title: Věc T-4/20: Žaloba podaná dne 3. ledna 2020 – Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii v. Komise

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/22

      Žaloba podaná dne 3. ledna 2020 – Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii v. Komise
      (Věc T-4/20)
      (2020/C 87/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii (Vratislav, Polsko) (zástupce: Ł. Stępkowski, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil, že smluvní nárok žalované uvedený v dopise ze dne 13. listopadu 2019 (ref. Ares (2019)6993009) ze dne 12. listopadu 2019, a v šesti oznámeních o dluhu vystavených žalovanou, doprovázených průvodním dopisem v souhrnné výši 180 893,90 eur, které jsou tvořeny částkou 164 449 eur, pokud jde o částku jistiny, a částkou 16 444,90 eur, způsobilé k náhradě újmy, neexistuje; a v důsledku toho:

                  —

                  určil, že osobní náklady, které jsou předmětem žaloby, jsou způsobilými náklady, které má zaplatit žalovaná; a

                  —

                  uložil žalované zaplatit žalobkyni částku 180 893,90 eur, zvýšenou o zákonné úroky z prodlení podle belgického práva ve výši 8 % ročně od 24. prosince 2019 včetně, do dne platby jistiny; a

                  —

                  podpůrně, pokud dopis žalované ze dne 13. listopadu 2019 (viz Ares (2019) 6993009) představuje napadnutelný akt, zrušil rozhodnutí Komise obsažené v tomto dopise;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První hlavní žalobní důvod vycházející z porušení smlouvy: porušení čl. II.14 odst. 1 písm. a) bod b) ve spojení s čl. II.6 odst. 6, čl. II.22 odst. 6 a II.24 odst. 1 příloh II grantových dohod č. 248577-C2POWER, 257626-ACROPOLIS a 215669-EUWB.

                  2.

                  Druhý hlavní žalobní důvod vycházející z porušení rozhodného práva, tj. belgického práva: porušení článků 1134, 1135 a 1315 belgického občanského zákoníku.

                  3.

                  Třetí hlavní žalobní důvod vycházející z porušení rozhodného práva, tj. polského práva: porušení článků 113, 18 odst. 2 a 140 polského zákoníku práce.

                  4.

                  Čtvrtý hlavní žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná je povinna uhradit zákonný úrok na základě obecné zásady unijního práva týkající se úroků z prodlení a podle belgického práva.

                  5.

                  Pátý hlavní žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání, jelikož žalovaná strana poskytla přesná a bezpodmínečná ujištění, která byla porušena.

                  6.

                  Šestý hlavní žalobní důvod, který se týká nákladů řízení, kterým žalobkyně tvrdí, že je namístě uložit žalované náhradu nákladů řízení.

                  7.

                  První podpůrný žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu spočívající v tom, že žalovaná nepředložila důkazy a žalobkyni upřela právo být slyšena.

                  8.

                  Druhý podpůrný žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož žalovaná se dopustila nesprávného skutkového zjištění a neprokázala souboru shodujících se indicií.

                  9.

                  Třetí podpůrný žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterého se žalovaná dopustila tím, že nepředložila odůvodnění a odmítla vysvětlit své stanovisko.

                  10.

                  Čtvrtý podpůrný žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání tím, že žalovaná poskytla přesná a bezpodmínečná ujištění, která byla porušena.

                  11.

                  Pátý podpůrný žalobní důvod týkající se nákladů řízení, v němž se požaduje, aby byla žalované uložena náhrada nákladů řízení.


title: Věc T-7/20: Žaloba podaná dne 7. ledna 2020 – Global Translation Solutions v. Parlament

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/23

      Žaloba podaná dne 7. ledna 2020 – Global Translation Solutions v. Parlament
      (Věc T-7/20)
      (2020/C 87/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Global Translation Solutions ltd. (La Valletta, Malta) (zástupce: C. Mifsud-Bonnici, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 28. října 2019, kterým odmítl nabídku žalobkyně podanou pro část 15 zadávacího řízení TRA/EU 19/2019 (1),

                  —

                  alternativně zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 5. prosince 2019 o zadání části 15 zakázky TRA/EU 19/2019 pouze jednomu hospodářskému subjektu, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z tvrzení, že rozhodnutí žalovaného ze dne 28. října 2019, kterým odmítl nabídku žalobkyně podanou pro část 15 zadávacího řízení TRA/EU 19/2019, bylo nezákonné z důvodu, že je založené na nesprávném skutkovém zjištění, že formát souboru „.doc“ nesplňoval zadávací podmínky, jelikož:

                              —

                              zadávací podmínky nebyly dostatečně jasné, přesné a jednoznačné, a

                              —

                              formát souboru „.doc“ je funkčně rovnocenný formátu „.docx“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že rozhodnutí žalovaného ze dne 28. října 2019, kterým odmítl nabídku žalobkyně podanou pro část 15 zadávacího řízení TRA/EU 19/2019, bylo nezákonné z důvodu, že:

                              —

                              postup žalovaného byl v rozporu s právními předpisy, mimo jiné s čl. 106 odst. 3 prováděcího nařízení Komise (2), a s obecnými zásadami unijního práva týkajícími se veřejných zakázek, mj. zásadou proporcionality, a

                              —

                              postup žalovaného byl v rozporu s právními předpisy, mimo jiné s čl. 96 odst. 2 finančního nařízení (3), a s obecnými zásadami unijního práva týkajícími se řádné správy, mj. zásadou obezřetnosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že rozhodnutí žalovaného ze dne 5. prosince 2019 o zadání části 15 zakázky TRA/EU 19/2019 pouze jednomu hospodářskému subjektu bylo nezákonné z důvodu, že bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva týkajícími se veřejných zakázek a se zadávacími podmínkami.

         (1)  Úř. věst. 2019/S 54-123613.

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1).


title: Věc T-31/20: Žaloba podaná dne 20. ledna 2020 – West End Drinks v. EUIPO – Pernod Ricard (The King of SOHO)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/24

      Žaloba podaná dne 20. ledna 2020 – West End Drinks v. EUIPO – Pernod Ricard (The King of SOHO)
      (Věc T-31/20)
      (2020/C 87/29)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: West End Drinks Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. Hawkes, Solicitor a C. Hall, Barrister)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pernod Ricard SA (Paříž, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie The King of SOHO ve zlaté, tmavě žluté, světle žluté a krémové barvě – Přihláška č. 11 539 103

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. října 2019, ve věci R 1543/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil rozhodnutí námitkového oddělení;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 42 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-48/20: Žaloba podaná dne 28. ledna 2020 – Sahaj Marg Spirituality Foundation v. EUIPO (Heartfulness)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/26

      Žaloba podaná dne 28. ledna 2020 – Sahaj Marg Spirituality Foundation v. EUIPO (Heartfulness)
      (Věc T-48/20)
      (2020/C 87/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sahaj Marg Spirituality Foundation (Manapakkam, Indie) (zástupce: E. Manresa Medina, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky Heartfulness s vyznačením Evropské unie – Přihláška č. 1 433 232

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. listopadu 2019, ve věci R 1266/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-49/20: Žaloba podaná dne 29. ledna 2020 – Rothenberger v. EUIPO – Paper Point (ROBOX)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/26

      Žaloba podaná dne 29. ledna 2020 – Rothenberger v. EUIPO – Paper Point (ROBOX)
      (Věc T-49/20)
      (2020/C 87/32)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Rothenberger AG (Kelkheim, Německo) (zástupci: V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Paper Point Snc di Daria Fabbroni e Simone Borghini (Arezzo, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ROBOX – Přihláška č. 16 462 971

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. října 2019, ve věci R 210/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, vstoupí-li do řízení jako vedlejší účastník.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-51/20: Žaloba podaná dne 31. ledna 2020 – Mélin v. Parlament

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/27

      Žaloba podaná dne 31. ledna 2020 – Mélin v. Parlament
      (Věc T-51/20)
      (2020/C 87/33)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Joëlle Mélin (Aubagne, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil námitku protiprávnosti za přípustnou a rozhodl, že čl. 33 odst. 1 a 2 a čl. 68 odst. 1 a 2 POSP [prováděcí opatření ke statutu poslanců] jsou protiprávní;

                  —

                  konstatoval tedy, že rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 17. prosince 2019 postrádá právní základ, a uvedené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  podpůrně konstatoval, že generální tajemník porušil čl. 68 odst. 2 POSP, a zrušil rozhodnutí ze dne 17. prosince 2019;
                  především:

                  —

                  konstatoval, že Joëlle Mélin předložila důkaz o práci své asistentky v souladu s čl. 33 odst. 1 a 2 POSP a judikaturou Soudního dvora Evropské unie;
                  v důsledku toho,

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 17. prosince 2019, které bylo oznámeno dopisem č. D202484 ze dne 18. prosince 2019 přijatým podle článku 68 rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu 2009/C 159/01 ze dne 19. května a 9. července 2008„o prováděcích opatřeních ke statutu poslanců Evropského parlamentu“ v pozměněném znění, jímž byla konstatována pohledávka vůči žalobkyni ve výši 130 339,35 eur z titulu částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a zdůvodněno její vrácení;

                  —

                  zrušil oznámení o dluhu č. 2019-2081, jímž byla žalobkyně informována, že byla vůči ní konstatována pohledávka na základě rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 17. prosince 2019, vrácení částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a uplatnění článku 68 POSP a článků 98 až 101 finančního nařízení;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z námitky protiprávnosti, jelikož články 33 a 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců (dále jen „prováděcí opatření“), přijatých rozhodnutím předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května a 9. července 2008, jsou v rozporu se zásadami právní jistoty a legitimního očekávání zejména pro svou nejasnost a nepřesnost. Žalobkyně tvrdí, že nepřesnost napadených ustanovení vede k pretoriánskému vymezení právního pravidla prováděcích opatření. Podrobnosti týkající se důkazu o práci parlamentního asistenta však byly stanoveny v judikatuře vycházející z rozsudku Montel až v roce 2017, neboť judikatura vycházející z rozsudku Gorostiaga z roku 2005 se týkala pouze důkazu o výplatách platů učiněných třetími osobami. Napadená ustanovení tak od roku 2008 vykazovala prvky nejistoty a nejasnosti. Žalobkyně dodává, že navzdory rizikům právní nejistoty Evropský parlament jasně a přesně neupravil postup kontroly parlamentní asistence a neformalizoval povinnost poslance týkající se vytváření a uchovávání záznamů, a dokonce ani režim přípustných, identifikovatelných a datovaných důkazů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatné procesní náležitosti a práva na obhajobu. Žalobkyně uvádí, že generální tajemník upustil od jakéhokoli slyšení a jakéhokoli postupu předcházejícího jeho novému rozhodnutí, že ji nepožádal o žádné vysvětlení a že spis, který analyzuje, nezohledňuje doplňující podklady, které poskytla na podporu žaloby ze dne 7. prosince 2018. Žalobkyně má dále za to, že generální tajemník ji tím, že nedodržel postup podle čl. 68 odst. 2 prováděcích opatření, zbavil možnosti, aby mu předložila tyto doplňující podklady, a tím ji vystavil riziku, že Tribunál tyto podklady odmítne, protože nebyly předloženy generálnímu tajemníkovi k posouzení od zahájení postupu vymáhání.


title: Věc T-56/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Bezos Family Foundation v. EUIPO – SNCF Mobilités (VROOM)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/28

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Bezos Family Foundation v. EUIPO – SNCF Mobilités (VROOM)
      (Věc T-56/20)
      (2020/C 87/34)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bezos Family Foundation (Seattle, Washington, Spojené státy) (zástupci: A. Klett a M. Schaffner, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: SNCF Mobilités, établissement public à caractère industriel et commercial (Saint-Denis, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie VROOM – Přihláška č. 17 569 997

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. listopadu, ve věci R 1288/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zamítl námitky č. B 3 051 050;

                  —

                  schválil zápis přihlášky ochranné známky Evropské unie „VROOM“ č. 17 569 997;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před Tribunálem a před EUIPO (odvolací senát a námitkové oddělení), včetně nezbytných výdajů žalobkyně v těchto řízeních.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-57/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Group v. EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/29

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Group v. EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)
      (Věc T-57/20)
      (2020/C 87/35)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: bulharština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Group EOOD (Sofie, Bulharsko) (zástupci: D. Dragiev a A. Andreev, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Kosta Iliev (Sofie, Bulharsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie „GROUP Company TOURISM & TRAVEL“ v barvách světle fialová, šedá, černá, fialová, oranžová, červená a žlutá – Přihláška č. 10 640 449

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2019, ve věci R 2059/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO jakož i případnému vedlejšímu účastníku řízení povinnost nahradit náklady řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Rozsudek Soudního Dvora ze dne 14. prosince 2019 ve věci E-1/19 Andreas Gyrre v. Norská vláda, zastoupená Ministerstvem pro děti a rovnost (směrnice 2005/29/ES – nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům – příloha I – bod 9 – tvrzení nebo jiné vytváření dojmu, že prodej produktu je dovolený, i když tomu tak není) 2020/C 90/02

text:
               19.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. prosince 2019
      ve věci E-1/19
      Andreas Gyrre
      v.
      Norská vláda, zastoupená Ministerstvem pro děti a rovnost

            (směrnice 2005/29/ES – nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům – příloha I – bod 9 – tvrzení nebo jiné vytváření dojmu, že prodej produktu je dovolený, i když tomu tak není)

      (2020/C 90/02)
      Ve věci E-1/19, Andreas Gyrre v. Norská vláda, zastoupená Ministerstvem pro děti a rovnost — ŽÁDOST odvolacího soudu Borgarting (Borgarting lagmannsrett) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora o výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004, a zejména bodu 9 přílohy I uvedené směrnice, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Bernd Hammermann (soudce-zpravodaj) a Siri Teigum (soudce ad hoc) dne 14. prosince 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Bod 9 přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 musí být vykládán tak, že zahrnuje situace, kdy obchodník tvrdí nebo jinak vytváří dojem, že prodej produktu je dovolený, i když tomu tak není, na základě celkového dojmu, který je zprostředkováván průměrnému spotřebiteli v okamžiku rozhodnutí o obchodní transakci. Na toto vyhodnocení nemá vliv, zda takový vnitrostátní legislativní zákaz, o jaký jde v projednávaném případě, platí ve státě EHP, kde dochází k prodeji, nebo ve státě EHP, kde dochází k plnění, nebo v obou státech EHP. Na toto vyhodnocení nemá vliv ani pozdější zjištění, že dotčený vnitrostátní legislativní zákaz je v rozporu s právem EHP.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. prosince 2019 ve věci E-1/18 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království (směrnice 2006/54/ES – podmínky zaměstnání a pracovní podmínky – rodičovské dávky) 2020/C 90/03

text:
               19.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 13. prosince 2019
      ve věci E-1/18
      Kontrolní úřad ESVO
      v.
      Norské království

            (směrnice 2006/54/ES – podmínky zaměstnání a pracovní podmínky – rodičovské dávky)

      (2020/C 90/03)
      Ve věci E-1/18, Kontrolní úřad ESVO v. Norské království — NÁVRH směřující k určení, že tím, že ponechalo v platnosti ustanovení, jako jsou § 14 odst. 13 první, druhý a třetí pododstavec a § 14 odst. 14 první pododstavec zákona o národním pojištění, podle nichž se nárok otce na rodičovské dávky odvíjí od situace matky, zatímco nárok matky na situaci otce nezávisí, nesplnilo Norsko své povinnosti podle čl. 14 odst. 1 písm. c) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění), vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Bernd Hammermann (soudce zpravodaj) a Siri Teigum (ad hoc), soudci, dne 13. prosince 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  Návrh zamítá.

                  2.

                  Ukládá Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.


title: Věc C-410/17: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené A Oy „Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. a) a c) – Článek 14 odst. 1 – Článek 24 odst. 1 – Plnění za úplatu – Plnění v případě, kdy protihodnotu představují zčásti služby nebo zboží – Smlouva o demolici – Smlouva o koupi za účelem demontáže“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/2

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené A Oy
      (Věc C-410/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. a) a c) - Článek 14 odst. 1 - Článek 24 odst. 1 - Plnění za úplatu - Plnění v případě, kdy protihodnotu představují zčásti služby nebo zboží - Smlouva o demolici - Smlouva o koupi za účelem demontáže“)
      (2019/C 72/02)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastnice původního řízení

      A Oy

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 písm. a) a c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s čl. 14 odst. 1 a čl. 24 odst. 1 této směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že pokud má podle smlouvy o demolici poskytovatel služeb, tj. společnost provádějící demoliční práce, povinnost provést demoliční práce a v případě, že odpad z demolice obsahuje šrot, může tento šrot prodat, zahrnuje tato smlouva poskytnutí služby za úplatu, a sice provedení demoličních prací, a rovněž dodání zboží za úplatu, a sice dodání uvedeného šrotu, pokud nabyvatel, tj. tato společnost, přikládá tomuto dodání hodnotu, kterou zohledňuje při stanovení ceny nabídnuté za provedení demoličních prací; uvedené dodání nicméně podléhá DPH pouze za podmínky, že je uskutečněno osobou povinnou k dani, která jedná jako taková.

                  2)

                  Článek 2 odst. 1 písm. a) a c) směrnice 2006/112 ve spojení s čl. 14 odst. 1 a čl. 24 odst. 1 této směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že pokud podle smlouvy o koupi za účelem demontáže nabyvatel, tj. společnost provádějící demoliční práce, koupí věci určené k demolici a zaváže se pod hrozbou smluvní pokuty k tomu, že ve lhůtě stanovené ve smlouvě tyto věci demontuje a odveze, jakož i k tomu, že odveze odpad, tato smlouva zahrnuje dodání zboží za úplatu, a sice dodání zboží určeného k demontáži, přičemž toto dodání podléhá DPH jen za podmínky, že je uskutečněno osobou povinnou k dani, která jedná jako taková, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Má-li nabyvatel povinnost demontovat a odvést toto zboží, jakož i odvést odpad, který při tom vznikl, přičemž tím konkrétně uspokojuje potřeby prodávajícího, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, zahrnuje tato smlouva rovněž poskytnutí služeb za úplatu, a sice poskytnutí demontážních prací a odvozu, pokud tento nabyvatel přikládá tomuto dodání hodnotu, kterou zohledňuje v nabízené ceně jako faktor snižující kupní cenu zboží určeného k demontáži, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 300, 11. 9. 2017.


title: Věc C-97/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Noord-Nederland – Nizozemsko) – trestní řízení proti ET „Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Zásada vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci – Rámcové rozhodnutí 2006/783/SVV – Článek 12 odst. 1 a 4 – Rozhodné právo pro výkon – Právo vykonávajícího státu, které umožňuje uvalení donucovací vazby v případě nevykonání příkazu ke konfiskaci – Slučitelnost – Právo vydávajícího státu, které rovněž umožňuje uvalení donucovací vazby – Neexistence vlivu“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/3

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Noord-Nederland – Nizozemsko) – trestní řízení proti ET
      (Věc C-97/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Zásada vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci - Rámcové rozhodnutí 2006/783/SVV - Článek 12 odst. 1 a 4 - Rozhodné právo pro výkon - Právo vykonávajícího státu, které umožňuje uvalení donucovací vazby v případě nevykonání příkazu ke konfiskaci - Slučitelnost - Právo vydávajícího státu, které rovněž umožňuje uvalení donucovací vazby - Neexistence vlivu“)
      (2019/C 72/03)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Noord-Nederland

         Účastník původního trestního řízení

      ET

         Výrok

                  1)

                  Článek 12 odst. 1 a 4 rámcového rozhodnutí Rady 2006/783/SVV ze dne 6. října 2006 o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání použití takových právních předpisů členského státu, jako jsou předpisy, které jsou předmětem věci v původním řízení, které pro účely výkonu příkazu ke konfiskaci vydaného ve vydávajícím členském státě případně umožňují uvalení donucovací vazby.

                  2)

                  Skutečnost, že právní předpisy vydávajícího státu rovněž povolují případné uvalení donucovací vazby, nemá žádný vliv na použití takového opatření ve vykonávajícím státě.

         (1)  Úř. věst. C 182, 28.5.2018.


title: Věc C-694/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Ente Público Radio Televisión Madrid v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Ente Público Radio Televisión Madrid v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Věc C-694/18)
      (2019/C 72/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Účastnice původního řízení

         Žalobce: Ente Público Radio Televisión Madrid

         Žalovaný: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je možné pro účely DPH považovat takové subjekty, jaké byly popsány, společně s veřejnoprávními organizacemi, které je založily, za jedinou osobu povinnou k dani tak, jak je stanoveno v článku 11 směrnice 2006/112/ES? (1)

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je třeba mít za to, že finanční prostředky, které dostávají tyto subjekty vzniklé od veřejnoprávních organizací, jež je zakládají, nelze v žádném případě kvalifikovat jako protiplnění za poskytování služeb zatížených DPH?

                  3)

                  Pokud jde o odpočet DPH odvedené těmito subjekty na vstupu, má být jediná osoba povinná k dani osobou, která jako taková určí odpočitatelnou částku za použití ustanovení článku 168 směrnice 2006/112/ES, v závislosti na činnostech, které tato osoba provozuje?

                  4)

                  Konkrétně, pokud jde o činnosti veřejnoprávní televize, za předpokladu, že sama může mít dvojí daňový charakter, a rovněž za předpokladu, že je považována společně s veřejnoprávními organizacemi, jež mají většinový podíl na jejím kapitálu, za jedinou osobou povinnou k dani, je třeba mít za to, že odpočitatelná je pouze ta část DPH odvedená na vstupu, která může být považována za spojenou s její hospodářskou činností?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347 s. 1).


title: Věc C-695/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA) v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA) v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Věc C-695/18)
      (2019/C 72/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA)

         Žalovaná: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je možné pro účely DPH považovat takové subjekty, jaké byly popsány, společně s veřejnoprávními organizacemi, které je založily, za jedinou osobu povinnou k dani tak, jak je stanoveno v článku 11 směrnice 2006/112/ES (1)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je třeba mít za to, že finanční prostředky, které dostávají tyto subjekty vzniklé od veřejnoprávních organizací, jež je zakládají, nelze v žádném případě kvalifikovat jako protiplnění za poskytování služeb zatížených DPH?

                  3)

                  Pokud jde o odpočet DPH odvedené těmito subjekty na vstupu, má být jediná osoba povinná k dani osobou, která jako taková určí odpočitatelnou částku za použití ustanovení článku 168 směrnice 2006/112/ES, v závislosti na činnostech, které tato osoba provozuje?

                  4)

                  Konkrétně, pokud jde o činnosti veřejnoprávní televize, za předpokladu, že sama může mít dvojí daňový charakter, a rovněž za předpokladu, že je považována společně s veřejnoprávními organizacemi, jež mají většinový podíl na jejím kapitálu, za jedinou osobou povinnou k dani, je třeba mít za to, že odpočitatelná je pouze ta část DPH odvedená na vstupu, která může být považována za spojenou s její hospodářskou činností?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-696/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U. v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U. v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Věc C-696/18)
      (2019/C 72/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U.

         Žalovaná: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je možné pro účely DPH považovat takové subjekty, jaké byly popsány, společně s veřejnoprávními organizacemi, které je založily, za jedinou osobu povinnou k dani tak, jak je stanoveno v článku 11 směrnice 2006/112/ES (1)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je třeba mít za to, že finanční prostředky, které dostávají tyto subjekty vzniklé od veřejnoprávních organizací, jež je zakládají, nelze v žádném případě kvalifikovat jako protiplnění za poskytování služeb zatížených DPH?

                  3)

                  Pokud jde o odpočet DPH odvedené těmito subjekty na vstupu, má být jediná osoba povinná k dani osobou, která jako taková určí odpočitatelnou částku za použití ustanovení článku 168 směrnice 2006/112/ES, v závislosti na činnostech, které tato osoba provozuje?

                  4)

                  Konkrétně, pokud jde o činnosti veřejnoprávní televize, za předpokladu, že sama může mít dvojí daňový charakter, a rovněž za předpokladu, že je považována společně s veřejnoprávními organizacemi, jež mají většinový podíl na jejím kapitálu, za jedinou osobou povinnou k dani, je třeba mít za to, že odpočitatelná je pouze ta část DPH odvedená na vstupu, která může být považována za spojenou s její hospodářskou činností?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-697/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Televisión Autonómica de Castilla La Mancha v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 7. listopadu 2018 – Televisión Autonómica de Castilla La Mancha v. Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Věc C-697/18)
      (2019/C 72/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Televisión Autonómica de Castilla La Mancha

         Žalovaná: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je možné pro účely DPH považovat takové subjekty, jaké byly popsány, společně s veřejnoprávními organizacemi, které je založily, za jedinou osobu povinnou k dani tak, jak je stanoveno v článku 11 směrnice 2006/112/ES (1)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je třeba mít za to, že finanční prostředky, které dostávají tyto subjekty vzniklé od veřejnoprávních organizací, jež je zakládají, nelze v žádném případě kvalifikovat jako protiplnění za poskytování služeb zatížených DPH?

                  3)

                  Pokud jde o odpočet DPH odvedené těmito subjekty na vstupu, má být jediná osoba povinná k dani osobou, která jako taková určí odpočitatelnou částku za použití ustanovení článku 168 směrnice 2006/112/ES, v závislosti na činnostech, které tato osoba provozuje?

                  4)

                  Konkrétně, pokud jde o činnosti veřejnoprávní televize, za předpokladu, že sama může mít dvojí daňový charakter, a rovněž za předpokladu, že je považována společně s veřejnoprávními organizacemi, jež mají většinový podíl na jejím kapitálu, za jedinou osobou povinnou k dani, je třeba mít za to, že odpočitatelná je pouze ta část DPH odvedená na vstupu, která může být považována za spojenou s její hospodářskou činností?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-701/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 9. listopadu 2018 – Geld-für-Flug GmbH v. Ryanair DAC

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 9. listopadu 2018 – Geld-für-Flug GmbH v. Ryanair DAC
      (Věc C-701/18)
      (2019/C 72/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Nürnberg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Geld-für-Flug GmbH

         Žalovaná: Ryanair DAC

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) vykládán v tom smyslu, že ujednání obsažené ve všeobecných obchodních podmínkách komerčního leteckého dopravce, které nebylo individuálně sjednáno a podle nějž se smlouva uzavřená elektronickou cestou s přepravovaným spotřebitelem řídí právem členského státu, v němž má letecký dopravce své sídlo, a toto právo není shodné s právem v obvyklém bydlišti přepravovaného spotřebitele, je zneužívající, pokud spotřebitele uvádí v omyl tím, že jej neupozorňuje na skutečnost, že volba jiného rozhodného práva podle čl. 5 odst. 2 druhého pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (2) je možná pouze omezeně a nelze zvolit jakékoliv rozhodné právo, nýbrž pouze právní předpisy uvedené v čl. 5 odst. 2 druhém pododstavci nařízení Řím I.?

         (1)  Úř. věst., L 95, s. 29.

         (2)  Úř. věst., L 177, s. 6.


title: Věc C-705/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 13. listopadu 2018 – Agencia Estatal de la Administración Tributaria v. SJ

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 13. listopadu 2018 – Agencia Estatal de la Administración Tributaria v. SJ
      (Věc C-705/18)
      (2019/C 72/09)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Žalobkyně: SJ

         Předběžná otázka

      Je ustanovení kolektivní smlouvy a podniková zvyklost, podle kterých se pro účely odměňování a pro účely povyšování vypočítává počet let odpracovaných zaměstnankyní na částečný úvazek s vertikálním rozložením pracovní doby v celoročním přepočtu jen s přihlédnutím k době výkonu práce, v rozporu s ustanovením 4 odst. 1 a 2 evropské rámcové dohody o částečném pracovním úvazku (směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 (1)), jakož i s čl. 2 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (2)?

         (1)  Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2006, L 204, s. 23).


title: Věc C-772/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 3. prosince 2018 – Yhtiö A v. B

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 3. prosince 2018 – Yhtiö A v. B
      (Věc C-772/18)
      (2019/C 72/10)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Yhtiö A

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: B

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je pro posouzení, zda jednání soukromé osoby představuje užívání ochranné známky v obchodním styku ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice o ochranných známkách (1), nebo čistě soukromé jednání, relevantní výše výhody, kterou tato osoba získala na základě tvrzeného porušení práv z ochranné známky? Je v případě, že ochrannou známku užívá soukromá osoba, podmínkou užívání v obchodním styku splnění jiných kritérií než dosažení hospodářských výhod ze sporné transakce, která se týká ochranné známky?

                  2)

                  Je, za předpokladu, že hospodářská výhoda má určitý význam, a vzhledem k nepatrnosti hospodářské výhody, kterou daná osoba získala, a k nesplnění případných dalších kritérií užívání v obchodním styku nelze vycházet z toho, že tato osoba ochrannou známku užívala ve vlastním obchodním styku, splněna podmínka užívání v obchodním styku ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice o ochranných známkách tehdy, jestliže tato soukromá osoba ochrannou známku užívala pro jinou osobu v rámci obchodního styku této jiné osoby, i když není jejím zaměstnancem?

                  3)

                  Užívá osoba, která má v úschově výrobky, ochrannou známku pro výrobky ve smyslu čl. 5 odst. 1 a odst. 3 písm. b) směrnice o ochranných známkách, pokud výrobky označené ochrannou známkou, zaslané do členského státu a propuštěné v tomto státě do volného oběhu, jménem společnosti, která výrobky dále prodává, přijala a uschovala osoba, do jejíž držby se dostaly a která se nezabývá dovozem a vývozem zboží a nemá ani povolení k provozování celního skladu a skladu s daňovým dozorem?

                  4)

                  Lze mít za to, že daná osoba ve smyslu čl. 5 odst. 3 písm. c) směrnice o ochranných známkách dováží výrobky označené ochrannou známkou, pokud tyto výrobky nebyly dovezeny na základě pokynu této osoby, tato osoba však subjektu, který tyto výrobky dále prodává, poskytla svou adresu a přijala pro něj výrobky propuštěné v členském státě do volného oběhu, několik týdnů je skladovala a předala je k přepravě do třetí země mimo Unii za účelem jejich dalšího prodeje v této třetí zemi?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008 , kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (kodifikované znění) (Úř. věst. 2008, L 299, s. 25).


title: Věc C-785/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 14. prosince 2018 – GAEC Jeanningros v. Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 14. prosince 2018 – GAEC Jeanningros v. Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Věc C-785/18)
      (2019/C 72/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: GAEC Jeanningros

         Odpůrci: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

         Další účastník řízení: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

         Předběžná otázka

      Musí být článek 53 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (1), článek 6 nařízení Komise v přenesené pravomoci ze dne 18. prosince 2013 (2), kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012, pokud jde o stanovení symbolů Unie pro chráněná označení původu, chráněná zeměpisná označení a zaručené tradiční speciality a o některá pravidla pro původ, procesní pravidla a další přechodná pravidla, a článek 10 prováděcího nařízení Komise (EU) ze dne 13. června 2014 (3), kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že v konkrétním případě, kdy Evropská komise vyhověla žádosti vnitrostátních orgánů členského státu o změnu specifikace názvu a zápisu chráněného označení původu, zatímco je tato žádost stále předmětem žaloby u vnitrostátních soudů tohoto státu, mohou tyto soudy rozhodnout, že již není třeba rozhodnout o sporu, který projednávají, nebo zda s ohledem na účinky případného zrušení napadeného aktu o platnosti zápisu Evropskou komisí musí soudy rozhodnout o legalitě tohoto aktu vnitrostátních orgánů?

         (1)  Úř. věst. L 343, s. 1.

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 664/2014 ze dne 18. prosince 2013, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012, pokud jde o stanovení symbolů Unie pro chráněná označení původu, chráněná zeměpisná označení a zaručené tradiční speciality a o některá pravidla pro původ, procesní pravidla a další přechodná pravidla (Úř. věst. L 179, 19.6.2014, s. 17).

         (3)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 668/2014 ze dne 13. června 2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 179, 19.6.2014, s. 36).


title: Věc C-787/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 17. prosince 2018 – Skatteverket v. Sögård Fastigheter AB

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 17. prosince 2018 – Skatteverket v. Sögård Fastigheter AB
      (Věc C-787/18)
      (2019/C 72/12)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen (Nejvyšší správní soud)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Skatteverket (švédský ústřední daňový úřad)

         Odpůrkyně: Sögård Fastigheter AB

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání skutečnost, že prodávající nemovitosti na základě pravidel, která členský stát zavedl v souladu s čl. 188 odst. 2 směrnice o DPH (1), neprovedl opravu odpočtu daně na vstupu, jelikož kupující bude využívat nemovitost výlučně k plněním zakládajícím nárok na odpočet, tomu, aby byl kupující později povinen, v případě, že opravné období stále běží, opravit odpočet, pokud následně převede nemovitost na osobu, která ji pro taková plnění využívat nebude?

                  2)

                  Změní se odpověď na první otázku, pokud se v případě prvního převodu zmíněného v první otázce jedná o převod majetku ve smyslu článku 19 směrnice o DPH?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-797/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. prosince 2018 Řeckou republikou proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 4. října 2018 ve věci T-272/16, Řecká republika v. Evropská komise

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. prosince 2018 Řeckou republikou proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 4. října 2018 ve věci T-272/16, Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc C-797/18 P)
      (2019/C 72/13)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr vyhověl kasačnímu opravnému prostředku, zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 4. října 2018 ve věci T-272/16 v rozsahu, v němž zamítl žalobu podanou navrhovatelkou, vyhověl žalobě podané Řeckou republikou dne 25. června 2016, zrušil prováděcí rozhodnutí Evropské komise (EU) 2016/417 ze dne 17. března 2016 (1) v rozsahu, v němž a) ukládá finanční opravy ve výši 166 797 866,22 eur v oblasti přímých podpor oddělených od produkce, pokud jde o roky žádostí 2012 a 2013, a b) ukládá finanční opravu v celkové výši 3 880 460,50 eur, pokud jde o rozpočtové roky 2010 až 201 v rámci EZFRV pro rozvoj venkova, Osy 1+3 – opatření zaměřená na investice 125 a 121 (2007/2013), a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka šest důvodů.

                  A.

                  Pokud jde o část napadeného rozsudku věnovanou prvnímu, druhému a třetímu žalobnímu důvodu a týkající se finanční opravy uplatněné v oblasti přímých podpor oddělených od produkce, uplatňuje navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.
                  První důvod kasačního opravného prostředku vychází z chybného výkladu a uplatnění článku 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 (2) ze dne 21. dubna 2004, týkajícího se definice pastviny, a z nedostatečného a nesprávného odůvodnění napadeného rozsudku.
                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z chybného výkladu pokynů obsažených v dokumentu VI/5330/97, pokud jde o splnění podmínek pro použití paušální opravy ve výši 25 %, z chybného výkladu a uplatnění článků 43, 44 a 137 nařízení č. 73/2009 (3), z nedostatečného a rozporuplného odůvodnění napadeného rozsudku a zkreslení souhrnné zprávy smírčího orgánu.
                  Konečně třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z chybného výkladu a uplatnění čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005 (4) a příslušných pokynů, zásady ne bis in idem, zásady proporcionality, jakož i nedostatečnosti a rozporuplnosti odůvodnění napadeného rozsudku.

                  B.

                  Pokud jde o část napadeného rozsudku věnovanou čtvrtému a pátému žalobnímu důvodu a týkající se paušální opravy uplatněné v oblasti opatření 125 programu rozvoje venkova, uplatňuje navrhovatelka dva důvody kasačního opravného prostředku. První důvod (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku) vychází z chybného výkladu a uplatnění čl. 71 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (5) a z nedostatečného a chybějícího odůvodnění napadeného rozsudku, a druhý důvod (pátý důvod kasačního opravného prostředku) vychází z chybného výkladu a uplatnění čl. 31 odst. 4 nařízení (ES) č. 1290/2005, jakož i z nedostatečného a nesprávného odůvodnění napadeného rozsudku.

                  C.

                  Konečně pokud jde o část napadeného rozsudku zamítající šestý a sedmý žalobní důvod týkající se opravy uplatněné v rámci opatření 121 programu rozvoje venkova, uplatňuje navrhovatelka šestý důvod kasačního opravného prostředku, skládající se ze dvou částí, který vychází z chybného výkladu a uplatnění článku 73 nařízení Komise č. 817/2004 (6), z nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku a zkreslení důkazů.

         (1)  Úř. věst. 2016, L 75, s. 16.

         (2)  Úř. věst. 2004, L 141, s. 18.

         (3)  Úř. věst. 2009, L 30, s. 16.

         (4)  Úř. věst. 2005, L 209, s. 1.

         (5)  Úř. věst. 2005, L 277, s. 1.

         (6)  Úř. věst. 2004, L 153, s. 31.


title: Věc C-812/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2018 Terna SpA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 18. října 2018 ve věci T-387/16, Terna v. Komise

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/11

      Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2018 Terna SpA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 18. října 2018 ve věci T-387/16, Terna v. Komise
      (Věc C-812/18 P)
      (2019/C 72/14)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Terna SpA (zástupci: F. Covone, A. Police, L. Di Via, D. Carria, F. Degni, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil nebo změnil rozsudek Tribunálu Evropské unie, pátého senátu, ze dne 18. října 2018, vydaný ve věci T-387/16, a v důsledku toho zrušil rozhodnutí Evropské komise s referenčním číslem ENER/SRD.3/JCM/clD (2016)2952913 ze dne 23. května 2016, které potvrzuje předchozí rozhodnutí Move.srd.3.dir(2015)2669621 ze dne 6. července 2015, jakož i rozhodnutí Evropské komise s referenčním číslem SRD.3/JCM/cl/D(2016)4477388 ze dne 14. června 2016, kterým se oznamuje výzva k úhradě č. 3241608548 nařizující uhrazení 494 871,39 eur do 28. července 2016, a v důsledku toho zrušuje rozhodnutí Evropské komise s referenčním číslem Move.srd.3.dir(2015)2669621 ze dne 6. července 2015, v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje náhradu nákladů vynaložených společností Terna v souvislosti s projekty č. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 a č. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403 a ukládá povinnost vrátit částky poskytnuté v rámci uvedených projektů ve výši uvedené v tabulce připojené k napadenému rozhodnutí;

                  —

                  podpůrně zrušil rozhodnutí Evropské komise s referenčním číslem ENER/SRD.3/JCM/clD (2016)2952913 ze dne 23. května 2016 spolu s rozhodnutím Evropské komise s referenčním číslem Move.srd.3.dir(2015)2669621 ze dne 6. července 2015 v rozsahu, v němž toto rozhodnutí nesnižuje vrácení nákladů vynaložených společností Terna v souvislosti s projekty č. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 a č. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403 v míře odpovídající zisku dosaženému společností CESI S.p.A.

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž vyloučil existenci pochybení při kvalifikaci vztahu mezi úkoly a rámcovými dohodami uzavřenými mezi společnostmi Terna a CESI. – Nesprávné použití článku 14 a článku 37 směrnice 2004/17/ES (1) v oblasti subdodávek služeb. – Nedostatečné šetření a nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí. – Nesprávné použití článku III.7 odst. 1, 4 a 6 přílohy III rozhodnutí D/207630 z roku 2008 a nesprávné použití článku III.3.7 odst. 1, 4 a 6 přílohy III rozhodnutí D/7181 z roku 2010 vyplývající z neoprávněného snížení výše náhrady nákladů na projekty z důvodu údajného nesprávného formálního provedení postupů při zadávání veřejných zakázek společností Terna. – Nedostatečné šetření a odůvodnění.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž neuznal existenci technických předpokladů, které umožňují zadání zakázek určitému hospodářskému subjektu bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce. – Nesprávné použití článku 40 odst. 3 písm. c) směrnice 2004/17/ES.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž vyloučil porušení zásady legitimního očekávání. – Nesprávné použití směrnice 2004/17/ES a porušení zásady legitimního očekávání, které měla společnost Terna, z důvodu vyloučení přípustnosti žádostí o náhradu nákladů týkajících se smluv spadajících pod rámcovou dohodu, navzdory zveřejnění oznámení o zadání zakázky v Úředním věstníku Evropské unie a irelevanci některých částek pro účely uplatnění evropských postupů.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost napadeného rozsudku z důvodu porušení zásady přiměřenosti a proporcionality, jelikož bylo rozhodnuto o úplném vyloučení žádostí o náhradu nákladů namísto jejich poměrného snížení.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. 2004, L 134, s. 1).


title: Věc T-664/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. prosince 2018 – Belgie v. Komise „Státní podpory – Podpora poskytnutá Belgií finančním družstevním společnostem skupiny ARCO – Záruční režim chránící podíly fyzických osob, které jsou společníky těchto společností – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a zakazující vyplacení zaručených částek společníkům – Předmět sporu – Vrácení – Přiměřenost“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 7. prosince 2018 – Belgie v. Komise
      (Věc T-664/14) (1)

      („Státní podpory - Podpora poskytnutá Belgií finančním družstevním společnostem skupiny ARCO - Záruční režim chránící podíly fyzických osob, které jsou společníky těchto společností - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a zakazující vyplacení zaručených částek společníkům - Předmět sporu - Vrácení - Přiměřenost“)
      (2019/C 72/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Belgické království (zástupci: C. Pochet a J.-C. Halleux, zmocněnci, ve spolupráci s J. Meyersem, advokátem)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a B. Stromsky, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení čl. 2 odst. 4 rozhodnutí Komise 2014/686/EU ze dne 3. července 2014 o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN), kterou Belgie poskytla prostřednictvím systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev (Úř. věst. 2014, L 284, s. 53).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Článek 2 odst. 4 rozhodnutí Komise 2014/686/EU ze dne 3. července 2014 o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN), kterou Belgie poskytla prostřednictvím systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev, se zrušuje.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 380, 27.10.2014.


title: Věc T-552/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. prosince 2018 – Bank Refah Kargaran v. Rada „Mimosmluvní odpovědnost – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Íránu – Náhrada újmy údajně vzniklé žalobkyni v důsledku toho, že její název byl zapsán na seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, a byl na tomto seznamu ponechán – Pravomoc Tribunálu – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. prosince 2018 – Bank Refah Kargaran v. Rada
      (Věc T-552/15) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu - Náhrada újmy údajně vzniklé žalobkyni v důsledku toho, že její název byl zapsán na seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, a byl na tomto seznamu ponechán - Pravomoc Tribunálu - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)
      (2019/C 72/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bank Refah Kargaran (Teherán, Írán) (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a M. Bishop, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: R. Tricot a A. Aresu, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu újmy, která žalobkyni údajně vznikla v důsledku přijetí omezujících opatření, která se jí týkala.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Bank Refah Kargaran ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 398, 30. 11. 2015.


title: Věc T-683/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Freistaat Bayern v. Komise „Státní podpory – Podpora pro bavorské odvětví mléka – Financování kontrol jakosti mléka – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – Procesní práva spolkové země Bavorsko – Článek 108 odst. 2 SFEU – Článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Freistaat Bayern v. Komise
      (Věc T-683/15) (1)

      („Státní podpory - Podpora pro bavorské odvětví mléka - Financování kontrol jakosti mléka - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem - Procesní práva spolkové země Bavorsko - Článek 108 odst. 2 SFEU - Článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“)
      (2019/C 72/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Freistaat Bayern (zástupci: U. Soltész a H. Weiß, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, K. Herrmann a P. Němečková, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/2432 ze dne 18. září 2015 o státní podpoře SA.35484 (2013/C) [ex SA.35484 (2012/NN)], poskytnuté Německem na kontroly jakosti mléka podle zákona o mléku a tucích (Úř. věst. 2015, L 334, s. 23).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Články 1 až 4 rozhodnutí Komise (EU) 2015/2432 ze dne 18. září 2015 o státní podpoře SA.35484 (2013/C) [ex SA.35484 (2012/NN)] poskytnuté Spolkovou republikou Německo na kontroly jakosti mléka podle zákona o mléku a tucích se zrušují v rozsahu, v jakém obsahují rozhodnutí, že poskytnutí státní podpory Spolkovou republikou Německo na kontroly jakosti mléka prováděné v Bavorsku není slučitelné s vnitřním trhem, a rozhodnutí o nařízení vrácení této podpory.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Freistaat Bayern.

         (1)  Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


title: Spojené věci T-722/15 až T-724/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns a další v. Komise „Státní podpory – Podpora pro bavorské odvětví mléka – Financování kontrol jakosti mléka – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – práva účastnit se správního řízení – Článek 108 odst. 2 SFEU – Článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/15

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns a další v. Komise
      (Spojené věci T-722/15 až T-724/15) (1)

      („Státní podpory - Podpora pro bavorské odvětví mléka - Financování kontrol jakosti mléka - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem - práva účastnit se správního řízení - Článek 108 odst. 2 SFEU - Článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“)
      (2019/C 72/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce ve věci T-722/15: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns eV (Mertingen, Německo) (zástupci: původně C. Bittner a N. Thies, poté C. Bittner, advokáti)

         Žalobce ve věci T-723/15: Genossenschaftsverband Bayern eV (Mnichov, Německo) (zástupci: původně C. Bittner a N. Thies, poté C. Bittner, advokáti)

         Žalobce ve věci T-724/15: Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft eV (Mnichov) (zástupci: původně C. Bittner a N. Thies, poté C. Bittner, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, K. Herrmann a P. Němečková, zmocněnci, ve spolupráci s P. Melcherem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/2432 ze dne 18. září 2015 o státní podpoře SA.35484 (2013/C) [ex SA.35484 (2012/NN)], poskytnuté Německem na kontroly jakosti mléka podle zákona o mléku a tucích (Úř. věst. 2015, L 334, s. 23).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Články 1 až 4 rozhodnutí Komise (EU) 2015/2432 ze dne 18. září 2015 o státní podpoře SA.35484 (2013/C) [ex SA.35484 (2012/NN)] poskytnuté Spolkovou republikou Německo na kontroly jakosti mléka podle zákona o mléku a tucích se zrušují v rozsahu, v jakém obsahují rozhodnutí, že poskytnutí státní podpory Spolkovou republikou Německo na kontroly jakosti mléka prováděné v Bavorsku není slučitelné s vnitřním trhem, a rozhodnutí o nařízení vrácení této podpory.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns eV, Genossenschaftsverband Bayern eV a Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft eV.

         (1)  Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


title: Věc T-725/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2018 – Arysta LifeScience Netherlands v. EFSA „Přípravky na ochranu rostlin – Přezkum schválení účinné látky diflubenzuron – Článek 21 nařízení (ES) č. 1107/2009 – Závěr posouzení EFSA – Částečné zveřejnění tohoto závěru – Článek 63 nařízení č. 1107/2009 – Žádost o důvěrné zacházení s některými částmi – Ochrana obchodních zájmů – Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení – Právní zájem na podání žaloby“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2018 – Arysta LifeScience Netherlands v. EFSA
      (Věc T-725/15) (1)

      („Přípravky na ochranu rostlin - Přezkum schválení účinné látky diflubenzuron - Článek 21 nařízení (ES) č. 1107/2009 - Závěr posouzení EFSA - Částečné zveřejnění tohoto závěru - Článek 63 nařízení č. 1107/2009 - Žádost o důvěrné zacházení s některými částmi - Ochrana obchodních zájmů - Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení - Právní zájem na podání žaloby“)
      (2019/C 72/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Arysta LifeScience Netherlands BV, dříve Chemtura Netherlands BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

         Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken a S. Gabbi, zmocněnci, ve spolupráci s R. van der Houtem a C. Wagnerem, advokáty)

         Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Evropslá komise (zástupci: původně F. Moro a P. Ondrůšek, poté P. Ondrůšek a G. Koleva, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí EFSA ze dne 10. prosince 2015 týkajícího se zveřejnění některých částí přezkumu úřadu EFSA v souvislosti s přezkumem schválení účinné látky diflubenzuron s ohledem na metabolit PCA

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Arysta LifeScience Netherlands BV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA) v řízení o projednávané žalobě i v řízení o předběžném opatření.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 22.2.2016.


title: Věc T-409/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Makhlouf v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Právo na obhajobu – Právo na účinnou soudní ochranu – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na zachování dobré pověsti – Právo na vlastnictví – Presumpce neviny – Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území – Proporcionalita“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Makhlouf v. Rada
      (Věc T-409/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na zachování dobré pověsti - Právo na vlastnictví - Presumpce neviny - Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území - Proporcionalita“)
      (2019/C 72/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ehab Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou, a A. Vitro, a nakonec S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), a následných prováděcích aktů, rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Ehab Makhlouf ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016.


title: Věc T-411/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Syriatel Mobile Telecom v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Právo na obhajobu – Právo na účinnou soudní ochranu – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti – Právo na vlastnictví – Presumpce neviny – Proporcionalita“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/17

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Syriatel Mobile Telecom v. Rada
      (Věc T-411/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti - Právo na vlastnictví - Presumpce neviny - Proporcionalita“)
      (2019/C 72/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, A. Vitro a G. Étienne, poté S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux a nakonec S. Kyriakopoulou a A. Vitro, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), jakož i jeho následujících prováděcích aktů, rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc T-416/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Othman v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Práva na obhajobu – Právo na účinnou soudní ochranu – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na ochranu cti a dobré pověsti – Právo na vlastnictví – Presumpce neviny – Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území – Proporcionalita“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Othman v. Rada
      (Věc T-416/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Práva na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na ochranu cti a dobré pověsti - Právo na vlastnictví - Presumpce neviny - Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území - Proporcionalita“)
      (2019/C 72/22)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Razan Othman (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou a A. Vitro a nakonec S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), na zrušení jeho následujících prováděcích aktů, na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se týkají žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Razan Othman ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc T-614/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Colin v. Komise „Veřejná služba – Přijímání – Oznámení o výběrovém řízení – Otevřené výběrové řízení – Způsobilost – Nezapsání na seznam vhodných kandidátů – Diplom – Odborná praxe“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Colin v. Komise
      (Věc T-614/16) (1)

      („Veřejná služba - Přijímání - Oznámení o výběrovém řízení - Otevřené výběrové řízení - Způsobilost - Nezapsání na seznam vhodných kandidátů - Diplom - Odborná praxe“)
      (2019/C 72/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Caroline Colin (Waterloo, Belgie) (zástupci: původně N. de Montigny a J.-N. Louis, poté N. de Montigny, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Radu Bouyon a F. Simonetti, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 TFUE a směřující ke zrušení, zaprvé rozhodnutí výběrové komise ze dne 18. února 2015 v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AST-SC/01/14, pořádaném Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO), nezařadit žalobkyni na seznam úspěšných uchazečů, který slouží k obsazování uvolněných pracovních míst úředníků v rámci orgánů Evropské unie, zadruhé ke zrušení rozhodnutí téže výběrové komise ze dne 17. září 2015, v němž byla zamítnuta její žádost o přezkum, a zatřetí, ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. května 2016 o stížnosti žalobkyně podané proti rozhodnutí výběrové komise.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí ze dne 17. září 2015, ve kterém výběrová komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AST-SC/01/14 potvrdila, že žalobkyni nelze zařadit na seznam úspěšných uchazečů uvedeného výběrového řízení, se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-44/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc T-638/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Deichmann v. EUIPO – Vans (Zobrazení pásků na botě) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie zobrazující pásky na botě – Starší ochranná známka Evropské unie tvořená dvěma pásky na boční části boty – Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší mezinárodní ochranné známky – Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Legitimní očekávání“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Deichmann v. EUIPO – Vans (Zobrazení pásků na botě)
      (Věc T-638/16) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie zobrazující pásky na botě - Starší ochranná známka Evropské unie tvořená dvěma pásky na boční části boty - Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší mezinárodní ochranné známky - Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Legitimní očekávání“)
      (2019/C 72/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deichmann SE (Essen, Německo) (zástupce: C. Onken, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Vans, Inc. (Cypress, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: M. Hirsch, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. července 2016 (věc R 408/2015-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Deichmann a Vans

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Společnosti Deichmann SE se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


title: Věc T-817/16: Usnesení Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Vans v. EUIPO – Deichmann (V) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie V – Starší mezinárodní obrazová ochranná známka V – Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší ochranné známky – Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/20

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Vans v. EUIPO – Deichmann (V)
      (Věc T-817/16) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie V - Starší mezinárodní obrazová ochranná známka V - Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší ochranné známky - Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 72/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vans, Inc. (Cypress, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: M. Hirsch, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně S. Hanne, poté A. Söder a D. Hanf, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Deichmann SE (Essen, Německo) (zástupce: C. Onken, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. září 2016 (věc R 2030/2015-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Deichmann a Vans

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Společnosti Vans, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-848/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Deichmann v. EUIPO – Vans (V) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie V – Starší mezinárodní obrazové ochranné známky V – Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší ochranné známky – Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625]“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Deichmann v. EUIPO – Vans (V)
      (Věc T-848/16) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie V - Starší mezinárodní obrazové ochranné známky V - Důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany starší ochranné známky - Pravidlo 19 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 7 odst. 2 písm. a) bod ii) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625]“)
      (2019/C 72/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deichmann SE (Essen, Německo) (zástupce: C. Onken, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Söder a D. Hanf, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Vans, Inc. (Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: M. Hirsch, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. září 2016 (věc R 2129/2015-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Deichmann a Vans.

         Výrok

                  1.

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (EUIPO) ze dne 20. září 2016 (věc R 2129/2015-4) se zrušuje.

                  2.

                  EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Deichmann SE.

                  3.

                  Společnost Vans., Inc. ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 38, 6.2.2017.


title: Věc T-873/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Groupe Canal + v. Komise „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Distribuce televizního vysílání – Rozhodnutí, které prohlašuje závazky za závazné – Územní výlučnost – Předběžné hodnocení – Dotčení smluvních práv třetích stran – Proporcionalita“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Groupe Canal + v. Komise
      (Věc T-873/16) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Distribuce televizního vysílání - Rozhodnutí, které prohlašuje závazky za závazné - Územní výlučnost - Předběžné hodnocení - Dotčení smluvních práv třetích stran - Proporcionalita“)
      (2019/C 72/27)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Groupe Canal + SA (Issy-les-Moulineaux, Francie) (zástupci: P. Wilhelm, P. Gassenbach a O. de Juvigny, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Dawes, C. Urraca Caviedes a L. Wildpanner, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Francouzská republika (zástupci: D. Colas, J. Bousin, E. de Moustier a P. Dodeller, zmocněnci); Union des producteurs de cinéma (UPC) (Paříž, Francie) (zástupce: É. Lauvaux, advokát); C More Entertainment AB (Stockholm, Švédsko) (zástupci: L. Johansson a A. Acevedo, advokáti), a European Film Agency Directors – EFADs (Brusel, Belgie) (zástupce: O. Sasserath, advokát)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská organizace spotřebitelů (BEUC) (Brusel) (zástupce: A. Fratini, advokát)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 26. července 2016 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.40023 – Přeshraniční přístup k placenému televiznímu vysílání), které prohlašuje za právně závazné nabídky společností Paramount Pictures International Ltd a Viacom Inc. v rámci licenčních dohod o audiovizuálním obsahu, které uzavřely se společnostmi Sky UK Ltd a Sky plc.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Groupe Canal + SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, s výjimkou nákladů řízení týkajících se vedlejšího účastenství Francouzské republiky, European Film Agency Directors (EFADs), Union des producteurs de cinéma (UPC) a C More Entertainment AB, a náklady řízení vynaložené Evropskou organizací spotřebitelů (BEUC).

                  3)

                  Francouzská republika, EFADs, UPC a C More Entertainment ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí v souvislosti s jejich vedlejším účastenstvím.

         (1)  Úř. věst. C 38, 6.2.2017.


title: Věc T-22/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Portugalsko v. Komise „EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Výdaje vynaložené Portugalskem – Článek 31 odst. 4 písm. c) nařízení (ES) č. 1290/2005 – Neexistence důkazu o vážných a důvodných pochybnostech – Klíčové kontroly – Pomocné kontroly“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. prosince 2018 – Portugalsko v. Komise
      (Věc T-22/17) (1)

      („EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje vynaložené Portugalskem - Článek 31 odst. 4 písm. c) nařízení (ES) č. 1290/2005 - Neexistence důkazu o vážných a důvodných pochybnostech - Klíčové kontroly - Pomocné kontroly“)
      (2019/C 72/28)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: P. Estêvão, L. Inez Fernandes, M. Figueiredo a J. Saraiva de Almeida, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Rechena, A. Sauka a D. Triantafyllou, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/2018 ze dne 15. listopadu 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2016, L 312, s. 26), v části, v níž vylučuje platby ve výši 1 990 810,30 eura uskutečněné příslušnou platební agenturou Portugalské republiky v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV).

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 104, 3.4.2017.


title: Věc T-100/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2018 – BTB Holding Investments a Duferco Participations Holding v. Komise „Státní podpory – Ocelářské odvětví – Podpory poskytnuté Belgií ve prospěch několika podniků ocelářského odvětví – Rozhodnutí, kterým byly prohlášeny podpory za neslučitelné s vnitřním trhem a kterým bylo nařízeno jejich navrácení – Povinnost uvést odůvodnění – Pojem ‚státní podpora‘ – Zvýhodnění – Kritérium soukromého investora“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2018 – BTB Holding Investments a Duferco Participations Holding v. Komise
      (Věc T-100/17) (1)

      („Státní podpory - Ocelářské odvětví - Podpory poskytnuté Belgií ve prospěch několika podniků ocelářského odvětví - Rozhodnutí, kterým byly prohlášeny podpory za neslučitelné s vnitřním trhem a kterým bylo nařízeno jejich navrácení - Povinnost uvést odůvodnění - Pojem ‚státní podpora‘ - Zvýhodnění - Kritérium soukromého investora“)
      (2019/C 72/29)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BTB Holding Investments SA (Lucemburk, Lucembursko) a Duferco Participations Holding SA (Lucemburk) (zástupci: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart a Q. Declève, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, G. Luengo a É. Gippini Fournier, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobkyně: Foreign Strategic Investments Holding (FSIH) (Lutych, Belgie) (zástupci: A. Verheyden a P. Laconte, advokáti)

         Předmět

      Návrh na základě článku 263 SFEU, který zní na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/2041 ze dne 20. ledna 2016 o státních podporách SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP), které poskytla Belgie ve prospěch skupiny Duferco (Úř. věst. 2016, L 314, s. 22).

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnostem BTB Holding Investments SA a Duferco Participations Holding SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 129, 24.4.2017.


title: Věc T-253/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Der Grüne Punkt v. EUIPO – Halston Properties (Znázornění kruhu se dvěma šipkami) „Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Kolektivní obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující kruh se dvěma šipkami – Řádné užívání ochranné známky – Částečné zrušení – Prohlášení částečného zrušení – Článek 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) 2017/1001] – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001] – Pravidlo 22 odst. 4 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 10 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] – Prezentace ochranné známky na obalech – Vnímání relevantní veřejnosti“

text:
               25.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 – Der Grüne Punkt v. EUIPO – Halston Properties (Znázornění kruhu se dvěma šipkami)
      (Věc T-253/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Kolektivní obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující kruh se dvěma šipkami - Řádné užívání ochranné známky - Částečné zrušení - Prohlášení částečného zrušení - Článek 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) 2017/1001] - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001] - Pravidlo 22 odst. 4 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 10 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] - Prezentace ochranné známky na obalech - Vnímání relevantní veřejnosti“)
      (2019/C 72/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: P. Goldenbaum, I. Rohr a N. Ebbecke, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Halston Properties, s.r.o. (Bratislava, Slovensko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. února 2017 (věc R 1357/2015-5), týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Halston Properties a Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland.

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Společnosti Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.