title: Věc C-111/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 7. března 2014 – GST – Sarviz AG Germania v. Direktor na direkcia „Obžalvane i dančno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 7. března 2014 – GST – Sarviz AG Germania v. Direktor na direkcia „Obžalvane i dančno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite
   (Věc C-111/14)
   2014/C 142/36
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven Administrativen Sad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: GST – Sarviz AG Germania

      Žalovaný: Direktor na direkcia „Obžalvane i dančno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba článek 193 směrnice 2006/112/ES (1) vykládat v tom smyslu, že DPH je povinna odvést buď osoba povinná k dani uskutečňující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby, nebo osoba, která nabývá zboží nebo přijímá služby, a to pouze tehdy, uskutečňuje-li zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby osoba povinná k dani, která není usazena v členském státě, v němž je daň splatná, pokud to dotčený členský stát stanoví, ne však obě osoby současně?

               2)

               Pokud je třeba vycházet z toho, že DPH je povinna odvést pouze jedna z těchto dvou osob, buď dodavatel, respektive poskytovatel služeb nebo nabyvatel respektive příjemce, stanoví-li to dotčený členský stát, je třeba se řídit pravidlem článku 194 směrnice i v takových případech, v nichž příjemce služeb nesprávně uplatnil postup přenesení daňové povinnosti, protože vycházel z toho, že poskytovatel služeb nezaložil na území Bulhraské republiky stálou pobočku pro účely DPH, poskytovatel služeb však nakonec stálou pobočku, pokud jde o poskytnuté služby, přece jen založil?

               3)

               Je třeba zásadu neutrality daně, která má základní význam pro vytvoření a fungování společného systému DPH, vykládat v tom smyslu, že připouští praxi takových daňových kontrol, jako je daňová kontrola, o kterou se jedná v původním řízení, podle které byla DPH – i přes uplatnění postupu přenesení daňové povinnosti příjemkyní služeb – opětovně vypočtena i poskytovatelce služeb, pokud přihlédneme k tomu, že příjemkyně již daň za službu vypočetla, že je vyloučeno nebezpečí ztráty daňových příjmů, a že postup stanovený ve vnitrostátním zákoně pro opravu daňových dokladů nelze použít?

               4)

               Je třeba zásadu neutrality daně vykládat v tom smyslu, že nepřipouští, aby daňová správa na základě vnitrostátního právního předpisu odepřela poskytovateli služby, za kterou příjemce vypočetl DPH podle čl. 82 odst. 2 ZDDS, vrácení opakovaně vypočtené DPH, pokud daňová správa příjemci odepřela nárok na odpočet opakovaně vypočtené DPH z důvodu neexistence příslušného daňového dokladu, avšak postup stanovený ve vnitrostátním zákonu pro opravu daňových dokladů již z důvodu existence pravomocného opravného daňového výměru nelze použít?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-240/13: Žaloba podaná dne 25. dubna 2013 — Aldi Einkauf v. OHIM — Alifoods (Alifoods)

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/37

         Žaloba podaná dne 25. dubna 2013 — Aldi Einkauf v. OHIM — Alifoods (Alifoods)
   (Věc T-240/13)
   2013/C 207/62
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Německo) (zástupci: advokáti N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks a C. Fürsen, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alifoods, SA (Alicante, Španělsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. února 2013 ve věci R 407/2012-4;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Alifoods, SA

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Alifoods“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 32 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. B 1 825 002

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní slovní ochranná známka a ochranná známka Společenství „ALDI“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 4, 9, 16, 24, 25, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 40, 41, 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


               8.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/19

         Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 21. února 2008 proti Islandské republice
   (Věc E-3/08)
   (2008/C 113/16)
   Dne 21. února 2008 byla Kontrolním úřadem ESVO, zastupovaným Nielsem Fengerem a Florence Simonetti jako jeho zmocněnci, podána u Soudního dvora ESVO žaloba proti Islandské republice.
   Kontrolní úřad ESVO se domáhá, aby Soudní dvůr ESVO určil, že

               1)

               Islandská republika nepřijetím opatření nezbytných k začlenění aktu uvedeného v kapitole XV bodě 12u přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2004 ze dne 31. března 2004 o detergentech), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, do svého vnitřního právního řádu ve stanovené lhůtě nesplnila své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, a aby

               2)

               Islandské republice uložil nést náklady řízení.

         Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Tato věc se týká nařízení ES o detergentech.

               —

               V článku 7 Dohody o EHP se uvádí:

                  „Akty, na které se odkazuje nebo které jsou obsaženy v přílohách této dohody nebo v rozhodnutích Smíšeného výboru EHP, jsou pro smluvní strany závazné a jsou nebo musí být učiněny součástí jejich vnitřního právního řádu tímto způsobem:

                           a)

                              akt odpovídající nařízení EHS je převzat jako takový do vnitřního právního řádu smluvních stran;

                           b)

                              akt odpovídající směrnici EHS ponechává orgánům smluvních stran volbu formy a prostředků pro jeho provedení.“.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda ve stanovené lhůtě neučinila dané nařízení součástí svého vnitřního právního řádu.


title: Věc T-225/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BERG — Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG)
   (Věc T-225/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BERG - Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 108/59
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caventa AG (Rekingen, Švýcarsko) (zástupci: původně J. Krenzel, poté T. Stein a A. Segler, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně R. Manea, poté D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: O. Löffel a P. Lange, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2011 (věc R 740/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Anson’s Herrenhaus KG a Caventa AG.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Caventa AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


title: Věc C-8/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Frosinone (Itálie) dne 5. ledna 2016 – trestní řízení proti Paole Tonachella

text:
               7.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Frosinone (Itálie) dne 5. ledna 2016 – trestní řízení proti Paole Tonachella
   (Věc C-8/16)
   (2016/C 090/14)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Frosinone

      Účastnice původního trestního řízení

   Paola Tonachella

      Předběžná otázka

   Musí být článek 49 a násl. Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 56 a násl. Smlouvy o fungování Evropské unie, vykládané zejména ve světle zásad obsažených v rozsudku Soudního dvora [ve věci C-72/10] ze dne 16. února 2012, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu ustanovení, které stanoví povinné bezplatné postoupení práv k užívání hmotného a nehmotného majetku, který tvoří síť provozování a sběru her a sázek, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese nebo z důvodu rozhodnutí o zániku nebo odnětí takové koncese?


title: Věc C-256/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 31. května 2007 – Mitsui & Co. Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 31. května 2007 – Mitsui & Co. Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf
   (Věc C-256/07)
   (2007/C 183/36)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Düsseldorf
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Mitsui & Co. Deutschland GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
   Předběžné otázky

               1)

               Snižují platby prodávajícího a výrobce kupujícímu, které se jako v projednávaném případě uskuteční v rámci záruční dohody a kterými jsou kupujícímu nahrazeny náklady na opravy, které mu účtují jeho odběratelé, celní hodnotu podle čl. 29 odst. 1 a odst. 3 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1), kterým se vydává celní kodex Společenství, která byla deklarována na základě ceny dohodnuté mezi prodávajícím a výrobcem a mezi kupujícím?

               2)

               Jsou platby prodávajícího a výrobce kupujícímu, které jsou uvedeny v první otázce a určené jako náhrada výdajů na záruky, změnou hodnoty transakce podle čl. 145 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (2), kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002 (3), kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo druhou otázku: Musí být čl. 145 odst. 2 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 použit na dovozy, pro které byla celní prohlášení přijata před vstupem nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 v platnost?

               4)

               V případě kladné odpovědi na třetí otázku: Je čl. 145 odst. 2 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 platný?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.

      (2)  Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3.

      (3)  Úř. věst. L 68, s. 11; Zvl. vyd. 02/12, s. 209.


title: Věc T-328/10: Žaloba podaná dne 10. srpna 2010 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, béžová a tmavě červená)

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/44

      Žaloba podaná dne 10. srpna 2010 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, béžová a tmavě červená)
      (Věc T-328/10)
      ()
      (2010/C 288/85)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. června 2010 ve věci R 190/2010-4;

                  —

                  uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, béžová a tmavě červená pro výrobky zařazené do tříd 18, 24 a 25.

         Rozhodnutí průzkumového referenta: Přihláška byla zamítnuta.

         Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo zamítnuto.

         Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), protože dotčená ochranná známka Společenství má rozlišovací způsobilost, jakož i porušení článků 75 a 76 nařízení (ES) č. 207/2009, protože odvolací senát se nezabýval rozsáhlou skutkovou a právní argumentací žalobkyně.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-550/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad Varna (Bulharsko) dne 2. listopadu 2011 — ET PIGI — P. Dimova v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ , Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               14.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad Varna (Bulharsko) dne 2. listopadu 2011 — ET PIGI — P. Dimova v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite
   (Věc C-550/11)
   2012/C 13/15
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen Sad Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: ET PIGI — P. Dimova

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Předběžné otázky

               1)

               V jakých případech je třeba vycházet z předpokladu, že jde o případ krádeže majetku, která byla řádně doložena nebo potvrzena, ve smyslu čl. 185 odst. 2 směrnice 2006/112 (1), a je v tomto ohledu nezbytné, aby byla odhalena identita pachatele, resp. aby byl pachatel již pravomocně odsouzen?

               2)

               V závislosti na odpovědi na první otázku: Zahrnuje spojení „krádež majetku, která byla řádně doložena nebo potvrzena“ ve smyslu čl. 185 odst. 2 směrnice 2006/112 případ jako je ten, který je předmětem původního řízení, v jehož rámci bylo zahájeno řízení předcházející soudnímu řízení proti neznámému pachateli z důvodu krádeže, přičemž tato skutečnost není zpochybňována pracovištěm příslušným pro příjmy a na jejím základě vznikla domněnka chybějícího množství?

               3)

               Je s ohledem na čl. 185 odst. 2 směrnice 2006/112 přípustná vnitrostátní právní úprava jako je ta, která je obsažena v čl. 79 odst. 3 a čl. 80 odst. 2 zákona o DPH, jakož i daňová praxe, jaká je předmětem původního řízení, z nichž vyplývá povinnost provést opravu odpočtu daně uplatněného při nabytí zboží, které bylo později odcizeno, pokud se vychází z předpokladu, že stát nevyužil možnosti, která mu byla přiznána, a výslovně neupravil opravu odpočtu daně v případě krádeže?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. prosince 2004 ve věci C-398/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Helsingin hallinto-oikeus): E. Gavrielides Oy (Směrnice 90/642/EHS — Maximální limity reziduí pesticidů — Vinné listy)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 2. prosince 2004
   ve věci C-398/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Helsingin hallinto-oikeus): E. Gavrielides Oy (1)

   (Směrnice 90/642/EHS - Maximální limity reziduí pesticidů - Vinné listy)
   (2005/C 19/09)
   Jednací jazyk: finština
   Ve věci C-398/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Helsingin hallinto-oikeus (Finsko) ze dne 22. září 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 24. září 2003, v řízení zahájeném E. Gavrielides Oy, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts (zpravodaj), předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues a K. Schiemann, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 2. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Směrnice Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu, ve znění směrnice Komise 2000/42/ES ze dne 22. června 2000, se na vinné listy nepoužije.

      (1)  Úř. věst. C 275, 15.11.2003.


title: Věc C-21/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. ledna 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 5. listopadu 2013 ve věci T-512/09: Rusal Armenal ZAO v. Rada Evropské unie

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. ledna 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 5. listopadu 2013 ve věci T-512/09: Rusal Armenal ZAO v. Rada Evropské unie
   (Věc C-21/14 P)
   2014/C 61/11
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: J. Brakeland, M. França a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Rusal Armenal ZAO, Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) ze dne 5. listopadu 2013, oznámený Komisi dne 6. listopadu 2013, ve věci T-512/09, Rusal Armenal ZAO v. Rada

               —

               zamítl první žalobní důvod uplatněný v prvním stupni jako právně neopodstatněný;

               —

               vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl o zbývajících žalobních důvodech;

               —

               rozhodl, že o nákladech řízení v obou stupních bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Komise tvrdí, že napadený rozsudek je třeba zrušit z následujících důvodů:

               Zaprvé, Tribunál rozhodl ultra petita.

               Zadruhé, Tribunál nesprávně vyložil čl. 2 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), ve znění platném v době, kdy bylo napadené nařízení přijato, a záměr zákonodárce Společenství, ve smyslu judikatury vycházející z rozsudku Nakajima (2), když přijímal toto ustanovení.

               Zatřetí, Tribunál porušil zásadu práva Společenství o institucionální rovnováze.

      (1)  Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45.

      (2)  Rozsudek ze dne 7. května 1991, Nakajima v. Rada, C-69/89, Recueil, s. I-2069, body 28 až 32; citovaný v rozsudku ze dne 23. listopadu 1999, Portugalsko v. Rada, C-149/96, Recueil, s. I-8395, bod 49; rovněž viz rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada, C-76/00 P, Recueil, s. I-79, body 53 až 56.


title: Věc C-329/04: Žaloba podaná dne 29. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/7

         Žaloba podaná dne 29. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-329/04)
   (2004/C 239/13)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. července 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Martinem, členem právní služby Komise, a H. Kreppelem, soudcem Arbeitsgericht, přiděleným k právní službě Komise v rámci výměny s vnitrostátními úředníky, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady (1) 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2000/43/ES uplynula dne 19. července 2003.

      (1)  Úř. věst. L 180, s. 22.


title: Věc C-297/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Regensburg (Německo) dne 21. června 2007 – trestní řízení proti Klausovi Bourquainu

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Regensburg (Německo) dne 21. června 2007 – trestní řízení proti Klausovi Bourquainu
   (Věc C-297/07)
   (2007/C 211/37)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landgericht Regensburg
   Účastník původního řízení
   Klaus Bourquain
   Předběžná otázka
   Platí v souvislosti s výkladem článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích podepsané dne 19. června 1990 (1) zákaz stíhat osobu, která byla pravomocně odsouzena jednou smluvní stranou, pro tentýž čin druhou smluvní stranou, jestliže trest, který jí byl uložen, nemohl být podle práva smluvní strany, ve které byl rozsudek vynesen, nikdy vykonán?

      (1)  Úř. věst. 2000, L 239, s. 19.


title: Věc C-550/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München — Německo) — British American Tobacco (Germany) GmbH v. Hauptzollamt Schweinfurt ( „Směrnice 92/12/EHS — Výrobky podléhající spotřební dani — Dovoz surového tabáku nepodléhajícího spotřební dani v režimu aktivního zušlechťovacího styku — Zpracování na řezaný tabák — Přeprava mezi členskými státy — Průvodní doklad“ )

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München — Německo) — British American Tobacco (Germany) GmbH v. Hauptzollamt Schweinfurt
   (Věc C-550/08) (1)

   (Směrnice 92/12/EHS - Výrobky podléhající spotřební dani - Dovoz surového tabáku nepodléhajícího spotřební dani v režimu aktivního zušlechťovacího styku - Zpracování na řezaný tabák - Přeprava mezi členskými státy - Průvodní doklad)
   2010/C 221/10
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: British American Tobacco (Germany) GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Schweinfurt

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht München — Výklad čl. 5 odst. 2 a čl. 15 odst. 4 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1) — Řezaný tabák podléhající spotřební daní, který byl vyrobený v jiném členském státě v rámci aktivního zušlechťovacího styku ze surového tabáku, který při dovozu do Společenství nepodléhal spotřební dani — Požadavek průvodního dokladu vystaveného odesílatelem podle článku 18 odst. 1 směrnice 92/12/EHS pro účely režimu podmíněného osvobození tabáku od daně, pokud se jedná o přepravu tohoto tabákového výrobku mezi členskými státy?

      Výrok

   Článek 5 odst. 2 první pododstavec první odrážka směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani musí být vykládán v tom smyslu, že výrobky podléhající spotřební dani (tabákové výrobky) vyrobené z výrobků nepodléhajících spotřební dani (surový tabák) dovezených do Společenství v režimu aktivního zušlechťovacího styku se považují za podmíněně osvobozené od spotřební daně ve smyslu tohoto ustanovení, jestliže se staly výrobky podléhajícími spotřební dani pouze na základě zpracování na území Společenství, takže mohou být mezi členskými státy přepravovány, aniž by správní orgány mohly vyžadovat doklad úřední nebo obchodní povahy stanovený v čl. 18 odst. 1 této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc C-171/17: Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Evropská komise v. Maďarsko

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/5

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Evropská komise v. Maďarsko
   (Věc C-171/17)
   (2017/C 231/07)
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Bottka a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)

      Žalované: Maďarsko

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               konstatoval, že vnitrostátní systém mobilního placení, který byl v Maďarsku zavedena a ponechán v platnosti a jenž je upraven zákonem č. CC z roku 2011 a jeho prováděcím nařízením č. 356/2012 ze dne 13. prosince 2012, a který zavádí monopol tím, že přiznává Nemzeti Mobilfizetési Zrt. výlučná práva a brání vstupu na velkoobchodní trh mobilního placení, na němž dříve existovala hospodářská soutěž, jehož zavedení nebylo kromě toho nutné ani přiměřené, je v rozporu s:

                           —

                           zaprvé čl. 15 odst. 2 bodem d) a čl. 16 odst. 1 směrnice 2006/123/ES (1),

                           —

                           zadruhé články 49 a56 SFEU;

               —

               uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Zákon č. CC ze dne 1. dubna 2011 o vnitrostátním systému mobilního placení (dále jen „zákon“) změnil právní rámec služeb mobilního placení s účinkem od 1. dubna 2013 (ale se závaznými účinky až od 2. července 2014). Zákon upravuje služby, které jsou předmětem centralizovaného a mobilního obchodování v těchto oblastech: a) veřejné parkování, b) zpřístupnění silniční sítě pro účely silničního provozu, c) přeprava osob pojištěných státním podnikem a d) jiné služby poskytované státním útvarem. Z těchto služeb bylo mobilní placení až do současnosti možné v Maďarsku jen za veřejné parkoviště a užívání silniční sítě pro účely silničního provozu (elektronická silniční známka a HU-GO). Toto řízení se však týká všech čtyř oblastí, na které se zákon vztahuje.
   Pokud jde o služby veřejného parkování, má Komise za to, že Nemzeti Mobilfizetési Zrt. vykonává v podstatě stejnou činnost, jako předchozí poskytovatelé služeb mobilního placení s tím rozdílem, že má výlučné právo uzavírat smlouvy s uživateli parkoviště a tyto rozdíly jsou upraveny právním předpisem. To platí také pro oblast zpřístupnění silniční sítě pro účely silničního provozu, neboť Nemzeti Mobilfizetési Zrt. je jediným poskytovatelem, který uzavřel smlouvu s poskytovatelem veřejné služby a přímo může prodávat právo užívat silnici. Z toho vyplývá, že v obou těchto oblastech mohou jiní poskytovatelé služeb mobilního placení nebo mobilních telefonních služeb působit jen jako další prodejci.
   Zavedení vnitrostátního systému mobilního placení a výlučná práva přiznaná společnosti Nemzeti Mobilfizetési Zrt. tudíž brání vstupu (maďarských i zahraničních) podniků na velkoobchodní trh mobilního placení (a sice na trh služeb poskytovaných jinými prodejci, kteří jsou poskytovateli služeb mobilního placení prostřednictvím smluv uzavřených s poskytovateli služeb parkování nebo jiných veřejných služeb), na němž předtím existovala hospodářská soutěž. Komise má proto za to, že přijatá pravidla týkající se vnitrostátního systému mobilního placení vedou k diskriminaci a porušují svobodu usazování (porušení článku 15 směrnice 2006/123/ES a článku 49 SFEU). Tato pravidla však porušují rovněž svobodu poskytování služeb (porušení článku 16 směrnice 2006/123/ES a článku 56 SFEU) vzhledem k tomu, že výlučná práva přiznaná společnosti Nemzeti Mobilfizetési Zrt. omezují poskytování přeshraničních služeb. Pokud jde o poskytování jiných služeb, které jsou předmětem centralizovaného a mobilního obchodování a pro které dosud neexistuje mobilní placení v Maďarsku, přiznává zákon stejné výlučné právo společnosti Nemzeti Mobilfizetési Zrt., a proto je tato právní analýza pro něj rovněž platná.
   Podle relevantních ustanovení Smlouvy o FEU a směrnice 2006/123/ES mohou být svobody usazování a poskytování služeb omezeny je tehdy, jestliže nejsou diskriminační, jsou poskytovány ve veřejném zájmu a splňují požadavky nezbytnosti a přiměřenosti. Komise má za to, že argumenty předložené Maďarskem nemohou odůvodnit omezení zavedená zákonem, neboť nesplňují požadavky na nezbytnost a přiměřenost.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36.)


title: Věc C-491/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret – Dánsko) – Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet (Směrnice 91/628/EHS — Ochrana zvířat během přepravy — Provedení — Prostor pro uvážení — Domácí prasata — Délka trvání přepravy přesahující osm hodin — Minimální výška každého podlaží vozidla — Stupeň koncentrace zvířat)

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret – Dánsko) – Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet
   (Věc C-491/06) (1)

   (Směrnice 91/628/EHS - Ochrana zvířat během přepravy - Provedení - Prostor pro uvážení - Domácí prasata - Délka trvání přepravy přesahující osm hodin - Minimální výška každého podlaží vozidla - Stupeň koncentrace zvířat)
   (2008/C 158/06)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Vestre Landsret
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Danske Svineproducenter

      Žalovaný: Justitsministeriet

      Za přítomnosti: Den Europæiske Dyre- og Kødhandelsunion (UECBV)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Vestre Landsret – Výklad odstavce 2 písm. b), bodu 47 oddílu D a bodu 48 odst. 3 třetí odrážky přílohy směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst. L 340, s. 17; Zvl. vyd. 03/12, s. 133), ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995 (Úř. věst. L 148, s. 52; Zvl. vyd. 03/17, s. 466) – Minimální výška a hustota nakládky na každém podlaží ve vozidlech přepravujících prasata, pokud čas přepravy přesahuje osm hodin
   Výrok

               1)

               Taková vnitrostátní právní úprava, jaká je dotčena v původním řízení, která obsahuje číselné údaje týkající se výšky oddělení pro zvířata, aby se přepravci mohli řídit přesnějšími normami, než jsou normy uvedené ve směrnici 91/628 ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS, ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995, může spadat do prostoru pro uvážení svěřeného členským státům článkem 249 ES, za podmínky, že tato právní úprava, která naplňuje cíl ochrany zvířat během přepravy sledovaný touto pozměněnou směrnicí, nebrání, porušením zásady proporcionality, uskutečnění cílů, kterými je odstranění technických překážek v obchodu s živými zvířaty a umožnění správného fungování organizací trhu, sledovaných rovněž uvedenou pozměněnou směrnicí. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda uvedená právní úprava tyto zásady dodržuje.

               2)

               Kapitola VI bod 47 oddíl D přílohy směrnice 91/628, ve znění směrnice 95/29, musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát je oprávněn zavést vnitrostátní režim, podle kterého v případě přepravy v délce trvání přesahující osm hodin musí být pro prasata o hmotnosti 100 kg zajištěn prostor o velikosti alespoň 0,50 m2.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc C-303/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 8. července 2008 – Metin Bozkurt v. Land Baden-Württemberg

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 8. července 2008 – Metin Bozkurt v. Land Baden-Württemberg
   (Věc C-303/08)
   (2008/C 247/09)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesverwaltungsgericht
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Metin Bozkurt

      Žalovaná: Land Baden-Württemberg

      Další účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   Předběžné otázky

               1)

               Zůstává právo na zaměstnání a pobyt, které bylo podle čl. 7 první věty druhé odrážky rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 (dále jen „RRP č. 1/80“) nabyto manželem jako rodinným příslušníkem tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce členského státu, zachováno i po rozvodu manželství?
               V případě kladné odpovědi na první otázku:

               2)

               Jedná se v případě odvolání se na právo pobytu, které je odvozeno od bývalé manželky a které vyplývá z čl. 7 první věty druhé odrážky rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, o zneužití práva, pokud turecký státní příslušník tuto ženu po nabytí právního postavení znásilnil a ublížil jí na zdraví a tento čin byl potrestán trestem odnětí svobody v délce dvou let?


title: Věc T-224/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství BERG — Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG)
   (Věc T-224/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BERG - Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 108/58
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caventa AG (Rekingen, Švýcarsko) (zástupci: původně J. Krenzel, poté T. Stein a A. Segler, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: původně R. Manea, poté D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: O. Löffel a P. Lange, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2011 (věc R 1494/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Anson’s Herrenhaus KG a Caventa AG.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Caventa AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


title: Věc T-156/10: Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Confederación de Cooperativas Agrarias de España a CEPES v. Komise

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/46

         Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Confederación de Cooperativas Agrarias de España a CEPES v. Komise
   (Věc T-156/10)
   2010/C 148/75
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Confederación de Cooperativas Agrarias de España (Madrid, Španělsko), Confederación Empresarial Española de la Economía Social (CEPES) (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. Araujo Boyd a M. Muñoz de Juan, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyň

               —

               přijmout žalobní návrhy uvedené v této žalobě směřující ke zrušení a vyhovět jim;

               —

               zrušit článek 1 napadeného rozhodnutí;

               —

               podpůrně zrušit článek 4 napadeného rozhodnutí, a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise ze dne 15. prosince 2009 (státní podpora č. C 22/2001) o opatřeních na podporu zemědělství zavedených Španělskem z důvodu nárůstu cen pohonných hmot. Uvedené rozhodnutí určuje, že určitá opatření na podporu zemědělství obsažená v královském legislativním nařízení č. 10/2000 ze dne 6. října 2000, které se týká nouzové podpory pro zemědělství, rybolov a dopravu (1), oznámeném Španělskem dne 29. září 2000, představovala podporu neslučitelnou se společným trhem, a nařizuje její vrácení.
   Dotčená opatření byla předmětem původního rozhodnutí Komise ze dne 11. listopadu 2001 (dále jen „původní rozhodnutí“), které určilo, že „opatření na podporu zemědělských družstev zavedená královským legislativním nařízením č. 10/2000 […] nepředstavují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“. Původní rozhodnutí bylo zrušeno rozsudkem ze dne 12. prosince 2006 (2) z důvodu nepřiměřeného odůvodnění, neboť Komise ve svém rozhodnutí dostatečně nezohlednila účinek, který mohly mít jiné daně, kromě daní odváděných společnostmi, na daňové povinnosti zemědělských družstev. Aniž by přijala nové rozhodnutí o zahájení řízení, Komise přijala dne 15. prosince 2009 napadené nařízení.
   Žalobkyně na podporu žaloby na neplatnost předkládají pět žalobních důvodů:

               —

               První žalobní důvod je založen na tom, že Komise přijetím napadeného rozhodnutí porušila právo být slyšen osob dotčených řízením, neboť výrok napadeného rozhodnutí se diametrálně liší od výroku původního rozhodnutí, aniž by bylo znovu zahájeno formální vyšetřovací řízení, nebo aniž by stranám byla dána příležitost předložit vyjádření.

               —

               Druhý žalobní důvod představuje výtka, že Komise překročila meze toho, co vyžaduje rozsudek ve věci T-146/03, který pouze zjistil nedostatek spočívající v nedostatečném odůvodnění některých aspektů původního rozhodnutí. Místo opravy uvedených podrobností Komise revidovala prvky původního rozhodnutí, jež nebyly Soudem zpochybněny. Takové jednání ze strany Komise porušuje zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimních očekávání dotřených osob.

               —

               Zatřetí žalobkyně napadají kvalifikaci opatření jako státní podpory, protože není dostatečně prokázáno, že z důvodu odlišného postavení v otázce daní ve srovnání s jinými společnostmi, mají „výhodu“ zemědělská družstva, jež neobchodují výhradně mezi svými členy (model čisté vzájemné spolupráce), a protože byla pominuta skutečnost, že družstva a společnosti s ručením omezeným nejsou ani fakticky ani právně ve srovnatelném postavení. Krom toho i kdyby byly ve srovnatelném postavení — což je sporné — daňové uspořádání družstev nepřináší žádnou výhodu, a rozdíly jsou odůvodněny spíše strukturou a povahou španělského daňového systému, jak sama Komise uznala v původním rozhodnutí, přičemž tento aspekt nebyl rozsudkem ze dne 12. prosince 2006 zpochybněn.

               —

               Podpůrně, jako čtvrtý žalobní důvod, žalobkyně tvrdí, že Komise neuvedla dostatečné odůvodnění, že se dopustila omylu při analýze slučitelnosti dotčeného opatření s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a že dotčené opatření mělo být prohlášeno za slučitelné.

               —

               Nakonec žalobkyně napadají skutečnost, že napadené rozhodnutí nařizuje vrátit podporu.

      (1)  Boletín Oficial del Estado No 241/2000 of 7 October, p. 34614.

      (2)  Věc T-146/03 [2003], Sb. rozh. II-98.


title: Věc C-399/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Marie Landtová v. Česká správa sociálního zabezpečení ( „Volný pohyb pracovníků — Sociální zabezpečení — Úmluva v oblasti sociálního zabezpečení uzavřená mezi dvěma členskými státy před jejich přistoupením k Evropské unii — Členský stát příslušný ke zhodnocení získaných dob pojištění — Starobní důchod — Vyrovnávací příspěvek k dávce přiznávaný pouze státním příslušníkům členského státu s bydlištěm v tomto státě“ )

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/6

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Marie Landtová v. Česká správa sociálního zabezpečení
   (Věc C-399/09) (1)

   (Volný pohyb pracovníků - Sociální zabezpečení - Úmluva v oblasti sociálního zabezpečení uzavřená mezi dvěma členskými státy před jejich přistoupením k Evropské unii - Členský stát příslušný ke zhodnocení získaných dob pojištění - Starobní důchod - Vyrovnávací příspěvek k dávce přiznávaný pouze státním příslušníkům členského státu s bydlištěm v tomto státě)
   2011/C 232/09
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Marie Landtová

      Žalovaná: Česká správa sociálního zabezpečení

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Nejvyšší správní soud — Výklad článku 12 ES, čl. 3 odst. 1, čl. 7 odst. 2 písm. c), článků 10 a 46, jakož i bodu 6 části A přílohy III nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) — Starobní důchod — Určení členského státu, který je příslušný k zhodnocení získaných dob pojištění — Dopady právní úpravy Společenství na smlouvu o sociálním zabezpečení uzavřenou mezi dvěma členskými státy před jejich přistoupením k Evropské unii

      Výrok

               1)

               Ustanovení části A bodu 6 přílohy III nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 629/2006 ze dne 5. dubna 2006, ve spojení s čl. 7 odst. 2 písm. c) téhož nařízení nebrání takovému vnitrostátnímu pravidlu, jako je pravidlo dotčené v původním řízení, podle něhož je vyplácen vyrovnávací příspěvek k dávce ve stáří, pokud je výše této dávky přiznaná podle článku 20 dvoustranné smlouvy mezi Českou republikou a Slovenskou republikou, uzavřené dne 29. října 1992 v rámci opatření určených k vyřešení situace po rozdělení České a Slovenské Federativní Republiky dne 31. prosince 1992, nižší než dávka, která by byla pobírána, kdyby byl starobní důchod vypočten podle právních norem České republiky.

               2)

               Článek 3 odst. 1 ve spojení s článkem 10 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 629/2006, brání takovému vnitrostátnímu pravidlu, jako je pravidlo dotčené v původním řízení, které umožňuje vyplácet vyrovnávací příspěvek k dávce ve stáří pouze českým státním příslušníkům s bydlištěm na území České republiky, aniž to z hlediska práva Unie nutně vede k tomu, že osoba, která obě tyto podmínky splňuje, bude o tento příspěvek připravena.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-162/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland — Irsko) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd v. Irsko, Attorney General ( „Autorská práva a práva s nimi související — Směrnice 2006/115/ES — Články 8 a 10 — Pojmy „uživatel“ a  „sdělování veřejnosti“ — Šíření zvukových záznamů prostřednictvím rozhlasových nebo televizních přijímačů, jimiž jsou vybaveny hotelové pokoje“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland — Irsko) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd v. Irsko, Attorney General
   (Věc C-162/10) (1)

   (Autorská práva a práva s nimi související - Směrnice 2006/115/ES - Články 8 a 10 - Pojmy „uživatel“ a „sdělování veřejnosti“ - Šíření zvukových záznamů prostřednictvím rozhlasových nebo televizních přijímačů, jimiž jsou vybaveny hotelové pokoje)
   2012/C 133/05
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Phonographic Performance (Ireland) Limited

      Žalovaní: Irsko, Attorney General

      Předmět

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Ireland — Výklad čl. 8 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 376, s. 28) — Vysílání a sdělování zvukových záznamů veřejnosti — Právo umělců a výrobců na jedinou spravedlivou odměnu — Pojem „uživatel“ a „sdělování veřejnosti“ — Umístění televizních a/nebo rozhlasových přijímačů, v nichž je provozovatelem hotelu šířen vysílací signál, do hotelových pokojů

      Výrok

               1)

               Provozovatel hotelového zařízení, který vybaví pokoje pro hosty rozhlasovými nebo televizními přijímači, k nimž rozvádí vysílaný signál, je „uživatelem“, který „veřejnosti sděluje“ vysílaný zvukový záznam ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem.

               2)

               Provozovatel hotelového zařízení, který vybaví pokoje pro hosty rozhlasovými nebo televizními přijímači, k nimž rozvádí vysílaný signál, je povinen odvádět spravedlivou odměnu za šíření zvukového záznamu vysílaného rozhlasem nebo televizí podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115 nad rámec spravedlivé odměny odváděné provozovatelem rozhlasového nebo televizního vysílání.

               3)

               Provozovatel hotelového zařízení, který vybaví pokoje pro hosty nikoli rozhlasovými nebo televizními přijímači, k nimž rozvádí vysílaný signál, ale jiným přístrojem, jakož i zvukovými záznamy v analogové nebo digitální formě, které mohou být s pomocí takového přístroje šířeny nebo poslouchány, je „uživatelem“, který „veřejnosti sděluje“ zvukový záznam ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115. Je tudíž povinen za šíření uvedených zvukových záznamů odvádět „spravedlivou odměnu“ ve smyslu tohoto ustanovení.

               4)

               Článek 10 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/115, který upravuje omezení práva na spravedlivou odměnu stanoveného v čl. 8 odst. 2 této směrnice v případě „soukromého užití“, neumožňuje členským státům osvobodit provozovatele hotelového zařízení, který „veřejnosti sděluje“ zvukový záznam ve smyslu čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice, od povinnosti odvádět takovou odměnu.

      (1)  Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


title: Věc C-192/12 PPU: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus — Finsko) — výkon evropského zatýkacího rozkazu vystaveného na Melvina Westa ( „Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Evropský zatýkací rozkaz a postupy předávání mezi členskými státy — Evropský zatýkací rozkaz vydaný pro účely výkonu trestu odnětí svobody — Článek 28 — Další předání —  „Řetězení“ evropských zatýkacích rozkazů — Výkon třetího evropského zatýkacího rozkazu na tutéž osobu — Pojem „vykonávající členský stát“ — Souhlas s předáním — Naléhavé řízení o předběžné otázce“ )

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus — Finsko) — výkon evropského zatýkacího rozkazu vystaveného na Melvina Westa
   (Věc C-192/12 PPU) (1)

   (Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz a postupy předávání mezi členskými státy - Evropský zatýkací rozkaz vydaný pro účely výkonu trestu odnětí svobody - Článek 28 - Další předání - „Řetězení“ evropských zatýkacích rozkazů - Výkon třetího evropského zatýkacího rozkazu na tutéž osobu - Pojem „vykonávající členský stát“ - Souhlas s předáním - Naléhavé řízení o předběžné otázce)
   2012/C 258/11
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein oikeus

      Účastník původního řízení

   Melvin West

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein oikeus — Výklad čl. 28 odst. 2 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy — Zatýkací rozkaz za účelem výkonu trestu odnětí svobody — Pojem „vykonávající členský stát“ v situaci dalšího předání — Státní příslušník členského státu A, který byl tímto státem předán členskému státu B s cílem výkonu trestu odnětí svobody, a po vykonání tohoto trestu byl předán členským státem B členskému státu C za účelem výkonu trestu odnětí svobody v tomto členském státě — Žádost členského státu D adresovaná na základě zatýkacího rozkazu členskému státu C s cílem předání dotčené osoby členskému státu D za účelem výkonu trestu odnětí svobody

      Výrok

   Článek 28 odst. 2 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že další předání osoby — která má být na základě po sobě jdoucích evropských zatýkacích rozkazů vícekrát předána mezi členskými státy — jinému členskému státu než státu, který ji naposledy předal, podléhá souhlasu členského státu, který provedl toto poslední předání.

      (1)  Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


title: Věc T-402/10: Žaloba podaná dne 9. září 2010 — Villeroy & Boch — Belgie v. Komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/53

         Žaloba podaná dne 9. září 2010 — Villeroy & Boch — Belgie v. Komise
   (Věc T-402/10)
   ()
   2010/C 301/85
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Villeroy & Boch — Belgie (Brusel, Belgie) (zástupci: O. Brouwer a J. Blockx, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně požaduje,

               —

               prohlásit za neplatné napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společnosti Villeroy & Boch Belgie N.V./S.A;

               —

               podpůrně, snížit pokutu uloženou žalobkyni;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně požaduje, aby bylo prohlášeno za částečně neplatné rozhodnutí Evropské komise K(2010) 4185 v konečném znění, ze dne 23. června 2010 ve věci COMP/39092 — Koupelnová vybavení týkající se porušení čl. 101 odst. 1 SFEU na trhu s armaturami, sprchovými zástěnami a sanitární keramikou.
   Svoji žalobu opírá o sedm žalobních důvodů:

               —

               porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jakož i ustálené judikatury, jelikož rozhodnutí nesprávně vycházelo z jediného a trvajícího protiprávního jednání;

               —

               porušení povinnosti uvést odůvodnění, která vyplývá z čl. 296 odst. 2 SFEU, jelikož odůvodnění jediného a trvajícího protiprávního jednání bylo nedostatečné a chybné;

               —

               porušení povinnosti uvést odůvodnění u domnělé účasti žalobkyně na protiprávním jednání, které jí je vytýkáno, na belgickém trhu, jakož i nedostatek důkazů, že se žalobkyně na tomto protiprávním jednání na belgickém trhu podílela;

               —

               tvrzení, že žalobkyně a její mateřská společnost ručí jako společní dlužníci za zaplacení pokuty, je v rozporu se zásadou nulla poena sine lege podle čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv EU a se zásadou, že „výše trestu nesmí být nepřiměřená trestnému činu“ podle čl. 49 odst. 3 ve spojení s čl. 48 odst. 1 Listiny, jakož i porušení článku 23 nařízení (ES) č. 1/2003;

               —

               chybné stanovení výše pokuty, jelikož tato se vztahuje na obraty, které nesouvisejí s protiprávním jednáním, které je jí vytýkáno;

               —

               neoprávněné zamítnutí snížení pokuty z důvodu nepřiměřené délky řízení v rozporu s článkem 41 Listiny;

               —

               porušení čl. 23 odst.3 nařízení č. 1/2003 z důvodu chybného stanovení pokuty v závislosti na závažnosti protiprávního jednání a nesprávné stanovení „odrazujícího faktoru“, jakož i nepřiměřenost výše pokuty v absolutním smyslu.


title: Věc C-186/05: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království (Nesplnění povinnosti státem — Státní monopol na maloobchodní prodej alkoholických nápojů — Zákaz dovozu jednotlivci)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/4

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-186/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní monopol na maloobchodní prodej alkoholických nápojů - Zákaz dovozu jednotlivci)
   (2007/C 297/05)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Ström van Lier a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království (zástupce: K. Winstrand, zmocněnec)

      Vedlejší účastnice podporující žalované: Finská republika (zástupce: E. Bygglin, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 28 a 30 ES – Vnitrostátní právní úprava státního monopolu na maloobchodní prodej alkoholických nápojů, která jednotlivcům zakazuje přímý dovoz takovýchto nápojů
   Výrok

               1)

               Švédské království tím, že soukromým osobám jednajícím prostřednictvím jimi pověřených nezávislých zprostředkovatelů nebo profesionálních dopravců zakázalo dovoz alkoholických nápojů, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 28 ES, přičemž tento zákaz není možné považovat za odůvodněný na základě článku 30 ES.

               2)

               Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


title: Věc T-811/16: Žaloba podaná dne 18. listopadu 2016 – Di Bernardo v. Komise

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/49

         Žaloba podaná dne 18. listopadu 2016 – Di Bernardo v. Komise
   (Věc T-811/16)
   (2017/C 030/57)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Danilo Di Bernardo (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
   rozhodl, že

               —

               rozhodnutí ze dne 10. srpna 2016, kterým výběrová komise ve výběrovém řízení EPSO/AST SC/03/15 vyloučila žalobce z uvedeného výběrového řízení, se zrušuje;

               —

               Komisi se v každém případě ukládá náhrada nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z různých zjevně nesprávných posouzení, kterých se výběrová komise dopustila při hodnocení odborné praxe žalobce.

               2.

               Druhý žalobní důvod, vznesený podpůrně, vychází z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí a je založen na tom, že žalobci nebyla sdělena kritéria výběru stanovená výběrovou komisí.


title: Věc T-405/13: Žaloba podaná dne 8. srpna 2013 — Comptoir d'Épicure v. OHIM — A-Rosa Akademie (da rosa)

text:
               28.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/4

         Žaloba podaná dne 8. srpna 2013 — Comptoir d'Épicure v. OHIM — A-Rosa Akademie (da rosa)
   (Věc T-405/13)
   2013/C 284/06
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Le Comptoir d'Épicure (Paříž, Francie) (zástupce: S. Arnaud, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: A-Rosa Akademie GmbH (Rostock, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. května 2013 ve věci R 1195/2012-5;

               —

               uložil OHIM a A-Rosa Akademie GmbH náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobce

      Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky obsahující slovní prvky „da rosa“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30 a 43 — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 047 095

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: A-Rosa Akademie GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranné známky Společenství, slovní národní a mezinárodní ochranné známky „a ROSA“, a národní a mezinárodní obrazové ochranné známky obsahující slovní prvky „aROSA Lust auf Schiff“

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               První žalobní důvod vycházející z rozporného odůvodnění, či dokonce překročení pravomoci;

               —

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 5, čl. 34 odst. 1 a článku 35 nařízení č. 207/2009;

               —

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009, pravidla 22 nařízení č. 2868/95 a čl. 78 odst. 1 nařízení č. 207/2009;

               —

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení obecných právních zásad, hierarchie právních norem a zjevně nesprávného posouzení;

               —

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech, článku 75 nařízení č. 207/2009 a pravidla 22 odst. 2 a 3 nařízení č. 2868/95;

               —

               Sedmý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení relevantní veřejnosti a z posouzení označení;

               —

               Osmý žalobní důvod vycházející z rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky ve třídách 39, 43 a 44.


title: Věc C-272/09 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. prosince 2011 — KME Germany AG, dříve KM Europa Metal AG, KME France SAS, dříve Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, dříve Europa Metalli SpA v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh průmyslových trubek z mědi — Pokuty — Velikost trhu, doba trvání protiprávního jednání a spolupráce, které lze zohlednit — Účinný soudní opravný prostředek“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. prosince 2011 — KME Germany AG, dříve KM Europa Metal AG, KME France SAS, dříve Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, dříve Europa Metalli SpA v. Evropská komise
   (Věc C-272/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh průmyslových trubek z mědi - Pokuty - Velikost trhu, doba trvání protiprávního jednání a spolupráce, které lze zohlednit - Účinný soudní opravný prostředek)
   2012/C 32/06
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: KME Germany AG, dříve KM Europa Metal AG, KME France SAS, dříve Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, dříve Europa Metalli SpA (zástupci: M. Siragusa, avvocato, A. Winckler, avocat, G. Rizza, avvocato, T. Graf, advokat, M. Piergiovanni, avvocato)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: E. Gippini Fournier a J. Bourke, zmocněnci, C. Thomas, solicitor)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) (osmého senátu) ze dne 6. května 2009, KME Germany a další v. Komise (T-127/04), jímž Tribunál zamítl žalobu na snížení výše pokuty uložené žalobkyním rozhodnutím Komise 2004/421/ES ze dne 16. prosince 2003 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/38.240 — Průmyslové trubky) (Úř. věst. L 125, s. 50) — Stanovení cen a rozdělení trhů — Skutečný dopad na trh — Pokyny o metodě stanovování pokut

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem KME Germany AG, KME France SAS a KME Italy SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc T-303/94: Usnesení Tribunálu ze dne 4. března 2010 — de Jong v. Rada a Komise

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/50

         Usnesení Tribunálu ze dne 4. března 2010 — de Jong v. Rada a Komise
   (Věc T-303/94)
   2010/C 134/80

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.


title: Výmaz věci C-86/04

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/17

         Výmaz věci C-86/04 (1)

   (2005/C 19/39)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 14. řijna 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-86/04: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství.

      (1)  Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


title: Věc C-453/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresního soudu v Prešově — Slovensko) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič v. S.O.S. financ, spol. s r.o. ( „Ochrana spotřebitele — Smlouva o spotřebitelském úvěru — Uvedení roční procentní sazby nákladů v nesprávné výši — Dopad nekalých obchodních praktik a zneužívajících klauzulí na platnost celé smlouvy“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresního soudu v Prešově — Slovensko) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič v. S.O.S. financ, spol. s r.o.
   (Věc C-453/10) (1)

   (Ochrana spotřebitele - Smlouva o spotřebitelském úvěru - Uvedení roční procentní sazby nákladů v nesprávné výši - Dopad nekalých obchodních praktik a zneužívajících klauzulí na platnost celé smlouvy)
   2012/C 133/11
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Okresní soud v Prešově

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Jana Pereničová, Vladislav Perenič

      Žalovaná: S.O.S. financ, spol. s r.o.

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Okresní soud v Prešově — Výklad čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [o zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 12/02, s. 288), jakož i směrnice Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22) — Smlouva o spotřebitelském úvěru, která stanoví lichvářský úrok — Dopad nekalých obchodních praktik a zneužívajících klauzulí na platnost celé smlouvy

      Výrok

               1)

               Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [o zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán tak, že při posuzování otázky, zda smlouva uzavřená mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, která obsahuje jednu nebo několik zneužívajících klauzulí, může bez uvedených klauzulí nadále existovat, se soud, který má o věci rozhodnout, nemůže opírat pouze o případnou výhodnost zrušení dotyčné smlouvy jako celku pro jednu ze stran, v projednávané věci spotřebitele. Uvedená směrnice však nebrání tomu, aby členský stát stanovil, dodrží-li přitom unijní právo, že smlouva uzavřená mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, která obsahuje jednu nebo několik zneužívajících klauzulí, je jako celek neplatná, pokud se taková neplatnost jeví jako lepší ochrana pro spotřebitele.

               2)

               Taková obchodní praktika, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, spočívající v uvedení nižší roční procentní sazby nákladů v úvěrové smlouvě, než ve skutečnosti je, musí být kvalifikována jako „klamavá“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (dále jen „směrnice o nekalých obchodních praktikách“), pokud vede nebo může vést k tomu, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby ověřil, zda tomu tak ve věci v původním řízení je. Konstatování nekalého charakteru takové obchodní praktiky představuje jeden z prvků, na jejichž základě může příslušný soud postavit podle čl. 4 odst. 1 směrnice 93/13 své posouzení zneužívajícího charakteru smluvních klauzulí týkajících se nákladů na úvěr poskytnutý spotřebiteli. Takové konstatování nicméně nemá přímý dopad na posouzení platnosti uzavřené úvěrové smlouvy podle čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc C-345/12: Žaloba podaná dne 19. července 2012 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/26

         Žaloba podaná dne 19. července 2012 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-345/12)
   2012/C 287/50
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Montaguti a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že nestanovila povinnost předložit certifikát energetické náročnosti při prodeji nebo pronájmu budovy v souladu s ustanoveními a podmínkami stanovenými články 7 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 1 a 2 a článku 10 téže směrnice, ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov (2);

               —

               určit, že Italská republika tím, že neoznámila všechna opatření k provedení článku 9, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 15 odst. 1 téže směrnice, ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2002/91/ES uplynula dne 4. ledna 2006. Lhůta pro provedení článků 7 až 9 této směrnice uplynula dne 4. ledna 2009 a podle názoru Komise nezahrnuje článek 28 směrnice 2010/31/EU, který umožňuje odložit uplatnění povinnosti předložit certifikát energetické náročnosti, certifikáty již vydané nebo ty, které mají být vydány na základě čl. 7 odst. 1 této směrnice.
   K datu podání této žaloby žalovaná ještě nepřijala všechna opatření nezbytná pro provedení směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 65, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 153, s. 13.


title: Věc F-109/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007 – Dittert v. Komise (Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Přednostní body — Neúplný osobní spis — Opomenutí přednostních bodů z informatizovaného spisu pro účely povyšování Sysper 2 — Technická závada — Výbor pro povyšování A* — Přiznání nižšího počtu bodů, než bylo navrhováno nadřízenými)

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/31

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007 – Dittert v. Komise
   (Věc F-109/06) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Přednostní body - Neúplný osobní spis - Opomenutí přednostních bodů z informatizovaného spisu pro účely povyšování „Sysper 2“ - Technická závada - Výbor pro povyšování A* - Přiznání nižšího počtu bodů, než bylo navrhováno nadřízenými)
   (2008/C 8/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Daniel Dittert (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: B. Cortese a C. Cortese, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a K. Herrmann, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí OOJ, kterým se žalobci, úředníkovi Komise, jehož jméno bylo omylem opomenuto v seznamech pro účely povýšení jeho GŘ, přiznává nižší počet přednostních bodů, než jaký mu zamýšlela Komise přiznat a který nepostačoval k jeho povýšení v rámci hodnotícího období 2005
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství, kterým se D. Dittertovi přiznává počet přednostních bodů, který nepostačuje k jeho povýšení v rámci hodnotícího období 2005, se zrušuje.

               2)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství, kterou se stanoví seznam povýšených úředníků v rámci hodnotícího období 2005, zveřejněný v administrativních sděleních č. 85-2005 ze dne 23. listopadu 2005, se zrušuje v rozsahu, v němž neuvádí jméno D. Ditterta.

               3)

               Komise Evropských společenství ponese náklady řízení D. Ditterta, jakož i vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 18.11.2006, s. 47.


title: Věc C-441/09: Žaloba podaná dne 11. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/27

         Žaloba podaná dne 11. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-441/09)
   2010/C 24/50
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Triantafyllou a B.-R. Killmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Rakouská republika tím, že použila sníženou sazbu DPH na dodávky, dovozy a nabytí v rámci Společenství určitých živých zvířat, obzvláště koní, které nejsou užívány k přípravě potravin určených pro lidskou a zvířecí spotřebu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení článků 96 a 98 ve spojení s přílohou III směrnice o společném systému daně z přidané hodnoty (1);

               —

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise zastává názor, že rakouský zákon o dani z obratu porušuje článek 96 a 98 ve spojení s přílohou III směrnice o DPH tím, že používá na dodávky určitých živých zvířat (zejména koní) sníženou sazbu DPH i tehdy, když tato zvířata nejsou určena na výrobu potravin.
   Pojem „živá zvířata“ v bodě 1 přílohy III směrnice o DPH není žádnou samostatnou kategorií, ale zahrnuje pouze taková zvířata, které se běžně používají pro lidskou nebo zvířecí spotřebu. Tento výklad se opírá o španělské, francouzské, anglické, italské, nizozemské, portugalské, jakož i švédské znění tohoto ustanovení. Navíc výjimečná povaha tohoto ustanovení vyžaduje podle ustálené judikatury restriktivní výklad.
   Obzvláště u zvířat, která náleží k rodině koňovitých, má použití jako tažné nebo jezdecké zvíře (a nikoliv jako potravina nebo krmivo) přednost.

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-150/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie) dne 29. března 2010 — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie) dne 29. března 2010 — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA
      (Věc C-150/10)
      (2010/C 161/30)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

         Žalovaná: Beneo Orafti SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jsou přechodné kvóty přidělené podniku vyrábějícímu cukr na základě článku 9 nařízení Komise (ES) č. 493/2006 (1) vyňaty z dočasného režimu restrukturalizace zavedeného nařízením Rady (ES) č. 320/2006 (2) a nařízením Komise (ES) č. 968/2006 (3), kterým se stanoví prováděcí opatření, jelikož:

                              a)

                              tyto kvóty nepodléhají platbě dočasné částky z titulu restrukturalizace,

                              b)

                              na tyto kvóty nelze obdržet restrukturalizační podporu a

                              c)

                              tyto kvóty nejsou kvótami ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 320/2006, tak jak jsou definovány v čl. 2 odst. 6 tohoto nařízení?

                  2)

                  I kdyby byla odpověď na předchozí otázku záporná, jsou přechodné kvóty samostatnými kvótami nezávislými na řádných základních kvótách, jelikož:

                              a)

                              přechodné kvóty se přidělují na základě článku 9 nařízení Komise (ES) č. 493/2006 a nikoliv na základě článku 7 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 (4),

                              b)

                              kritéria přidělování přechodných kvót jsou odlišná od kritérií přidělování řádných základních kvót a

                              c)

                              přechodné kvóty jsou přechodnými opatřeními, jež mají za cíl usnadnit přechod z bývalého režimu trhu s cukrem na nový režim trhu s cukrem Společenství, a použijí se tedy v zásadě jen během hospodářského roku 2006/2007?

                  3)

                  Je-li odpověď na jednu ze dvou předchozích otázek (či na obě z nich) kladná, má podnik vyrábějící cukr, který požádal o restrukturalizační podporu na hospodářský rok 2006/2007 podle článku 3 nařízení Rady č. 320/2006, nárok na přechodnou kvótu přidělenou na hospodářský rok 2006/2007 podle článku 9 nařízení (ES) č. 493/2006?

                  4)

                  Je-li odpověď na předchozí otázku záporná, může uplatněná sankce spočívat ve vrácení části poskytnuté restrukturalizační podpory a vrácení přechodné kvóty? Jak je třeba vypočítat částku, kterou je třeba získat zpět podle čl. 26 odst. 1, a sankci stanovenou v článku 27 nařízení Komise č. 968 v případě, že podnik vyrábějící cukr obdržel restrukturalizační podporu (na hospodářský rok 2006/2007) a použil svou přechodnou kvótu (pro kterou nebyla přiznána restrukturalizační podpora)? Musí být při výpočtu této částky a této sankce zohledněny veškeré či některé z následujících prvků:

                              a)

                              náklady vynaložené daným podnikem vyrábějícím cukr na demontáž svých výrobních zařízení?

                              b)

                              ztráty, které daný podnik vyrábějící cukr utrpěl v důsledku toho, že se vzdal své řádné základní kvóty?

                              c)

                              skutečnost, že přechodná kvóta je přechodným opatřením ad hoc, které umožňuje pouze produkci v hospodářském roce 2006/2007, ale které se nepoužije na další hospodářské roky (s výjimkou případu přechodné kvóty na cukr)?

                              d)

                              je výpočet částky, již je třeba vrátit, který nezohledňuje prvky uvedené výše pod písmeny a) až c), v rozporu se zásadou proporcionality?

                  5)

                  Bez ohledu na předchozí otázky, kdy se závazky přijaté na základě plánu restrukturalizace stávají účinné, tedy závazné pro žadatele?

                              a)

                              na začátku hospodářského roku, pro který žadatel podal svou žádost o restrukturalizační podporu?

                              b)

                              podáním žádosti příslušnému vnitrostátnímu orgánu?

                              c)

                              oznámením příslušného vnitrostátního orgánu, že žádost je považována za úplnou?

                              d)

                              oznámením příslušného vnitrostátního orgánu, že žádosti o restrukturalizační podporu lze vyhovět?

                              e)

                              oznámením rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu o poskytnutí restrukturalizační podpory?

                  6)

                  Je-li odpověď na jednu z otázek [1 a 2] (či na obě z nich) kladná, je podnik vyrábějící cukr, kterému byla na hospodářský rok 2006/2007 přidělena přechodná kvóta, oprávněn využít této kvóty během hospodářského roku, i když tomuto podniku byla poskytnuta restrukturalizační podpora ve vztahu k jeho řádné základní kvótě počínaje hospodářským rokem 2006/2007?

                  7)

                  Je-li odpověď na otázky [1, 2 a 6] záporná, je příslušný vnitrostátní orgán členského státu v případě nedodržení závazků v rámci plánu restrukturalizace oprávněn spojit vrácení restrukturalizační podpory a sankce podle článků 26 a 27 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 s uložením poplatku z přebytku podle článku 4 nařízení Komise (ES) č. 967/2006 (5), nebo tato kumulace sankcí porušuje zásady „non bis in idem“, proporcionality a zákazu diskriminace?

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 493/2006 ze dne 27. března 2006, kterým se stanoví přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru a kterým se mění nařízení (ES) č. 1265/2001 a (ES) č. 314/2002 (Úř. věst. L 89, s. 11).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 58, s. 42).

         (3)  Nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství (Úř. věst. L 176, s. 32).

         (4)  Nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 58, s. 1).

         (5)  Nařízení Komise (ES) č. 967/2006 ze dne 29. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o výrobu cukru nad rámec kvóty (Úř. věst. L 176, s. 22).


title: Věc C-549/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Itálie) dne 31. října 2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano v. Palais Kaiserkron Srl

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Itálie) dne 31. října 2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano v. Palais Kaiserkron Srl
   (Věc C-549/16)
   (2017/C 030/23)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano

      Odpůrkyně: Palais Kaiserkron Srl

      Předběžná otázka

   Musí být článek 401 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že daň z přidané hodnoty a registrační poplatek [ze smluv o nájmu majetku využívaného v podnikání ve smyslu článku 40 a čl. 5 odst. 1 písm. aa) sazebníku první části nařízení prezidenta republiky č. 131 ze dne 26. dubna 1986] mohou být vybírány kumulativně, nebo v tom smyslu, že posledně uvedený poplatek má povahu daně z obratu?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-582/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2013 Intra-Presse proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-437/11, Golden Balls Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2013 Intra-Presse proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-437/11, Golden Balls Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-582/13 P)
   2014/C 24/16
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Intra-Presse (zástupci: P. Péters, advokát, T. de Haan, advokát, M. Laborde, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory); Golden Balls Ltd

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. září 2013 ve věci T-437/11,

               —

               vrátit věc Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí o žalobě společnosti Intra-Presse, podané na základě čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (1),

               —

               nařídit, aby o nákladech řízení bylo rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) tvrdí, že napadený rozsudek by měl být zrušen na základě těchto důvodů kasačního opravného prostředku:
   Zaprvé Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 při definování relevantní veřejnosti a při posouzení stupně pojmové podobnosti mezi ochrannými známkami přidáním požadavku „intelektuálního procesu překladu“, „zahájení překladem“ nebo „předchozího překladu“. Zadruhé Tribunál porušil čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 neprovedením celkového posouzení a nepřezkoumáním významu dobrého jména starší ochranné známky navrhovatelky a existence případné souvislosti.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc C-645/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Německo) dne 3. prosince 2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde v. Freistaat Bayern

text:
               7.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Německo) dne 3. prosince 2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde v. Freistaat Bayern
   (Věc C-645/15)
   (2016/C 090/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde

      Žalovaný: Freistaat Bayern

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být bod 7 písm. c) přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) (dále jen „směrnice 2011/92“) vykládán v tom smyslu, že se tato právní úprava vztahuje i na rozšíření již existujících čtyřproudých nebo víceproudých silnic?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Musí být bod 7 písm. c) přílohy I směrnice 2011/92 použit ve vztahu k bodu 7 písm. b) přílohy I směrnice 2011/92 jako zvláštní ustanovení a tedy přednostně?

               3)

               V případě záporné odpovědi na první nebo druhou otázku:
               Vyžaduje pojem „rychlostní silnice“, který je uveden v bodě 7 písm. b) přílohy I směrnice 2011/92, aby se v případě relevantního úseku silnice jednalo o mezinárodní silnici I. třídy ve smyslu Evropské dohody o mezinárodních silnicích I. třídy?

               4)

               V případě záporné odpovědi na první, druhou nebo třetí otázku:
               Je nutno v případě rozšíření silnice, při kterém se existující trasa silnice nijak podstatně nemění, použít pojem „výstavba“, který je uveden v bodě 7 písm. b) přílohy I směrnice 2011/92?

               5)

               V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku:
               Vyžaduje pojem „výstavba“, který je uveden v bodě 7 písm. b) přílohy I směrnice 2011/92, aby měl dotčený úsek silnice určitou minimální délku? Je přitom, v případě kladné odpovědi, nutno vycházet ze souvislého úseku silnice? Představuje, v případě kladné odpovědi, tuto minimální délku souvislá délka více než 2,6 kilometrů, resp. – pokud je nutno vzájemně sečíst vícero nesouvislých úseků silnice – celková délka více než 4,4 kilometrů?

               6)

               V případě záporné odpovědi na pátou otázku:
               Je bod 7 písm. b) druhá alternativa přílohy I směrnice 2011/92 (výstavba rychlostních silnic) použitelný v případě rozšíření silnice v zastavěném území ve smyslu Evropské dohody o mezinárodních silnicích I. třídy?

      (1)  Úř. věst. L 26, s. 1.


title: Věc T-57/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. října 2011 — Alfastar Benelux v. Rada ( „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení — Poskytování služeb týkajících se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady — Odmítnutí nabídky uchazeče — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               3.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. října 2011 — Alfastar Benelux v. Rada
   (Věc T-57/09) (1)

   (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování služeb týkajících se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění)
   2011/C 355/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alfastar Benelux (Ixelles, Belgie) (zástupce: N. Keramidas, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta, M. Vitsentzatos a M. Robert, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 1. prosince 2008, kterým byla odmítnuta nabídka podaná skupinou společností Alfastar-Siemens, složenou ze společností Alfastar Benelux a Siemens IT Solutions and Services SA, v rámci nabídkového řízení UCA-218-07 týkajícího se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady (Úř. věst. 2008/S 91-122796) a kterým byla zakázka udělena jinému uchazeči, a návrh na náhradu škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady ze dne 1. prosince 2008, kterým byla odmítnuta nabídka podaná skupinou společností Alfastar-Siemens, složenou ze společností Alfastar Benelux a Siemens IT Solutions and Services SA, v rámci nabídkového řízení UCA-218-07 týkajícího se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady a kterým byla zakázka udělena jinému uchazeči, se zrušuje.

               2)

               Návrh na náhradu škody se zamítá.

               3)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc T-291/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. března 2014 – Deutsche Bank v. OHIM (Passion to Perform) „Ochranná známka Společenství  — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie  — Slovní ochranná známka Passion to Perform  — Ochranná známka tvořená reklamním sloganem  — Absolutní důvod zamítnutí  — Nedostatek rozlišovací způsobilosti  — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009  — Rovné zacházení“

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. března 2014 – Deutsche Bank v. OHIM (Passion to Perform)
   (Věc T-291/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka Passion to Perform - Ochranná známka tvořená reklamním sloganem - Absolutní důvod zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rovné zacházení“)
   2014/C 142/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Bank AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: R. Lange, T. Götting a G. Hild, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. dubna 2012 (věc R 2233/2011-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení Passion to Perform jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Deutsche Bank AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 273, 8.9.2012.


title: Věc T-424/05: Žaloba podaná dne  16. listopadu 2005  – Italská republika v. Komise

text:
               28.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/23

         Žaloba podaná dne 16. listopadu 2005 – Italská republika v. Komise
   (Věc T-424/05)
   (2006/C 22/41)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupce: Paolo Gentili, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předmětem žaloby podané Italskou republikou je rozhodnutí Komise K(2005) 3302, ze dne 6. září 2005.
   Tímto rozhodnutím Komise prohlásila ustanovení článku 12 vládního nařízení č. 269/2003, které bylo přetransformováno v zákon č. 326/2003, za neslučitelné se společným trhem.
   Podstatou tohoto ustanovení je snížení sazby daně, která nahrazuje daň z příjmu právnických osob, která je vybírána z čistých kapitálových výnosů různých druhů podílových fondů a SICAV (investiční společnosti s proměnlivým základním kapitálem), z 12,5 % na 5 %, pokud tyto fondy nebo SICAV v průběhu kalendářního roku investovaly alespoň dvě třetiny svých aktiv po dobu delší než jedna šestina celkového počtu dnů, v nichž byl příslušný fond činný, do kótovaných společností s malou a střední kapitalizací. Takovéto fondy nebo SICAV jsou označovány jako „specializované“.
   Komise uplatňuje, že se jedná o selektivní opatření, které jednak zvýhodňuje podniky s malou nebo střední kapitalizací vůči ostatním podnikům tím, že k nim proudí příliv investic fondů, a jednak zvýhodňuje specializované fondy nebo SICAV vůči všeobecným investičním fondům nebo SICAV tím, že je jim umožněno vykázat u každé jednotlivé účasti vyšší výnos, protože výnosy podléhají nižší náhradní dani. Kromě toho se jedná o opatření, které nemá žádnou souvislost s všeobecným daňovým systémem a představuje čistou státní podporu. Konečně toto opatření také není odůvodněno žádnou výjimkou ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) ES.
   Italská vláda nejprve uplatňuje, že napadené rozhodnutí je stiženo procesní vadou, neboť rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES bylo přijato, aniž by předtím došlo mezi Komisí a italskými orgány k výměně připomínek – jak je stanoveno v nařízení č. 659/1999 o „postupu týkajícím se státních podpor“ (první žalobní důvod).
   Kromě toho v souvislosti se zásadní otázkou položenou v průběhu řízení italskou vládou neexistuje dostatečné odůvodnění: Podle italské právní úpravy (k provedení směrnic o kapitálových trzích) jsou podílové fondy a SICAV pouze samostatnými, na podíly rozdělenými aktivy. Nejedná se tedy o podniky ve smyslu práva Společenství. Komise toto sice vzala na vědomí, ale konstatovala, že tyto investiční nástroje jsou „v určitých případech“ podniky, aniž by upřesnila, ve kterých případech a za jakých okolností fondy a SICAV této vlastnosti nabývají (druhý žalobní důvod).
   Třetím žalobním důvodem je uplatňováno porušení článku 87 ES tím, že fondy a SICAV nemohou být ze své podstaty v žádném případě považovány za podniky ve smyslu práva Společenství, neboť se jedná pouze o formu společného vlastnictví převoditelných cenných papírů. I pokud by byly považovány za podniky, nebyla by hypotetická podpora selektivní, neboť jakýkoliv hospodářský subjekt (společnosti spravující „smluvní“ fondy nebo zakladatelé SICAV) by mohl kromě obecných nástrojů zavést specializované nástroje, a tím uplatnit sníženou sazbu daně.
   Čtvrtým žalobním důvodem je namítáno, že v rozhodnutí bylo konstatováno, že příjemci hypotetické podpory jsou kótované společnosti s malou nebo střední kapitalizací; nicméně ve skutečnosti zvýhodňuje daňová úleva pouze majitele podílů fondů nebo SICAV, to znamená potenciálně každý subjekt. Daňová úleva tedy nesměřuje vůči podnikům a není selektivní. Komise neprokázala, že přímé použití daňové úlevy na majitele podílů má za následek nepřímou daňovou úlevu ve prospěch uvedených podniků.
   Pátým žalobním důvodem je uplatňováno porušení článku 87 ES a nedostatečné odůvodnění. Komise totiž konstatovala, že opatření má dopady na hospodářskou soutěž na vnitřním trhu Společenství, přestože jeho hospodářský dopad je zcela bezvýznamný (podle údajů Komise 1 100 000 EUR v roce 2004). Kromě toho Komise neupřesnila, proč se jedná o podporu na fungování, neboť náhradní daň nepředstavuje pro zprostředkovatele, kteří spravují nástroje kolektivního investování, žádné provozní náklady. Cíl podporovat společnosti s malou a střední kapitalizací ostatně ukazuje, že toto opatření, co se těchto společností týče, je opatřením strukturálním.
   Šestým žalobním důvodem je rozhodnutí vytýkáno, že vylučuje použití výjimky podle čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Cíl rozšířit kapitálovou základnu společností s nízkou kapitalizací, které mají vůči společnostem s vysokou kapitalizací ztížený přístup k trhu rizikového kapitálu, je totiž cílem hospodářské politiky spadajícím pod výše uvedené ustanovení o výjimce.