouzení - Právo vlastnit majetek - Přiměřenost - Právo vykonávat hospodářskou činnost - Právo na respektování soukromého a rodinného života“)
      (2021/C 62/32)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Maen Haikal (Damašek, Sýrie) (zástupce: S. Koev, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Cholakova a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/87 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2019, L 18 I, s. 13), prováděcího nařízení Rady (EU) 2019/85 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2019, L 18 I, s. 4), rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/806 ze dne 17. května 2019, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2019, L 132, s. 36) a prováděcího nařízení Rady (EU) 2019/798 ze dne 17. května 2019, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2019, L 132, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty vztahují na žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Maen Haikal ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019.


title: Věc C-628/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. ledna 2021 – Evropská komise v. Slovinská republika („Nesplnění povinnosti státem – Článek 258 SFEU – Trh finančních nástrojů – Směrnice 2014/65/EU a (EU) 2016/1034 – Neprovedení nebo nesdělení prováděcích opatření – Článek 260 odst. 3 SFEU – Návrh na uložení povinnosti zaplatit paušální částku“)

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/2

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. ledna 2021 – Evropská komise v. Slovinská republika
      (Věc C-628/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 258 SFEU - Trh finančních nástrojů - Směrnice 2014/65/EU a (EU) 2016/1034 - Neprovedení nebo nesdělení prováděcích opatření - Článek 260 odst. 3 SFEU - Návrh na uložení povinnosti zaplatit paušální částku“)
      (2021/C 72/02)
      Jednací jazyk: slovinština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: T. Scharf, G. von Rintelen a B. Rous Demiri, zmocněnci)

         Žalovaná: Slovinská republika (zástupkyně: T. Mihelič Žitko, A. Dežman Mušič a N. Pintar Gosenca, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupkyně: S. Eisenberg, zmocněnkyně), Estonská republika (zástupkyně: N. Grünberg, zmocněnkyně), Rakouská republika (zástupkyně: G. Hesse, zmocněnkyně), Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Výrok

                  1.

                  Slovinská republika tím, že ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nepřijala nebo v každém případě nesdělila Evropské komisi právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/65/EU ze dne 15. května 2014 o trzích finančních nástrojů a o změně směrnic 2002/92/ES a 2011/61/EU, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1034 ze dne 23. června 2016, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 93 směrnice 2014/65, ve znění směrnice 2016/1034.

                  2.

                  Slovinské republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi paušální částku ve výši 750 000 eur.

                  3.

                  Slovinská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  4.

                  Spolková republika Německo, Estonská republika, Rakouská republika a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-616/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 19. listopadu 2020 – M2Beauté Cosmetics GmbH v. Spolková republika Německo

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 19. listopadu 2020 – M2Beauté Cosmetics GmbH v. Spolková republika Německo
      (Věc C-616/20)
      (2021/C 72/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: M2Beauté Cosmetics GmbH

         Žalovaná: Spolková republika Německo, zastoupená Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je vnitrostátní orgán při kvalifikaci kosmetického přípravku jako léčivého přípravku podle funkce ve smyslu čl. 1 bodu 2 písm. b) směrnice 2001/83/ES (1), která zahrnuje zkoumání všech vlastností daného přípravku, oprávněn založit nezbytný vědecký závěr o farmakologických vlastnostech daného přípravku, jakož i o jeho rizicích na takzvané „strukturální analogii“, pokud byla použitá účinná látka nově vyvinuta, co do své struktury je srovnatelná s farmakologickými účinnými látkami, které jsou již známy a prozkoumány, ale žadatel nepředloží podrobné farmakologické, toxikologické nebo klinické studie nové látky týkající se jejích účinků a jejího dávkování, které jsou potřebné pouze v případě použití této směrnice?

                  2.

                  Musí být čl. 1 bod 2 písm. b) směrnice 2001/83 vykládán v tom smyslu, že výrobek, který je na trh uváděn jako kosmetický přípravek a prostřednictvím farmakologického účinku významně ovlivňuje fyziologické funkce, musí být za léčivý přípravek podle funkce považován pouze v případě, že má konkrétní pozitivní, zdraví prospěšný účinek? Postačuje v tomto ohledu rovněž skutečnost, že výrobek má primárně pozitivní účinek na vzhled, který zdraví prospívá nepřímo prostřednictvím zvýšení sebevědomí nebo míry pohody?

                  3.

                  Nebo se o léčivý přípravek podle funkce jedná i v případě, že se jeho pozitivní účinek omezuje na vylepšení vzhledu, aniž je přímo nebo nepřímo zdraví prospěšný, pokud ale nemá výlučně vlastnosti škodlivé zdraví, a proto není srovnatelný s omamnými látkami?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67) pozměněná naposledy nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1243 ze dne 20. června 2019 (Úř. věst. 2019, L 198, s. 241).


title: Věc C-631/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 23. listopadu 2020 – Deutsche Lufthansa AG v. PR, TV

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 23. listopadu 2020 – Deutsche Lufthansa AG v. PR, TV
      (Věc C-631/20)
      (2021/C 72/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Deutsche Lufthansa AG

         Odpůrci: PR, TV

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc T-610/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – ZR v. EUIPO („Veřejná služba – Přijímání – Oznámení o výběrovém řízení – Otevřené výběrové řízení EUIPO/AD/01/17 – Rozhodnutí nezařadit jméno žalobce na rezervní seznam výběrového řízení – Složení výběrové komise – Stálost“)

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – ZR v. EUIPO
      (Věc T-610/18) (1)

      („Veřejná služba - Přijímání - Oznámení o výběrovém řízení - Otevřené výběrové řízení EUIPO/AD/01/17 - Rozhodnutí nezařadit jméno žalobce na rezervní seznam výběrového řízení - Složení výběrové komise - Stálost“)
      (2021/C 72/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZR (zástupci: S. Rodrigues a A. Blot, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Lukošiūtė a K. Tóth, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení zaprvé rozhodnutí výběrové komise v rámci výběrového řízení EUIPO/AD/01/17 – administrátoři (AD 6) v oboru duševního vlastnictví ze dne 1. prosince 2017, podle kterého se jméno žalobkyně nezařazuje na rezervní seznam kandidátů vhodných k přijetí na místa administrátorů ze strany EUIPO, zadruhé rozhodnutí téže výběrové komise ze dne 7. března 2018, kterým se zamítá žádost žalobkyně o přezkum, a zatřetí rozhodnutí EUIPO ze dne 27. června 2018, kterým se zamítá stížnost žalobkyně podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí ze dne 7. března 2018, kterým výběrová komise v rámci otevřeného výběrového řízení EUIPO/AD/01/17 na základě přezkumu odmítla zařadit ZR na rezervní seznam kandidátů vhodných k přijetí na místa administrátorů platové třídy AD 6 v oboru duševního vlastnictví, se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018.


title: Věc T-873/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – Multi-Service v. Komise („Životní prostředí – Nařízení EU č. 517/2014 – Fluorované skleníkové plyny – Elektronický rejstřík kvót pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh – Rozhodnutí o zrušení registrace společnosti – Neposkytnutí požadovaných informací“)

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – Multi-Service v. Komise
      (Věc T-873/19) (1)

      („Životní prostředí - Nařízení EU č. 517/2014 - Fluorované skleníkové plyny - Elektronický rejstřík kvót pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh - Rozhodnutí o zrušení registrace společnosti - Neposkytnutí požadovaných informací“)
      (2021/C 72/35)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Multi-Service S.A. (Kwidzyn, Polsko) (zástupce: P. Jankowski, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Becker, M. Jáuregui Gómez a M. Rynkowski, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise Ares (2019) 6103796 ze dne 3. října 2019, kterým Komise zrušila registraci žalobkyně v rejstříku, který zřídila a spravuje podle článku 17 nařízení (EU) č. 517/2014.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Multi-Service S.A. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 87, 16.3.2020.


title: Věc T-19/21: Žaloba podaná dne 19. ledna 2021 – Amazon.com a další v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/34

      Žaloba podaná dne 19. ledna 2021 – Amazon.com a další v. Komise
      (Věc T-19/21)
      (2021/C 72/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Amazon.com, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy), Amazon Services Europe Sàrl (Lucemburk, Lucembursko), Amazon EU Sàrl (Lucembursko), Amazon Europe Core Sàrl (Lucembursko) (zástupci: A. Komninos a G. Tantulli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  částečně zrušil rozhodnutí Evropské komise C (2020) 7692 final ze dne 10. listopadu 2020 v rozsahu, v němž vylučuje Itálii z působnosti vyšetřování a z právních následků čl. 11 odst. 6 nařízení č. 1/2003;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých v souvislosti s těmito řízeními.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují jediný žalobní důvod, v rámci kterého tvrdí, že napadené rozhodnutí protiprávně vyloučilo Itálii z rozsahu případu AT.40703 a z právních následků čl. 11 odst. 6 nařízení 1/2003. Mají za to, že tímto napadené rozhodnutí porušilo čl. 11 odst. 6 nařízení 1/2003 a narušilo jeho účinnost a/nebo obešlo čl. 11 odst. 6 nařízení 1/2003 a nesplnilo cíl sledovaný tímto ustanovením.


title: Věc T-25/21: Žaloba podaná dne 20. ledna 2021 – Corman v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/35

      Žaloba podaná dne 20. ledna 2021 – Corman v. Komise
      (Věc T-25/21)
      (2021/C 72/47)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Marie Corman (Schaerbeek, Belgie) (zástupce: S. Orlandi, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 4. června 2020 o stanovení nároků žalobkyně na starobní důchod,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby žalobkyně vznáší jediný žalobní důvod, který vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje články 21 a 22 přílohy XIII služebního řádu úředníků Evropské unie.


title: Věc C-471/18 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2021 – Spolková republika Německo v. Esso Raffinage, Evropská agentura pro chemické látky, Francouzská republika, Nizozemské království („Kasační opravný prostředek – Registrace, hodnocení a povolování chemických látek – Nařízení (ES) č. 1907/2006 (REACH) – Články 5 a 6 – Obecná povinnost registrace chemických látek – Články 41 a 42 – Hodnocení registrační dokumentace a kontrola souladu informací předložených žadateli o registraci – Prohlášení o nesplnění požadavků – Akt napadnutelný žalobou – Právní zájem na podání žaloby – Aktivní legitimace – Pravomoci Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) a vnitrostátních orgánů – Povinnost ECHA kontrolovat soulad dalších informací, které na její žádost předložili žadatelé o registraci – Pravomoc ECHA přijímat vhodná rozhodnutí v této záležitosti – Článek 1 – Cíl chránit lidské zdraví a životní prostředí – Články 13 a 25 – Využívání testování na zvířatech – Podpora alternativních metod“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/2

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2021 – Spolková republika Německo v. Esso Raffinage, Evropská agentura pro chemické látky, Francouzská republika, Nizozemské království
      (Věc C-471/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Registrace, hodnocení a povolování chemických látek - Nařízení (ES) č. 1907/2006 (REACH) - Články 5 a 6 - Obecná povinnost registrace chemických látek - Články 41 a 42 - Hodnocení registrační dokumentace a kontrola souladu informací předložených žadateli o registraci - Prohlášení o nesplnění požadavků - Akt napadnutelný žalobou - Právní zájem na podání žaloby - Aktivní legitimace - Pravomoci Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) a vnitrostátních orgánů - Povinnost ECHA kontrolovat soulad dalších informací, které na její žádost předložili žadatelé o registraci - Pravomoc ECHA přijímat vhodná rozhodnutí v této záležitosti - Článek 1 - Cíl chránit lidské zdraví a životní prostředí - Články 13 a 25 - Využívání testování na zvířatech - Podpora alternativních metod“)
      (2021/C 79/02)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: původně T. Henze a D. Klebs, poté D. Klebs a J. Möller, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Esso Raffinage (zástupci: původně H. Estreicher, Rechtsanwalt a N. Navin-Jones, solicitor, poté H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat a K. Merten-Lentz, advokátka, N. Navin-Jones, solicitor a H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat a K. Merten-Lentz, advokátka), Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: W. Broere, C. Jacquet a M. Heikkilä, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: původně D. Colas, J. Traband a A.-L. Desjonquères, poté E. Leclerc, J. Traband, W. Zemamta a A.-L. Desjonquères, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman a M. L. Noort, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastníci podporující společnost Esso Raffinage: European Coalition to End Animal Experiments (zástupce: T. David, solicitor), Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium, Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw (zástupce: původně E. Vermulst, advocaat, poté P. Kugel, advocaat)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Esso Raffinage a Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA).

                  3)

                  Francouzská republika, Nizozemské království, European Coalition to End Animal Experiments, Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium a Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw a ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 5.11.2018.


title: Věc C-655/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunsko) – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov v. LN („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 – Článek 9 – Pojmy ‚ekonomická činnost‘ a ‚osoba povinná k dani‘ – Transakce, které směřují k získávání pravidelného příjmu z majetku – Nabytí nemovitostí věřitelem, které byly zabaveny v exekučním řízení zahájeném za účelem vymožení zápůjček zajištěných zástavními právy k nemovitostem a prodej těchto nemovitostí – Pouhý výkon vlastnického práva jeho nositelem“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/14

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunsko) – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov v. LN
      (Věc C-655/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 - Článek 9 - Pojmy ‚ekonomická činnost‘ a ‚osoba povinná k dani‘ - Transakce, které směřují k získávání pravidelného příjmu z majetku - Nabytí nemovitostí věřitelem, které byly zabaveny v exekučním řízení zahájeném za účelem vymožení zápůjček zajištěných zástavními právy k nemovitostem a prodej těchto nemovitostí - Pouhý výkon vlastnického práva jeho nositelem“)
      (2021/C 79/16)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

         Žalovaný: LN

         Výrok

      Článek 2 odst. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že transakce, jejímž prostřednictvím získá určitá osoba v dražbě nemovitost zabavenou v exekučním řízení zahájeném za účelem vymožení dříve poskytnuté zápůjčky a následně tuto nemovitost prodá, nepředstavuje sama o sobě ekonomickou činnost, pokud tato transakce spadá pod pouhý výkon vlastnického práva, jakož i řádnou správu soukromého majetku, takže tuto osobu nelze na základě uvedené transakce považovat za osobu povinnou k dani.

         (1)  Úř. věst. C 19, 20.1.2020.


title: Věc T-189/20: Usnesení Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – Chiquita Brands v. EUIPO – Fyffes International (HOYA)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/38

      Usnesení Tribunálu ze dne 13. ledna 2021 – Chiquita Brands v. EUIPO – Fyffes International (HOYA)
      (Věc T-189/20) (1)

      (2021/C 79/48)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc C-900/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux v. Ministre de la Transition écologique et solidaire („Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Směrnice 2009/147/ES – Ochrana volně žijících ptáků – Články 5 a 8 – Zákaz užití všech metod, jimž jsou ptáci chytáni – Článek 9 odst. 1 – Povolení použít na základě odchylky takovou metodu zakotvenou tradičním užíváním – Podmínky – Neexistence jiného uspokojivého řešení – Odůvodnění neexistence ‚jiného uspokojivého řešení‘ pouhým zachováním této tradiční metody – Selektivita odchytu – Vnitrostátní právní úprava umožňující odchyt ptáků za použití lepů“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/17

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux v. Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Věc C-900/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 2009/147/ES - Ochrana volně žijících ptáků - Články 5 a 8 - Zákaz užití všech metod, jimž jsou ptáci chytáni - Článek 9 odst. 1 - Povolení použít na základě odchylky takovou metodu zakotvenou tradičním užíváním - Podmínky - Neexistence jiného uspokojivého řešení - Odůvodnění neexistence ‚jiného uspokojivého řešení‘ pouhým zachováním této tradiční metody - Selektivita odchytu - Vnitrostátní právní úprava umožňující odchyt ptáků za použití lepů“)
      (2021/C 182/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux

         Žalovaný: Ministre de la Transition écologique et solidaire

         za přítomnosti: Fédération nationale des Chasseurs

         Výrok

                  1)

                  Článek 9 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků musí být vykládán v tom smyslu, že tradiční povaha metody odchytu ptáků nepostačuje sama o sobě k prokázání toho, že tato metoda nemůže být nahrazena jiným uspokojivým řešením ve smyslu tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 9 odst. 1 písm. c) směrnice 2009/147 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která odchylně od článku 8 této směrnice umožňuje použití metody odchytu, která vede k vedlejším úlovkům, pokud tyto vedlejší úlovky, byť se jedná o malé množství po omezenou dobu, mohou odchyceným druhům, které nebyly cílem, způsobit jinou než zanedbatelnou újmu.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc C-949/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelnego Sądu Administracyjnego – Polsko) – M.A. v. Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. („Řízení o předběžné otázce – Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví – Vízová politika – Úmluva k provedení Schengenské dohody – Článek 21 odst. 2a – Listina základních práv – Článek 47 – Právo na účinný procesní prostředek – Zamítnutí žádosti o udělení dlouhodobého víza konzulem – Povinnost členského státu zaručit opravný prostředek k soudu proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o udělení takového víza“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/18

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelnego Sądu Administracyjnego – Polsko) – M.A. v. Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Věc C-949/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví - Vízová politika - Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 21 odst. 2a - Listina základních práv - Článek 47 - Právo na účinný procesní prostředek - Zamítnutí žádosti o udělení dlouhodobého víza konzulem - Povinnost členského státu zaručit opravný prostředek k soudu proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o udělení takového víza“)
      (2021/C 182/25)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: M.A.

         Žalovaný: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Výrok

                  1)

                  Článek 21 odst. 2a Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, která byla podepsána v Schengenu dne 19. června 1990 a vstoupila v platnost dne 26. března 1995, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 610/2013 ze dne 26. června 2013, musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na státního příslušníka třetího státu, jemuž byla zamítnuta žádost o udělení dlouhodobého víza.

                  2)

                  Unijní právo, zejména čl. 34 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/801 ze dne 11. května 2016 o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, stáže, dobrovolnické služby, programů výměnných pobytů žáků či vzdělávacích projektů a činnosti au-pair ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládáno v tom smyslu, že ukládá členským státům povinnost upravit řízení o opravném prostředku proti rozhodnutím o zamítnutí žádosti o udělení víza za účelem studia ve smyslu této směrnice, jehož podmínky se řídí právním řádem každého členského státu při dodržení zásad rovnocennosti a efektivity, přičemž toto řízení musí v určitém stadiu zaručit možnost podání opravného prostředku k soudu. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda žádost o udělení národního dlouhodobého víza za účelem studia dotčená v původním řízení spadá do působnosti této směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc T-643/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Gamaa Islamya Egypt v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu — Zmrazení finančních prostředků — Možnost kvalifikace orgánu třetího státu jako příslušného orgánu ve smyslu společného postoje 2001/931/SZBP — Skutkový základ rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků — Povinnost odůvodnění — Ověřování aktů Rady“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/62

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Gamaa Islamya Egypt v. Rada
      (Věc T-643/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu - Zmrazení finančních prostředků - Možnost kvalifikace orgánu třetího státu jako příslušného orgánu ve smyslu společného postoje 2001/931/SZBP - Skutkový základ rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků - Povinnost odůvodnění - Ověřování aktů Rady“)
      (2019/C 187/66)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Al-Gama’a al-Islamiyya Egypt (Gamaa Islamya Egypt) (zástupce: L. Glock, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně G. Étienne a H. Marcos Fraile, poté H. Marcos Fraile, B. Driessen a V. Piessevaux a nakonec H. Marcos Fraile, B. Driessen a A. Sikora-Kalėda, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně J. Norris, L. Havas, R. Tricot a L. Baumgart, poté R. Tricot, C. Zadra a A. Tizzano, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 a znějící na zrušení zaprvé rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1136 ze dne 12. července 2016, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí (SZBP) 2015/2430 (Úř. věst. 2016, L 188, s. 21), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/1127 ze dne 12. července 2016, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) 2015/2425 (Úř. věst. L 188, s. 1), zadruhé rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/154 ze dne 27. ledna 2017, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2016/1136 (Úř. věst. L 23, s. 21), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 2017/150 ze dne 27. ledna 2017, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2016/1127 (Úř. věst. L 23, s. 3), zatřetí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/1426 ze dne 4. srpna 2017, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2017/154 (Úř. věst. L 204, s. 95), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 2017/1420 ze dne 4. srpna 2017, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2017/150 (Úř. věst. L 204, s. 3), začtvrté rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/475 ze dne 21. března 2018, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2017/1426 (Úř. věst. L 79, s. 26), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/468 ze dne 21. března 2018, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2017/1420 (Úř. věst. L 79, s. 7), zapáté rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/1084 ze dne 30. července 2018, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2018/475 (Úř. věst. L 194, s. 144), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/1071 ze dne 30. července 2018, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2018/468 (Úř. věst. L 194, s. 23), a to v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1136 ze dne 12. července 2016, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí (SZBP) 2015/2430, prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/1127 ze dne 12. července 2016, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) 2015/2425, rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/154 ze dne 27. ledna 2017, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2016/1136), prováděcí nařízení Rady (EU) č. 2017/150 ze dne 27. ledna 2017, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2016/1127, rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/1426 ze dne 4. srpna 2017, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2017/154, prováděcí nařízení Rady (EU) č. 2017/1420 ze dne 4. srpna 2017, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2017/150, rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/475 ze dne 21. března 2018, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2017/1426, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/468 ze dne 21. března 2018, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2017/1420, rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/1084 ze dne 30. července 2018, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2018/475, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/1071 ze dne 30. července 2018, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení 2018/468, se zrušují, a to v rozsahu, v němž se tyto akty týkají „„Gama'a al-Islamiyya“ (také známé jako „Al-Gama'a al-Islamiyya“) („Islámská skupina“ — „IG“)“.

                  2)

                     Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vznikly Al-Gama'a al — Islamiyya Egypt (Gamaa Islamya Egypt).

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 419, 14.11.2016.


title: Věc T-281/19: Žaloba podaná dne 30. dubna 2019 — Kypr v. EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               24.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/74

      Žaloba podaná dne 30. dubna 2019 — Kypr v. EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Věc T-281/19)
      (2019/C 213/71)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kyperská republika (zástupci: S. Malynicz QC (Queen’s Counsel), S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Řecko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Halloumi χαλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — Ochranná známka Evropské unie č. 12 172 276

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2019, ve věci R 2298/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  rozhodl, že žalovaný ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/100.


title: Věc C-723/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Orăștie (Rumunsko) dne 20. listopadu 2018 — EV v. Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Orăștie (Rumunsko) dne 20. listopadu 2018 — EV v. Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      (Věc C-723/18)
      (2019/C 246/03)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Judecătoria Orăștie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EV

         Žalovaný: Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      Soudní dvůr Evropské unie (šestý senát) usnesením ze dne 8. května 2019 prohlásil, že zjevně nemá pravomoc k zodpovězení otázek položených rozhodnutím Judecătoria Orăștie (Rumunsko) ze dne 5. listopadu 2018.


title: Věc C-180/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 26. února 2019 — Flightright GmbH v. Eurowings GmbH

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 26. února 2019 — Flightright GmbH v. Eurowings GmbH
      (Věc C-180/19)
      (2019/C 246/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Düsseldorf

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Flightright GmbH

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že pro účely určení vzdálenosti, která je rozhodná pro výpočet výše náhrady, musí být zohledněna celková trasa cesty?
      Musí být tedy pojem „let“ (za předpokladu, že se nařízení použije na každou dotyčnou část cesty) vykládán tak, že v případě rezervací, u nichž cestující dosáhnou svého cílového místa určení pouze s mezipřistáním a příp. přestupem na jiné letadlo, označuje pouze trasu, na níž skutečně došlo ke zpoždění, nebo má být pojem „let“ v takovém případě vykládán tak, že pro účely určení vzdálenosti je rozhodující celá trasa přepravy od prvního místa odletu do cílového místa určení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. 2004, L 46, s. 1.


title: Věc C-224/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Španělsko) dne 14. března 2019 — CY v. Caixabank S.A.

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Španělsko) dne 14. března 2019 — CY v. Caixabank S.A.
      (Věc C-224/19)
      (2019/C 246/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia n.o 17 de Palma de Mallorca

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: CY

         Žalovaná: Caixabank SA

         Předběžné otázky

                  1)

                        Lze
                      vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 (1)
                     po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za vyřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný,
                        z důvodu jeho zneužívající povahy moderovat restituční účinky tohoto určení neplatnosti
                     ?

                  2)

                  Lze vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 považovat vnitrostátní judikaturu, podle níž se po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za vyřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný,
                        rozdělí výdaje za notářské úkony a za poradenské služby rovným dílem mezi úvěrujícího a úvěrovaného
                     , za soudní moderaci určené neplatnosti zneužívajícího ujednání, a je proto taková judikatura v rozporu se zásadou nezávaznosti upravenou v čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13?

                  3)

                  Je vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 vnitrostátní judikatura, podle níž po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za vyřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, musí být úvěrovanému uloženo i zaplacení
                        výdajů za odhad ceny nemovitosti a daně, jíž podléhá zřízení zástavního práva k nemovitosti, vyplývajících ze smlouvy o úvěru
                     , porušením zásady nezávaznosti zneužívajícího ujednání prohlášeného za neplatné pro spotřebitele a je
                        uložení povinnosti úvěrovanému prokázat, že mu nebylo umožněno předložit svůj vlastní odhad ceny nemovitosti
                     , v rozporu s čl. 3 odst. 2 směrnice 93/13?

                  4)

                  Je vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 v rozporu [s touto směrnicí] vnitrostátní judikatura, podle níž po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, může [toto ujednání] nadále vyvolávat účinky vůči úvěrovanému, když provádí kumulativní novace nebo ruší zástavní právo k nemovitosti,
                        v tom smyslu, že musí nadále hradit výdaje vzniklé v důsledku takové změny nebo takového zrušení zástavního práva k nemovitosti
                     , a představuje uložení těchto výdajů úvěrovanému porušení zásady nezávaznosti zneužívajícího ujednání prohlášeného za neplatné pro spotřebitele?

                  5)

                  Byla by vzhledem k čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vnitrostátní judikatura, jež částečně vylučuje restituční účinky určení neplatnosti — z důvodu zneužívající povahy — ujednání, podle kterého veškeré výdaje za vyřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, v rozporu s odrazujícím účinkem na podnikatele stanoveným v čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13?

                  6)

                  Může zásada zákazu moderace ujednání prohlášených za neplatná, stanovená v judikatuře SDEU, a zásada nezávaznosti upravená v článku 6 směrnice bránit vnitrostátní judikatuře, která s odůvodněním, že je to v zájmu úvěrovaného, moderuje restituční účinky určené neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za vyřízení, novaci nebo zrušení nese úvěrovaný?

                  7)

                  Může vnitrostátní judikatura, podle které ujednání nazvané
                        „poplatek za poskytnutí úvěru“ u přezkumu transparentnosti automaticky obstává
                     , představovat vzhledem k čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 93/13 porušení zásady obrácení důkazního břemene stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice, protože prodávající nebo poskytovatel nemusí prokazovat poskytnutí informací předem a jeho individuální sjednání?

                  8)

                  Je v rozporu s článkem 3 směrnice 93/13 a s judikaturou SDEU možnost uznat ve vnitrostátní judikatuře, že spotřebitel by sám měl vědět, že účtování poplatku za poskytnutí úvěru je obvyklou praxí finančních institucí, takže není nezbytné, aby úvěrující jakkoli prokazoval, že ujednání bylo individuálně sjednáno, nebo naopak musí úvěrující v každém případě prokázat, že individuálně sjednáno bylo?

                  9)

                  Může vzhledem k článkům 3 a 4 směrnice 93/13 a k judikatuře SDEU být s touto směrnicí v rozporu vnitrostátní judikatura, podle které
                        ujednání nazvané „poplatek za poskytnutí úvěru“ nelze z důvodu uplatnění čl. 4 odst. 2 posuzovat z hlediska jeho zneužívající povahy, neboť se týká vymezení hlavního předmětu smlouvy
                     , nebo je naopak třeba mít za to, že takový poplatek za poskytnutí úvěru není součástí smluvní ceny, nýbrž doplňkovou odměnou, takže vnitrostátní soud musí mít možnost provést přezkum transparentnosti nebo obsahu a tímto způsobem určit jeho zneužívající povahu podle vnitrostátního práva?

                  10)

                  Je vzhledem k čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, jejž LCGC (2) do španělského právního řádu neprovedl, v rozporu s článkem 8 směrnice 93/13 situace, kdy španělský soud odkáže na čl. 4 odst. 2 téže směrnice a uplatní jej, přičemž toto ustanovení zůstalo neprovedené do španělského právního řádu z vůle zákonodárce, jenž usiloval o stupeň naprosté ochrany v souvislosti se všemi ujednáními, která prodávající nebo poskytovatel může vložit do spotřebitelské smlouvy, včetně ujednání týkajících se hlavního předmětu smlouvy, a to i tehdy, kdyby byla sepsána jasným a srozumitelným jazykem, jestliže by ujednání nazvané „poplatek za poskytnutí úvěru“ bylo shledáno součástí hlavního předmětu smlouvy o úvěru?

                  11)

                        Způsobuje
                      vzhledem k čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 ujednání nazvané „poplatek za poskytnutí úvěru“
                        v případě, kdy nebylo individuálně sjednáno a finanční instituce neprokáže, že odpovídá skutečně poskytnutým službám a výdajům, které vynaložila, významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran smlouvy
                     , takže vnitrostátní soud musí určit jeho neplatnost?

                  12)

                  Musí vzhledem k čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 být
                        náhrada nákladů řízení
                     , ve kterém spotřebitel navrhuje určení neplatnosti zneužívajících ujednání obsažených ve smlouvě s prodávajícím nebo poskytovatelem a
                        ve kterém soudy určí jejich neplatnost z důvodu jejich zneužívající povahy, uložena
                      v důsledku zásady nezávaznosti a zásady odrazujícího účinku na prodávajícího nebo poskytovatele
                        prodávajícímu nebo poskytovateli
                     , když vnitrostátní soud těmto návrhům na určení neplatnosti vyhoví, a to bez ohledu na skutečné vrácení peněžitých částek, které bylo rozsudkem uloženo, navíc s přihlédnutím k tomu, že primárním návrhovým žádáním je určení neplatnosti ujednání a že vrácení peněžitých částek je jen akcesorickým návrhovým žádáním vyplývajícím z primárního?

                  13)

                        Mohou
                      vzhledem k zásadě nezávaznosti a k zásadě odrazujícího účinku směrnice 93/13 (čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1)
                        být
                      restituční účinky vyplývající z určení neplatnosti — z důvodu zneužívající povahy — ujednání obsaženého ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem
                        časově omezeny vyhověním námitce promlčení práva podat návrh na vrácení peněžité částky, i když právo podat návrh na absolutní neplatnost a určení zneužívající povahy ujednání je podle vnitrostátních právních předpisů nepromlčitelné
                     ?

         (1)  1Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (
            Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26
         )

         (2)  Ley 7/1998, de 13 de abril, sobre condiciones generales de la contratación (zákon č. 7/1998 ze dne 13. dubna 1998, o obecných smluvních podmínkách).


title: Věc C-247/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 21. března 2019 — HC a ID v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 21. března 2019 — HC a ID v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Věc C-247/19)
      (2019/C 246/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: HC a ID

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (2), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29.

         (2)  Občanský soudní řád.


title: Věc C-259/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 27. března 2019 — LG a PK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 27. března 2019 — LG a PK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Věc C-259/19)
      (2019/C 246/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: LG a PK

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Předběžné otázky

      Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
      Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

         (1)  Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26


title: Věc C-287/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. dubna 2019 — DenizBank AG v. Verein für Konsumenteninformation

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. dubna 2019 — DenizBank AG v. Verein für Konsumenteninformation
      (Věc C-287/19)
      (2019/C 246/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: DenizBank AG

         Odpůrce: Verein für Konsumenteninformation

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 52 bod 6 písm. a) ve spojení s čl. 54 odst. 1 směrnice 2015/2366/EU (1) (dále jen „směrnice o platebních službách“), podle nichž se má za to, že uživatel platebních služeb navrhované změny podmínek přijímá, pokud uživatel platebních služeb poskytovateli platebních služeb před navrhovaným dnem jejich účinnosti neoznámí, že tyto změny nepřijímá, vykládány v tom smyslu, že i se spotřebiteli lze fikci souhlasu bez jakéhokoli omezení sjednat pro všechny možné smluvní podmínky?

                  2.

                              a)

                              Musí být čl. 4 bod 14 směrnice o platebních službách vykládán v tom smyslu, že se v případě funkce NFC personalizované multifunkční platební karty, kterou jsou prováděny platby malých částek k tíži příslušného účtu klienta, jedná o platební prostředek?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 2.a):

                                          Musí být čl. 63 odst. 1 písm. b) směrnice o platebních službách, který upravuje výjimku pro platby malých částek a elektronické peníze, vykládán v tom smyslu, že bezkontaktní platbu malé částky za použití funkce NFC personalizované multifunkční platební karty je třeba považovat za anonymní použití platebního prostředku ve smyslu příslušné výjimky?

                  3.

                  Musí být čl. 63 odst. 1 písm. b) směrnice o platebních službách vykládán v tom smyslu, že se poskytovatel platebních služeb může této výjimky dovolávat pouze tehdy, pokud platební prostředek s ohledem na objektivní stav techniky prokazatelně nelze zablokovat nebo pokud nelze zabránit jeho dalšímu používání?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES. (Úř. věst. 2015, L 337, s. 35).


title: Věc C-307/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Chorvatsko) dne 11. dubna 2019 — Obala i lučice d.o.o. v. NLB Leasing d.o.o.

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Chorvatsko) dne 11. dubna 2019 — Obala i lučice d.o.o. v. NLB Leasing d.o.o.
      (Věc C-307/19)
      (2019/C 263/31)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Obala i lučice d.o.o.

         Odpůrce: NLB Leasing d.o.o.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mohou notáři doručovat dokumenty na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 (1) ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech, pokud svá rozhodnutí oznamují ve věcech, na které se nevztahuje nařízení č. 1215/2012, s ohledem na to, že notáři v Chorvatsku nejsou zahrnuti pod pojem „soudní orgán“ pro účely nařízení č. 1215/2012 (2), když jednají v rámci pravomocí, které jim přiznává vnitrostátní právo v exekučních řízeních na základě „veřejné listiny“? Jinými slovy, mohou notáři, vzhledem k tomu, že nejsou zahrnuti pod pojem „soudní orgán“, na který odkazuje nařízení č. 1215/2012, když jednají v rámci pravomocí, které jim přiznává vnitrostátní právo v exekučních řízeních na základě „veřejné listiny“, uplatňovat předpisy týkající se doručování dokumentů stanovené nařízení (ES) č.1393/2007?

                  2)

                  Lze považovat za parkování na ulici a na veřejné komunikaci, pokud je platební povinnost stanovena v Zakon o sigurnosti prometa na cestama (zákon o bezpečnosti silničního provozu) a v předpisech týkajících se uskutečňování komunálních činností, jako vlastních činností orgánů veřejné moci, což je součást občanských věcí ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (v konsolidovaném znění), které upravuje otázku soudní příslušnosti, jakož i uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, konkrétně s ohledem na to, že potvrdí-li se přítomnost vozidla bez parkovacího lístku, nebo vozidla s neplatným parkovacím lístkem, podléhá toto vozidlo bezprostředně povinnosti zaplatit denní parkovací lístek, jako kdyby bylo zaparkováno celý den, nezávisle na přesné době trvání použití parkovacího místa, takže zaplacení denního parkovacího lístku má povahu sankce, přičemž je třeba uvést, že v některých členských státech je takové parkování považováno za dopravní přestupek?

                  3)

                  Mohou v soudních sporech týkajících se parkování na ulici a na veřejné komunikaci, pokud je povinnost platby stanovena zákonem o bezpečnosti silničního provozu a v předpisech týkajících se uskutečňování komunálních činností jako činností vlastních orgánům veřejné moci, soudci doručovat dokumenty žalovaným v jiných členských státech na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech?
                  Pro případ, že bude na základě výše uvedených otázek určeno, že tento druh parkování je občanskou věcí, se pokládají následující doplňující otázky:

                  4)

                  V projednávané věci se uplatňuje domněnka uzavření smlouvy prostřednictvím zaparkování na ulici na místě, které je označeno vodorovným a/nebo svislým značením; jinými slovy se má za to, že zaparkováním je uzavřena smlouva a při nezaplacení ceny podle hodinové sazby vzniká dluh ve výši ceny denního parkovacího lístku. V důsledku toho vyvstává otázka, zda je tato domněnka uzavření smlouvy zaparkováním a souhlas se zaplacením ceny denního parkovacího lístku, pokud není zakoupen parkovací lístek podle hodinové sazby zaparkování či uplyne platnost zakoupeného lístku, v rozporu se základními ustanoveními v oblasti poskytování služeb stanovenými v článku 56 Smlouvy o fungování Evropské unie a ostatními ustanoveními unijního práva.

                  5)

                  K zaparkování v projednávané věci došlo ve městě Zadar, a proto existuje vazba mezi touto smlouvou a chorvatskými soudy; je však takové zaparkování „službou“ v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č.1215/2012, s ohledem na to, že pojem služba implikuje, že poskytující strana vykonává určitou činnost, jinými slovy, že uskutečňuje tuto určitou činnost výměnou za odměnu, a v důsledku toho vyvstává otázka, zda je činnost ze strany odvolatele dostačující k tomu, aby mohla být považována za službu? Kdyby nebyly příslušné chorvatské soudy na základě čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č.1215/2012, byl by k rozhodnutí příslušný soud podle místa bydliště odpůrce.

                  6)

                  Lze zaparkování na ulici a na veřejné komunikaci, pokud povinnost platby vzniká prostřednictvím zákona o bezpečnosti silničního provozu a předpisů týkajících se plnění komunálních činností jako činností vlastních orgánům veřejné moci a výběr platby se uskutečňuje pouze v určité denní době, považovat za smlouvu o nájmu nemovitosti na základě čl. 24 odst. 1 nařízení (EU) č.1215/2012?

                  7)

                  Kdyby se v projednávané věci neuplatnila výše uvedená domněnka, že zaparkováním se uzavírá smlouva (čtvrtá předběžná otázka), lze takové zaparkování, na jehož základě se příslušnost ve věcech platební povinnosti odvozuje ze zákona o bezpečnosti silničního provozu, který stanoví povinnost zaplatit denní parkovací lístek, pokud není předem zaplacen parkovací lístek podle počtu hodin použití parkovacího místa, nebo pokud uplyne platnost zaplaceného lístku, považovat za trestní či kvazitrestní věc ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č.1215/2012?

                  8)

                  V projednávané věci k zaparkování došlo před přistoupením Chorvatské republiky k Evropské unii, konkrétně dne 30. června 2012 ve 13.02 hodin. Proto vyvstává otázka, zda se s ohledem na časovou působnost v projednávané věci uplatní nařízení týkající se použitelného zákona, tedy nařízení č. 593/2008 (3) či nařízení č. 864/2007 (4).
                  V případě, že Soudní dvůr Evropské unie je příslušný odpovědět ve vztahu k použití hmotného práva, vyvstává následující otázka:

                  9)

                  Jsou v rozporu se základními ustanoveními v oblasti poskytování služeb stanovenými v článku 56 Smlouva o fungování Evropské unie a ostatními ustanoveními unijního práva, nezávisle na tom, zda je majitelem vozidla fyzická či právnická osoba, domněnka uzavření smlouvy tímto zaparkováním a domněnka souhlasu se zaplacením ceny denního parkovacího lístku, pokud není zakoupen parkovací lístek podle hodinové sazby, nebo pokud uplyne platnost zakoupeného lístku? Jinými slovy, pokud jde o určení hmotného práva, lze v projednávané věci uplatnit ustanovení článku 4 nařízení č. 593/2008 (s vědomím toho, že v projednávané věci neexistuje žádný důkaz, že strany sporu dospěly k dohodě ohledně použitelného práva)?

                              —

                              Pokud platí domněnka uzavření smlouvy, jde v projednávané věci o smlouvu o poskytování služeb, jinými slovy, lze tuto smlouvu o parkování považovat za službu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 593/2008?

                              —

                              Podpůrně, lze toto zaparkování považovat za smlouvu o pronájmu v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení č. 593/2008?

                              —

                              Podpůrně, pokud se na takové zaparkování vztahuje ustanovení 4 odst. 2 nařízení č. 593/2008, vyvstává otázka, co je v projednávané věci charakteristickým plněním, s ohledem na to, že odvolatel v zásadě pouze označuje povrch vozovky jako místo k zaparkování a vybírá platbu za parkování, zatímco odpůrce zaparkuje a zaplatí parkování. Pokud je totiž charakteristické plnění ze strany odvolatele, uplatnilo by se chorvatské právo, avšak kdyby bylo charakteristické plnění ze strany odpůrce, uplatnilo by se právo slovinské. Avšak vzhledem k tomu, že povinnost platby za parkování je v tomto případě upravena chorvatským právem, k němuž má tedy smlouva užší vazby, lze přesto v projednávané věci navíc uplatnit ustanovení čl. 4 odst. [3] nařízení č. 593/2008?

                              —

                              Pokud bude určeno, že jde o mimosmluvní povinnost, na kterou odkazuje nařízení č. 864/2007, lze tuto mimosmluvní povinnost považovat za škodu, takže použitelné právo by se určilo podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 864/2007?

                              —

                              Podpůrně, lze tento druh parkování považovat za bezdůvodné obohacení, takže použitelné právo by se určilo podle čl. 10 odst. 1 nařízení č. 864/2007?

                              —

                              Podpůrně, lze tento druh parkování považovat za řízení obchodní činnosti, takže použitelné právo by se určilo podle čl. 11 odst. 1 nařízení č. 864/2007?

                              —

                              Podpůrně, lze tento druh parkování považovat za odpovědnost odpůrce z důvodu culpa in contrahendo, takže použitelné právo by se určilo podle 12 odst. 1 nařízení č. 864/2007?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/20071 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (Úř. věst. 2007, L 324, s. 79)

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (
            Úř. věst. 2008, L 177, s. 6)

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) (
            Úř. věst. 2007, L 199, s. 40)


title: Věc C-308/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 15. dubna 2019 — Consiliul Concurenței v. Whiteland Import Export SRL

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 15. dubna 2019 — Consiliul Concurenței v. Whiteland Import Export SRL
      (Věc C-308/19)
      (2019/C 263/32)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Consiliul Concurenței

         Odpůrkyně: Whiteland Import Export SRL

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 4 odst. 3 SEU a článek 101 SFEU vykládány v tom smyslu, že ukládají soudům členských států povinnost vykládat vnitrostátní ustanovení upravující promlčení práva orgánu pro hospodářskou soutěž ukládat správní sankce v souladu s právní úpravou stanovenou v čl. 25 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), a brání výkladu ustanovení vnitrostátního práva v tom smyslu, že úkonem, který přerušuje promlčení, se rozumí pouze formální úkon zahájení šetření týkajícího se protisoutěžního jednání, aniž by následné úkony učiněné za účelem tohoto šetření spadaly do stejného rámce úkonů, které přerušují promlčení?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1).


title: Věc C-323/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Trgovačkim sudem u Zagrebu (Chorvatsko) dne 18. dubna 2019 — Interplastics s.r.o. v. Letifico d.o.o.

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Trgovačkim sudem u Zagrebu (Chorvatsko) dne 18. dubna 2019 — Interplastics s.r.o. v. Letifico d.o.o.
      (Věc C-323/19)
      (2019/C 263/34)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Trgovački sud u Zagrebu

         Účastnice původního řízení

         Oprávněná: Interplastics s.r.o.

         Povinná: Letifico d.o.o.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je ustanovení vnitrostátního práva, a sice článek 1 Ovršného zakona (exekuční řád) (zveřejněný v Narodných novinách č. 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 a 73/17), který notářům dává pravomoc provádět nucené vymáhání pohledávek na základě veřejné listiny vydáváním usnesení o nařízení exekuce coby exekučních titulů bez výslovného souhlasu povinné právnické osoby usazené v Chorvatské republice, s ohledem na rozsudky vyhlášené Soudním dvorem ve věcech C-484/15 a C-551/15 v souladu s čl. 6 odst. 1 evropské Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s článkem 18 […] Smlouvy o fungování Evropské unie?

                  2)

                  Lze výklad podaný v rozsudcích Soudního dvora Evropské unie [ze dne 9. března 2017, Zulfikarpašić (]C-484/15[, EU:C:2017:199),] a [Pula Parking (]C-551/15[, EU:C:2017:193),] uplatnit ve výše popsané věci [Povrv-752/19] projednávané předkládajícím soudem a konkrétně musí být nařízení č. 1215/2012 vykládáno v tom smyslu, že notáři v Chorvatsku, kteří v mezích pravomocí, které jim svěřuje vnitrostátní právo, jednají v exekučním řízení na základě „veřejné listiny“, v němž jsou oprávněnými právnické osoby usazené v jiných členských státech Evropské unie, nespadají pod pojem „soud“ ve smyslu uvedeného nařízení?


title: Věc C-344/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 2. května 2019 — D.J. v. Radiotelevizija Slovenija

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 2. května 2019 — D.J. v. Radiotelevizija Slovenija
      (Věc C-344/19)
      (2019/C 263/35)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: D.J.

         Odpůrkyně: Radiotelevizija Slovenija

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 2 směrnice 2003/88 (1) vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti uvedené v tomto řízení, se za pracovní dobu považuje nepřetržitá dosažitelnost, během které pracovník, který vykonává svou práci v rozhlasové a televizní vysílací stanici, musí být v době, kdy má volno (pokud není nutná jeho fyzická přítomnost na pracovišti), na zavolání dostupný a v případě potřeby musí do jedné hodiny dorazit na pracoviště?

                  2)

                  Má na definici povahy nepřetržité dosažitelnosti za takových okolností, jako jsou okolnosti tohoto řízení, vliv skutečnost, že pracovník je ubytován v místě výkonu své práce (rozhlasová a televizní vysílací stanice), neboť zeměpisné charakteristiky daného místa znemožňují (nebo činí obtížnější) každodenní návrat domů („dolů do údolí“)?

                  3)

                  Je odpověď na obě předchozí otázky odlišná v případě, že se jedná o místo, kde jsou možnosti pro volnočasové aktivity omezeny z důvodu zeměpisných charakteristik daného místa, nebo kde se pracovník setkává s většími omezeními v nakládání se svým volným časem a v péči o své zájmy (oproti situaci, kdyby žil doma)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003 L 299, s. 9).


title: Věc C-346/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 2. května 2019 — Bundeszentralamt für Steuern v. Y-GmbH

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 2. května 2019 — Bundeszentralamt für Steuern v. Y-GmbH
      (Věc C-346/19)
      (2019/C 263/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Bundeszentralamt für Steuern

         Odpůrkyně: Y-GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je třeba vykládat čl. 8 odst. 2 písm. d) směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty (1) stanovené směrnicí 2006/112/ES (2) osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě, který stanoví, že v žádosti o vrácení daně je třeba uvádět pro každý členský stát vrácení daně a pro každou fakturu mimo jiné číslo faktury, v tom smyslu, že stačí i uvedení referenčního čísla faktury, které je vedle čísla faktury uvedeno na faktuře jako dodatečné kritérium pro přiřazení?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na výše uvedenou otázku: považuje se žádost o vrácení daně, ve které bylo uvedeno místo čísla faktury referenční číslo faktury za formálně úplnou a za podanou včas ve smyslu čl. 15 odst. 1 druhé věty směrnice 2008/9/ES?

                  3.

                  Je třeba při zodpovězení otázky 2 zohlednit skutečnost, že osoba povinná k dani neusazená v členském státě vrácení daně mohla mít z pohledu informovaného žadatele na základě podoby elektronického portálu ve státě usazení a formuláře členského státu vrácení daně za to, že pro řádné, v každém případě formálně úplné a včasné podání žádosti stačí uvedení jiného kódu než čísla faktury, aby bylo možno přiřadit fakturu, která je předmětem žádosti?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 44, s. 23.

         (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).