title: Věc C-135/05: Žaloba podaná dne 23. března 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/15

         Žaloba podaná dne 23. března 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-135/05)
   (2005/C 132/29)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. března 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou D. Recchia a M. Konstantinidisem, členy právní služby Komise.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1)

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS (1) o odpadech ve znění směrnice 91/156/EHS (2), z čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 91/689/EHS (3) o nebezpečných odpadech a z čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES (4) o skládkách odpadů;

               2)

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na základě řady dokumentů se Komise dozvěděla o vysokém počtu skládek nacházejících se na italském území, jež jsou provozovány protiprávně a nejsou pod kontrolou orgánů veřejné správy, z nichž některé obsahují nebezpečné odpady.
   Komise má za to, že jelikož Italská republika toleruje existenci těchto skládek, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech ve znění směrnice 91/156/EHS a z čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadech.
   Co se týče skládek existujících ke dni 16. července 2001, jež jsou povolené nebo jež byly již k tomuto dni v provozu, chybějící informace o plánech reorganizace, které správci těchto skládek měli předložit do 16. července 2002, vedou Komisi k závěru, že neexistují plány reorganizace, jakož i příslušná oprávnění a plány případného uzavření skládek, které neodpovídají požadavkům směrnice.
   Komise má tedy za to, že Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES o skládkách odpadů.

      (1)  Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39.

      (2)  Úř. věst. L 78, 26.3.1991, s. 32.

      (3)  Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 20.

      (4)  Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1.


title: Věc C-173/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Německo) – Emirates Airlines Direktion für Deutschland v. Diether Schenkel (Letecká doprava — Nařízení (ES) č. 261/2004 — Náhrady cestujícím v případě zrušení letu — Oblast působnosti — Článek 3 odst. 1 písm. a) — Pojem let )

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/14

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Německo) – Emirates Airlines Direktion für Deutschland v. Diether Schenkel
   (Věc C-173/07) (1)

   (Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Náhrady cestujícím v případě zrušení letu - Oblast působnosti - Článek 3 odst. 1 písm. a) - Pojem „let“)
   (2008/C 223/21)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberlandesgericht Frankfurt am Main
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Emirates Airlines Direktion für Deutschland

      Žalovaný: Diether Schenkel
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Výklad čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10) – Pojem „odlet“ – Letenka z členského státu do třetího státu a zpět – Zrušení letu zpět
   Výrok
   Článek 3 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na případ zpáteční cesty, kdy cestující, kteří původně odletěli z letiště umístěného na území členského státu, na které se vztahují ustanovení Smlouvy, se vrátí na toto letiště letadlem, které odletělo z letiště umístěného ve třetí zemi. Okolnost, že let tam i let zpáteční jsou rezervovány současně, nemá vliv na výklad tohoto ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


title: Věc C-288/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 23. května 2016 – IK „L.Č.“

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 23. května 2016 – IK „L.Č.“
   (Věc C-288/16)
   (2016/C 260/42)
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: IK „L.Č.“

      Odpůrkyně: Valsts ieņēmumu dienests

      Předběžné otázky

               1)

               Musí se čl. 146 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty vykládat v tom smyslu, že osvobození od daně lze uplatnit pouze v případě, že mezi poskytovatelem služeb a příjemcem nebo odesílatelem zboží existuje přímá právní vazba nebo vzájemný smluvní vztah?

               2)

               Jaká kritéria musí přímý vztah uvedený ve zmíněném ustanovení splňovat, aby mohla být služba vázaná na dovoz nebo vývoz zboží považována za osvobozenou od daně?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-619/13 P P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. listopadu 2013 Mamoli Robinetteria SpA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-376/10, Mamoli Robinetteria v. Evropská komise

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 28. listopadu 2013 Mamoli Robinetteria SpA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-376/10, Mamoli Robinetteria v. Evropská komise
   (Věc C-619/13 P P)
   2014/C 45/36
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mamoli Robinetteria SpA (zástupci: F. Capelli a M. Valcada, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               Vyhovět tomuto kasačnímu opravnému prostředku a změnit rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 ve věci T-376/10, Mamoli SpA v. Evropská komise tak, že

                           —

                           zruší článek 1 rozhodnutí Evropské komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, oznámeného pod č. COMP/39.092 — Zařízení a pevné součásti koupelen, v rozsahu, v němž uvedené rozhodnutí shledává, že společnost Mamoli Robinetteria SpA porušila článek 101 SFEU, a v důsledku toho zrušit článek 2 uvedeného rozhodnutí, v rozsahu, v němž společnosti Mamoli Robinetteria SpA ukládá pokutu odpovídající 10 % celkového obratu za rok 2009, následně sníženou z důvodu zvláštního postavení společnosti Mamoli na 1 041 531 eur;

               —

               ve věci samé podpůrně:

                           —

                           zruší a změní článek 2 rozhodnutí Evropské komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, oznámeného pod č. COMP/39.092 — Zařízení a pevné součásti koupelen, tak, že přepočítá pokutu a sníží ji na částku odpovídající 0,3 % obratu společnosti Mamoli Robinetteria za rok 2003, nebo v každém případě na částku nižší, než byla uložená sankce, kterou Soudní dvůr uzná za vhodnou.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje na podporu kasačního opravného prostředku sedm důvodů.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku. Porušení procesních zásad, kterými se řídí předložení žalobních důvodů.
               Navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil závažného pochybení tím, že zaměnil žalobní důvody s tvrzeními uplatněnými na podporu uvedených žalobních důvodů. Toto pochybení mělo za následek nepřípustnost části žalobních důvodů uplatněných navrhovatelkou.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení práva na obhajobu.
               Navrhovatelka tvrdí, že před přijetím rozhodnutí mohli další účastníci řízení předložit na obhajobu argumenty týkající se skutečností, které nebyly společnosti Mamoli sděleny. Tribunál tento aspekt řádně nezohlednil.

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku. Porušení zásady legality, spojených ustanovení článků 101 až 105 SFEU, jakož i článku 23 nařízení č. 1/2003 (1).
               Celé řízení se zakládá a opírá o oznámení Komise, která zavedla tzv. program shovívavosti. Navrhovatelka má za to, že Komise z důvodu neexistence unijní právní úpravy není nadána žádnou pravomocí udělovat částečnou nebo plnou imunitu podnikům a založit na takovémto oznámení řízení v oblasti kartelových dohod, v němž se ukládají vysoké sankce. Tribunál nepodal náležitou odpověď na námitky vznesené navrhovatelkou, čímž opomněl podrobně se vyjádřit k různým vzneseným právním otázkám.

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení článku 101 SFEU a článku 2 nařízení č. 1/2003.
               Navrhovatelka tvrdí, že se Komise během vyšetřování dopustila závažných pochybení. Podle jejího tvrzení nezohlednila zvláštnosti italského trhu (např.: struktura, vlastnosti, úlohy velkoobchodníků) a přenesla situaci existující na italském trhu na situaci existující na německém trhu. Toto pochybení zneplatnilo závěry Komise o existenci kartelové dohody v oblasti určování cen na italském trhu. Krom toho Komise z důvodu výše uvedených pochybení neunesla své důkazní břemeno. Význam úlohy společnosti Ideal Standard na italském trhu nebyl nijak zohledněn. Tribunál vůbec nevzal v úvahu námitky a tvrzení navrhovatelky.

               5)

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení zásad proporcionality, rovného zacházení a individualizace trestů při uložení pokuty navrhovatelce Mamoli a při stanovení její výše.
               Komise tím, že navrhovatelce uložila nejvyšší trest, porušila výše uvedené zásady. Skutečné jednání navrhovatelky nebylo správně posouzeno Komisí, která rozhodla o výši pokuty, aniž přihlédla k chování společnosti Mamoli a k jeho skutečnému dopadu v rámci vytýkaného protiprávního jednání. Komise pochybila i tím, že společnosti Mamoli neuznala žádnou polehčující okolnost. Tribunál sice vyhověl některým námitkám společnosti Mamoli ohledně pochybení Komise při stanovení výše pokuty, avšak nenařídil její snížení.

               6)

               Šestý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení článku 23 nařízení č. 1/2003, ve spojení s bodem 35 Pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (2006/C210/02).
               Navrhovatelka tvrdí, že ačkoli Komise věděla, že se společnost Mamoli skutečně nachází v těžké hospodářské situaci, která ovlivňuje platební schopnost podniku, přijala rozhodnutí, které není způsobilé naplnit cíl uvedený v preambuli. Tribunál neposoudil tvrzení uplatněná společností Mamoli.

               7)

               Sedmý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení procesních norem.
               Tribunál neoprávněně zamítl návrhy společnosti Mamoli na provedení důkazů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/2

         Určení soudce nahrazujícího předsedu pro účely rozhodování o předběžných opatřeních
   2009/C 153/02
   Dne 16. června 2009 rozhodl Soud prvního stupně v souladu s článkem 106 jednacího řádu určit soudce p. Papasavvase, aby nahradil předsedu Soudu v případě jeho nepřítomnosti nebo překážky na jeho straně jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních na dobu od 1. července 2009 do 30. června 2010.


title: Věc C-550/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2007 Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd v. Komise Evropských společenství

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2007 Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-550/07 P)
   (2008/C 37/28)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (zástupci: C. Swaak, advocaat, M. Mollica a M. van der Woude, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter, International Bar Association
   Návrhová žádání navrhovatelek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2007 ve věci T-253/03 v rozsahu, v jakém zamítl návrh na ochranu důvěrnosti při komunikaci s interním právníkem Akzo Nobel;

               —

               zrušit zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 8. března 2003 v rozsahu, v jakém odmítl vrátit emailovou korespondenci s interním právníkem Akzo Nobel (část dokumentů řady B);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku a řízení před Soudem prvního stupně, pokud se týkají důvodu vzneseného v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelky tvrdí, že zamítnutím tohoto požadavku porušil Soud prvního stupně právo Společenství. Navrhovatelky zejména tvrdí, že striktním použitím částečného a doslovného výkladu některých bodů rozsudku Soudního dvora AM & S Europe Limited v. Komise
       (1)
      Soud prvního stupně:

               1.

               vyložil chybně zásadu ochrany důvěrnosti tak, jak byla vysvětlena v rozsudku AM&S, a tím porušil zásadu rovnosti (část B);

               2.

               podpůrně, zamítnutím opětovného vyložení zásady ochrany důvěrnosti vzhledem ke značnému pokroku ve vývoji právního prostředí, porušil obecné zásady ochrany práv na obhajobu a právní jistoty (část C) a

               3.

               dále podpůrně porušil článek 5 ES (zásada svěřených pravomocí) a zásadu procesní autonomie členských států (část D).

      (1)  Rozsudek ze dne 18. května 1982, 155/79, Recueil s. 1575.


title: Věc T-167/15: Žaloba podaná dne 2. dubna 2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise v. OHIM – Freistaat Bayern (NEUSCHWANSTEIN)

text:
               1.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/23

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise v. OHIM – Freistaat Bayern (NEUSCHWANSTEIN)
   (Věc T-167/15)
   (2015/C 178/23)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise e.V. (Veitsbronn, Německo) (zástupce: B. Bittner, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastník v řízení před odvolacím senátem: Freistaat Bayern (Mnichov, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „NEUSCHWANSTEIN“

      Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. ledna 2015 ve věci R 28/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               prohlásil označení „NEUSCHWANSTEIN“ – Ochranná známka Společenství č. 10 144 392 za neplatné;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-124/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht München (Německo) dne 29. února 2016 – trestní řízení proti Ianosi Trancovi

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht München (Německo) dne 29. února 2016 – trestní řízení proti Ianosi Trancovi
   (Věc C-124/16)
   (2016/C 260/20)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht München

      Účastník původního trestního řízení

   Ianos Tranca

      Vedlejší účastník řízení: Staatsanwaltschaft München I

      Předběžné otázky

               1)

               Brání článek 2 a čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU (1) ze dne 22. května 2012 právnímu předpisu členského státu, podle kterého musí obviněný v trestním řízení, který nemá bydliště v tomto členském státě, ustanovit zmocněnce pro doručení trestního příkazu, vydaného proti obviněnému, třebaže obviněný v důsledku toho nebude mít k dispozici celou lhůtu pro podání odporu proti trestnímu příkazu, ale nemá ani adresu, na kterou mu může být trestní příkaz prokazatelně oznámen, a uvedení zmocněnce s adresou mu poskytuje možnost informovat zmocněnce pro doručování o tom, kam mu může být zaslán trestní příkaz spolu s potvrzením o oznámení.

               2)

               Brání čl. 2 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 právnímu předpisu členského státu, podle kterého musí obviněný v trestním řízení, který nemá bydliště v tomto členském státě, ustanovit zmocněnce pro doručení trestního příkazu, vydaného proti obviněnému, a pro účely počítání lhůty přípustnosti podání odporu postačuje doručení zmocněnci, pokud může obviněný při takto vypočítaném zmeškání lhůty požádat o její navrácení a pokud k odůvodnění postačuje skutečnost, že mu byl trestní příkaz doručen a že po doručení podal včas odpor, pokud tedy může následně v rámci žádosti o navrácení uplatnit nezkrácenou lhůtu pro podání odporu, a to i tehdy, jestliže zákon se zmeškáním lhůty zpravidla spojuje vykonatelnost trestního příkazu.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1).


title: Věc T-156/14: Žaloba podaná dne 7. března 2014 – Volkswagen v. OHIM (StartUp)

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/58

         Žaloba podaná dne 7. března 2014 – Volkswagen v. OHIM (StartUp)
   (Věc T-156/14)
   2014/C 135/76
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: U. Sander, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. ledna 2014 ve věci R 1335/2013-4,

               —

               uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „StartUp“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 12, 28, 35 a 37 – přihláška ochranné známky Společenství č. 11 792 009

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-533/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. července 2014 Desislavou Kolarovou proti usnesení vydanému dne 30. dubna 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-88/13, Kolarova v. REA

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. července 2014 Desislavou Kolarovou proti usnesení vydanému dne 30. dubna 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-88/13, Kolarova v. REA
   (Věc T-533/14 P)
   2014/C 351/14
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Desislava Kolarova (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Další účastnice řízení: Výkonná agentura pro výzkum (REA)

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 30. dubna 2014 ve věci F-88/13, Desislava Kolarova v. Výkonná agentura pro výzkum, jejímž předmětem bylo zrušení rozhodnutí PMO.1, oznámeného dne 28. listopadu 2012, kterým byla zamítnuta žádost navrhovatelky ze dne 20. července 2012 týkající se toho, aby byla její matka, Anna Borisova PETROVA, považována v období od 1. listopadu 2012 do 31. října 2013 za vyživované dítě na základě čl.2 odst. 4 přílohy VII služebního řádu,

               —

               prohlásil žalobu ze dne 17. září 2013 za přípustnou a vyhověl návrhovým žádáním navrhovatelky vzneseným v prvním stupni,

               —

               v důsledku toho vrátil věc Soudu pro veřejnou službu,

               —

               rozhodl o nákladech řízení a uložil REA nebo Komisi jejich náhradu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení práva a omezení práva navrhovatelky na obhajobu, jelikož Soud pro veřejnou službu (dále jen „Soud“) nesprávně pokládal věc za dostatečně objasněnou na základě písemností předložených účastníky, a v důsledku toho měl nesprávně za to, že není namístě zahajovat ústní část řízení.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, jelikož Soud měl nesprávně za to, že argument navrhovatelky, podle něhož taková dohoda, jakou je dohoda o zajištění služeb, „nezbavuje pověřenou osobu odpovědnosti“, zjevně nezohledňuje znění čl. 2 odst. 2 a článku 91a služebního řádu.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení práva navrhovatelky na účinný přístup ke spravedlnosti.


title: Věc F-119/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer v. Europol „Veřejná služba — Zaměstnanci Europolu — Úmluva o Europolu — Služební řád pro zaměstnance Europolu — Rozhodnutí 2009/371/SVV — Použití pracovního řádu ostatních zaměstnanců na zaměstnance Europolu — Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou — Odmítnutí poskytnutí smlouvy dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/67

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer v. Europol
   (Věc F-119/12) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád pro zaměstnance Europolu - Rozhodnutí 2009/371/SVV - Použití pracovního řádu ostatních zaměstnanců na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí poskytnutí smlouvy dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“)
   2014/C 253/94
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stephanie Sumberaz Sotte-Wedemeijer (Voorburg, Nizozemsko) (zástupce: J.-J. Ghosez, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: původně D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu neobnovit smlouvu žalobkyně na dobu neurčitou a návrh uložit Europolu povinnost uhradit rozdíl mezi odměnou, která by jí v Europolu nadále náležela, a všemi dávkami, které jí byly fakticky vyplaceny

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Stephanie Sumberaz Sotte-Wedemeijer ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů Evropského policejního úřadu.

      (1)  Úř. věst. C 379, 8.12.2012, s. 36.


title: Věc T-590/15: Usnesení Tribunálu ze dne 24. června 2016 – Onix Asigurări v. EIOPA „Žaloba na nečinnost, o neplatnost a o náhradu škody — Žádost o zahájení šetření pro domnělé porušení unijního práva — Rozhodnutí předsedy EIOPA nezahajovat šetření — Rozhodnutí odvolacího senátu zamítnout tvrzení jako nepřípustné — Žalobní lhůta — Akt, který nelze napadnout žalobou — Porušení podstatných formálních náležitostí — Částečně zjevně nepřípustná a částečně po právní stránce zjevně neopodstatněná žaloba“

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/36

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. června 2016 – Onix Asigurări v. EIOPA
   (Věc T-590/15) (1)

   („Žaloba na nečinnost, o neplatnost a o náhradu škody - Žádost o zahájení šetření pro domnělé porušení unijního práva - Rozhodnutí předsedy EIOPA nezahajovat šetření - Rozhodnutí odvolacího senátu zamítnout tvrzení jako nepřípustné - Žalobní lhůta - Akt, který nelze napadnout žalobou - Porušení podstatných formálních náležitostí - Částečně zjevně nepřípustná a částečně po právní stránce zjevně neopodstatněná žaloba“)
   (2016/C 305/50)
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Onix Asigurări SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: M. Vladu, advokát)

      Žalovaný: Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (zástupci: C. Coucke a S. Dispiter, zmocněnci, ve spolupráci s H. G. Kamman, avocat)

      Předmět

   Primárně žaloba opírající se o článek 265 SFEU a směřující ke konstatování, že EIOPA v rozporu s právem nepřijal rozhodnutí proti nesprávnému uplatňování ustanovení čl. 40 odst. 6 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o „neživotním pojištění“) (Úř. věst. 1992, L 228, s. 1; Zvl. vyd., Kapitola 6 Svazek 1, s. 346), ze strany Istituto per la Vigilanza sulle Assicurazioni (IVASS, italský úřad pro dohled nad pojišťovnictvím) a sekundárně žaloba opírající se o článek 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí předsedy EIOPA EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 o zahájení šetření podle článku 17 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010, ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (EIOPA), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/79/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 48) a rozhodnutí odvolacího senátu BOA 2015 001 ze dne 3. srpna 2015, kterým se jako nepřípustné odmítá odvolání podané společností Onix Asigurări podle článku 60 nařízení č. 1094/2010, a současně žaloba opírající se o článek 268 SFEU a směřující k dosažení náhrady za újmu, která měla žalobkyni domněle vzniknout z důvodu výše uvedené nečinnosti a přijetí těchto rozhodnutí.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Onix Asigurări SA ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA).

      (1)  Úř. věst. C 414, 14.12.2015.


title: Věc C-269/11: Žaloba podaná dne 31. května 2011 — Evropská komise v. Česká republika

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/19

         Žaloba podaná dne 31. května 2011 — Evropská komise v. Česká republika
   (Věc C-269/11)
   2011/C 232/31
   Jednací jazyk: čeština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: L. Lozano Palacios, M. Šimerdová, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Česká republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Česká republika tím, že umožňuje, aby cestovní kanceláře uplatňovaly podle § 89 zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, zvláštní režim pro cestovní kanceláře na poskytování cestovních služeb jiným osobám než cestujícím, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty;

               —

               uložit České republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V České republice je zvláštní režim DPH pro cestovní kanceláře uvedený v článcích 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES používán nejen na plnění poskytovaná cestovními kancelářemi cestujícím, ale též na plnění poskytovaná jiným osobám než cestujícím. Zvláštní režim se v České republice použije v souladu s § 89 zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, i v případě, kdy je cestovní služba poskytována právnické osobě, která tuto službu dále prodává jiným cestovním kancelářím. To je podle názoru Komise v rozporu s ustanovením článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES, které vyžadují, aby se zvláštní režim pro cestovní kanceláře použil pouze v případě, kdy je cestovní služba poskytována cestujícímu. Znění článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES, jakož i účel, které tyto ustanovení sledují, podporují postoj Komise.


title: Věc F-59/09 RENV: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. listopadu 2014 – De Nicola v. EIB („Veřejná služba – Vrácení věci Soudu po zrušení – Zaměstnanci EIB – Roční hodnocení – Interní předpisy – Přezkumné řízení – Právo být vyslechnut – Nerespektování ze strany odvolacího výboru – Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru – Psychické obtěžování – Nevydání rozhodnutí o návrhových žádáních směřujících k náhradě újmy“)

text:
               19.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/48

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. listopadu 2014 – De Nicola v. EIB
      (Věc F-59/09 RENV) (1)

      („Veřejná služba - Vrácení věci Soudu po zrušení - Zaměstnanci EIB - Roční hodnocení - Interní předpisy - Přezkumné řízení - Právo být vyslechnut - Nerespektování ze strany odvolacího výboru - Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru - Psychické obtěžování - Nevydání rozhodnutí o návrhových žádáních směřujících k náhradě újmy“)
      (2015/C 016/71)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola)

         Žalovaná: EIB (zástupce: A. Dal Ferro)

         Předmět věci

      Zrušení povýšení, o kterých se rozhodlo dne 29. dubna 2008 a která nezahrnují jméno žalobce, jakož i zrušení hodnocení žalobce za rok 2007. Dále zrušení rozhodnutí Odvolacího výboru nadále rozhodovat bez ohledu na námitku podjatosti. Konečně konstatování skutečnosti, že žalobce byl obětí psychického obtěžování, jakož i uložení žalované, aby ukončila všechny činnosti psychického obtěžování a nahradila nemajetkovou a majetkovou újmu.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí odvolacího výboru Evropské investiční banky ze dne 14. listopadu 2008 se zrušuje.

                  2)

                  Není namístě rozhodnout o návrhových žádáních směřujících k náhradě tvrzené újmy způsobené psychickým obtěžováním.

                  3)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                  Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené C. De Nicolou ve věcech F-59/09, T-264/11 P a F-59/09 RENV.

         (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009, s. 49.


title: Věc T-256/14: Žaloba podaná dne 23. dubna 2014 – Giuntoli v. OHIM – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/32

         Žaloba podaná dne 23. dubna 2014 – Giuntoli v. OHIM – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)
   (Věc T-256/14)
   2014/C 253/46
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Andrea Giuntoli (Barcelona, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. února 2014 ve věci R 886/2013-2;

               —

               uložil OHIM a protistranám náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobce

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „CREMERIA TOSCANA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 30, 35 a 43 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 5 49  346

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Société des produits Nestlé SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis mezinárodní ochranné známky týkající se obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „la Cremeria“

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí, vyhovění námitce a částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-618/15: Žaloba podaná dne 31. července 2015 – Voigt v. Parlament

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/35

         Žaloba podaná dne 31. července 2015 – Voigt v. Parlament
   (Věc T-618/15)
   (2016/C 106/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Udo Voigt (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Richter, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil odmítnutí předsedy Evropského parlamentu poskytnout prostory Evropského parlamentu na uskutečnění tiskové konference žalobce, která se měla konat dne 16. června 2015,

               —

               zrušil zákaz vstupu do budovy, vyslovený předsedou Evropského parlamentu vůči ruským účastníkům konference ze dne 16. června 2015,

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení Smluv.

                           —

                           Žalobce uvádí, že odmítnutí poskytnout požadované prostory, jakož i vyslovení zákazu vstupu do budovy ruským účastníkům je v rozporu se Smlouvami, resp. s právními normami použitelnými při provádění těchto Smluv.

                           —

                           Žalobce má na základě pravidel prezídia Evropského parlamentu upravujících zasedání frakcí ze dne 4. července 2005 nárok na zpřístupnění požadovaných prostor. Nebyly dány výjimečné důvody pro odmítnutí přístupu, neboť prostory nebyly v daném čase obsazeny a plánovaná tisková konference nepředstavovala bezpečnostní riziko a neohrožovala ani fungování Parlamentu. Z tohoto důvodu bylo porušeno právo žalobce na poskytování informací o své parlamentární činnosti.

                           —

                           Zákaz vstupu do budovy vyslovený vůči ruským hostům je v rozporu se zákazem diskriminace založená základě etnického původu, jakož i státní příslušnosti (čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci.

                           —

                           Žalobce uvádí, že jednání předsedy Evropského parlamentu je čistě svévolné a v příkrém rozporu se zákazem diskriminace podle primárního práva.


title: Věc F-61/14: Žaloba podaná dne 7. července 2014 – ZZ v. Komise

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/61

         Žaloba podaná dne 7. července 2014 – ZZ v. Komise
   (Věc F-61/14)
   2014/C 421/88
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: A. Salerno, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platební třídy AD13 za povyšovací období roku 2013.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD13 za povyšovací období roku 2013;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


title: Věc F-39/06: Žaloba podaná dne  11. dubna 2006  – Chassagne v. Komise

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/53

         Žaloba podaná dne 11. dubna 2006 – Chassagne v. Komise
   (Věc F-39/06)
   (2006/C 131/97)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Olivier Chassagne (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a Y. Minatchy, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               určit, že článek 8 přílohy VII nového služebního řádu Evropských společenství je protiprávní a v důsledku toho na žalobce nepoužitelný

               —

               uhradit žalobci symbolicky 1 euro jako náhradu utrpěné nemajetkové újmy a částku 16 473 eur jako náhradu utrpěné majetkové újmy.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, úředník Komise, pochází z ostrova Reunion, zámořského francouzského departementu. Projednávanou žalobu podal v návaznosti na zamítnutí stížnosti, kterou podal proti své výplatní pásce za měsíc červenec 2005, jež obsahovala náhradu jeho ročních cestovních nákladů.
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje, že článek 8 přílohy VII služebního řádu ve znění platném od 1. května 2004 je protiprávní. Tvrdí, že toto ustanovení je v rozporu s právem Společenství, v tom smyslu, že způsobuje nerovné zacházení spojené s místem původu úředníků, jakož i v rozporu s články 12 ES a 299 ES diskriminaci úředníků původem ze zámořských francouzských departementů, a obecněji na základě státní příslušnosti, z důvodu, že náleží k jazykové menšině a na základě etnického nebo rasového původu.
   Žalobce také tvrdí, že uvedené ustanovení porušuje takové ostatní obecné právní zásady Společenství, jako je povinnost uvést odůvodnění a zásady proporcionality, transparentnosti a řádné správy, jakož i zásadu legitimního očekávání a právní jistoty.


title: Věc T-501/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2017 – Nizozemsko v. Komise „EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Integrovaný administrativní a kontrolní systém — Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti — Méně závažné nedodržení požadavků — Článek 24 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009 — Článek 71 odst. 3 nařízení (ES) č. 1122/2009 — Důkazní břemeno — Výklad přílohy II nařízení (ES) č. 73/2009“

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2017 – Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-501/15) (1)

   („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Integrovaný administrativní a kontrolní systém - Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti - Méně závažné nedodržení požadavků - Článek 24 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009 - Článek 71 odst. 3 nařízení (ES) č. 1122/2009 - Důkazní břemeno - Výklad přílohy II nařízení (ES) č. 73/2009“)
   (2017/C 151/40)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, B. Koopman a H. Stergiou, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně C. Brodie, poté J. Kraehling, a nakonec J. Kraehling a G. Brown, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/1119 ze dne 22. června 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 182, s. 39), v rozsahu, v němž se týká výdajů vynaložených Nizozemským královstvím.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19. 10.2015


title: Věc T-130/10: Žaloba podaná dne 17. března 2010 — Lux Management v. OHIM — Zeis Excelsa (KULTE)

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/46

         Žaloba podaná dne 17. března 2010 — Lux Management v. OHIM — Zeis Excelsa (KULTE)
   (Věc T-130/10)
   2010/C 134/75
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lux Management Holding SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: S. Mas, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Zeis Excelsa SPA (Montegranaro, Itálie)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. ledna 2010 ve věci R 712/2008-4 jakožto bezpředmětné;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. ledna 2010 ve věci R 712/2008-4, protože nezohlednilo důkazy předložené žalobkyní;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. ledna 2010 ve věci R 712/2008-4, protože neobsahuje odůvodnění ohledně souhlasu se zapsanou ochrannou známkou Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení podaným žalobkyní; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti:„KULTE“ pro výrobky ve třídách 14, 18 a 25

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: zápis italské slovní ochranné známky „CULT“ pro všechny výrobky zařazené do třídy 25; mezinárodní zápis slovní ochranné známky „CULT“ s účinkem ve Francii a v Beneluxu pro výrobky zařazené do tříd 14, 18 a 25

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné zrušení ochranné známky Společenství, která je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 43 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát neuznal, že jeho rozhodnutí je bezpředmětné vzhledem ke skutečnosti, že účastníci řízení dospěli k dohodě o koexistenci dotčených ochranných známek a následném návrhu na zpětvzetí; porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách, jelikož odvolací senát odmítl přijmout nové důkazy předložené žalobkyní; porušení čl. 57 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení předložených důkazů a nepodal odůvodnění důkazu ohledně souhlasu druhého účastníka řízení se zapsanou ochrannou známkou Společenství tvořící předmět návrhu na zrušení.


title: Věc C-507/13: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. prosince 2014 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Evropský parlament, Rada Evropské unie, vedlejší účastnice: Evropská komise

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/31

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. prosince 2014 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Evropský parlament, Rada Evropské unie, vedlejší účastnice: Evropská komise
   (Věc C-507/13) (1)

   (2015/C 146/38)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 359, 7.12.2013.


title: Věc T-128/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. listopadu 2008 – SPM v. Rada a Komise ( Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Společná organizace trhu — Banány — Dovozní režim banánů pocházejících ze zemí AKT na území Evropské unie — Oprávněné nebo protiprávní jednání — Škoda, jež údajně vznikla nezávislým producentům ze zemí AKT )

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. listopadu 2008 – SPM v. Rada a Komise
   (Věc T-128/05) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Společná organizace trhu - Banány - Dovozní režim banánů pocházejících ze zemí AKT na území Evropské unie - Oprávněné nebo protiprávní jednání - Škoda, jež údajně vznikla nezávislým producentům ze zemí AKT“)
   (2009/C 6/39)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société des plantations de Mbanga SA (SPM) (Douala, Kamerun) (zástupci: původně P. Soler Couteaux a S. Cahn, poté S. Cahn, B. Doré a A. Farache, akvokáti)

      Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: A. De Gregorio Merino, M. Balta a A. Westerhof Löfflerova, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a L. Visaggio, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba na náhradu škody podle článku 235 ES a čl. 288 druhého pododstavce ES vycházející především z protiprávního jednání Rady a Komise v rámci tvorby právní úpravy týkající se dovozu banánů do Společenství, a podpůrně z odpovědnosti Společenství v případě neexistence protiprávního jednání těchto dvou orgánů.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Société des plantations de Mbanga SA (SPM) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


title: Věc C-332/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — ProRail NV v. Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH ( „Nařízení (ES) č. 1206/2001 — Spolupráce při dokazování v občanských nebo obchodních věcech — Přímé dokazování — Ustanovení znalce — Úkol, který má být zčásti proveden na území státu, v němž se nachází předkládající soud, a zčásti na území jiného členského státu“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — ProRail NV v. Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH
   (Věc C-332/11) (1)

   (Nařízení (ES) č. 1206/2001 - Spolupráce při dokazování v občanských nebo obchodních věcech - Přímé dokazování - Ustanovení znalce - Úkol, který má být zčásti proveden na území státu, v němž se nachází předkládající soud, a zčásti na území jiného členského státu)
   2013/C 114/15
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Kasační stěžovatelka: ProRail NV

      Kasační odpůrkyně: Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad článků 1 a 17 nařízení Rady (ES) č. 1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci soudů členských států při dokazování v občanských nebo obchodních věcech (Úř. věst. L 174, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 121) a čl. 33 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech („Brusel I“) (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Přímé dokazování dožadujícím soudem — Určení znalce soudy členského státu a pověření ho úkolem, který je třeba vykonat částečně na území státu, v němž se nacházejí dotčené soudy, a částečně na území jiného členského státu — Povinné či nepovinné použití mechanismu stanoveného v článku 17 nařízení č. 1206/2001

      Výrok

   Článek 1 odst. 1 písm. b) a článek 17 nařízení Rady (ES) č. 1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci soudů členských států při dokazování v občanských nebo obchodních věcech musí být vykládány v tom smyslu, že soud členského státu, který si přeje, aby bylo dokazování znalcem provedeno na území jiného členského státu, může toto dokazování nařídit, aniž by byl nutně povinen postupovat při dokazování způsobem stanoveným v těchto ustanoveních.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


title: Věc T-480/12: Žaloba podaná dne 5. listopadu 2012 — Coca-Cola v. OHIM — Mitico (Master)

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/52

         Žaloba podaná dne 5. listopadu 2012 — Coca-Cola v. OHIM — Mitico (Master)
   (Věc T-480/12)
   2013/C 26/105
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Coca-Cola Company (Atlanta, Spojené státy americké) (zástupci: S. Malynicz, Barrister, D. Stone a L. Ritchie, Solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Modern Industrial & Trading Investment Co. Ltd (Mitico) (Damašek, Sýrie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. srpna 2012 ve věci R 2156/2011-2 a

               —

               nařídil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení žalobkyně.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „Master“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30 a 32 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9091612

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis obrazové ochranné známky Společenství „Coca-Cola“ č. 8792475, zápis obrazové ochranné známky Společenství „Coca-Cola“ č. 3021086, zápis obrazové ochranné známky Společenství „Coca-Cola“ č. 2117828, zápis obrazové ochranné známky Společenství „Coca-Cola“ č. 2107118, zápis obrazové ochranné známky Spojeného království „C“ č. 2428468

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v celém rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009


title: Věc C-3/09: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep te Gent — Belgie) — Erotic Center BVBA v. Belgische Staat ( „Šestá směrnice o DPH — Článek 12 odst. 3 písm. a) — Příloha H — Snížená sazba DPH — Pojem ‚oprávnění ke vstupu do kin‘ — Kabina pro jedinou osobu ke sledování filmů dle vlastního výběru“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/7

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep te Gent — Belgie) — Erotic Center BVBA v. Belgische Staat
   (Věc C-3/09) (1)

   („Šestá směrnice o DPH - Článek 12 odst. 3 písm. a) - Příloha H - Snížená sazba DPH - Pojem ‚oprávnění ke vstupu do kin‘ - Kabina pro jedinou osobu ke sledování filmů dle vlastního výběru“)
   2010/C 134/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Beroep te Gent

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Erotic Center BVBA

      Žalovaný: Belgische Staat

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Beroep te Gent — Výklad přílohy H kategorie 7 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř.věst. 1977, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) (nyní příloha III bod 7 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty Úř. věst. L 347, s. 1) — Snížená sazba daně pro určité dodávky zboží a služeb — Kina — Pojem — Kabina pro jedinou osobu ke sledování filmů dle vlastního výběru

      Výrok

   Pojem „oprávnění ke vstupu do kin“ obsažený v příloze H sedmé kategorii prvním pododstavci šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2001/4/ES ze dne 19. ledna 2001, musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na platbu provedenou jediným spotřebitelem za účelem využití individualizovaného sledování jednoho či více filmů anebo výňatků z filmů v takovém soukromém prostoru, jako jsou kabiny, o které se jedná v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc C-48/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Liège (Belgie) dne 5. února 2007 – Belgický stát v. Les Vergers du Vieux Tauves SA

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Liège (Belgie) dne 5. února 2007 – Belgický stát v. Les Vergers du Vieux Tauves SA
   (Věc C-48/07)
   (2007/C 82/38)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour d'appel de Liège
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Belgický stát

      Žalovaná: Les Vergers du Vieux Tauves SA
   Předběžná otázka
   Je zákon ze dne 28. prosince 1992, kterým se mění článek 202 zákona o daních z příjmů z roku 1992 s odkazem na směrnici Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 (1), ukládající příjemci dividend povinnost mít podíl na základním kapitálu společnosti, která je vyplatila, tím, že doslovně nepřebírá nezbytnost plnoprávného vlastnictví a implicitně umožňuje, podle výkladu odpůrkyně, pouhé právo na požitky z držby cenných papírů představujících podíl na základním kapitálu k tomu, aby bylo možné využít režimu osvobození od daně z dividend, slučitelný s ustanoveními výše uvedené směrnice týkajícími se podílu na základním kapitálu a konkrétněji s jejími články 3, 4 a 5?

      (1)  Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147).


title: Věc T-113/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2007 – Angelidis v. Parlament ( Veřejná služba — Úředníci — Obsazení pracovního místa v platové třídě A2 — Odmítnutí kandidatury — Porušení podstatných náležitostí — Žaloba na neplatnost — Žaloba na náhradu škody )

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/42

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2007 – Angelidis v. Parlament
   (Věc T-113/05) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Obsazení pracovního místa v platové třídě A2 - Odmítnutí kandidatury - Porušení podstatných náležitostí - Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody“)
   (2008/C 22/77)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Angel Angelidis (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: A. Bencomo Weber, J. F. de Wachter a A. Lukošiūtė, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak žádost o zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým se odmítá kandidatura žalobce na pracovní místo ředitele ředitelství „Rozpočtové záležitosti“ generálního ředitelství komisí pověřených vnitřní politikou Evropského parlamentu a kterým se jmenuje na uvedené místo jiný uchazeč, a jednak žaloba na náhradu škody s příslušenstvím na nápravu újmy, kterou žalobce údajně utrpěl z důvodu odmítnutí jeho kandidatury
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí kanceláře Evropského parlamentu ze dne 25. února 2004 obsahujícího jmenování Alfreda De Fea na pracovní místo ředitele rozpočtových záležitostí generálního ředitelství komisí pověřených vnitřní politikou Evropského parlamentu se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


title: Věc T-278/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. listopadu 2006 – Jabones Pardo v. OHIM – Quimi Romar (YUKI) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Národní slovní ochranná známka YUPI — Přihláška slovní ochranné známky Společenství YUKI — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Návrhová žádání OHIM — Přípustnost )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/55

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. listopadu 2006 – Jabones Pardo v. OHIM – Quimi Romar (YUKI)
   (Věc T-278/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Národní slovní ochranná známka YUPI - Přihláška slovní ochranné známky Společenství YUKI - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Návrhová žádání OHIM - Přípustnost“)
   (2006/C 326/119)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Jabones Pardo, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně J. Astiz Suárez, poté A. Tarí Lázaro, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Laporta Insa, zmocněnec)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastnice před Soudem: Quimi Romar, SL (Moncada, Španělsko) (zástupci: A. Sanz-Bermell y Martínéz a J. Carlos Heder, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. dubna 2004 (spojené věci R 547/2003-1 a R 604/2003-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Jabones Pardo, SA a Quimi Romar, SL
   Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 23. dubna 2004 (spojené věci R 547/2003-1 a R 604/2003-1 se zrušuje v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání vedlejší účastnice, pokud jde o „mýdla, parfumerii, vonné oleje, kosmetiku, vlasové vody (lotions), zubní pasty“, zařazené do třídy 3, a „hygienické výrobky“, zařazené do třídy 5, kterých se týkala přihláška ochranné známky Společenství.

               2.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i polovinu nákladů řízení vynaložených Jabones Pardo, SA.

               3.

               Quimi Romar, SL ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


title: Věc T-18/07 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 21. května 2007 – Kronberger v. Parlament ( Předběžné opatření — Akt o volbě členů v Evropském parlamentu — Návrh na předběžná opatření — Nepřípustnost )

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/24

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 21. května 2007 – Kronberger v. Parlament
   (Věc T-18/07 R)
   („Předběžné opatření - Akt o volbě členů v Evropském parlamentu - Návrh na předběžná opatření - Nepřípustnost“)
   (2007/C 155/48)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Hans Kronberger (Vídeň, Rakousko) (zástupce: W. Weh, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a M. Windisch, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na předběžná opatření směřující jednak k prozatímnímu zrušení přidělení mandátu v Evropském parlamentu současnému členovi, a jednak k prozatímnímu přidělení tohoto mandátu navrhovateli
   Výrok

               1.

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2.

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 7. července 2004 ve spojených věcech T-107/01 a T-175/01, Société des mines de Sacilor - Lormines SA proti Komisi Evropských společenství (Smlouva ESUO — Hutnictví — Opuštění důlních koncesí — Poplatky uložené Francouzskou republikou důlním podnikům — Stížnost — Nedostatek příznivé odpovědi Komise — Žaloba pro nečinnost — Žaloba na zrušení — Přípustnost — Aktivní legitimace — Podnik ve smyslu článku 80 UO)

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/14

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 7. července 2004
   ve spojených věcech T-107/01 a T-175/01, Société des mines de Sacilor - Lormines SA proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Smlouva ESUO - Hutnictví - Opuštění důlních koncesí - Poplatky uložené Francouzskou republikou důlním podnikům - Stížnost - Nedostatek příznivé odpovědi Komise - Žaloba pro nečinnost - Žaloba na zrušení - Přípustnost - Aktivní legitimace - Podnik ve smyslu článku 80 UO)
   (2004/C 239/29)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve spojených věcech T-107/01 a T-175/01, Société des mines de Sacilor - Lormines SA, se sídlem v Puteaux (Francie), původně zastoupená G. Martym, dále R. Schmittem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: G. Rozet a L. Ström, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejichž předmětem je žaloba pro nečinnost a podpůrně žaloba na zrušení směřující proti odepření Komise vyhovět stížnosti předložené žalobkyní, kterou se domáhala, aby bylo určeno, že Francouzská republika porušila ustanovení čl. 4 písm. b) a c) UO a článek 86 UO tím, že žalobkyni uložila údajně nepřiměřené poplatky v rámci zahájení řízení o opuštění a vzdání se důlních koncesí, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; tajemník: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 7. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloby se odmítají jako nepřípustné.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 227, 11.8.2001.


title: Věc C-76/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Köln ze dne 27. ledna 2005 ve věci Herbert Schwarz a Marga Gootjes-Schwarz proti Finanzamt Bergisch Gladbach

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Köln ze dne 27. ledna 2005 ve věci Herbert Schwarz a Marga Gootjes-Schwarz proti Finanzamt Bergisch Gladbach
   (Věc C-76/05)
   (2005/C 93/27)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Köln (Německo) ze dne 27. ledna 2005 ve věci Herbert Schwarz a Marga Gootjes-Schwarz proti Finanzamt Bergisch Gladbach, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 16. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Finanzgericht Köln žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:

               Je článek 8a (nyní po změně 18) (volný pohyb osob), článek 48 (nyní po změně článek 39) (volný pohyb pracovníků), článek 52 (nyní po změně článek 43) (svoboda usazování), respektive článek 59 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 49) (volný pohyb služeb) v rozporu s tím, že podle čl. 10 odst. 1 pododstavec 9 zákona o daních z příjmů fyzických osob ve znění platném pro rok 1998 a 1999 lze k platbám školného na určitých německých školách přihlédnout, avšak nikoliv k platbám školného na školách na ostatním území Společenství, jako ke zvláštním výdajům tvořícím položku odčitatelnou ze základu daně z příjmu fyzických osob?


title: Spojené věci T-268/08 a T-281/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2012 — Land Burgenland a Rakousko v. Komise ( „Státní podpory — Podpory poskytnuté rakouskými orgány skupině Grazer Wechselseitige (GRAWE) v rámci privatizace Bank Burgenland — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje její navrácení — Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství — Použití v situaci, kdy stát jedná jako prodávající — Určení tržní ceny“ )

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/9

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2012 — Land Burgenland a Rakousko v. Komise
   (Spojené věci T-268/08 a T-281/08) (1)

   (Státní podpory - Podpory poskytnuté rakouskými orgány skupině Grazer Wechselseitige (GRAWE) v rámci privatizace Bank Burgenland - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje její navrácení - Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství - Použití v situaci, kdy stát jedná jako prodávající - Určení tržní ceny)
   2012/C 109/19
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Land Burgenland (Rakousko) (zástupci: U. Soltész a C. Herbst, advokáti) (věc T-268/08) a Rakouská republika (zástupci: G. Hesse, C. Pesendorfer, E. Riedl, M. Fruhmann a J. Bauer, zmocněnci) (věc T-281/08)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Kreuschitz, N. Khan a K. Gross, poté V. Kreuschitz, N. Khan a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/719/ES ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře C 56/06 (ex NN 77/06) Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (Úř. věst. L 239, s. 32).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Rakouské republice a zemi Burgenland se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


title: Věc C-18/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. ledna 2012 — Město Žamberk v. Finanční ředitelství v Hradci Králové

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. ledna 2012 — Město Žamberk v. Finanční ředitelství v Hradci Králové
   (Věc C-18/12)
   2012/C 98/19
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Město Žamberk

      Žalovaný: Finanční ředitelství v Hradci Králové

      Předběžné otázky

               1)

               Lze neorganizované, nesoustavné a rekreační sportovní aktivity, které je možné tímto způsobem provozovat v areálu letního koupaliště (např. rekreační plavání, rekreační provozování míčových her apod.), považovat za provozování sportu nebo tělesné výchovy ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, má být poskytování přístupu za úplatu do takového areálu letního koupaliště, který nabízí svým návštěvníkům uvedenou možnost provozování sportovních aktivit, ovšem vedle jiných druhů zábavy či odpočinku, považováno za službu úzce související s provozováním sportu nebo s tělesnou výchovou osobám vykonávajícím sportovní nebo tělovýchovnou činnost ve smyslu uvedeného ustanovení směrnice 2006/112/ES, a tedy za službu osvobozenou, pokud ji poskytuje nezisková organizace a jsou splněny další podmínky podle této směrnice, od daně z přidané hodnoty?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-493/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Persia International Bank v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Nesprávné posouzení“ )

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Persia International Bank v. Rada
   (Věc T-493/10) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Nesprávné posouzení)
   2013/C 304/19
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Persia International Bank plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, a R. Blakeley, barrister, poté S. Ashley, S. Jeffrey, A. Irvine, solicitors, D. Wyatt, QC, a R. Blakeley)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a A. Vitro, zmocněnci)

      Vedlejší účastice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: S. Boelaert a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39; oprava Úř. věst. L 197, s. 19 a Úř. věst. L 265, s. 18), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25), rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1; oprava Úř. věst. L 332, s. 31) v rozsahu, v němž se uvedené akty týkají žalobkyně, a také návrh na prohlášení, že se čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1), čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 267/2012 na žalobkyni nevztahují.

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž se týkají společnosti Persia International Bank plc, se zrušují:

                           —

                           položka 4 tabulky B v příloze II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP;

                           —

                           položka 2 tabulky B v příloze prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu;

                           —

                           položka 4 tabulky B v části I přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;

                           —

                           položka 4 tabulky B v příloze VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007;

                           —

                           rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;

                           —

                           prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010;

                           —

                           položka 4 tabulky B v části I přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010.

               2)

               Účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a rozhodnutí 2011/783, zůstávají ve vztahu k Persia International Bank zachovány do právní moci zrušení nařízení č. 267/2012.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Persia International Bank.

               5)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc C-334/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. července 2010 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Vlastní zdroje Unie — Odmítnutí poskytnout Unii vlastní zdroje odpovídající některým protiprávním celním povolením — Vyšší moc — Podvodné jednání celních orgánů — Odpovědnost členských států — Bezvadnost zapsání stanovených nároků na zvláštní účty“ )

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. července 2010 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-334/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Vlastní zdroje Unie - Odmítnutí poskytnout Unii vlastní zdroje odpovídající některým protiprávním celním povolením - Vyšší moc - Podvodné jednání celních orgánů - Odpovědnost členských států - Bezvadnost zapsání stanovených nároků na zvláštní účty)
   2010/C 234/07
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Aresu a A. Caeiros, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Bruni, zmocněnec, G. Alzbenzio, avvocato dello Stato)

      Vedlejší účastnice na podporu žalované: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 10 ES, článku 8 rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 253, s. 42) a článků 2,6,10,11 a 17 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 11) — Odmítnutí poskytnout Evropským společenstvím vlastní zdroje odpovídající protiprávně uděleným celním povolením

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že odmítala poskytnout Komisi Evropských společenství vlastní zdroje odpovídající celnímu dluhu, který je důsledkem protiprávních povolení ke zřízení a provozu celních skladů typu C v Tarente, udělených ode dne 27. února 1997 Direzione compartimentale delle dogane per le Regioni Puglia e Basilicata se sídlem v Bari, a následných povolení k přeměně pod celním dohledem a k aktivnímu zušlechťovacímu styku až do jejich zrušení dne 4. prosince 2002, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství a z článků 2, 6, 10, 11 a 17 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.08.2008.


title: Věc T-327/06: Žaloba podaná dne 22. listopadu 2006 – Altana Pharma v. OHIM – Avensa (PNEUMO UPDATE)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/75

         Žaloba podaná dne 22. listopadu 2006 – Altana Pharma v. OHIM – Avensa (PNEUMO UPDATE)
   (Věc T-327/06)
   (2006/C 326/154)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Altana Pharma AG (Konstanz, Německo) (zástupce: H. Becker, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Avensa AG (Zug, Švýcarsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2006 (věc R 668/2005-2);

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), aby zamítl námitku č. B 575 524 osoby, která podala námitky;

               —

               podpůrně, uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), aby znovu rozhodl o námitce č. B 575 524 osoby, která podala námitky, a zohlednil přitom právní názor Soudu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „PNEUMO UPDATE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5, 9, 16, 35, 38 a 41 (přihláška č. 2 462 049).

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Avensa AG.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „Pneumo“ pro výrobky zařazené do třídy 5, přičemž námitka směřovala pouze proti zápisu do třídy 5.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Napadené rozhodnutí není logicky odůvodněno a porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože neexistuje žádné nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami. Žalobkyně kromě toho uplatňuje, že namítaná ochranná známka není užívána.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-19/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Ministero dell'Interno v. Fastweb SpA „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky — Směrnice 89/665/EHS — Článek 2d odst. 4 — Výklad a platnost — Přezkumná řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek — Neúčinnost smlouvy — Vyloučení“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/6

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Ministero dell'Interno v. Fastweb SpA
   (Věc C-19/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 89/665/EHS - Článek 2d odst. 4 - Výklad a platnost - Přezkumná řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek - Neúčinnost smlouvy - Vyloučení“)
   2014/C 409/08
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ministero dell'Interno

      Žalovaná: Fastweb SpA

      za přítomnosti: Telecom Italia SpA

      Výrok

               1)

               Článek 2d odst. 4 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že pokud je veřejná zakázka zadána bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce v Úředním věstníku Evropské unie, aniž je to podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby přípustné, toto ustanovení vylučuje, aby smlouva byla prohlášena za neúčinnou, pokud jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném ustanovení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               2)

               Přezkum druhé otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 2d odst. 4 směrnice 89/665, ve znění směrnice 2007/66.

      (1)  Úř. věst. C 86, 23. 3. 2013.


title: Věc T-543/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2014 – RWE a RWE Dea v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh parafínových vosků — Trh parafinového gáče — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Stanovování cen a rozdělení trhů — Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže, kterých se dopustili její dceřiná společnost a společný podnik, který částečně vlastní — Rozhodující vliv vykonávaný mateřskou společností — Domněnka v případě vlastnictví 100 % účasti — Nástupnictví — Přiměřenost — Rovné zacházení — Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 — Neomezená soudní pravomoc“

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2014 – RWE a RWE Dea v. Komise
   (Věc T-543/08) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh parafínových vosků - Trh parafinového gáče - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovování cen a rozdělení trhů - Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže, kterých se dopustili její dceřiná společnost a společný podnik, který částečně vlastní - Rozhodující vliv vykonávaný mateřskou společností - Domněnka v případě vlastnictví 100 % účasti - Nástupnictví - Přiměřenost - Rovné zacházení - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Neomezená soudní pravomoc“)
   2014/C 292/30
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: RWE AG (Essen, Německo); a RWE Dea AG (Hamburk, Německo) (zástupci: C. Stadler, M. Röhrig a S. Budde, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Antoniadis a R. Sauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení článků 1 a 2 rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 – Svíčkové vosky), v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, jakož i podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 – Svíčkové vosky) se zrušuje v rozsahu, v němž v něm Evropská komise konstatovala, že se společnosti RWE AG a RWE Dea AG účastnily na protiprávním jednání po 2. lednu 2002.

               2)

               Výše pokuty uložená společnostem RWE a RWE Dea se stanoví na 3 5 8 88  562 eur.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Komise ponese pětinu vlastních nákladů řízení a nahradí pětinu nákladů řízení vynaložených společnostmi RWE a RWE Dea. Společnosti RWE a RWE Dea ponesou čtyři pětiny vlastních nákladů řízení a nahradí čtyři pětiny nákladů řízení vynaložených Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc C-95/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 17. února 2016 – Angelika Eckert v. Société Air France SA

text:
               27.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 17. února 2016 – Angelika Eckert v. Société Air France SA
   (Věc C-95/16)
   (2016/C 232/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Angelika Eckert

      Žalovaná: Société Air France SA
   Věc byla usnesením Soudního dvora ze dne 19. dubna 2016 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc T-323/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2015 – Bankia v. OHIM – Banco ActivoBank (Portugal) (Bankia) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Bankia — Starší národní slovní ochranná známka BANKY — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2015 – Bankia v. OHIM – Banco ActivoBank (Portugal) (Bankia)
   (Věc T-323/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Bankia - Starší národní slovní ochranná známka BANKY - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 363/46)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bankia, SA (Valencie, Španělsko) (zástupce: F. De Barba, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Banco ActivoBank (Portugal), SA (Lisabon, Portugalsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. února 2014 (spojené věci R 649/2013-2 a R 744/2013-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Banco ActivoBank (Portugal), SA a Bankia, SA.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. února 2014 (spojené věci R 649/2013-2 a R 744/2013-2) se zrušuje v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání Banco ActivoBank (Portugal), SA ohledně „služeb v oblasti nemovitostí“, jichž se týkala přihláška ochranné známky Společenství a jež jsou zařazeny do třídy 36.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Bankia, SA a OHIM ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 261, 11. 8. 2014.


title: Věc C-421/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n ° 2 de Santander (Španělsko) dne 10. září 2014 – Banco Primus S.A. v. Jesús Gutiérrez García

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Španělsko) dne 10. září 2014 – Banco Primus S.A. v. Jesús Gutiérrez García
   (Věc C-421/14)
   2014/C 421/28
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Primus S.A.

      Žalovaný: Jesús Gutiérrez García

      Předběžné otázky

      První otázka:

               1)

               Je třeba čtvrté přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 vykládat v tom smyslu, že nemůže být překážkou ochrany spotřebitele?

               2)

               Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a zejména její čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, vykládat za účelem zaručení ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity tak[,] že spotřebitel může ohlásit existenci zneužívající klauzule i po uplynutí lhůty stanovené pro takové oznámení vnitrostátní právní úpravou[,] takže vnitrostátní soud má povinnost uvedené klauzule posoudit?

               3)

               Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a zejména její čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, vykládat za účelem zaručení ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity tak[,] že vnitrostátní soud musí bez návrhu posoudit existenci zneužívající klauzule a vyvodit z toho plynoucí důsledky, ačkoli dříve rozhodl v opačném smyslu, či v pravomocném rozhodnutí v souladu s vnitrostátním procesním předpisem odmítl posouzení provést?

      Druhá otázka:

               4)

               Podle jakých kritérií může vztah kvality a ceny ovlivnit přezkum zneužívající povahy nepodstatných smluvních podmínek? Je při takovém nepřímém přezkumu tohoto druhu okolností relevantní zohlednit zákonná omezení cen uložená vnitrostátními předpisy? Mohou ujednání, která jsou platná při abstraktním zohlednění, ztratit platnost, pokud je konstatováno, že cena transakce [je] velmi vysoká [ve srovnání] s běžným trhem?

      Třetí otázka:

               5)

               Je pro účely článku 4 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách možné zohlednit okolnosti, které nastaly po uzavření smlouvy, pokud k tomu vede přezkum vnitrostátní právní úpravy?

      Čtvrtá otázka:

               6)

               Má být čl. 693 odst. 2 LEC, ve znění zákona č. 1/2013, vykládán v tom smyslu, že nemůže být překážkou ochrany zájmů spotřebitele?

               7)

               Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a zejména její čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, vykládat za účelem zaručení ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity tak, že pokud vnitrostátní soud konstatuje existenci zneužívající klauzule týkající se předčasného splacení, musí ji prohlásit za neplatnou a vyvodit z toho plynoucí důsledky, i když prodávající nebo poskytovatel počkal minimální dobu stanovenou vnitrostátní právní úpravou?

      (1)  Úř. věst. L 95, s. 29.


title: Věc T-21/17: Žaloba podaná dne 13. ledna 2017 – RL v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               27.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/14

         Žaloba podaná dne 13. ledna 2017 – RL v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc T-21/17)
   (2017/C 095/23)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: RL (zástupci: C. Bernard-Glanz a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí vedoucím soudní kanceláře Soudního dvora ze dne 11. května 2016, jehož obsah byl žalobci sdělen dopisem ze dne 20. května 2016, nepovýšit ho od 1. července 2015 do platové třídy AD10 a, v případě potřeby, zrušil rozhodnutí Výboru pro stížnosti ze dne 6. října 2016, kterým se zamítá stížnost žalobce ze dne 22. července 2016;

               —

               uložil žalovanému náhradu majetkové újmy způsobené žalobci;

               —

               uložil žalovanému náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 45 služebního řádu úředníků Evropské unie a interního systému povyšování platného v rámci Soudního dvora Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení a zásady jednoty evropské veřejné služby.


title: Věc C-366/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Supremo Tribunal Administrativo ze dne  6. července 2005  ve věci Optimus – Telecomunicações, SA proti Fazenda Pública

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Supremo Tribunal Administrativo ze dne 6. července 2005 ve věci Optimus – Telecomunicações, SA proti Fazenda Pública
   (Věc C-366/05)
   (2005/C 330/15)
   Jednací jazyk: portugalština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Supremo Tribunal Administrativo ze dne 6. července 2005 ve věci Optimus – Telecomunicações, SA proti Fazenda Pública, který došel kanceláři Soudního dvora dne 29. září 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Supremo Tribunal Administrativo žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 69/335/EHS (1) ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS (2) ze dne 10. června 1985, vykládán restriktivně v tom smyslu, že povinnost členských států osvobodit některé operace od daně z kapitálu, která je uložena v uvedeném článku, je podmíněna tím, že se jedná o operace, které podle znění směrnice do roku 1985 mohly být osvobozeny nebo zdaněny sníženou sazbou, tedy pouze operace uvedené v čl. 4 odst. 2 a v článku 8, a které krom toho byly v této situaci ke dni 1. července 1984?

               2)

               Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, a článek 10 téže směrnice vykládány v tom smyslu, že zakazují, aby bylo od akciové společnosti podléhající portugalskému právu vyžadováno zaplacení kolkovného na základě vnitrostátního právního předpisu jako je nařízení s mocí zákona 322-B/2001 ze dne 14. prosince, které vložilo do všeobecného sazebníku kolkovného bod 26 – Vklady kapitálu, z důvodu zvýšení jejího základního kapitálu prostřednictvím peněžitých vkladů, když ke dni 1. července 1984 taková operace podléhala uvedenému poplatku, ale byla od něj osvobozena?

      (1)  Úř. věst. L 249, s. 25.

      (2)  Úř. věst. L 156, s. 23.