title: Věc C-611/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2012 Jean-Françoisem Giordanem proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. listopadu 2012 ve věci T-114/11, Giordano v. Komise

text:
               9.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2012 Jean-Françoisem Giordanem proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. listopadu 2012 ve věci T-114/11, Giordano v. Komise
   (Věc C-611/12 P)
   2013/C 71/15
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jean-François Giordano (zástupci: D. Rigeade a A. Scheuer, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek ze dne 7. listopadu 2012 vydaný Tribunálem Evropské unie ve věci T-114/11.

         A v důsledku toho:

               —

               určit, že vydáním nařízení Komise Evropských společenství (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 (1) vznikla Jean-Françoisi Giordanovi škoda;

               —

               uložit Komisi povinnost, aby Jean-Françoisi Giordanovi zaplatila částku ve výši pět set čtyřicet dva tisíce pět set devadesát čtyři eur (542 594 eur) z titulu náhrady škody spolu s úrokem o zákonné sazbě a včetně kapitalizace uvedeného úroku;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel šest důvodů.
   Zaprvé se domnívá, že se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že jím uplatňovaná škoda není skutečná a jistá, zatímco mu předčasné zastavení rybolovné činnosti způsobuje škodu formou ztráty příležitosti spočívající v tom, že nemohl provést odlov ryb v rozsahu celé své kvóty.
   Zadruhé se navrhovatel domnívá, že Tribunál porušil čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 2371/2002 (2) a dopustil se zjevně nesprávného posouzení. Podle článku 7 výše uvedeného nařízení může Komise přijmout nouzová opatření pouze v případě vážného ohrožení zachování vodních zdrojů. Komise však podle něj neprokázala, že by během rybolovné sezóny tuňáka obecného v roce 2008 došlo k odlovu ryb nad rámec kvót.
   Zatřetí došlo podle navrhovatele v důsledku přijetí nařízení (ES) č. 530/2008 k omezení jeho činnosti v rozporu s čl. 15 prvním pododstavcem Listiny základních práv, který stanoví, že každý má právo pracovat a vykonávat svobodně zvolené nebo přijaté povolání.
   Začtvrté bylo podle něj přijetí nařízení (ES) č. 530/2008, které zakazuje rybolov tuňáka obecného počínaje 16. červnem 2008, v rozporu se zásadou právní jistoty, neboť na právní subjekty se mají vztahovat jasná a stálá pravidla.
   Zapáté bylo podle něj přijetí nařízení (ES) č. 530/2008 v rozporu se zásadou legitimního očekávání. Podle navrhovatele totiž má být právním subjektům dáno přiměřené ujištění ve vztahu k převzatým závazkům. Vzhledem k tomu, že rybolov tuňáka obecného byl ve Francii původně dovolen až do 30. června 2008, měl tedy navrhovatel oprávněnou naději v to, že svou rybolovnou činnost bude moci vykonávat až do tohoto data.
   Podle navrhovatele bylo konečně přijetí nařízení (ES) č. 530/2008 v rozporu se jeho právem vlastnit majetek, které je přitom chráněno článkem 1 Protokolu č. 1 k EÚLP. Vzhledem k tomu, že vylovený tuňák obecný je ve smyslu tohoto článku majetkem, předčasné zastavení rybolovu způsobuje navrhovateli vážnou hospodářskou újmu a připravuje ho o potenciální pohledávku.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, s. 59; Zvl. vyd. 04/05, s. 460).


title: Věc T-314/13: Žaloba podaná dne 12. června 2013 — Portugalsko v. Komise

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/23

         Žaloba podaná dne 12. června 2013 — Portugalsko v. Komise
   (Věc T-314/13)
   (2013/C 226/32)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, zmocněnec, M. Gorjão Henriques a J. da Silva Sampaio, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil články 1 a 2 rozhodnutí Evropské komise C(2013) 1870 final;

               —

               prohlásil, že v projednávaném případě se nepoužije nařízení (ES) č. 16/2003 (1), konkrétně jeho článek 7, protože nebyly dodrženy podstatné formální náležitosti, došlo k porušení nařízení (ES) č. 1164/94 (2), respektive, v každém případě, byly porušeny obecné právní zásady platné v právním řádu Evropské unie;

               —

               uložil Evropské komisi povinnost vyplatit zůstatek dlužné částky;

               —

               podpůrně:

                           a)

                           prohlásil, že lhůta pro zahájení řízení o navrácení již vyplacených částek a právo zadržovat dosud nevyplacený zůstatek jsou promlčené;

                           b)

                           uložil povinnost snížit opravu, kterou provedla Evropská komise v souvislosti s nesrovnalostmi, jež mohou vést k nevyplacení celého zůstatku a k navrácení plné výše výdajů zaplacených po 3. červnu 2003, ale fakturovaných v období od června 2002 do února 2003;

               —

               v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti nařízení (ES) č. 16/2003 spočívající v nedodržení podstatných formálních náležitostí a v porušení právní normy vyšší právní síly

                           —

                           Nařízení (ES) č. 16/2003 je protiprávní proto, že nebylo přijato sborem členů Komise, a to ani na základě zmocnění, ani na základě písemného postupu a ani na základě jakéhokoli dalšího zjednodušeného postupu podle Jednacího řádu Evropské komise (3) ve znění platném v den přijetí uvedeného nařízení, že nebyla dodržena ustanovení článku 18 Jednacího řádu Komise a že Komise vykládá článek 7 nařízení (ES) č. 16/2003 v rozporu s nařízením (ES) č. 1164/94.

               2)

               Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení ustanovení evropského práva o způsobilosti výdajů

                           —

                           Napadené rozhodnutí je v rozporu s právními předpisy provádějícími Smlouvu, zejména pokud jde o otázku, zda jsou výdaje zaplacené po začátku období způsobilosti a během něj způsobilé pro evropské financování i navzdory tomu, že byly fakturovány dříve.

               3)

               Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení zásady legitimního očekávání, zásady právní jistoty a zásady vázanosti administrativy vlastními rozhodnutími

                           —

                           Evropská komise má ustálenou právní praxi týkající se výkladu dotčeného předpisu v tom smyslu, jakého se dovolává Portugalská republika.

                     Tento výklad pocházel od zdrojů oprávněných Evropskou komisí, byl sdělen Portugalské republice i dalším členským státům a jeho obsah byl jednoznačně takový, že Portugalská republika mohla legitimně očekávat, že faktury došlé předtím a zaplacené poté, co byla Evropské komisi předložena úplná žádost, jsou způsobilé.
               Prosazování výkladu, který nyní hájí Komise, zjevně porušuje zásadu právní jistoty, neboť nejde o výklad určitý ani předvídatelný a Portugalská republika musí v jeho důsledku nést značné náklady.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod, uvedený podpůrně a vycházející z porušení zásady proporcionality

                           —

                           Ačkoli podle článku H přílohy II nařízení (ES) č. 1164/94 může Evropská komise provést finanční opravy, které považuje za nezbytné a které mohou spočívat v částečném nebo úplném zrušení pomoci poskytnuté na projekt, musí uvedený orgán dodržovat zásadu proporcionality a zohlednit okolnosti konkrétního případu, jako je druh nesrovnalosti a rozsah možných finančních důsledků zjištěných nedostatků v systémech řízení nebo kontroly. Je proto nepochopitelné, jak může dojít k úplnému zrušení poskytnutých dotací, jelikož opravy ve 100 % výši lze uplatnit jen v případech, kdy jsou zjištěné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly tak rozsáhlé nebo kdy je zjištěná nesrovnalost tak závažná, že představují naprosté nedodržení právních předpisů Společenství, takže veškeré platby jsou stiženy nesrovnalostí.

                     Výkladové potíže představují vždy rozhodnou polehčující okolnost, kterou musí Evropská komise vždy zohlednit. S ohledem na popsané okolnosti mohou k dosažení sledovaného cíle vést i méně omezující opatření, mezi která jednoznačně patří uplatnění nižšího koeficientu či neprovedení vůbec žádné opravy.

               5)

               Pátý žalobní důvod, uvedený podpůrně: promlčení
               Výdaje zpřed 3. června 2003 jsou již v každém případě promlčené, neboť poslední faktura je ze dne 28. února 2003, tedy tři měsíce a dva dny před dotyčným datem.
               Podle nařízení (ES) č. 2988/95 (4) ze dne 18. prosince 1995 činí promlčecí doba pro zahájení stíhání čtyři roky od okamžiku, kdy došlo k nesrovnalosti.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 16/2003 ze dne 6. ledna 2003, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1164/94, pokud jde o způsobilost výdajů souvisejících s opatřeními spolufinancovanými Fondem soudržnosti (Úř. věst. L 2, s. 7; Zvl. vyd. 14/01, s. 189).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9).

      (3)  Úř. věst. L 308, 8.12.2000, s. 26; Zvl. vyd. 01/03, s. 213.

      (4)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).


title: Věc T-22/10: Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Esprit International v. OHIM — Marc O'Polo International (Ztvárnění písmene e umístěné na kapse kalhot)

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/42

         Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Esprit International v. OHIM — Marc O'Polo International (Ztvárnění písmene „e“ umístěné na kapse kalhot)
   (Věc T-22/10)
   2010/C 100/66
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Esprit International LP (New York, Spojené státy) (zástupce: M. Treis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Marc O’Polo International GmbH (Stephanskirchen, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. listopadu 2009 ve věci R 1666/2008-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka zapsaná pro výrobky tříd 18 a 25, která ztvárňuje písmeno „e“ umístěné na kapse kalhot.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Marc O’Polo International GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména německá obrazová ochranná známka č. 30 303 672 zapsaná pro výrobky tříd 18 a 25, která ztvárňuje písmeno „e“.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), protože mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-125/09: Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Kyperská republika

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/31

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Kyperská republika
   (Věc C-125/09)
   2009/C 141/53
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a A. Nijenhuis)

      Žalovaná: Kyperská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Kyperská republika tím, že nezajistila, aby se neprodleně bez diskriminace a průhledně udělilo právo cesty na, nad a pod veřejným majetkem, porušila povinnosti, které po ni vyplývají z čl. 11 odst. 1 „rámcové“ směrnice 2002/21/ES a čl. 4 odst. 1 „autorizační“ směrnice 2002/20/ES;

               —

               uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Z informací poskytnutých službám Komise vyplývá, že druhý mobilní operátor nemohl účinně vybudovat svou vlastní síť za účelem poskytování služeb elektronických komunikací v rámci hospodářské soutěže s existujícím operátorem sítě, kterým je Archi Tilepikinonion Kyprou (Kyperský telekomunikační úřad, dále jen „ATIK“), a to z důvodu průtahů a nekoordinovaných postupů na Kypru.

               2.

               Komise Kyperské republice vytýká, že v důsledku chování příslušných kyperských vnitrostátních orgánů (městských nebo okresních) druhý mobilní operátor v současnosti nedisponuje stavebními povoleními, která vyžadují vnitrostátní právní předpisy, a proto jeho existující síť, která má splňovat přísný požadavek zeměpisného pokrytí uvedený v jeho povolení, se může považovat za fungující v rozporu s kyperským právem.

               3.

               Komise má za to, že tento stav přináší značné nevýhody pro činnosti druhého mobilního operátora. V rozsahu, v němž nedokončil vybudování své sítě, může svým uživatelům nabídnout úplné zeměpisné pokrytí jen prostřednictvím vnitrostátní roamingové služby, kterou mu za velkoobchodní ceny nabízí ATIK. Druhý mobilní operátor je proto v současnosti závislý na vnitrostátní roamingové službě poskytované ATIK přibližně pro 20 % celkového objemu jeho sítě. Jelikož jeho vlastní síť neumožňuje úplné zeměpisné pokrytí, musí nést skutečné externí náklady za používání vnitrostátní roamingové služby ATIK a je na této službě závislý.

               4.

               Podle názoru Komise značné průtahy, které souvisí s přiznáním práva cesty na, nad a pod veřejný majetek, aby druhý mobilní operátor mohl instalovat stožáry a antény, představuje porušení čl. 11 odst. 1 rámcové směrnice, který stanoví, že příslušný orgán jedná na základě průhledných a veřejně přístupných postupů uplatňovaných bez diskriminace a neprodleně.

               5.

               Kyperská republika uvádí, že nařízení, které se mělo přijmout hned po hlasování o návrhu zákona, mělo upravit i další důležité body zákoníku, například pravidlo šesti týdnů a obecněji všechna ustanovení § 4 zákoníku. Uvedené nařízení se však nikdy nevydalo, a v důsledku toho je situace v zásadě nezměněná. Komise se proto domnívá, že „rámcová“ směrnice a „autorizační“ směrnice nejsou v současnosti Kyprem správně provedeny, pokud jde o udělování povolení vydaných v územním řízení a stavebních povolení.

               6.

               Článek 4 odst. 1 „autorizační“ směrnice a čl. 11 odst. 1 „rámcové“ směrnice proto nebudou plně provedeny předtím, než formálně vstoupí v platnost opatření zamýšlená k provedení zákoníku, protože pokud se potřebné postupy neukončí a zejména se nevydá nařízení, nový režim použitelný na stavební povolení nemůže vstoupit v platnost.


title: Věc T-19/13: Usnesení Tribunálu ze dne 29. června 2015 – Frank Bold v. Komise „Životní prostředí — Směrnice 2003/87/ES — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů — Rozhodnutí, kterým byly České republice přechodně přiděleny bezplatné povolenky v souvislosti s modernizací postupů výroby elektřiny — Návrh na provedení interního přezkumu rozhodnutí — Neexistence individuálně určeného opatření — Rozhodnutí Komise o nepřípustnosti žádosti o opětovný přezkum — Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoliv právní základ“

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/44

         Usnesení Tribunálu ze dne 29. června 2015 – Frank Bold v. Komise
   (Věc T-19/13) (1)

   („Životní prostředí - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Rozhodnutí, kterým byly České republice přechodně přiděleny bezplatné povolenky v souvislosti s modernizací postupů výroby elektřiny - Návrh na provedení interního přezkumu rozhodnutí - Neexistence individuálně určeného opatření - Rozhodnutí Komise o nepřípustnosti žádosti o opětovný přezkum - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoliv právní základ“)
   (2015/C 311/47)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Frank Bold Society, dříve Ekologický právní servis (Brno, Česká republika) (zástupce: P. Černý, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a L. Pignataro-Nolin, poté L. Pignataro-Nolin a J. Tomkin, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller a D. Hadroušek, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 8382 final ze dne 12. listopadu 2012, kterým byl odmítnut návrh na provedení interního přezkumu rozhodnutí Komise C (2012) 4576 final ze dne 6. července 2012, kterým byly České republice přechodně přiděleny bezplatné povolenky v souvislosti s modernizací postupů výroby elektřiny, jako nepřípustný, a dále zrušení tohoto posledně uvedeného rozhodnutí.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Frank Bold Society ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Česká republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


title: Věc T-42/06: Žaloba podaná dne  13. února 2006  – Gollnisch v. Evropský parlament

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/36

         Žaloba podaná dne 13. února 2006 – Gollnisch v. Evropský parlament
   (Věc T-42/06)
   (2006/C 86/73)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Bruno Gollnisch (Limonest, Francie) (zástupce: W. de Saint Just, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 13. prosince 2005, týkající se přijetí zprávy č. A6-376/2005,

               —

               přiznat B. Gollnischovi částku 8 000 euro jako náhradu nemajetkové újmy,

               —

               přiznat kromě toho žalobci částku 4 000 euro jako náhradu nákladů vynaložených v souvislosti s jeho poradami a přípravou této žaloby.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou žalobce, poslanec Evropského parlamentu, žádá zrušení aktu odhlasovaného Evropským parlamentem na plenárním zasedání dne 13. prosince 2005, týkajícího se přijetí zprávy právního výboru č. A6-376/2005 o projevu předneseném žalobcem na tiskové konferenci, a kterým tedy došlo k odejmutí jeho imunity a jeho výsad. Krom toho se domáhá náhrady újmy údajně vzniklé v důsledku přijetí napadeného aktu.
   Na podporu své žaloby se žalobce dovolává řady žalobních důvodů vycházejících zejména z protiprávnosti formy aktu Evropského parlamentu, jehož zrušení je požadováno, z jeho charakteru, který údajně odporuje obecným zásadám práva, jako jsou zásada právní jistoty a legitimního očekávání, jakož i z procesních vad, ke kterým údajně došlo při jeho přijímání. Uplatňuje rovněž, že napadený akt odporuje ustálené judikatuře komise pro právní záležitosti Evropského parlamentu v oblasti svobody projevu a fumus persecutionis a zasahuje do nezávislosti poslance, jelikož mu podle žalobce bylo znemožněno, aby v rámci svých vnitrostátních a evropských politických aktivit vystoupil na dotčené tiskové konferenci.


title: Věc T-7/09: Žaloba podaná dne 12. ledna 2009 – Schunk v. OHIM (Část sklíčidla válcového tvaru)

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/46

         Žaloba podaná dne 12. ledna 2009 – Schunk v. OHIM (Část sklíčidla válcového tvaru)
   (Věc T-7/09)
   (2009/C 69/101)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik (Lauffen am Neckar, Německo) (zástupkyně: C. Koppe-Zagouras, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 31. října 2008 – R 1109/2007-1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Jiná ochranná známka, která představuje část sklíčidla válcového tvaru pro zboží zařazené do tříd 7 a 8 (přihláška č. 3 098 894).

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost. Dále vykazuje přihlašovaná ochranná známka rozlišovací způsobilost v důsledku užívání podle čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Spojené věci T-350/04 až T-352/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. října 2006 – Bitburger Brauerei v. OHIM – Anheuser-Busch (BUD, American Bud a Anheuser Busch Bud) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUD — Přihlášky obrazových ochranných známek Společenství American Bud a Anheuser Busch Bud — Starší národní slovní a obrazové ochranné známky obsahující výraz bit — Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení č. 40/94 )

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/14

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. října 2006 – Bitburger Brauerei v. OHIM – Anheuser-Busch (BUD, American Bud a Anheuser Busch Bud)
   (Spojené věci T-350/04 až T-352/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUD - Přihlášky obrazových ochranných známek Společenství American Bud a Anheuser Busch Bud - Starší národní slovní a obrazové ochranné známky obsahující výraz ‚bit‘ - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení č. 40/94“)
   (2006/C 310/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH (Bitburg, Německo) (zástupce: M. Huth-Dierig, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Anheuser-Busch, Inc (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: A. Renck, V. von Bomhard, A. Pohlmann, D. Ohlgart a B. Goebel, advokáti)
   Předmět věci
   Tři žaloby podané proti rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. června 2004, vydaným ve věcech R 447/2002-2, R 451/2002-2 a R 453/2002-2, týkajícím se námitkových řízení mezi Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH a AN-Anheuser-Busch, Inc.
   Výrok

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 19, 22.1.2005.


title: Věc C-505/06: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria regionale di Genova – Itálie) – Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova v. Euricom SpA (Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu — Celní kodex Společenství — Aktivní zušlechťovací styk — Dohoda o přidružení — Předčasný vývoz rýže do třetí země, která je vázána dohodou o preferenčním celním zacházení — Článek 216 celního kodexu)

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/14

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria regionale di Genova – Itálie) – Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova v. Euricom SpA
   (Věc C-505/06) (1)

   (Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu - Celní kodex Společenství - Aktivní zušlechťovací styk - Dohoda o přidružení - Předčasný vývoz rýže do třetí země, která je vázána dohodou o preferenčním celním zacházení - Článek 216 celního kodexu)
   (2008/C 64/20)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria regionale di Genova
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova

      Žalovaná: Euricom SpA
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Commissione tributaria regionale di Genova – Výklad článku 114, čl. 115 odst. 1 a 3 a článku 216 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) – Rýže vyvezená v režimu aktivního zušlechťovacího styku do třetí země, která je vázána dohodou o preferenčním celním zacházení
   Výrok
   Článek 216 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000, je použitelný na operace aktivního zušlechťovacího styku uvedené v čl. 115 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení, v nichž zušlechtěné výrobky byly vyvezeny z Evropského společenství před tím, než bylo dovezeno dovezené zboží.

      (1)  Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


title: Věc T-325/09 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. září 2011 — Adjemian a další v. Komise ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Ostatní zaměstnanci — Pracovní smlouva na dobu určitou — Odmítnutí uzavřít novou pracovní smlouvu nebo prodloužit pracovní smlouvu, a to na dobu neurčitou — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou — Směrnice 1999/70/ES — Článek 88 PŘOZ — Rozhodnutí Komise o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise )

text:
               29.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. září 2011 — Adjemian a další v. Komise
   (Věc T-325/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Ostatní zaměstnanci - Pracovní smlouva na dobu určitou - Odmítnutí uzavřít novou pracovní smlouvu nebo prodloužit pracovní smlouvu, a to na dobu neurčitou - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou - Směrnice 1999/70/ES - Článek 88 PŘOZ - Rozhodnutí Komise o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise)
   2011/C 319/32
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Vahan Adjemian (Angera, Itálie) a 175 současných a bývalých zaměstnanců Evropské komise, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 4. června 2009, Adjemian a další v. Komise (F-134/07 a F-8/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 4. června 2009, Adjemian a další v. Komise (F-134/07 a F-8/08), se zrušuje v rozsahu, v němž podle něj není třeba rozhodovat o návrhových žádáních žalobců ve věci F-134/07, jejichž jména jsou uvedena v příloze, týkajících se rozhodnutí o zamítnutí jejich stížností.

               2)

               Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.

               3)

               Žaloba žalobců ve věci F-134/07, jejichž jména jsou uvedena v příloze, se zamítá v rozsahu, v němž zní na zrušení rozhodnutí o zamítnutí jejich stížností.

               4)

               Vahan Adjemian a 175 současných a bývalých zaměstnanců Evropské komise, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí a Radou Evropské unie v rámci tohoto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-395/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n° 33 de Barcelona, Španělsko) – Mohamed Daouidi v. Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial, Ministerio Fiscal „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Články 1 až 3 — Zákaz diskriminace z důvodu zdravotního postižení — Existence ‚zdravotního postižení‘ — Pojem ‚dlouhodobé fyzické, duševní, mentální nebo smyslové postižení‘ — Listina základních práv Evropské unie — Články 3, 15, 21, 30, 31, 34 a 35 — Propuštění pracovníka ve stavu dočasné pracovní neschopnosti – na neurčitou dobu – ve smyslu vnitrostátního práva“

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona, Španělsko) – Mohamed Daouidi v. Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial, Ministerio Fiscal
   (Věc C-395/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Články 1 až 3 - Zákaz diskriminace z důvodu zdravotního postižení - Existence ‚zdravotního postižení‘ - Pojem ‚dlouhodobé fyzické, duševní, mentální nebo smyslové postižení‘ - Listina základních práv Evropské unie - Články 3, 15, 21, 30, 31, 34 a 35 - Propuštění pracovníka ve stavu dočasné pracovní neschopnosti – na neurčitou dobu – ve smyslu vnitrostátního práva“)
   (2017/C 030/08)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Mohamed Daouidi

      Žalovaní: Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial, Ministerio Fiscal

      Výrok

   Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládána v tom smyslu, že:

               —

               ze skutečnosti, že se dotčená osoba nachází ve stavu dočasné pracovní neschopnosti – na neurčitou dobu – ve smyslu vnitrostátního práva v důsledku pracovního úrazu, samo o sobě nevyplývá, že omezení schopnosti této osoby lze kvalifikovat jako „dlouhodobé“ ve smyslu pojmu „zdravotní postižení“ stanoveného v této směrnici, vykládané ve světle Úmluvy Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením, jejíž uzavření Evropským společenstvím bylo schváleno rozhodnutím Rady 2010/48/ES ze dne 26. listopadu 2009;

               —

               mezi nepřímé důkazy, na jejichž základě lze mít za to, že takové omezení je „dlouhodobé“, náleží zejména skutečnost, že v okamžiku údajně diskriminačního skutku nelze jasně očekávat, že stav neschopnosti dotčené osoby skončí v krátkodobém horizontu, nebo skutečnost, že se doba trvání tohoto stavu neschopnosti může před návratem dotčené osoby do práce podstatně prodloužit;

               —

               předkládající soud musí při posuzování této „dlouhodobé“ povahy vycházet z veškerých objektivních skutečností, jež má k dispozici, zejména z dokumentů a zpráv, které se týkají stavu uvedené osoby a jež byly vypracovány na základě aktuálních lékařských a vědeckých poznatků a údajů.

      (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


title: Věc T-350/08: Žaloba podaná dne 22. srpna 2008 – Papierfabrik Hamburger-Spremberg v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/43

         Žaloba podaná dne 22. srpna 2008 – Papierfabrik Hamburger-Spremberg v. Komise
   (Věc T-350/08)
   (2008/C 272/86)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Papierfabrik Hamburger-Spremberg GmbH & Co KG (Spremberg, Německo) (zástupce: S. Poster, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit napadené rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2008 Zl K(2008) 1107 v konečném znění ve věci státní podpory č. 582/2007 – Německo, podle něhož je regionální podpora ve prospěch Propapier PM 2 GmbH & Co KG slučitelná se Smlouvou ES;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2008) 1107 v konečném znění ze dne 2. dubna 2008, jímž Komise prohlásila regionální podporu, kterou Spolková republika Německo schválila ve prospěch Propapier PM 2, za slučitelnou se Smlouvou ES.
   K odůvodnění své žaloby uvádí žalobkyně tři žalobní důvody:
   Zaprvé žalobkyně obviňuje Komisi, že nezahájením formálního přezkumného řízení porušila čl. 88 odst. 2 ES, čl. 4 nařízení (ES) č. 659/1999 (1), jakož i bod 68 a následující Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007 – 2013 (2).
   Druhým žalobním důvodem žalobkyně namítá porušení povinnosti odůvodnění, pokud jde o výlučný charakter regionálních pokynů, nutnost zohlednění trhu s použitým papírem, který je vstupním trhem pro trh s vlnitou lepenkou, jakož i posouzení soutěžního postavení příjemce podpory Propapier PM 2 na těchto trzích a na výstupním trhu s vlnitou lepenkou.
   A konečně žalobkyně s poukazem na porušení hospodářské soutěže spojené s investičním záměrem na dohromady třech dotčených výrobkových trzích uplatňuje neslučitelnost regionální podpory schválené ve prospěch Propapier PM 2 se společným trhem.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).

      (2)  Úř. věst. 2006, C 54, s. 13.


title: Věc T-423/09: Žaloba podaná dne 22. října 2009 — Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/38

         Žaloba podaná dne 22. října 2009 — Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada
   (Věc T-423/09)
   2009/C 312/62
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (Dashiqiao City, Čína) (zástupci: J.-F. Bellis a R. Luff, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit antidumpingové clo uložené žalobkyni nařízením Rady (ES) č. 826/2009 ze dne 7. září 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 1659/2005 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých magnezitových cihel pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2009, L 240/07), v rozsahu, v němž antidumpingové clo stanovené tímto nařízením překračuje antidumpingové clo, které by se uplatnilo, pokud by bylo určeno na základě metody použité při původním šetření, tak aby byla zohledněna nevrácená čínská DPH při vývozu podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně, společnost se sídlem v Číně, domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 826/2009 ze dne 7. září 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 1659/2005 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých magnezitových cihel pocházejících z Čínské lidové republiky (1), v rozsahu, v němž antidumpingové clo stanovené tímto nařízením překračuje antidumpingové clo, které by se uplatnilo, pokud by bylo určeno na základě metody použité při původním šetření, tak aby byla zohledněna nevrácená čínská DPH při vývozu podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (2) (základní nařízení).
   Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby dva žalobní důvody.
   Zaprvé se žalobkyně domnívá, že metoda použitá Komisí pro nakládání s nevrácenou DPH při vývozu při přezkoumání, které vyústilo v přijetí napadeného nařízení, odporuje zásadě spravedlivého srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou stanovenou v čl. 2 odst. 10 základního nařízení. Komise totiž namísto toho, aby z vývozní ceny odečetla částku nevrácené DPH při vývozu, jak učinila při původním šetření, srovnala vývozní cenu s běžnou hodnotou na základě zahrnuté DPH, když vycházela z nesprávného výkladu čl. 2 odst. 10 písm. b) základního nařízení.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že nařízení je rovněž stiženo vadou spočívající v porušení čl. 11 odst. 9 základního nařízení, jelikož metoda použitá k zohlednění nevrácené DPH při srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou se zásadně liší od metody použité v původním šetření, bez jakéhokoli právoplatného odůvodnění.

      (1)  Úř. věst. L 240, s.7

      (2)  Úř. věst. L 52, s. 7; Zvl. vyd. 11/10, s. 45.


title: Věc C-350/13: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa (dříve Augstākās tiesas Senāts) – Lotyšsko) – Antonio Gramsci Shipping Corp. a další v. Aivars Lembergs „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Uznání a výkon předběžných a zajišťovacích ochranných opatření — Zrušení původního rozhodnutí — Setrvání na žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/7

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa (dříve Augstākās tiesas Senāts) – Lotyšsko) – Antonio Gramsci Shipping Corp. a další v. Aivars Lembergs
   (Věc C-350/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Uznání a výkon předběžných a zajišťovacích ochranných opatření - Zrušení původního rozhodnutí - Setrvání na žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2014/C 261/10
   Jednací jazyk: lotyšština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa (dříve Augstākās tiesas Senāts)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co.Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd

      Žalovaná: Aivars Lembergs

      Výrok

   Není důvodné rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Augstākās tiesas Senāts (Lotyšsko) rozhodnutím ze dne 12. června 2013.

      (1)  Úř. věst. C 252, 31. 8. 2013.


title: Věc C-687/15: Žaloba podaná dne 17. prosince 2015 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/24

         Žaloba podaná dne 17. prosince 2015 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-687/15)
   (2016/C 068/32)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher, L. Nicolae, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit závěry Rady o Světové radiokomunikační konferenci 2015 (WRC-15) Mezinárodní telekomunikační unie (ITU) přijaté dne 26. října 2015 na 3419. zasedání Rady v Lucembursku;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Touto žalobou se Komise domáhá zrušení „závěrů Rady o Světové radiokomunikační konferenci 2015 (WRC-15) Mezinárodní telekomunikační unie (ITU)“ přijaté dne 26. října 2015 na 3419. zasedání Rady v Lucembursku.

               2.

               Žaloba je založena na jediném žalobním důvodu, a sice že Rada tím, že namísto rozhodnutí, jak navrhovala Komise, přijala závěry o Světové radiokomunikační konferenci 2015 (WRC-15) Mezinárodní telekomunikační unie (ITU), porušila čl. 218 odst. 9 SFEU, který se vztahuje na stanovení postoje, jenž má být jménem Unie zaujat na WRC-15.

               3.

               V tomto ohledu Komise zaprvé tvrdí, že se čl. 218 odst. 9 SFEU vztahuje na postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v situaci, o jakou se jednalo, ve které má Evropská unie v dotyčné mezinárodní organizaci určité postavení, a sice člena sektoru, které jí v souladu s čl. 3 odst. 2 Ústavy ITU poskytuje určitá práva provádět činnosti v rámci této organizace.

               4.

               Zadruhé Komise tvrdí, že revize Radiokomunikačního řádu, ve vtahu ke kterým Komise navrhovala stanovení postoje, jenž má být v souladu s čl. 218 odst. 9 SFEU zaujat, mají právní účinky ve smyslu tohoto ustanovení, a to jak v platném mezinárodním právním rámci, tak podle příslušných unijních pravidel.

               5.

               Zatřetí, pokud jde o ostatní podmínky pro uplatnění čl. 218 odst. 9 SFEU, Komise tvrdí, že i tyto byly v projednávaném případě splněny, jelikož orgány ITU jsou subjekty „zřízené dohodou“, a že akty, ve vztahu k nimž Komise navrhla stanovit postoj, který má být zaujat, „[nedoplňují] nebo [nepozměňují] institucionální rámec dohody“.


title: Věc C-242/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Mannheim – Německo) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel „Řízení o předběžné otázce — Odrůdová práva Společenství — Nařízení (ES) č. 2100/94 — Odchylka upravená v článku 14 — Užití produktu sklizně pro účely množení zemědělcem bez souhlasu držitele — Povinnost zemědělců zaplatit přiměřenou úhradu za toto užití — Lhůta, ve které musí být tato úhrada zaplacena, aby bylo možné využít odchylky — Možnost držitele využít možností článku 94 — Protiprávní jednání“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/15

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Mannheim – Německo) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel
   (Věc C-242/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Odrůdová práva Společenství - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Odchylka upravená v článku 14 - Užití produktu sklizně pro účely množení zemědělcem bez souhlasu držitele - Povinnost zemědělců zaplatit přiměřenou úhradu za toto užití - Lhůta, ve které musí být tato úhrada zaplacena, aby bylo možné využít odchylky - Možnost držitele využít možností článku 94 - Protiprávní jednání“)
   (2015/C 279/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Mannheim

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Žalovaní: Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel

      Výrok

   Zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné rostlinné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), aniž za tím účelem uzavřel s držitelem dotyčného odrůdového práva smlouvu, musí k tomu, aby mohl využít odchylky z povinnosti získat souhlas od tohoto držitele upravené v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství, zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky ve lhůtě, která uplyne na konci hospodářského roku, během kterého k tomuto užití došlo, tedy nejpozději 30. června po datu opětovného výsevu.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


title: Věc F-101/13: Žaloba podaná dne 7. října 2013 — ZZ v. ESVČ

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/41

         Žaloba podaná dne 7. října 2013 — ZZ v. ESVČ
   (Věc F-101/13)
   2013/C 367/74
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaný: ESVČ

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí OOJ ze dne 19. prosince 2012, s účinností od 1. července 2013, že příspěvek za životní podmínky podle článku 10 přílohy X služebního řádu již nebude poskytován úředníkům zaměstnaným v Mauricijské republice.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí OOJ zrušit od 1. července 2013 veškeré příspěvky za životní podmínky žalobců ve smyslu článku 10 přílohy X služebního řádu;

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-88/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Palermo — Itálie) — Assessorato del Lavoro e della Previdenza Sociale v. Seasoft Spa

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/27

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Palermo — Itálie) — Assessorato del Lavoro e della Previdenza Sociale v. Seasoft Spa
      (Věc C-88/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/50)
      Jednací jazyk: italština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


title: Věc T-127/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2014 Alvaro Sesma Merino proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-125/12, Sesma Merino v. OHIM

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/31

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2014 Alvaro Sesma Merino proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-125/12, Sesma Merino v. OHIM
   (Věc T-127/14 P)
   2014/C 184/53
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2013 ve věci F-125/12 v plném rozsahu a rozhodnout v souladu s návrhovými žádáními, které žalobce předložil v tomto řízení,

               —

               podpůrně, po zrušení výše uvedeného rozsudku, vrátit věc Soudu pro veřejnou službu k novému rozhodnutí,

               —

               zrušil hodnotící zprávu (Appraisal Report) žalobce za rok 2011 ve znění ze dne 1. února 2012, jakož i emaily žalovaného ze dne 2. února 2012, v 14:51 h a ze dne 2. února 2012, v 15:49 h v rozsahu, v němž obsahují cíle, které OHIM stanovil žalobci pro období od 1. října 2011 do 30. září 2012,

               —

               uložil OHIM, aby žalobci zaplatil náhradu škody za morální a nemajetkovou újmu, kterou utrpěl, v přiměřené výši určené na základě uvážení Tribunálu,

               —

               uložil OHIM náhradu veškerých nákladů řízení, tedy nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu, jakož i náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 90 odst. 2 služebního řádu

                           —

                           Navrhovatel tvrdí, že na rozdíl od názoru uvedeného v napadeném rozsudku, představuje stanovení cílů nepochybně opatření, které se bezprostředně a osobně týká právního postavení dotyčné osoby a může přímo zhoršit určitou právní situaci.

                           —

                           Navrhovatel v tomto ohledu mimo jiné uvádí, že Soud pro veřejnou službu přezkoumal pouze to, zda stanovení cílů má závazné právní účinky pro budoucí hodnocení úředníka namísto toho, aby přezkoumal, zda je stanovení cílů samo o sobě spojeno se závaznými právními účinky pro navrhovatele, což by v každém případě musel potvrdit. Navrhovatel Soudu pro veřejnou službu vytýká, že smísil stanovení cílů s hodnocením žalobce. Navíc je v rozporu s požadavkem náležité péče a se zásadou proporcionality, a tedy v rozporu se zásadou právního státu, když se na úředníka během celého roku z důvodu nepřiměřeného stanovení cílů uplatňují případně nepřiměřené pracovní podmínky, aniž by se proti nim mohl přímo bránit.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení základního práva na účinnou právní ochranu ve smyslu čl. 6 odst. 1 EÚLP a článku 47 Listiny základních práv

                           —

                           Navrhovatel namítá porušení základního práva na účinnou právní ochranu z důvodu absence hmotněprávního přezkumu. Tvrdí, že namítal porušení dalších základních práv a že takové porušení je vždy také aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení ve smyslu čl. 90 druhého pododstavce služebního řádu. Odkaz na řízení o pozdějším hodnocení porušuje základní právo na účinnou právní ochranu.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení zákonů logiky

                           —

                           Navrhovatel v tomto ohledu namítá, že posouzení stanovení cílů jen jako přípravného postupu pro hodnocení představuje porušení zákonů logiky.

                           —

                           Uvedené platí rovněž pro konstatování soudu, podle něhož lze za určitých podmínek posoudit i stanovení cílů jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 90 druhého pododstavce služebního řádu. Právě přezkum těchto požadavků však představuje přezkum opodstatněnosti. Soud pro veřejnou službu tak uznává potřebu možnosti právní ochrany, tuto však následně nesoudržně odmítá jako nepřípustnou.


title: Věc C-79/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Republika Malta

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/34

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Republika Malta
   (Věc C-79/07) (1)

   (2007/C 297/63)

      Jednací jazyk: maltština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc C-275/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Sigmaringen ze dne 12. května 2005 ve věci Alois Kibler jun. proti Spolkové zemi Bádensko-Württembersko, vedlejší účastníci: Manfred Ott a Konrad Leiprecht

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Sigmaringen ze dne 12. května 2005 ve věci Alois Kibler jun. proti Spolkové zemi Bádensko-Württembersko, vedlejší účastníci: Manfred Ott a Konrad Leiprecht
   (Věc C-275/05)
   (2005/C 229/14)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgericht Sigmaringen (Německo) ze dne 12. května 2005 ve věci Alois Kibler jun. proti Spolkové zemi Bádensko-Württembersko, vedlejší účastníci Manfred Ott a Konrad Leiprecht, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 7. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o následující předběžné otázce:

               1)

               Je ustanovení vnitrostátního právního předpisu členského státu, které stanoví, že při vrácení pronajaté části podniku, referenční množství odpovídající ploše nájemcova podniku použité pro výrobu mléka přechází spolu s částí podniku zpět na pronajímatele, i v případě, že pronajímatel v okamžiku vrácení již není výrobcem mléka, již nemá v úmyslu převzetí výroby mléka a nezamýšlí ani pronajmutí části podniku dalšímu výrobci mléka, v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 857/84 (1), ve znění nařízení (EHS) č. 590/85 (2) a s čl. 7 body 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 1546/88 (3)?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: je ustanovení vnitrostátního právního předpisu členského státu, které stanoví, že v případě ukončení nájemního vztahu zůstává referenční množství zcela nájemci části podniku, i v případě, že nájemní vztah byl ukončen dobrovolně, v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 857/84, ve znění nařízení (EHS) č. 590/85 a s čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1546/88?

      (1)  Úř. věst. L 90, s. 13

      (2)  Úř. věst. L 68, s. 1

      (3)  Úř. věst. L 139, s. 12


title: Věc T-307/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 21. ledna 2009 – Hansgrohe v. OHIM (AIRSHOWER) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky AIRSHOWER — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 21. ledna 2009 – Hansgrohe v. OHIM (AIRSHOWER)
   (Věc T-307/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky AIRSHOWER - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2009/C 55/41)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hansgrohe AG (Schiltach, Německo) (zástupci: S. Weidert a J. Zehnsdorf, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně G. Schneider, poté G. Schneider a S. Schäffner, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 31. května 2007 (věc R 1281/2006-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení SIRSHOWER jako ochranné známky Společenství.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Hansgrohe AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


title: Věc T-8/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Bank Kargoshaei a další v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Legitimní očekávání — Přezkum přijatých omezujících opatření — Nesprávné posouzení — Rovné zacházení — Právní základ — Podstatné náležitosti — Proporcionalita — Právo vlastnit majetek“ )

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Bank Kargoshaei a další v. Rada
   (Věc T-8/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Legitimní očekávání - Přezkum přijatých omezujících opatření - Nesprávné posouzení - Rovné zacházení - Právní základ - Podstatné náležitosti - Proporcionalita - Právo vlastnit majetek)
   2013/C 325/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Kargoshaei (Teherán, Írán); Bank Melli Iran Investment Company (Teherán); Bank Melli Iran Printing and Publishing Company (Teherán); Cement Investment & Development Co. (Teherán); Mazandaran Cement Company (Teherán); Melli Agro-chemical Company (Teherán); a Shomal Cement Co. (Teherán) (zástupci: původně L. Defalque a S. Woog, poté L. Defalque a C. Malherbe, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 281, s. 81), nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. l 88, s. 1) a návrh na zrušení jakéhokoliv budoucího nařízení nebo rozhodnutí doplňujícího nebo pozměňujícího některý z napadených aktů, které bude platné ke dni skončení ústní části řízení.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agro-chemical Company a Shomal Cement Co.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 72, 05.03.2011.


title: Věc C-329/11: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris — Francie) — Alexandre Achughbabian v. Préfet du Val-de-Marne ( „Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Vnitrostátní právní úprava, která v případě neoprávněného pobytu stanoví trest odnětí svobody a peněžitý trest“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/12

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris — Francie) — Alexandre Achughbabian v. Préfet du Val-de-Marne
   (Věc C-329/11) (1)

   (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Vnitrostátní právní úprava, která v případě neoprávněného pobytu stanoví trest odnětí svobody a peněžitý trest)
   2012/C 32/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Paris

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Alexandre Achughbabian

      Odpůrce: Préfet du Val-de-Marne

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour d'appel de Paris — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98) — Soulad vnitrostátní právní úpravy, podle níž lze státního příslušníka třetí země trestat trestem odnětí svobody již z toho důvodu, že neoprávněně vstoupil na státní území nebo tam neoprávněně pobývá — Zajištění pro účely vrácení na hranici — Případně protiprávní zadržení

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládána v tom smyslu, že

               —

               právní úpravě členského státu, která za neoprávněný pobyt ukládá trestněprávní sankci, brání v rozsahu, v němž lze podle této právní úpravy uložit trest odnětí svobody státnímu příslušníkovi třetí země, který sice na území uvedeného členského státu pobývá neoprávněně a není ochoten toto území opustit dobrovolně, ale vůči kterému nebyla uplatněna donucovací opatření podle článku 8 této směrnice a v jehož případě — byl-li zajištěn za účelem přípravy a uskutečnění vyhoštění — ještě neuplynula maximální doba trvání tohoto zajištění, a

               —

               takovéto právní úpravě nebrání v rozsahu, v němž lze podle ní uložit trest odnětí svobody státnímu příslušníkovi třetí země, s nímž bylo vedeno řízení o navrácení upravené uvedenou směrnicí a který na uvedeném území pobývá neoprávněně, přičemž není dán legitimní důvod bránící jeho navrácení.

      (1)  Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


title: Věc T-286/07: Žaloba podaná dne 24. července 2007 – Torres v. OHIM – Torres de Anguix (TORRES de ANGUIX)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/16

         Žaloba podaná dne 24. července 2007 – Torres v. OHIM – Torres de Anguix (TORRES de ANGUIX)
   (Věc T-286/07)
   (2007/C 235/30)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Miguel Torres, S.A. (Barcelona, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, M. Baz de San Ceferino a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Torres de Anguix, S.L.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit usnesení druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. května 2007 ve věci č. R 707/2006-2 a výslovně uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: TORRES DE ANGUIX, S.L.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „TORRES DE ANGUIX“ (přihláška č. 3 283 652) pro výrobky a služby tříd 33, 35 a 39.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „TORRES“ (ochranná známka Společenství. 1 752 526) pro výrobky třídy 33, jakož i početné další ochranné známky Společenství, mezinárodní a národní ochranné známky, jež obsahují pojem „TORRES“ samotný či spolu s dalšími slovy či obrázky.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a zrušení napadeného usnesení o zamítnutí přihlášky.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť existuje nebezpečí záměny sporných ochranných známek.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1).


title: Věc C-292/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Regensburg (Německo) dne 11. června 2010 — G v. Cornelius de Visser

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Regensburg (Německo) dne 11. června 2010 — G v. Cornelius de Visser
   (Věc C-292/10)
   ()
   2010/C 346/38
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Regensburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: G

      Žalovaný: Cornelius de Visser

      Předběžné otázky

               a)

               Jsou ustanovení první poloviny první věty e znění Lisabonské smlouvy (dále jen „Smlouva o EU“) ve spojení s ustanovením čl. 47 odst. 2 první větou Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) (1) nebo jiné právní předpisy Evropské unie v rozporu s takzvaným veřejným oznámením podle vnitrostátního práva (v souladu s ustanoveními § 185 až § 188 německého Zivilprozessordnung (občanský soudní řád) vyvěšením sdělení o doručení na úřední desce odesílajícího soudu po dobu 1 měsíce), pokud žalovaný v (začínajícím) občanskoprávním sporu sice na své internetové stránce uvádí adresu na území Evropské unie, avšak doručení není možné z toho důvodu, že žalovaný se na dané adrese nezdržuje a ani není jinak možno zjistit, kde se žalovaný právě zdržuje?

               b)

               V případě, že bude na předběžnou otázku uvedenou pod bodem 2 odpovězeno kladně:

                           Je pak vnitrostátní soud v souladu s dosavadní příslušnou judikaturou Soudního dvora (naposledy ve věci C-341/06; [omissis]) povinen nepoužít vnitrostátní právní předpisy, které připouštějí veřejné oznámení, a to i v tom případě, kdy podle vnitrostátního práva přísluší takováto pravomoc nepoužít vnitrostátní právo pouze Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavní soud)?
                           a

                           Musela by žalující za účelem nového doručení žaloby sdělit soudu novou adresu žalovaného, na kterou by bylo možno žalobu doručit, aby jí tak bylo umožněno prosazení jejích práv, protože by podle vnitrostátního práva bez možnosti veřejného oznámení a z důvodu neznalosti místa pobytu žalovaného nebylo možno řízení provést?

               c)

               V případě, že bude na předběžnou otázku pod bodem 2 odpovězeno záporně: Brání ustanovení čl. 26 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení č. 44/2001“) (2) v projednávaném případě vydání rozsudku pro zmeškání podle § 331 německého Zivilprozessordnung, tedy vydání exekučního titulu pro nesporné pohledávky ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky, pokud je požadováno, aby byla rozsudkem uložena povinnost k zaplacení bolestného ve výši minimálně 20 000,00 eur včetně úroků a nákladů na právní zastoupení ve výši 1 419,19 eur včetně úroků?
               Následující předběžné otázky jsou podmíněny tím, že žalobkyně bude moci v souladu s odpověďmi Soudního dvora na předběžné otázky uvedené pod body 2 a) až 2 c) vést právní spor i nadále:

               d)

               Je nařízení č. 44/2001 vzhledem k ustanovení jeho čl. 4 odst. 1, 5 bodu 3 použitelné i v tom případě, kdy je žalovaný, na něhož je v rámci civilního procesu z důvodu provozování internetové stránky podána žaloba na zdržení se jednání, poskytnutí informací a na zaplacení bolestného, sice (pravděpodobně) občanem Unie ve smyslu ustanovení čl. 9 druhé věty Smlouvy o EU, avšak jeho místo pobytu není známo, a je tedy myslitelné, ale v žádném případě jisté, že se v současné době zdržuje mimo území Evropské unie a také mimo dosah působnosti Luganské úmluvy o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, uzavřené v Luganu dne 16. září 1988, (dále jen „Luganská úmluva“), stejně jako není známo přesné umístění serveru, na kterém je uložena dotčená internetová stránka, přestože je nasnadě, že se tento server nachází na území Unie?

               e)

               Pokud se v projednávaném případě použije nařízení č. 44/2001: Má být obrat „místo, kde může dojít ke škodné události“, který je uveden v čl. 5 bodu 3 nařízení č. 44/2001 vykládán při (možném) poškození osobnostních práv obsahem internetových stránek v tom smyslu,

                           že dotčená osoba (dále jen „žalobkyně“) může podat zdržovací žalobu, žalobu na poskytnutí informace a žalobu na náhradu škody proti provozovateli internetových stránek (dále jen „žalovaný“) nezávisle na tom, kde (na území, nebo mimo území Evropské unie) je žalovaný usazen, i u soudů každého členského státu, v němž mohou být internetové stránky zobrazeny,
                           nebo

                           je podmínkou příslušnosti soudů členského státu, v němž žalovaný není usazen, nebo neexistují žádné skutečnosti, které by dokládaly pobyt žalovaného na území tohoto členského státu, aby existovala zvláštní souvislost napadeného obsahu nebo internetových stránek se státem sídla soudu (souvislost s tuzemskem) jdoucí nad rámec technicky možné zobrazitelnosti?

               f)

               Pokud je takováto zvláštní souvislost s tuzemskem nezbytná: Podle jakých kritérií se tato souvislost určuje?
               Je rozhodné, zda jsou napadené internetové stránky svým provozovatelem cíleně zaměřeny (také) na uživatele internetu ve státě sídla soudu, nebo postačuje, že informace zobrazitelné na internetových stránkách objektivně vykazují souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, ve státě příslušného soudu skutečně mohlo nebo může dojít, popřípadě došlo, ke střetu protichůdných zájmů — zájmu žalobkyně na zachování jejích osobnostních práv a zájmu provozovatele na utváření jeho internetových stránek — tím, že se jeden či více známých osoby, která byla poškozena na svých osobnostních právech, dozvěděl o obsahu těchto internetových stránek?

               g)

               Záleží při posuzování zvláštní souvislosti s tuzemskem na počtu zobrazení napadených internetových stránek ve státě sídla soudu?

               h)

               V případě, že by měl být pro tuto žalobu na základě výše uvedených předběžných otázek příslušný předkládající soud: Vztahují se právní zásady uvedené v rozsudku Soudního dvora ze dne 7. března 1995 (C-68/93); [omissis] také na výše popsaný případ?

               i)

               Pokud pro potvrzení příslušnosti není nutná žádná zvláštní souvislost s tuzemskem, nebo pokud pro tuto příslušnost postačuje, aby napadené informace objektivně vykazovaly souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, mohlo nebo může ve státě sídla soudu dojít ke střetu protichůdných zájmů, respektive k tomuto střetu protichůdných zájmů došlo tím, že jeden nebo několik známých osoby, která byla poškozena na svých osobnostních právech, se seznámilo s obsahem dotčených internetových stránek, a pokud pro přijetí zvláštní souvislosti s tuzemskem není podmínkou minimální počet zobrazení napadených internetových stránek ve státě příslušného soudu, nebo se nařízení č. 44/2001 na projednávaný případ vůbec nevztahuje:

                           Mají být čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (dále jen „směrnice o elektronickém obchodu) (3)“ vykládány tak, že je těmto ustanovením nutné přisuzovat kolizněprávní povahu v tom smyslu, že i v oblasti občanského práva nařizují při potlačení vnitrostátních kolizních norem výlučné použití práva platného ve státě původu,
                           nebo

                           se u těchto právních předpisů jedná o korektiv na hmotněprávní úrovni, kterým je hmotněprávní výsledek práva, které bylo podle vnitrostátních kolizních norem stanoveno jako použitelné právo, obsahově modifikován a redukován na požadavky země původu?

               j)

               Pro případ, že čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice o elektronickém obchodu mají kolizněprávní povahu:
               Ukládají uvedená ustanovení pouze výlučné použití hmotného práva platného v zemi původu, nebo stanoví také použití kolizních norem platných v této zemi s tím důsledkem, že zpětný odkaz práva země původu na právo země určení je nadále možný?

               k)

               Pro případ, že čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice o elektronickém obchodu mají kolizněprávní povahu:
               Je pro určení místa usazení poskytovatele služeb nutno vzít v úvahu jeho (pravděpodobné) nynější místo pobytu, místo pobytu na začátku zveřejnění fotografií žalobkyně nebo (pravděpodobné) místo umístění serveru, na kterém je internetová stránka uložena?

      (1)  Úř. věst. L 303, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04 s. 42

      (3)  Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25 s. 399


title: Věc C-338/05 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  19. září 2005  Front National, M. F. Stirbois, B. Gollnischem, C. Langem, J. C. Martinezem, Ph. Claeysem, K. Dillenem a M. Borgheziem proti usnesení vydanému dne  11. července 2005  Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve věci T-17/04, Front National a další v. Evropský parlament a Rada Evropské unie

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2005 Front National, M. F. Stirbois, B. Gollnischem, C. Langem, J. C. Martinezem, Ph. Claeysem, K. Dillenem a M. Borgheziem proti usnesení vydanému dne 11. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve věci T-17/04, Front National a další v. Evropský parlament a Rada Evropské unie
   (Věc C-338/05 P)
   (2005/C 315/16)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 19. září 2005 kasační opravný prostředek podaný Front National a dalšími, zastoupenou W. de Saint-Just, avocat, proti usnesení vydanému dne 11. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve věci T-17/04, Front National a další v. Evropský parlament a Rada Evropské unie.
   Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé) navrhují, aby Soudní dvůr zrušil se všemi právními důsledky napadené usnesení ze dne 11. července 2005.
   Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelé, politická strana Front national a evropští poslanci vycházející z různých vnitrostátních politických seskupení (Front national, Lega Nord, Vlaams Blok) navrhovali u Soudu zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 ze dne 4. listopadu 2003, o statutu a financování politických stran na evropské úrovni (1), zejména z důvodu protiprávnosti, porušení zásad rovnosti, transparentnosti, politické plurality, subsidiarity a pro předpokládané zneužití řízení.
   Soud v napadeném rozhodnutí ze dne 11. července 2005 nejdříve rozhodl (bod 48), že Front National je přímo dotčená napadeným nařízením. Ale dále Soud (v bodě 52) rozhodl, že navrhovatelé, kteří jsou poslanci, nejsou sami o sobě přímo dotčeni napadeným rozhodnutím. Je však zjevné, že se tito zvolení poslanci odlišují svou činností a závazky ve své politické straně od „všech ostatních občanů“. Jsou aktivně legitimováni napadnout akt, který zpochybňuje práva a statut politického seskupení, ze kterého vycházejí. Avšak Soud rozhodl (bod 66), že individuálně není Front National napadeným nařízením dotčená.
   Soud v tomto bodě přijal argumentaci Evropského parlamentu, podle které není článek 4 téhož nařízení bezprostředně použitelný a tak „tedy nemá účinek, který by vůči Front National vyplýval přímo z nařízení 2004/2003“.
   Nicméně článek 13 téhož nařízení stanoví, že „články 4 až 10 se použijí ode dne zahájení prvního zasedání po volbách do Evropského parlamentu v červnu roku 2004“. Vzhledem k tomu, že Front National předkládá v evropských volbách kandidátní listiny ve všech velkých francouzských okresech a že není sporu o tom, že vzhledem k silnému zastoupení ve Francii budou někteří kandidáti zvoleni, není zevšeobecněním ani „spekulacemi“ tvrzení, že Front national bude mít v Evropském parlamentu zástupce. Z tohoto hlediska je přímo dotčená ustanoveními nařízení o „statutu a financování politických stran na evropské úrovni“.

      (1)  (Úř. věst. L 297, s. 1).


title: Věc T-719/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2015 LP proti usnesení vydanému dne 28. září 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-73/14

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/37

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2015 LP proti usnesení vydanému dne 28. září 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-73/14
   (Věc T-719/15 P)
   (2016/C 059/43)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: LP (La Haye, Nizozemsko) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský policejní úřad (Europol)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil usnesení ze dne 28. září 2015, vydané ve věci F-73/14, rozhodl ve věci a případně vrátil věc Soudu pro veřejnou službu;

               —

               uložil Evropskému policejnímu úřadu (Europol) náhradu nákladů řízení v obou stupních

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka jediný důvod kasačního opravného prostředku, vycházející ze skutečnosti, že napadené usnesení je opakovaně stiženo nesprávným právním posouzením a je v rozporu s právem Evropské unie, zejména pokud jde o povinnost uvést odůvodnění, povinnost péče a zjevně nesprávné posouzení.


title: Věc C-86/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, Manchester — Spojené království) — Future Health Technologies Ltd v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs ( „Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Osvobození — Článek 132 odst. 1 písm. b) a c) — Poskytnutí nemocniční a lékařské péče a s ní úzce související činnosti — Poskytnutí lékařské péče při výkonu lékařských a nelékařskﾽch zdravotnických povolání — Odběr, rozbor a zpracování pupečníkové krve — Skladování kmenových buněk — Případné budoucí použití pro účely léčby — Plnění tvořená souborem dílčích činností a úkonů“ )

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, Manchester — Spojené království) — Future Health Technologies Ltd v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Věc C-86/09) (1)

   (Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození - Článek 132 odst. 1 písm. b) a c) - Poskytnutí nemocniční a lékařské péče a s ní úzce související činnosti - Poskytnutí lékařské péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání - Odběr, rozbor a zpracování pupečníkové krve - Skladování kmenových buněk - Případné budoucí použití pro účely léčby - Plnění tvořená souborem dílčích činností a úkonů)
   2010/C 221/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   VAT and Duties Tribunal, Manchester

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Future Health Technologies Ltd

      Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — VAT and Duties Tribunal, Manchester — Výklad čl. 132 odst. 1 písm. b) a c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty — Osvobození od daně — Pojmy „poskytnutí nemocniční a lékařské péče a s ní úzce související činnosti“ a „poskytnutí lékařské péče“ — Služby, jejichž předmětem je odběr, přeprava, analýza a skladování krve a kmenových buněk z pupečníku novorozenců pro účely případné léčby

      Výrok

               1)

               Je-li účelem činností spočívajících v zasílání sad pro odběr pupečníkové krve novorozenců, jakož i rozboru a zpracování této krve a případně skladování kmenových buněk obsažených v této krvi k případnému budoucímu použití pro účely léčby pouze zajistit, aby byl k dispozici prostředek pro zdravotní léčbu za nejistého předpokladu, že se stane nezbytnou, a nikoliv, aby jako takové sloužily k diagnostikování, léčení nebo uzdravování nemocí nebo zdravotních obtíží, nespadají takové činnosti, ať již posuzovány společně nebo samostatně, pod pojem „nemocniční a lékařské péče“ uvedený v čl. 132 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ani pod pojem „poskytnutí lékařské péče“ uvedený v čl. 132 odst. 1 písm. c) této směrnice. Jinak by tomu bylo pouze tehdy, co se týče rozboru pupečníkové krve, pokud by účelem tohoto rozboru bylo skutečně umožnění stanovit lékařskou diagnózu, což by musel v případě potřeby ověřit předkládající soud.

               2)

               Pojem činností, které „úzce souvisejí“ s „nemocniční a lékařskou péčí“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/112, je třeba vykládat v tom smyslu, že nezahrnuje takové činnosti, jaké jsou dotčeny v původním řízení a které spočívají v zasílání sad pro odběr pupečníkové krve novorozenců, jakož i rozboru a zpracování této krve a případně skladování kmenových buněk obsažených v této krvi k případnému budoucímu použití pro účely léčby, se kterou takové činnosti souvisejí pouze případně a která není fakticky poskytována, neprobíhá nebo dosud není plánována.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc F-78/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. dubna 2008 – Boudova a další v. Komise (Veřejná správa — Úředníci — Jmenování — Zařazení do platové třídy — Pomocní zaměstnanci jmenovaní úředníky — Výběrová řízení vyhlášená před vstupem v platnost nového služebního řádu — Akt, kterým bylo zkráceno právo — Přípustnost žaloby)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/61

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. dubna 2008 – Boudova a další v. Komise
   (Věc F-78/07) (1)

   (Veřejná správa - Úředníci - Jmenování - Zařazení do platové třídy - Pomocní zaměstnanci jmenovaní úředníky - Výběrová řízení vyhlášená před vstupem v platnost nového služebního řádu - Akt, kterým bylo zkráceno právo - Přípustnost žaloby)
   (2008/C 223/115)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Stanislava Boudova a další (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci)
   Předmět věci
   Neplatnost rozhodnutí, kterým byly v případě žalobců, bývalých pomocných pracovníků jmenovaných úředníky na základě úspěšného zvládnutí otevřeného výběrového řízení pro platové třídy B5/B4, zamítnuty žádosti o změnu zařazení do platové třídy – Žaloba na náhradu škody
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007, s. 42.


title: Věc C-355/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 28. června 2016 – Christian Picart v. Ministre des finances et des comptes publics

text:
               12.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 335/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 28. června 2016 – Christian Picart v. Ministre des finances et des comptes publics
   (Věc C-355/16)
   (2016/C 335/48)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Christian Picart

      Žalovaný: Ministre des finances et des comptes publics

      Předběžné otázky

               1)

               Lze na právo na usazení osob samostatně výdělečně činných, jak je definováno v článcích 1 a 4 dohody ze dne 21. června 1999 a článkem 12 přílohy I této dohody, pohlížet jako na ekvivalent svobody usazování zaručené osobám samostatně výdělečně činným článkem 43 Smlouvy o založení Evropského společenství, nyní článkem 49 Smlouvy o fungování Evropské unie?

               2)

               Za předpokladu, že tomu tak je, je s ohledem na ustanovení článku 16 dohody na místě uplatnit judikaturu vyplývající z rozsudku C-470/04 ze dne 7. září 2006, která je novější než tato dohoda, v případě státního příslušníka členského státu, který přenesl své bydliště do Švýcarska a nadále si jen zachovává podíly ve společnostech řídících se právem tohoto členského státu, které mu dávají určitý vliv na rozhodování těchto společností a umožňují mu určovat jejich činnosti, aniž by tvrdil, že ve Švýcarsku hodlá vykonávat jinou nezávislou činnost než tu, kterou vykonával ve členském státu, jehož byl státním příslušníkem, a která spočívala ve správě těchto podílů?

               3)

               Za předpokladu, že toto právo není ekvivalentem svobody usazování, mělo by být vykládáno stejným způsobem, jakým to učinil Soudní dvůr Evropské unie ve vztahu ke svobodě usazování ve svém rozsudku C-470/04 ze dne 7. září 2006?


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2005 ve věci T-40/03, Julián Murúa Entrena proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek „Julián Murúa Entrena“ — Námitky majitele španělské a mezinárodní slovní ochranné známky MURÚA — Zamítnutí zápisu — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Příjmení)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/14

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 13. července 2005
   ve věci T-40/03, Julián Murúa Entrena proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek „Julián Murúa Entrena“ - Námitky majitele španělské a mezinárodní slovní ochranné známky MURÚA - Zamítnutí zápisu - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Příjmení)
   (2005/C 229/27)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci T-40/03, Julián Murúa Entrena, s bydlištěm v Elciego (Španělsko), zastoupený I. Temiñem Cenicerosem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: I. de Medrano Caballero a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník řízení před Soudem, je Bodegas Murúa, SA, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2002 (věc R 599/1999-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Bodegas Murúa, SA a Juliánem Murúou Entrenou, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wieszniewska-Białecka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 13. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003


title: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. června 2004 ve věci C-445/02 P: Glaverbel SA proti OHIM (Opravný prostředek — Nařízení (ES) č. 40/94 — Ochranná známka Společenství — Motiv použitý na povrchu výrobků — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/17

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 28. června 2004
   ve věci C-445/02 P: Glaverbel SA proti OHIM (1)

   (Opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 40/94 - Ochranná známka Společenství - Motiv použitý na povrchu výrobků - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti)
   (2004/C 228/33)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-445/02 P, Glaverbel SA, se sídlem v Bruselu (Belgie), (advokát: S. Möbus), jejímž předmětem je opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 9. října 2002, Glaverbel v. OHIM (povrch skleněné desky) (T-36/01, Recueil, s. II-3887), směřující ke zrušení tohoto rozsudku, jelikož Soud rozhodl, že první odvolací senát Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1) tím, že přijal své rozhodnutí ze dne 30. listopadu 2000, kterým se zamítá zápis motivu použitého na povrchu skleněných výrobků jako ochranné známky Společenství (věc R 137/2000-1), přičemž druhým účastníkem řízení je: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), (zmocněnci: G. Schneider a R. Thewlis), žalovaný v prvním stupni, Soudní dvůr (pátý senát), ve složení C. Gulmann (zpravodaj), předseda senátu, R. Silva de Lapuerta a J. Makarczyk, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, tajemník: R. Grass, vydal dne 28. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1.

               Opravný prostředek se zamítá.

               2.

               Glaverbel SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


title: Věc C-232/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — Dita Danosa v. LKB Līzings SIA ( Sociální politika — Směrnice 92/85/EHS — Opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň, zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň — Článek 2 písm. a) a článek 10 — Pojem těhotná zaměstnankyně — Zákaz dát výpověď těhotné zaměstnankyni v době od počátku těhotenství až do konce mateřské dovolené — Směrnice 76/207/EHS — Rovné zacházení pro muže a ženy — Člen statutárního orgánu kapitálové společnosti — Vnitrostátní právní předpisy dovolující propustit takového člena bez jakéhokoli omezení )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — Dita Danosa v. LKB Līzings SIA
   (Věc C-232/09) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 92/85/EHS - Opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň, zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Článek 2 písm. a) a článek 10 - Pojem ‚těhotná zaměstnankyně‘ - Zákaz dát výpověď těhotné zaměstnankyni v době od počátku těhotenství až do konce mateřské dovolené - Směrnice 76/207/EHS - Rovné zacházení pro muže a ženy - Člen statutárního orgánu kapitálové společnosti - Vnitrostátní právní předpisy dovolující propustit takového člena bez jakéhokoli omezení)
   2011/C 13/17
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās tiesas Senāts

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Dita Danosa

      Žalovaná: LKB Līzings SIA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad článku 10 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110) — Pojem pracovník — Otázka, zda jsou se směrnicí slučitelné vnitrostátní právní předpisy dovolující propustit členku statutárního orgánu kapitálové společnosti bez jakéhokoli omezení, zvláště pak bez ohledu na její těhotenství

      Výrok

               1)

               Na členku statutárního orgánu kapitálové společnosti, která pro tuto společnost vykonává činnost a je její nedílnou součástí, je nutno pohlížet tak, že má postavení zaměstnankyně pro účely směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS), pokud svou činnost po určitou dobu vykonává pod vedením nebo kontrolou jiného orgánu této společnosti a pokud za tuto činnost pobírá odměnu. Předkládajícímu soudu přísluší provést nezbytné ověření skutkových okolností, aby bylo možné posoudit, zda je tomu tak ve sporu, který mu byl předložen.

               2)

               Článek 10 směrnice 92/85 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou jde v původním řízení a která umožňuje odvolání členky statutárního orgánu kapitálové společnosti bez omezení, pokud má dotyčná osoba postavení „těhotné zaměstnankyně“ ve smyslu této směrnice a pokud rozhodnutí o odvolání, které vůči ní bylo přijato, je založeno hlavně na jejím těhotenství. I kdyby dotyčná členka statutárního orgánu toto postavení neměla, zůstává nicméně skutečností, že se odvolání členky statutárního orgánu vykonávající takovou funkci, jaká je popsána ve věci v původním řízení, z důvodu těhotenství nebo z důvodu založeného hlavně na tomto stavu, může týkat pouze žen, a představuje tedy přímou diskriminaci na základě pohlaví, která je v rozporu s čl. 2 odst. 1 a 7 a čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES ze dne 23. září 2002.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc C-193/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. září 2013 — Evropská komise v. Polská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — DPH — Směrnice 2006/112/ES — Články 306 až 310 — Zvláštní režim pro cestovní kanceláře — Rozdíly mezi jazykovými verzemi — Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim uplatňuje na jiné osoby než cestující — Pojmy „cestující“ a  „zákazník“  “ )

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. září 2013 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-193/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 306 až 310 - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Rozdíly mezi jazykovými verzemi - Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim uplatňuje na jiné osoby než cestující - Pojmy „cestující“ a „zákazník“)
   2013/C 344/04
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika (zástupci: A. Kraińska a A. Kramarczyk, jakož i M. Szpunar a B. Majczyna, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, jakož i J. Očková, zmocněnci), Španělské království (zástupkyně: S. Centeno Huerta, zmocněnkyně), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a J. S. Pilczer, zmocněnci), Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a R. Laires, zmocněnci), Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim zdanění cestovních kanceláří použije na plnění, která cestovní kanceláře uskutečňují ve prospěch jiných osob, než jsou cestující

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Polskou republikou.

               3)

               Česká republika, Španělské království, Francouzská republika, Portugalská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


title: Věc C-77/15: Usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2015 – Soudní dvůr Evropské unie v. Luigi Marcuccio

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/10

         Usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2015 – Soudní dvůr Evropské unie v. Luigi Marcuccio
   (Věc C-77/15) (1)

   (2016/C 078/13)
   Jednací jazyk: italština
   Místopředseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27.4.2015.