title: Věc C-299/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staatssecretaris van Financiën v. Gemeente Vlaardingen ( „Daně — DPH — Zdanitelná plnění — Použití zboží získaného „v rámci podnikání“ pro účely podnikání — Postavení na roveň dodání za protiplnění — Pozemky patřící osobě povinné k dani a přestavěné třetí osobou“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/17

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staatssecretaris van Financiën v. Gemeente Vlaardingen
   (Věc C-299/11) (1)

   (Daně - DPH - Zdanitelná plnění - Použití zboží získaného „v rámci podnikání“ pro účely podnikání - Postavení na roveň dodání za protiplnění - Pozemky patřící osobě povinné k dani a přestavěné třetí osobou)
   2013/C 9/26
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: Gemeente Vlaardingen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad čl. 5 odst. 5 a čl. 5 odst. 7 písm. a) a čl. 11 části A odst. 1 písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Zdanitelná plnění — Použití nemovitého majetku pro účely podnikání — Použití pozemku ve vlastnictví podniku pro činnosti osvobozené od daně, který byl na jeho účet za úplatu přestavěn třetí osobou

      Výrok

   Článek 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, ve spojení s čl. 11 částí A odst. 1 písm. b) této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že použití pozemků osobou povinnou k dani, která je jejich majitelem a která je nechala přestavět třetí osobou, pro účely hospodářské činnosti osvobozené od daně z přidané hodnoty, může podléhat dani z přidané hodnoty, jejímž základem bude součet hodnoty pozemku, na kterém se tato hřiště nacházejí, a nákladů na jejich přestavbu, pokud uvedená osoba povinná k dani ještě nezaplatila daň z přidané hodnoty z této hodnoty a těchto nákladů a za podmínky, že se na dotčené pozemky nevztahuje osvobození stanovené v čl. 13 části B písm. h) uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


title: Věc F-139/11: Žaloba podaná dne 22. prosince 2011 — ZZ v. Komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/25

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-139/11)
   2012/C 65/48
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: Ph.-E. Partsch, E. Raimond, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí generálního ředitele OLAF obsahujícího poslední výzvu k vyslechnutí žalobce v rámci vnitřního šetření a uvádějícího, že konečná zpráva ohledně šetření bude přijata pouze na základě informací, které OLAF jednostranně shromáždí a analyzuje, pokud žalobce této výzvě nevyhoví, jakož i dopisu zamítajícího jeho stížnost.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 28. října 2011;

               —

               zrušit dopis ze dne 2. prosince 2011, kterým se rozhoduje o stížnosti ze dne 21. listopadu 2011;

               —

               přiznat žalobci částku ve výši 6 000 eur jako náhradu škody;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-71/12: Žaloba podaná dne 17. února 2012 — Meskarian v. Rada

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/28

         Žaloba podaná dne 17. února 2012 — Meskarian v. Rada
   (Věc T-71/12)
   2012/C 109/57
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mohammed Reza Meskarian (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy a F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen's Counsel), a R. Blakeley, Barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

               —

               zrušit bod 13 tabulky A přílohy rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP (1) a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 (2) v rozsahu, v němž se týkají žalobce;

               —

               prohlásit čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/CFSP (3) a čl. 16 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 961/2010 (4) za nepoužitelné na žalobce;

               —

               rozhodnout, že zrušení napadených právních aktů má okamžitý účinek bez ohledu na čl. 60 odst. 2 statutu Soudního dvora Evropské unie; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada Evropské unie nemá v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP) pravomoc nařídit v situaci, která je vnitřní záležitostí Evropské unie, zmrazení majetku a zákaz cestování.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že v případě žalobce nejsou splněny předpoklady pro zařazení na seznam podle rozhodnutí Rady 2010/413/CFSP a nařízení Rady (EU) č. 961/2010.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že uložení omezujících opatření vůči žalobci představuje zjevné porušení jeho lidských a základních práv a je v rozporu se zásadou proporcionality.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že omezující opatření vůči žalobci byly žalovanou uloženy v rozporu s jejími procesními povinnostmi a v rozporu s právem žalobce na obhajobu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že pokud bude vyhověno žalobě podané Persia International Bank nebo žalobě Bank Mellat na zrušení jejich zařazení na seznam, pak musí být zrušeno rovněž zařazení žalobce na seznam.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11).

      (3)  Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).

      (4)  Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1).


title: Věc T-79/09: Žaloba podaná dne 20. února 2009 — Francie v. Komise

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/37

         Žaloba podaná dne 20. února 2009 — Francie v. Komise
   (Věc T-79/09)
   2009/C 113/75
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. De Bergues a A..L. Vendrolini, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se touto žalobou domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 7846 konečné ze dne 10. prosince 2008, ve kterém měla Komise za to, že dobrovolné příspěvky vybírané mezioborovými organizacemi od členů zaměstnaneckých svazů, které je zastupují, za účelem financování činností prováděných těmito organizacemi, a které byly prohlášeny za závazné, jsou opatřeními, která tvoří státní podporu ve smyslu článku 87 odst. 1 ES.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje, pokud jde o věc samou, důvod vycházející z:

               —

               porušení pojmu státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES v rozsahu, v němž měla Komise na rozdíl od tvrzení francouzské vlády za to, že tyto povinné dobrovolné příspěvky jsou parafiskálními poplatky, tj. státními příjmy, ačkoliv:

                           —

                           postup uznání mezioborových organizací a postup rozšíření mezioborových smluv nemohou být považovány za prostředky státu k provádění určité předem definované politiky;

                           —

                           vyměřovací základ, výše, účel a použití těchto povinných dobrovolných příspěvků jsou stanoveny mezioborovými organizacemi v jejich smlouvách, aniž by je veřejné orgány mohly jakýmkoliv způsobem ovlivnit;

                           —

                           povinné dobrovolné příspěvky jsou používány výhradně pro financování činností, na které jsou určeny a nejsou nikdy poskytovány k dispozici veřejným orgánům;

                           —

                           plátci obvyklého dobrovolného příspěvku mají nutně užitek z jimi financovaných činnosti a tento příspěvek platí všechny subjekty odvětví, jakožto kupující nebo prodávající dotčeného výrobku.


title: Věc T-49/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Azanta v. EUIPO – Novartis (NIMORAL) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie NIMORAL — Starší slovní ochranná známka Evropské unie NEORAL — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Azanta v. EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (Věc T-49/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie NIMORAL - Starší slovní ochranná známka Evropské unie NEORAL - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 161/36)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Azanta A/S (Hellerup, Dánsko) (zástupce: M. Hoffgaard Rasmussen, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Ivanauskas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Novartis AG (Basilej, Švýcarsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. prosince 2015 (věc R 634/2015-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Novartis a Azanta.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Azanta A/S se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


title: Věc C-119/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 20. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH v. Land Hessen

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/25

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 20. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH v. Land Hessen
   (Věc C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 117, 26.5.2007.


title: Věc C-541/15: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Wuppertal – Německo) – řízení zahájené na návrh Mircey Floriana Freitaga „Řízení o předběžné otázce — Občanství Unie — Článek 21 SFEU — Svoboda pohybovat se a pobývat v členských státech — Občan se státní příslušností členského státu svého bydliště a zároveň členského státu svého narození — Změna příjmení v členském státě narození mimo obvyklý pobyt — Příjmení odpovídající rodnému příjmení — Žádost o zápis tohoto příjmení do matriky členského státu bydliště — Zamítnutí této žádosti z důvodu, že uvedené příjmení nebylo získáno v průběhu obvyklého pobytu — Existence jiných postupů podle vnitrostátního práva vedoucích k uznání téhož příjmení“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Wuppertal – Německo) – řízení zahájené na návrh Mircey Floriana Freitaga
   (Věc C-541/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Občanství Unie - Článek 21 SFEU - Svoboda pohybovat se a pobývat v členských státech - Občan se státní příslušností členského státu svého bydliště a zároveň členského státu svého narození - Změna příjmení v členském státě narození mimo obvyklý pobyt - Příjmení odpovídající rodnému příjmení - Žádost o zápis tohoto příjmení do matriky členského státu bydliště - Zamítnutí této žádosti z důvodu, že uvedené příjmení nebylo získáno v průběhu obvyklého pobytu - Existence jiných postupů podle vnitrostátního práva vedoucích k uznání téhož příjmení“)
   (2017/C 249/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Wuppertal

      Účastník původního řízení

   Mircea Florian Freitag

      Výrok

   Článek 21 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby matriční úřad jednoho členského státu odmítl uznat a zapsat do matriky příjmení legálně získané státním příslušníkem tohoto členského státu v jiném členském státě, jehož je rovněž státním příslušníkem, a odpovídající jeho rodnému příjmení, a to na základě ustanovení vnitrostátního práva, které možnost domoci se takového zápisu prohlášením učiněným před matričním úřadem podmiňuje splněním požadavku, aby toto příjmení bylo získáno v průběhu obvyklého pobytu v tomto jiném členském státě, ledaže ve vnitrostátním právu existují jiná ustanovení skutečně umožňující uznání tohoto příjmení.

      (1)  Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


title: Věc C-11/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Nizozemsko) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost v. Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie ( „Společná zemědělská politika — Integrovaný administrativní a kontrolní systém — Snížení nebo vyloučení z plateb v případě nedodržení pravidel podmíněnosti — Odpovědnost za jednání jiné osoby“ )

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/10

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Nizozemsko) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost v. Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (Věc C-11/12) (1)

   (Společná zemědělská politika - Integrovaný administrativní a kontrolní systém - Snížení nebo vyloučení z plateb v případě nedodržení pravidel podmíněnosti - Odpovědnost za jednání jiné osoby)
   2013/C 38/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Žalovaný: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Výklad čl. 23 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16) — Integrovaný administrativní a kontrolní systém — Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti — Zemědělec, který si zemědělskou půdu pronajal od třetí osoby a souhlasil s přechodným hnojením této půdy uvedenou třetí osobou — Nesplnění povinných požadavků na hospodaření toto třetí osobou

      Výrok

   Článek 23 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003, musí být vykládán v tom smyslu, že nedodržení pravidel podmíněnosti osobou, na kterou je zemědělská půda převáděna nebo od které je zemědělská půda převáděna, jež má za následek snížení celkové výše přímých plateb nebo vyloučení, musí být v plném rozsahu přičítáno zemědělci, který předložil žádost o podporu.

      (1)  Úř. věst. C 98, 31.3.2011.


title: Věc C-70/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. února 2013 Getty Images (US), Inc. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 21. listopadu 2012 ve věci T-338/11, Getty Images (US), Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. února 2013 Getty Images (US), Inc. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 21. listopadu 2012 ve věci T-338/11, Getty Images (US), Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Getty Images (US), Inc. (zástupce: P. Olson, advokat)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítlo odvolání podané Getty Images proti rozhodnutí průzkumového referenta OHIM ze dne 2. srpna 2010;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři kasační důvody: i) porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství (1), ii) porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) a iii) porušení zásady rovného zacházení.
   Podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nelze ochrannou známku zapsat, pokud postrádá „rozlišovací způsobilost“. K odpadnutí důvodů pro zamítnutí podle uvedeného článku postačuje minimální stupeň rozlišovací způsobilosti. Skutečnost, že totožná ochranná známka pro totožné či podobné výrobky nebo služby byla dvakrát považována za známku, která má požadovanou rozlišovací způsobilost, vede v tomto případě k velmi silné domněnce, že PHOTOS.COM má nezbytný stupeň rozlišovací způsobilosti. Pouhá skutečnost, že každý z prvků posuzovaných samostatně nemá rozlišovací způsobilost, neznamená, že jejich kombinace nemá rozlišovací způsobilost. Jakožto kombinace prvků PHOTOS +.COM má ochranná známka význam, který je nezávislý na jednotlivých významech těchto prvků. Relevantní veřejnost jasně chápe, že se jedná o obchodní název domény. Doménová jména jsou ze své podstaty jedinečná. Doména PHOTOS.COM jako taková ukazuje spotřebiteli jedinečný původ výrobků a služeb, který je odlišný od ostatních zdrojů výrobků a služeb s odlišným názvem. Tímto způsobem plní doména účel ochranné známky a splňuje podmínky čl. 7 odst. 1 písm. b) pro rozlišovací způsobilost.
   Veřejný zájem, který má být zohledněn při aplikaci čl. 7 odst. 1 písm. b), spočívá v přezkumu, zda ochranná známka je způsobilá zajistit spotřebiteli identitu původu výrobků nebo služeb tím, že mu umožní bez jakékoli možnosti záměny odlišit službu od jiných služeb, které mají jiný původ. Je nesporné, že každý název domény je jedinečný a že doménový název končící na.com značí obchodní internetovou stránku. V bodě 22 napadeného rozhodnutí Tribunál uznal, že relevantní veřejnost okamžitě rozpozná, že prvek.com odkazuje na obchodní internetové stránky. Tribunál se dopustil pochybení, když nezohlednil skutečnost, že doménové jméno velmi dobře umožňuje spotřebiteli odlišit výrobky nebo služby navrhovatelky od jejích konkurentů. Veřejný zájem na ochraně spotřebitele je podle navrhovatelky naplněn a nedochází k porušení čl. 7 odst. 1 písm. b).
   Pokud jde o čl. 7 odst. 1 písm. c), Tribunál se rozhodl, že se touto otázkou nebude zabývat. K jeho porušení nicméně nedochází, jelikož veřejným zájmem podle tohoto ustanovení je ochrana konkurentů navrhovatelky, přičemž žádný z nich není zápisem dotčen, protože se jedná o doménové jméno patřící navrhovatelce. Ochranná známka nemá ani objektivně popisný charakter, pokud jde o výrobky a služby.
   Zásada rovného zacházení vyžaduje, aby byl OHIM při posuzování stejných přihlášek ochranných známek vázán svými dřívějšími rozhodnutími, pokud neexistují žádné důkazy, že starší ochranné známky byly zapsány chybně. Tato zásada od soudu vyžaduje, aby zrušil závěr, k němuž dospěl OHIM, že PHOTOS.COM nebyl způsobilý k zápisu. Tribunál uvedl, že tyto zásady musí být vyváženy „dodržením legality“ a že přihlašovatelé ochranné známky se nemohou spoléhat na to, že dřívější rozhodnutí zajistí shodné rozhodnutí, protože dřívější rozhodnutí bylo „možná protiprávním aktem přijatým ve prospěch jiné osoby“; Tribunál proto rozhodl, že se „takové posouzení musí provést v každém individuálním případě“ (bod 69 napadeného rozhodnutí).
   Zásada rovného zacházeni je v rozporu se zásadou legality. Od vydání rozhodnutí ve věci STREAMSERVE (viz rozsudek ze dne 27. února 2002, věc T-106/00, Streamserve v. OHIM) byla prosazena zásada legality. To vedlo k právní nejistotě a řadě odvolání. Vzhledem k této zkušenosti je třeba zásadě rovného zacházení věnovat větší pozornost. Referenti OHIM mají povinnost jednat konzistentně, používat jednotné normy, identifikovat podobné případy a vyřizovat je podobně. V případě, že se přihlašovatelé ochranné známky odvolávají na dřívější zápisy ochranných známek, nemohou referenti OHIM jednoduše odkázat na rozsudek STREAMSERVE a nezohlednit základní zásadu rovného zacházení. Namísto zásady legality, podle které jsou starší zápisy výslovně považovány za chybné, je mnohem jednodušší vycházet z řádného zápisu starších ochranných známek. V žádném jiném případě není nutnost použití zásady rovného zacházení jednoznačnější jako zde, kdy jsou ochranné známky a výrobky totožné.
   Závěrem navrhovatelka uvádí, že ochranná známka PHOTOS.COM má pro své výrobky a služby stejnou rozlišovací způsobilost jako obě dříve zapsané ochranné známky. Ochranná známka pro tyto výrobky a služby by měla být zapsána ze stejných důvodů jako starší ochranné známky, což vyžaduje zásada rovného zacházení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1.


title: Věc C-393/07: Žaloba podaná dne 9. srpna 2007 – Italská republika v. Evropský parlament

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/18

         Žaloba podaná dne 9. srpna 2007 – Italská republika v. Evropský parlament
   (Věc C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007 P6_TA-PROV(2007)0209, doručené 28. května 2007, o ověření mandátu pana Beniaminiho Donniciho,

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žaloba vychází z pěti žalobních důvodů.

      Prvním žalobním důvodem se italská vláda dovolává porušení právní normy s odkazem na články 6 (původně 4), 8 (původně 7), 12 (původně 11), 13 (původně 12) rozhodnutí 76/787/ESUO, EHS, Euratom obsahující Akt o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách ze dne 20. září 1976 (Akt z roku 1976) ve znění posledního rozhodnutí 2002/772/ES/Euratom (1) ze dne 25. června 2002, a s odkazem na článek 6 EU. Evropský parlament na svém zasedání o ověření mandátů poslanců nemůže totiž ověřit legitimitu vnitrostátních voleb a musí pouze zaznamenat výsledky voleb, které jsou vyhlášené v souladu s pravidly. Zákaz povinných šetření a zákaz imperativního mandátu poslance zakotvené v článku 6 Aktu z 1976 nemá žádnou souvislost s výslovným vzdáním se práva kandidátem, který nebyl zvolen, nastoupit namísto zvoleného kandidáta, který přestal vykonávat svůj mandát.

      Druhým žalobním důvodem se italská vláda dovolává porušení právní normy s odkazem na článek 2 rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 28. září 2005, kterým se přijímá Statut poslanců Evropského parlamentu (2005/684/ES, Euratom (2)). Tato ustanovení totiž nabývají účinnosti počínaje volebním obdobím 2009 a vztahují se tedy pouze na poslance vykonávající poslanecký mandát, a z tohoto důvodu nejsou relevantní, pokud jde o posouzení vzdání se práva kandidátem, který nebyl zvolen, nastoupit namísto zvoleného kandidáta, který přestal vykonávat svůj mandát.

      Třetím žalobním důvodem se italská vláda dovolává porušení právní normy s odkazem na článek 199 ES a na články 3 a 4 vnitřního řádu Evropského parlamentu. Tato ustanovení upravují pouze vnitřní postupy Parlamentu, který zasedá, mimo jiné například ověření mandátu, z čehož nelze vyvodit pravomoc přezkoumat to, zda vnitrostátní volby proběhly v souladu s právem ani pravomoc posoudit vzdání se práva kandidátem, který nebyl zvolen, nastoupit namísto zvoleného kandidáta, který přestal vykonávat svůj mandát.

      Čtvrtým žalobním důvodem se italská vláda dovolává porušení právní normy s odkazem na články 6 EU, 10 ES a 230 ES. Evropský parlament nemohl neuplatnit rozhodnutí italské Státní rady, které nabylo platnosti a kterým bylo rozhodnuto o legitimnosti volby pana Donniciho. Evropský parlament měl tedy napadnout toto rozhodnutí formou opravného prostředku, který podává třetí osoba. V každém případě rozhodnutí Evropského parlamentu je ve zjevném rozporu se všeobecnou zásadou společnou všem členským státům, která se týká autority rei iudicatae.

      Pátým žalobním důvodem se italská vláda dovolává nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí. Uvedené rozhodnutí neuvádí skutkové okolnosti, na jejichž základě Evropský parlament došel k závěru, že vzdání se práva panem Occhetom nastoupit namísto pana Di Pietro, nebylo svobodně učiněným právním úkonem.

      (1)  Úř. věst. L 283, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 137.

      (2)  Úř. věst. L 262, s. 1.


title: Věc T-210/07: Žaloba podaná dne 11. června 2007 – RSA Security Ireland v. Komise

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/39

         Žaloba podaná dne 11. června 2007 – RSA Security Ireland v. Komise
   (Věc T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Irsko) (zástupci: S. Daly, solicitor, a B. Conway, barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise sdělené žalobkyni dne 30. března 2007 irskou celní a daňovou správou (Revenue Commissioners), jelikož toto rozhodnutí nezařazuje výrobek žalobkyně pro účely sazebního zařazení zboží do kombinované nomenklatury podle objektivních znaků a vlastností výrobku;

               —

               rozhodnout, že celní klasifikace výrobku má být určena podle vlastních charakteristických znaků výrobku, který je svou povahou zařízením pro automatické zpracování dat, a měl by tedy být zařazen do kapitoly 8471 kombinované nomenklatury; nebo podpůrně

               —

               rozhodnout, že výrobek má být zařazen podle jeho základního charakteristického znaku jako počítací stroj nebo zařízení do kapitoly 8470 kombinované nomenklatury;

               —

               rozhodnout, že v souladu s přijatými pravidly pro zařazení zboží pro celní účely Společenství není základním charakteristickým znakem výrobku znak bezpečnostního zařízení nebo prostředku přístupu k záznamům bez ohledu na to, zda jsou záznamy uloženy v zařízení pro automatické zpracování dat nebo jinak;

               —

               uložit vrácení cla, které bylo žalobkyní zaplaceno v souvislosti s dovozem výrobku do Společenství od vstupu rozhodnutí Komise v platnost, spolu s příslušenstvím žalobkyni.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise, o kterém byla žalobkyně informována elektronickou poštou doručenou dne 30. března 2007 irskou celní a daňovou správou (Revenue Commissioners) v odpovědi na žádost o závaznou informaci o sazebním zařazení zboží podanou žalobkyní v souvislosti s bezpečnostním zařízením, které lze připojit k zařízení pro automatické zpracování dat a které se nazývá „SID 800 Product“.
   Žalobkyně uplatňuje, že rozhodnutí sdělené v první řadě irské celní a daňové správě (Revenue Commissioners) a tedy i jí samotné nezařadilo výrobek žalobkyně podle jeho objektivních znaků a vlastností a určilo sazební zařazení zboží způsobem, který představuje základní právní omyl.
   Žalobkyně dále uplatňuje, že správným sazebním zařazením výrobku podle jeho základních charakteristických znaků by mělo být jeho zařazení jako jednotka k zařízení pro automatické zpracování dat do kapitoly 8471 celního kodexu Společenství (1), jelikož výrobek splňuje požadavky poznámky 5 odst. B) ke kapitole 8471 pro takové zařazení, nebo je sám o sobě zařízením pro automatické zpracování dat.
   Podpůrně žalobkyně tvrdí, že správným sazebním zařazením výrobku podle jeho objektivních znaků je zařazení jako počítací stroj nebo zařízení do kapitoly 8470 celního kodexu Společenství.
   Konečně, žalobkyně uplatňuje, že jednání Komise, když se zabývala její žádostí o závaznou informaci o sazebním zařazení výrobku na základě charakteristických znaků výrobku jako jednotky k zařízení pro automatické zpracování dat, představuje porušení práva na obhajobu a zneužití pravomoci.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307)


title: Věc C-639/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. prosince 2016 Foodcare sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 5. října 2016 ve věci T-456/15, Foodcare sp. z o.o. v. EUIPO

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. prosince 2016 Foodcare sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 5. října 2016 ve věci T-456/15, Foodcare sp. z o.o. v. EUIPO
   (Věc C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Foodcare sp. z o.o. (zástupkyně: M. Żabińska, radca prawny)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Dariusz Michalczewski
   Usnesením ze dne 11. května 2017 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc T-123/09: Žaloba podaná dne 28. března 2009 — Ryanair v. Komise

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/45

         Žaloba podaná dne 28. března 2009 — Ryanair v. Komise
   (Věc T-123/09)
   2009/C 141/96
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: E. Vahida a I-G. Metaxas-Maragkidis, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit v souladu s články 230 ES a 231 ES, že část rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. listopadu 2008 ve věci státní podpory C26/2008 (půjčka ve výši 300 milionů eur poskytnutá společnosti Alitalia S.p.A.) je neplatná v rozsahu, v němž nástupnické společnosti společnosti Alitalia neukládá povinnost navrátit předmětnou podporu a poskytuje Itálii dodatečnou lhůtu k provedení jejího rozhodnutí;

               —

               určit v souladu s články 230 ES a 231 ES, že celé rozhodnutí ze dne 12. listopadu 2008 ve věci státní podpory C510/2008 (prodej aktiv společnosti Alitalia S.p.A.) je neplatné;

               —

               uložit Komisi povinnost nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené žalobkyní; a

               —

               přijmout jakékoliv jiné opatření, které Soud bude považovat za vhodné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně zpochybňuje legalitu dvou rozhodnutí Komise ze dne 12. listopadu 2008 ve věci státní podpory C26/2008 ohledně půjčky ve výši 300 milionů eur poskytnuté společnosti Alitalia, oznámené v dokumentu pod číslem K(2008)6743 (1) a N510/2008 č. K(2008)6745 v konečném znění týkajícím se postupu při prodeji aktiv společnosti Alitalia, v rozsahu, v němž konstatuje, že uvedený postup nepředstavoval státní podporu za předpokladu, že italské orgány splnily některé závazky.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí následující žalobní důvody:
   Pokud jde o první sporné rozhodnutí, žalobkyně tvrdí, že je částečně neplatné, protože nástupnické společnosti Alitalia neukládá povinnost navrátit předmětnou podporu a poskytuje Itálii dodatečnou lhůtu pro vrácení půjčky.
   Pokud jde o druhé sporné rozhodnutí, žalobkyně tvrdí, že tím, že Komise ani přes existenci závažných problémů nezahájila formální vyšetřovací řízení, vydala neúplné a nedostatečné rozhodnutí a porušila procesní práva žalobce podle článku 88 odst. 2 ES. Kromě toho žalobkyně tvrdí, že Komise neměla po pouhém předběžném zkoumání pravomoc k přijetí podmíněného rozhodnutí o neexistenci podpory. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise nezkoumala všechny příslušené aspekty opatření a jejich souvislosti. Podle žalobkyně Komise zejména nezkoumala, zda mimořádný postup italských správních orgánů nepředstavoval sám o sobě poskytnutí podpory a zda italská vláda nemanipulovala s právními předpisy ve prospěch záměru společnosti Compagnia Aerea Italiana.
   Dále, žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že nezohlednila možné alternativy k prodeji aktiv společnosti Alitalia, jako jsou soudem nařízená likvidace nebo vypořádání podílů. Žalobkyně dále tvrdí, že na prodej aktiv společnosti Alitalia Komise nepoužila zásadu investora v tržním hospodářství, a to zejména v tom směru, že neposoudila vliv výslovně vyjádřené podmínky kontinuity služeb a implicitní podmínky italského původu kupce části společnosti Alitalia zabývající se osobní dopravou že neshledala, že postup při prodeji aktiv společnosti Alitalia byl zjevně nepřiměřený, neposoudila skutečnou cenu nabízenou společností CAI a že neurčila kritéria pro stanovení tržní ceny aktiv společnosti Alitalia.
   Kromě toho žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně označila stranu, která musí vrátit půjčku, kterou by měla být CAI, vzhledem ke vztahu kontinuity mezi Compagnia Aerea Italiana a společností Alitalia. Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění.

      (1)  Úř. věst. 2009 L 52, s. 3


title: Věc C-492/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Baden-Württemberg ze dne 14. října 2004 ve věci Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (dříve Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendigen

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Baden-Württemberg ze dne 14. října 2004 ve věci Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (dříve Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendigen
   (Věc C-492/04)
   (2005/C 31/21)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Baden-Württemberg ze dne 14. října 2004 ve věci Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (dříve Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendigen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 1. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Finanzgericht Baden-Württemberg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Musí být čl. 57 odst. 1 Smlouvy o ES vykládán tak, že se u omezení pohybu kapitálu vůči třetím zemím, která „existují“ ke dni 31. prosince 1993, má jednat o taková omezení, ohledně kterých je k tomuto rozhodnému dni legislativní proces u vnitrostátního zákonodárce již ukončen, nebo o taková, která podle vnitrostátních právních předpisů jsou již v rozhodný den použitelná na uskutečněné skutkové stavy?

               2)

               Musí být čl. 56 odst. 1 ve spojení s článkem 58 Smlouvy o ES vykládán tak, že se jím zakazuje částečné zdanění platby úroků kapitálové společnosti usazené v členském státě věřiteli ve třetí zemi, který je zároveň společníkem kapitálové společnosti, jakožto vyplacených podílů na zisku, neboť se přitom jedná o svévolnou diskriminaci nebo o skryté omezování volného pohybu kapitálu mezi členským státem a třetí zemí?


title: Věc T-72/05: Žaloba podaná dne 17. února 2005 Deutsche Telekom AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/23

         Žaloba podaná dne 17. února 2005 Deutsche Telekom AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-72/05)
   (2005/C 115/45)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. února 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Deutsche Telekom AG, se sídlem v Bonnu (Německo), zastoupenou J.-C. Gaedertzem a D. R. Marschollekem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 15. prosince 2004;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „Telekom Global Net“ pro výrobky a služby tříd 9, 16, 35, 36, 38, 39, 41 a 42 (elektrické přístroje, tiskařské výrobky, reklama, finanční poradenství a poradenství v oblasti nemovitostí, telekomunikace, doprava a skladování, vzdělávání, tvorba počítačových programů pro zpracování dat …) – přihláška č. 2 168 169.

               Rozhodnutí průzkumového oddělení:

               Zamítnutí přihlášky ochranné známky pro téměř všechny výrobky a služby tříd 9, 38 a 42.

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání.

               Dovolávané žalobní důvody:

                           —

                           Přihlašovaná ochranná známka nevykazuje, pokud jde o zboží a výrobky tříd 9, 38 a 42 žádnou popisnou povahu ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94.

                           —

                           Přihlašovaná ochranná známka má dostatečnou rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94.


title: Věc C-18/09: Žaloba podaná dne 14. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/27

         Žaloba podaná dne 14. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Simonsson a L. Lozano Palacios, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že ponechalo v platnosti zákon č. 48/2003 ze dne 26. listopadu 2003 o hospodářském režimu a o poskytování služeb přístavů ve veřejném zájmu, zejména čl. 24 odst. 5 a čl. 27 odst. 1, 2 a 4 uvedeného zákona, které stanoví systém slev a osvobození od přístavních poplatků, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z práva Společenství (1), a zejména z článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Španělská právní úprava stanoví řadu slev a osvobození od přístavních poplatků. Uvedené slevy a osvobození jsou stanovené v závislosti na přístavu původu a cílovém přístavu lodí. V důsledku těchto slev a osvobození se výhodnější sazby vztahují zaprvé na dopravu mezi španělskými souostrovími nebo na dopravu do enkláv Ceuta a Melilla, zadruhé na dopravu mezi uvedenými přístavy a přístavy v Evropské unii a zatřetí na dopravu mezi přístavy v Evropské unii. Komise má za to, že taková právní úprava je diskriminační.
   Španělské království, které se odvolává na zvláštní zeměpisnou polohu uvedených přístavů, neodůvodnilo potřebu ani přiměřenost daného opatření. Navzdory tomu, že se Španělské království zavázalo změnit spornou právní úpravu, nebyla Komise informována o přijetí jakéhokoli zákona, který by ukončil daný protiprávní stav.

      (1)  Úř. věst. L 378, s. 1; Zvl. vyd 06/01, s. 174.


title: Věc C-181/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalsko) – Deutsche Lufthansa AG v. Ana – Aeroportos de Portugal, S.A. (Letecká doprava — Letiště — Pozemní odbavování — Vybírání poplatku za pozemní správu a dozor)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalsko) – Deutsche Lufthansa AG v. Ana – Aeroportos de Portugal, S.A.
   (Věc C-181/06) (1)

   (Letecká doprava - Letiště - Pozemní odbavování - Vybírání poplatku za pozemní správu a dozor)
   (2007/C 199/18)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předkládající soud
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

      Žalovaná: Ana – Aeroportos de Portugal, S.A.
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Administrativo e Fiscal – Výklad čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství (Úř. věst. L 272, s. 36) – Přístup na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství – Vybírání poplatku za přístup na trh služeb pozemní správy a dozoru
   Výrok
   Právo Společenství brání takové vnitrostátní právní úpravě, jakou je právní úprava stanovená v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999 a čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999, ledaže poplatek za pozemní správu a dozor stanovený touto právní úpravou je hrazen jako protiplnění za všechny nebo část služeb uvedených v bodě 1 přílohy směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství a nepředstavuje druhé zpoplatnění služeb, za které už byl vybrán jiný poplatek nebo daň. Pokud se na základě přezkoumání provedených předkládajícím soudem prokáže, že poplatek, o který se jedná v původním řízení, představuje poplatek za přístup k letištním zařízením, přísluší tomuto soudu ověřit, zda dotčený poplatek odpovídá kritériím relevantnosti, objektivnosti, průhlednosti a nediskriminace, jak jsou stanovena v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


title: Věc C-601/14: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. října 2016 – Evropská komise v. Italská republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/80/ES — Článek 12 odst. 2 — Vnitrostátní systémy pro odškodnění obětí úmyslných násilných trestných činů zaručující spravedlivé a přiměřené odškodnění — Vnitrostátní systém nezahrnující všechny úmyslné násilné trestné činy spáchané na území státu“

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. října 2016 – Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-601/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/80/ES - Článek 12 odst. 2 - Vnitrostátní systémy pro odškodnění obětí úmyslných násilných trestných činů zaručující spravedlivé a přiměřené odškodnění - Vnitrostátní systém nezahrnující všechny úmyslné násilné trestné činy spáchané na území státu“)
   (2016/C 462/02)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Traversa et F. Moro, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s G. Palatiellem a E. De Bonisem, avvocati dello Stato)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Rada Evropské unie (zástupci: E. Moro, M. Chavrier a K. Pleśniak, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná k tomu, aby byl v přeshraničních situacích zajištěn systém odškodnění obětí všech úmyslných násilných trestných činů spáchaných na jejím území, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodňování obětí trestných činů.

               2)

               Italská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


title: Věc T-496/14: Žaloba podaná dne 26. června 2014 – Berry Investments v. Rada

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/53

         Žaloba podaná dne 26. června 2014 – Berry Investments v. Rada
   (Věc T-496/14)
   2014/C 292/65
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Libérie) (zástupci: B. Christianos a S. Paliou, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil žalované zaplatit žalobkyni částku 4 36  357,19 eur jako náhradu za škodu způsobenou žalobkyni protiprávními akty žalované, spolu s úroky ode dne, kdy byla žalobkyně neoprávněně zbavena svých vkladů (29/03/2013) až do dne přijetí rozsudku v této věci, jakož i úroky z prodlení ode dne přijetí rozsudku v tomto sporu až do úplného zaplacení,

               —

               podpůrně uložil žalované zaplatit žalobkyni 4/5 výše uvedené částky, tedy částku 3 49  085,75 eur jako náhradu za škodu způsobenou žalobkyni protiprávními akty žalované, spolu s úroky ode dne, kdy byla žalobkyně neoprávněně zbavena svých vkladů (29/03/2013) až do dne přijetí rozsudku v této věci, jakož i úroky z prodlení ode dne přijetí rozsudku v tomto sporu až do úplného zaplacení,

               —

               dále podpůrně uložil žalované, aby žalobkyni zaplatila částku, kterou určí Tribunál, jako náhradu za škodu způsobenou žalobkyni protiprávními akty žalované,

               —

               uložil žalované zaplatit žalobkyni částku 50  000 eur jako náhradu za nemajetkovou škodu způsobenou žalobkyni porušením zásady rovného zacházení,

               —

               uložil žalované zaplatit žalobkyni částku 50  000 eur jako náhradu za nemajetkovou škodu způsobenou žalobkyni porušením práva na účinnou soudní ochranu a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou podanou na základě čl. 340 druhého pododstavce SFEU žádá žalobkyně od Tribunálu, který je příslušný na základě článku 268 SFEU, náhradu škody, která jí byla způsobena z důvodu protiprávního jednání žalované.
   Žalobkyně tvrdí, že uvedená škoda vznikla, když žalovaná ultra vires a v rozporu se sekundárním právem EU a obecnými zásadami unijního práva uložila a následně způsobila snížení bankovních vkladů žalobkyně v Popular Bank Public Co Ltd. (Laiki Τrapeza) na Kypru a v každém případě k tomu přispěla.
   Žalobkyně konkrétně tvrdí, že se žalovaná dopustila těchto porušení základních práv a obecných zásad unijního práva:

               —

               zaprvé, porušení práva na vlastnictví,

               —

               zadruhé, porušení zásady rovného zacházení, a

               —

               zatřetí, porušení práva na soudní ochranu a zásady právní jistoty,

               —

               žalobkyně tvrdí, že podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti žalované, jak jsou upraveny v judikatuře, jsou pro účely jejího odškodnění splněny.


title: Rozsudek Soudu ze dne 22. listopadu 2012 ve věci E-17/11 – Aresbank SA v. Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úřad pro finanční dohled) a Island (Směrnice 94/19/ES – Směrnice 2000/12/ES – Směrnice 2006/48/ES – Přípustnost – Vnitrostátní právní předpisy, jimiž jsou přijata ustanovení práva EHP pro účely regulace čistě interních situací – Pojem vkladu – Mezibankovní půjčky – Vzájemné uznávání povolení ohledně přístupu k činnosti úvěrových institucí a ohledně výkonu této činnosti – Použitelnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP)

text:
               14.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 75/13

         ROZSUDEK SOUDU
   ze dne 22. listopadu 2012
   ve věci E-17/11
   Aresbank SA v. Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úřad pro finanční dohled) a Island
   (Směrnice 94/19/ES – Směrnice 2000/12/ES – Směrnice 2006/48/ES – Přípustnost – Vnitrostátní právní předpisy, jimiž jsou přijata ustanovení práva EHP pro účely regulace čistě interních situací – Pojem vkladu – Mezibankovní půjčky – Vzájemné uznávání povolení ohledně přístupu k činnosti úvěrových institucí a ohledně výkonu této činnosti – Použitelnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP)
   2013/C 75/07
   Ve věci E-17/11 Aresbank SA v. Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úřad pro finanční dohled) a Island – ŽÁDOST o stanovisko Soudního dvora podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, předložená soudem Hæstiréttur Íslands (Nejvyšší soud Islandu) ohledně výkladu pojmu „vklad“ podle čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 94/19/ES o systémech pojištění vkladů – Soud ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson vynesl dne 22. listopadu 2012 rozsudek, jehož výrok zní:

               1)

               Ustanovení čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 94/19/ES o systémech pojištění vkladů je nutno vykládat v tom smyslu, že za vklad ve smyslu tohoto ustanovení je nutno považovat prostředky, jež úvěrová instituce poskytující úvěr poskytuje úvěrové instituci přijímající úvěr a jež musí být splaceny k předem určenému datu, společně s úroky, které byly speciálně sjednány. Uvedené platí i přesto, že tyto prostředky nejsou uloženy na speciální účet na jméno úvěrové instituce poskytující úvěr, že úvěrová instituce přijímající úvěr nevydala žádné zvláštní dokumenty, které by zaznamenávaly přijetí těchto prostředků, nezaplatila pojistné ve vztahu k těmto prostředkům záručnímu fondu pro vkladatele a investory a dotyčné prostředky nejsou u banky přijímající úvěr zaúčtovány jako vklad.
               Tyto prostředky převedené z jedné úvěrové instituce na druhou však v souladu se smlouvou o půjčce představují vklady, na něž se nevztahují systémy pojištění upravené směrnicí 94/19/ES. Tyto prostředky tedy nezakládají nárok na výplatu náhrady podle uvedené směrnice. Lze tak rozlišovat mezi funkční definicí vkladů zakládajících nárok podle směrnice 94/19/ES, která vychází z ustanovení čl. 1 odst. 1 vykládaného s ohledem na článek 2, a definicí technickou, která zahrnuje rovněž vklady, na něž se nevztahují systémy pojištění upravené směrnicí 94/19/ES, a jež tedy nezakládají nárok na výplatu náhrady. Je věcí vnitrostátního soudu, aby určil, zdali je podle vnitrostátních právních předpisů pro účely stávajícího případu nutno uplatnit technickou, nebo funkční definici vkladu.

               2)

               Pro účely určení, zdali půjčka mezi dvěma úvěrovými institucemi v EHP je vkladem ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 94/19/ES, nemá žádný význam, že stát, kde banka přijímající úvěr má své sídlo, využil povolení podle čl. 7 odst. 2 směrnice 94/19/ES k vynětí vkladů finančních institucí z pojištění vkladů.

               3)

               Má-li úvěrová instituce poskytující úvěr na mezibankovním trhu povolení k přijímání vkladů od veřejnosti, nemá z hlediska posouzení mezibankovní půjčky, kterou tato instituce poskytne jiné úvěrové instituci, jakožto vkladu ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 94/19/ES žádný význam, že tato instituce takové vklady nepřijímá, ale financuje své operace z prostředků svého vlastníka a z vydávání finančních nástrojů, přičemž tyto peníze následně opět půjčuje na mezibankovním trhu; uvedené neplatí, jestliže příslušný orgán odejme této instituci její povolení ohledně přístupu k činnosti úvěrové instituce a ohledně výkonu této činnosti.


title: Věc T-346/14: Žaloba podaná dne 14. května 2014 – Janukovyč v. Rada

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/37

         Žaloba podaná dne 14. května 2014 – Janukovyč v. Rada
   (Věc T-346/14)
   2014/C 253/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Viktor Fedorovyč Janukovyč (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: T. Beazley, QC)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 26), ve znění prováděcího rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP (Úř. věst. L 111, s. 91), a nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 1), ve znění nařízení Rady (EU) č. 381/2014 ze dne 14. dubna 2014 (Úř. věst. L 111, s. 33) v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uplatňuje žalobce sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že Rada Evropské unie (dále jen „Rada“) nezaložila přijaté rozhodnutí a nařízení na vhodném právním základě. Argumenty vznesené na podporu tohoto žalobního důvodu uvádějí, a) že rozhodnutí nesplňuje podmínky umožňující Radě vycházet při jeho přijetí z článku 29 SEU, tedy mimo jiné, že i) Rada výslovně zmínila cíle (upevnění právního státu a dodržování lidských práv na Ukrajině), které v žádném případě nemohla uplatnit, přičemž současně uvedla důvody pro určení osob a subjektů (spojené se zneužitím ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonným převodem do zahraničí, což žalobce zpochybňuje), které nebyly slučitelné s tvrzenými nebo jakýmkoliv jinými relevantními cíli článku 21 SEU; ii) rozhodnutí a nařízení jsou v rozporu s dalšími relevantními cíli uvedenými v článku 21, jelikož opomínají „upevňovat a podporovat demokracii, [jakož i] zásady mezinárodního práva“, zejména nesprávným tvrzením, představujícím základ následného jednání, že žalobce, legitimní a demokraticky zvolený prezident Ukrajiny, je „bývalým prezidentem“, v rozporu s ukrajinským a mezinárodním právem, a podporou tzv. „prozatímního prezidenta a vlády“, kteří nebyli zákonně a demokraticky zvoleni a kteří při přebírání těchto pravomocí, někdy i s použitím nezákonného nátlaku, porušili zásady právního státu, demokratické zásady a mezinárodní právo; b) podmínky použití článku 215 SFEU nebyly splněny, jelikož neexistovalo žádné platné rozhodnutí podle hlavy V kapitoly 2 SEU; c) neexistuje dostatečná souvislost k tomu, aby mohl být vůči žalobci uplatněn článek 215 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zneužití pravomoci. Skutečným cílem Rady při přijímání rozhodnutí (a tedy i nařízení) byl v podstatě pokus o navázání dobrých vztahů s údajným ukrajinským „přechodným režimem“, aby Ukrajina mohla navázat užší vztahy s Evropskou unií (když toto sblížení předtím demokraticky zvolený ukrajinský prezident a jeho vláda odmítli); v žádném případě se nejedná o odůvodnění uvedené v rozhodnutí a v nařízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada sporné rozhodnutí a nařízení neodůvodnila. Důvody, na základě nichž byl v rozhodnutí a v nařízení žalobce označen, jsou (mimo to, že jsou chybné) čistě formální, nevhodné a nedostatečně konkrétní.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že žalobce nesplňuje kritéria požadovaná k tomu, aby mohl být v relevantním období označen. Rada mimo jiné opomenula předložit relevantní informace, ale pokud je žalobci známo, a) nebyl v daném období označen některým soudním orgánem nebo jiným příslušným orgánem jako osoba odpovědná za zneužití ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonný převod do zahraničí, a b) neprobíhalo vůči němu v daném období na Ukrajině trestní řízení týkající se protiprávních jednání souvisejících se zneužitím ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonným převodem mimo Ukrajinu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že na žalobce uplatnila sporná opatření. Mimo jiné, Rada každopádně nedisponovala žádným „konkrétním“ důkazem, který by prokazoval „věcnou správnost“ tvrzení vznesených proti žalobci, a nesprávně vycházela z tvrzení nezákonného tzv. „přechodného režimu“, který se snažil o uchvácení moci a který měl zjevný zájem formulovat taková tvrzení k nelegitimním účelům.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že bylo porušeno právo žalobce na obhajobu nebo že mu byla odmítnuta účinná soudní ochrana. Rada mimo jiné nepředložila žalobci žádný dostatečně konkrétní důvod, zejména pak důkaz proti němu, ani přesné údaje a informace odůvodňující zmrazení finančních prostředků, takže žalobce musel ve velmi omezeném čase podat tuto žalobu.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že bylo porušeno právo žalobce na vlastnictví podle čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jelikož omezující opatření představují neodůvodněné a nepřiměřené omezení tohoto práva.


title: Věc T-198/12 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 15. května 2013 — Německo v. Komise ( „Řízení o předběžných opatřeních — Mezní hodnoty pro antimon, arsen, baryum, olovo a rtuť přítomné v hračkách — Odmítnutí Komise schválit v plném rozsahu vnitrostátní ustanovení oznámená německými orgány, která zachovávají mezní hodnoty pro uvedené látky — Návrh na předběžné opatření — Přípustnost — Naléhavost — Fumus boni juris — Vyvážení zájmů“ )

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/23

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 15. května 2013 — Německo v. Komise
   (Věc T-198/12 R)
   (Řízení o předběžných opatřeních - Mezní hodnoty pro antimon, arsen, baryum, olovo a rtuť přítomné v hračkách - Odmítnutí Komise schválit v plném rozsahu vnitrostátní ustanovení oznámená německými orgány, která zachovávají mezní hodnoty pro uvedené látky - Návrh na předběžné opatření - Přípustnost - Naléhavost - Fumus boni juris - Vyvážení zájmů)
   2013/C 189/48
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a A. Wiedmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a G. Wilms, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žádost o předběžné povolení zachovat vnitrostátní ustanovení oznámená německými orgány týkající se mezních hodnot pro antimon, arsen, baryum, olovo a rtuť přítomné v hračkách, až do vydání rozhodnutí Tribunálu ve věci samé.

      Výrok

               1)

               Evropská komise povolí zachování vnitrostátních ustanovení oznámených Spolkovou republikou Německo týkajících se mezních hodnot pro antimon, arsen, baryum, olovo a rtuť přítomné v hračkách, až to rozhodnutí Tribunálu v hlavním řízení.

               2)

               Návrh na předběžné opatření se ve zbývající části zamítá.

               3)

               O nákladech bude rozhodnuto později.


title: Věc T-242/12: Žaloba podaná dne 4. června 2012 — SNCF v. Komise

text:
               8.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/11

         Žaloba podaná dne 4. června 2012 — SNCF v. Komise
   (Věc T-242/12)
   2012/C 273/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Paříž, Francie) (zástupci: P. Beurier, O. Billard a V. Landes, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2012) 1616 final ze dne 9. března 2012, kterým byly za neslučitelné s vnitřním trhem prohlášeny podpory, které Francouzská republika poskytla ve prospěch společnosti Sernam SCS (1) mimo jiné navýšením kapitálu, poskytnutými zárukami a odepsáním pohledávek vůči společnosti Sernam ze strany žalobkyně.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobkyně na obhajobu v rozsahu, v němž Komise tím, že v napadeném rozhodnutí zaujala postoj, jenž nebyl uveden v rozhodnutí o zahájení řízení, neumožnila žalobkyni užitečně vyjádřit její stanovisko k relevanci tohoto postoje.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání v rozsahu, v němž rozhodnutí „Sernam 2“ (2) vytvořilo situaci odůvodňující očekávání žalobkyně, že postoupení aktiv společnosti Sernam v celku bylo v souladu s právem.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče a zásady právní jistoty v rozsahu, v němž Komise přijala rozhodnutí téměř sedm let po postoupení aktiv společnosti Sernam v celku.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení a nesprávného skutkového zjištění v rozsahu, v němž Komise byla toho názoru, že podmínky uvedené v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí „Sernam 2“ nebyly splněny. Tento žalobní důvod zahrnuje šest částí vycházejících z pochybení, kterých se Komise dopustila, když měla za to, že:

                           —

                           k postoupení aktiv společnosti Sernam v celku nedošlo dne 30. června 2005;

                           —

                           toto postoupení nepředstavuje prodej;

                           —

                           toto postoupení představuje převedení celé společnosti Sernam SA (aktiv a pasiv);

                           —

                           toto postoupení nebylo omezeno na aktiva společnosti Sernam SA, ale bylo navýšeno o 59 milionů eur;

                           —

                           toto postoupení neproběhlo prostřednictvím transparentního a otevřeného řízení;

                           —

                           a že cíl prodeje aktiv nebyl dodržen.

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž Komise byla toho názoru, že povinnost navrácení podpory ve výši 41 milionů eur byla převedena na společnost Financière Sernam a její dceřinné společnosti, přestože nelze mít za to, že společnosti Financière Sernam byla poskytnuta výhoda, jelikož za aktiva společnosti Sernam v celku zaplatila tržní cenu.

               6)

               Šestý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění a nesprávného skutkového zjištění a nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž Komise byla toho názoru, že opatření memoranda o porozumění týkající se postoupení aktiv společnosti Sernam v celku představují státní podpory, přestože cena zaplacená za nabytí byla tržní cena vyplývající z otevřeného, transparentního, bezpodmínečného a nediskriminačního nabídkového řízení a byla mnohem nižší než náklady na likvidaci, které by žalobkyně musela nést v případě soudní likvidace společnosti Sernam.

      (1)  Státní podpora č. C 37/2008 — Francie — Uplatňování rozhodnutí „Sernam 2“ — SA.12522.

      (2)  Rozhodnutí Komise 2006/367/ES ze dne 20. října 2004, které se týká státní podpory částečně poskytnuté Francií ve prospěch podniku „Sernam“ [oznámeno pod číslem K(2004) 3940] (Úř. věst. L 140, s. 1).


title: Věc C-555/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral (Portugalsko) dne 28. října 2013 — Merck Canada Inc. v. Accord Healthcare Limited a další

text:
               18.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 15/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral (Portugalsko) dne 28. října 2013 — Merck Canada Inc. v. Accord Healthcare Limited a další
   (Věc C-555/13)
   2014/C 15/11
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Arbitral

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Merck Canada Inc.

      Žalovaní: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Předběžná otázka

   Musí být článek 13 nařízení č. 469/2009 (1) vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby na základě dodatkového ochranného osvědčení pro léčivé přípravy bylo období výlučné ochrany používání patentovaného vynálezu delší než 15 let od prvního povolení pro uvádění dotčeného léčivého přípravku na trh Společenství (bez započtení prodloužení uvedeného v čl. 13 odst. 3)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění)
   Úř. věst. L 152, s. 1


title: Věc C-463/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite „Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 24 odst. 1, čl. 25 písm. b), čl. 62 odst. 2, článek 63 a čl. 64 odst. 1 — Pojem ‚poskytnutí služby‘ — Smlouva o předplatném na poradenské služby — Uskutečnění zdanitelného plnění — Nezbytnost prokázat skutečné poskytnutí služeb — Daňová povinnost“

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/11

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Věc C-463/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 24 odst. 1, čl. 25 písm. b), čl. 62 odst. 2, článek 63 a čl. 64 odst. 1 - Pojem ‚poskytnutí služby‘ - Smlouva o předplatném na poradenské služby - Uskutečnění zdanitelného plnění - Nezbytnost prokázat skutečné poskytnutí služeb - Daňová povinnost“)
   (2015/C 354/13)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad – Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Výrok

               1)

               Článek 24 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „poskytnutí služby“ zahrnuje smlouvy o předplatném na poskytování poradenských služeb podniku, zejména právní, obchodní a finanční povahy, v jejichž rámci je poskytovatel k dispozici zadavateli po dobu platnosti smlouvy.

               2)

               Pokud jde o takové smlouvy o předplatném na poradenské služby, jako jsou ty, o které se jedná ve věci v původním řízení, musí být čl. 62 odst. 2, článek 63 a čl. 64 odst. 1 směrnice 2006/112/ES vykládány v tom smyslu, že k uskutečnění zdanitelného plnění dochází a daňová povinnost vzniká uplynutím období, za něž byla dohodnuta platba, a to nezávisle na tom, zda a jak často zadavatel skutečně využil služeb poskytovatele.

      (1)  Úř. věst. C 439, 8. 12. 2014.


title: Věc C-519/12: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria — Maďarsko) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság v. Hochtief Solution AG ( „Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Zvláštní příslušnost — Článek 5 bod 1 písm. a) — Pojem „smlouva“  “ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/20

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria — Maďarsko) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság v. Hochtief Solution AG
   (Věc C-519/12) (1)

   (Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Zvláštní příslušnost - Článek 5 bod 1 písm. a) - Pojem „smlouva“)
   2013/C 367/34
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Žalovaná: Hochtief Solution AG

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Kúria — Výklad čl. 5 bodu 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1) — Příslušnost soudu členského státu ve smluvních věcech — Žaloba věřitele z úvěrové smlouvy proti společnosti vlastnící kontrolní podíl v dlužící společnosti, které je smluvní stranou na základě zvláštních vnitrostátních předpisů upravujících odpovědnost první uvedené společnosti

      Výrok

   Spor, jako je spor v původním řízení, v němž vnitrostátní právo ukládá osobě odpovědnost za dluhy společnosti, kterou kontroluje, pokud uvedená osoba nesplnila oznamovací povinnosti plynoucí z převzetí kontroly nad uvedenou společností, nelze považovat za „smlouvu“ ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. a) nařízení (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.

      (1)  Úř. věst. C 46, 16.2.2013.


title: Věc C-348/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 10. července 2015 – Město Wiener Neustadt

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 10. července 2015 – Město Wiener Neustadt
   (Věc C-348/15)
   (2015/C 363/23)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Město Wiener Neustadt

      Zůčastněná: A.S.A. Abfall Service AG

      Dotčený orgán: Niederösterreichische Landesregierung

      Předběžná otázka

   Brání unijní právo, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU (1) ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, zejména její čl. 1 odst. 4, resp. směrnice Rady 85/337/EHS (2) ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, zejména její čl. 1 odst. 5, vnitrostátnímu právnímu předpisu, podle kterého se záměry, které podléhaly povinnosti posouzení vlivů na životní prostředí, ale nedisponovaly povolením podle vnitrostátního Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000 (zákon o posuzování vlivů na životní prostředí z roku 2000) (dále jen „UVP-G z roku 2000“), nýbrž jen povoleními podle jednotlivých hmotněprávních zákonů (např. zákon o hospodaření s odpady), která dne 19. srpna 2009 (nabytí účinnosti novely UVP-G z roku 2009) již nebylo možné z důvodu uplynutí lhůty tří let stanovené ve vnitrostátním právu (§ 3 odst. 6 UVP-G z roku 2000) prohlásit za neplatná, považují za schválené podle UVP-G z roku 2000, nebo je takováto právní úprava v souladu se zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání zakotvenými v unijním právu?

      (1)  Úř. věst. L 26, 28. 01. 2012, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L, 175, s. 40.


title: Věc C-111/14: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – GST – Sarviz AG Germania v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite „Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Zásada daňové neutrality — Osoba povinná odvést DPH — Odvedení DPH příjemcem v důsledku omylu — Povinnost poskytovatele služeb odvést DPH — Odmítnutí přiznat poskytovateli služeb vrácení DPH“

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/10

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – GST – Sarviz AG Germania v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite
   (Věc C-111/14) (1)

   („Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Zásada daňové neutrality - Osoba povinná odvést DPH - Odvedení DPH příjemcem v důsledku omylu - Povinnost poskytovatele služeb odvést DPH - Odmítnutí přiznat poskytovateli služeb vrácení DPH“)
   (2015/C 205/13)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven administrativen sad

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: GST – Sarviz AG Germania

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite

      Výrok

               1)

               Článek 193 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/88/EU ze dne 7. prosince 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že daň z přidané hodnoty je povinna odvést pouze osoba povinná k dani uskutečňující poskytnutí služby, pokud tato služba byla poskytnuta ze stálé provozovny nacházející se v členském státě, v němž je tato daň splatná.

               2)

               Článek 194 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/88, musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje daňové správě členského státu považovat příjemce služeb, které byly poskytnuty ze stálé provozovny poskytovatele, za osobu povinnou odvést daň z přidané hodnoty, pokud jak poskytovatel, tak příjemce těchto služeb jsou usazeni na území téhož členského státu, i když tento příjemce již tuto daň odvedl, vycházeje z mylného předpokladu, že uvedený poskytovatel neměl v tomto státě stálou provozovnu.

               3)

               Zásada neutrality daně z přidané hodnoty musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které umožňuje daňové správě odepřít poskytovateli služeb vrácení této daně, kterou odvedl, i když příjemci těchto služeb, který uvedenou daň za tytéž služby rovněž odvedl, byl odepřen nárok na její odpočet s odůvodněním, že nemá příslušný daňový doklad, protože vnitrostátní zákon neumožňuje opravu daňových dokladů, pokud existuje pravomocné rozhodnutí o dodatečném výměru daně.

      (1)  Úř. věst. C 142, 12. 5. 2014.


title: Věc T-354/06: Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – BAM NBM Wegenbouw en HBG Civiel v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/22

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – BAM NBM Wegenbouw en HBG Civiel v. Komise
   (Věc T-354/06)
   (2007/C 20/33)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: BAM NBM Wegenbouw BV a HBG Civiel (zástupci: M.B.W Biesheuvel a J.K. de Pree, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce/žalobkyně/žalobců/žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2006) 4090 konečné ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – Nizozemsko), v každém případě v rozsahu, v němž stanoví, že BAM NBM a HBG Civiel porušily ustanovení článku 81 ES, byly BAM NBM a HBG Civiel z tohoto důvodu uloženy pokuta, BAM NBM a HBG Civiel mají ukončit toto porušování a zdržet se v budoucnosti jakýchkoli činností nebo jednání uvedených v článku 1, jakož i všech jednání nebo činností se stejným nebo podobným účinkem, a v rozsahu, v němž toto rozhodnutí směřuje proti BAM NBM a HBG Civiel;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – NL), kterým jim byla uložena pokuta z důvodu porušení článku 81 ES.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně nejprve dovolávají toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 81 ES, článkem 7 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jakož i s povinností uvést odůvodnění upravenou v článku 253 ES. Komise se podle žalobkyň dopustila nesprávného posouzení a výkladu skutkového stavu a neexistují dostatečné důkazy na podporu tvrzení, že žalobkyně porušily článek 81 ES.
   Žalobkyně podpůrně tvrdí, že článek 2 rozhodnutí je v rozporu s čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 a s Pokyny o metodě stanovování pokut (1). Podle žalobkyň došlo k nesprávnému posouzení závažnosti údajného porušení. Porušení tak bylo nesprávně posouzeno jako velmi závažné a uložená pokuta byla nepřiměřená.
   Žalobkyně se nakonec dovolávají porušení podstatných formálních náležitostí při přijetí rozhodnutí, a zejména toho, že Komise neposkytla žalobkyním možnost přezkoumat odpovědi na body stížnosti podané naftařskými společnostmi a dalšími společnostmi silničního stavitelství i přesto, že žalobkyně o to požádaly.

      (1)  Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171).


title: Věc T-247/04: Žaloba podaná dne 17. června 2004 Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos („ASEPROFAR“) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico, S.A. („EDIFA“) proti Komisi Evropských Společenství

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/32

         Žaloba podaná dne 17. června 2004 Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos („ASEPROFAR“) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico, S.A. („EDIFA“) proti Komisi Evropských Společenství
   (Věc T-247/04)
   (2004/C 217/57)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. června 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských Společenství Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos („ASEPROFAR“) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico, S.A. („EDIFA“), se sídlem v Madridu, zastoupenými Luizem Ortizem Blancem, advokátem.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise obsažené v dopisech ze dne 2. dubna, 6. května a 10. května 2004, kterým se odkládají stížnosti zapsané pod čísly P/2002/4609 a 2003/5119 (pokud se týkají použitelnosti článku 29 ES) na základě toho, že Real Decreto 725/2003 ze dne 13. června 2003 neporušil článek 29 ES ani článek 10 ES ve spojení s článkem 29 ES;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Předložená žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí obsaženého v dopisech Komise ze dne 2. dubna a 6. a 10. května 2004, kterým se odmítají stížnosti podané žalobkyněmi (P/2002/2609 a 2003/5119) z důvodu přijetí Real Decreto 725/2003 ze dne 13. června 2003, kterým se provádějí určité aspekty čl. 100 odst. 2 zákona 25/1990 o léčivech.
   Tento Real Decreto ukládá velkoobchodům, které distribuují farmaceutické výrobky, aby zdravotnické správě oznamovaly množství léčiv dodávaná lékárnám nebo jiným velkoobchodům. Tato informace je poté veřejnou správou poskytnuta farmaceutickým laboratořím. Žalobkyně mají za to, že farmaceutické laboratoře tak mohou přijímat účinná opatření k blokování vývozů uskutečňovaných velkoobchody do jiných zemí Společenství, protože mají informace o tom, které velkoobchody vyvážejí léčiva, jaké farmaceutické výrobky jsou vyváženy a v jakých množstvích.
   Z tohoto důvodu mají žalobkyně za to, že uvedený Real Decreto porušil článek 29 smlouvy o ES nebo její článek 10 ve spojení s článkem 29.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 26. července 2016 ve věci E-28/15 – Yankuba Jabbi v. Norská vláda, zastoupená imigrační odvolací komisí (směrnice 2004/38/ES – právo pobytu – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí)

text:
               23.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/8

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 26. července 2016
   ve věci E-28/15
   Yankuba Jabbi v. Norská vláda, zastoupená imigrační odvolací komisí
   (směrnice 2004/38/ES – právo pobytu – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí)
   (2017/C 90/09)
   Ve věci E-28/15, Yankuba Jabbi v. Norská vláda, zastoupená imigrační odvolací komisí – ŽÁDOST podaná okresním soudem Oslo (Oslo tingrett) Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 směrnice 2004/38/ES o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, dne 26. července 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
   Pokud státní příslušník státu EHP na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 směrnice 2004/38/ES během skutečného pobytu v jiném státě EHP, než jehož je státním příslušníkem, navázal nebo upevnil rodinný život se státním příslušníkem třetí země, použijí se ustanovení uvedené směrnice obdobně, pokud se daný státní příslušník státu EHP vrátí s dotyčným rodinným příslušníkem do svého domovského státu.


title: Věc F-54/06: Žaloba podaná dne  10. května 2006  – Davis a další v. Rada

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/28

         Žaloba podaná dne 10. května 2006 – Davis a další v. Rada
   (Věc F-54/06)
   (2006/C 154/64)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: John Davis (Bolton, Spojené království), Svend Mikkelsen (Sabro, Dánsko), Dorrit Pedersen (Kodaň, Dánsko) a Margareta Strandberg (Axminster, Spojené království) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí Rady, kterými se stanoví nároky na důchod žalobců, neboť část jejich nároků na důchod nabytých po 30. dubnu 2004 není dotčena koeficientem a koeficient použitý na část jejich nároků na důchod nabytých před 30. dubnem 2004 se liší od koeficientu, který se vztahuje na plat úředníků v činné službě ve Spojeném království a Dánsku;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci, bývalí úředníci Evropských společenství s bydlištěm ve Spojeném království nebo v Dánsku, odešli do důchodu po vstupu nového služebního řádu v platnost.
   Na podporu své žaloby se dovolávají protiprávnosti článku 82 služebního řádu, čl. 1 odst. 3 a čl. 3 odst. 5 přílohy XI služebního řádu, jakož i článku 20 přílohy XIII služebního řádu ve znění platném dne 1. května 2004.
   Dovolávají se rovněž porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace, neboť na úředníky, kteří odešli do důchodu po 1. květnu 2004, se nevztahuje záruka téže kupní síly bez ohledu na místo jejich bydliště. Navíc nemají při stejném platu tutéž kupní sílu jako jejich kolegové v činné službě, jelikož jejich důchod je upraven koeficientem vypočítaným ve vztahu k zemi, zatímco plat jejich kolegů v činné službě je upraven koeficientem vypočítaným ve vztahu k hlavnímu městu.
   Žalobci se navíc dovolávají porušení nabytých nároků a zásady ochrany legitimního očekávání, neboť mohli důvodně očekávat, že bude jejich nárok na důchod vypočten podle pravidel platných při vstupu do služebního poměru a téměř po celou dobu jejich pracovního postupu.
   Dále se dovolávají porušení zásady svobody pohybu a svobody usazování pracovníků, neboť odstranění koeficientu použitelného na celkovou částku jejich důchodu jim nadále nezaručuje svobodu umístění jejich centra zájmu, neboť jsou znevýhodněni snížením své kupní síly v porovnání s kupní sílou kolegů, kteří mají bydliště v místech, kde jsou životní náklady nižší.


title: Věc T-233/11: Žaloba podaná dne 28. dubna 2011 — Řecká republika v. Komise

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/24

         Žaloba podaná dne 28. dubna 2011 — Řecká republika v. Komise
   (Věc T-233/11)
   2011/C 204/45
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: B. Asimakopoulos, G. Kanellopoulos, A. Iosifidou a P. Mylonopoulos)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 23. února 2011, K(2011) 1006 v konečném znění o státní podpoře č. C 48/2008 (ex NN 61/2008), kterou Řecko udělilo podniku Ellinikos Krysos A.E.
   Žalobkyně uplatňuje následující důvody pro zrušení:

               Žalobkyně zaprvé tvrdí, že žalovaná porušila ustanovení Smlouvy (čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 2 SFEU, dříve čl. 87 odst. 1 a čl. 88 odst. 2 ES), jelikož je nesprávně vyložila a uplatnila z důvodu omylu týkajícího se výběrového řízení a posouzení skutkových okolností ve vztahu k pojmu státních podpor.
               Na podporu první části tohoto žalobního důvodu, s odkazem na opatření státní podpory č. 1 (prodej dolů Cassandra za nižší než tržní cenu), uplatňuje: a) zjevně nesprávné posouzení existence podpory v případě role státu jako pouhého prostředníka a neexistence použití státních prostředků ve vztahu ke spornému převodu vlastnictví, b) (podpůrně) nesprávné posouzení u použití kritérií soukromého investora, c) (podpůrněji) nesprávné posouzení u přiznání zvýhodnění z důvodu zjevně nesprávného výpočtu hodnoty dolů, pozemku a ložiska rud v přirozeném stavu, jakož i údajnou činnost probíhající v dolech v době prodeje, d) (ještě podpůrněji) nesprávné posouzení ve vztahu k narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
               Na podporu druhého části prvního žalobního důvodu s odkazem na opatření státní podpory č. 2 (osvobození od platby daně z převodu vlastnictví) se uplatňuje nesprávné posouzení přiznaného zvýhodnění a narušení hospodářské soutěže přičítané žalobkyni a ovlivnění obchodu mezi členskými státy.

               Základem druhého žalobního důvodu je tvrzení žalobkyně, že žalovaná porušila ustanovení čl. 14 odst. 1 druhé věty nařízení (ES) č. 659/1999 (1) stran nezbytnosti zajištění navrácení podpory z důvodu porušení zásad přiměřenosti, řádné spolupráce, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.
               Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že s přihlédnutím k těmto zásadám se žalovaná dopustila omylu při posuzování nebezpečí narušení hospodářské soutěže zvýhodněním pocházejícím z pokračování činnosti sporných dolů.

               Konečně je pak podstatou třetího žalobního důvodu, že žalovaná podle žalobkyně porušila pravidla odůvodnění (článek 296 SFEU, dříve článek 253 ES) stran existence státní podpory a její slučitelnosti s vnitřním trhem.
               Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že žalovaná nevyjasnila, proč kupní cena dolů Cassandra, pocházející zjevně ze soukromých zdrojů, představuje přímou či nepřímou ztrátu státních prostředků přičitatelnou státu, ani proč rozhodla, že v projednávaném případě měly být při převodu vlastnictví odvedeny jak daně za převod dolů, tak daně za převod pozemků, a nikoli jen daň týkající se dolů. Žalovaná mimoto pro účely výpočtu hodnoty dolů, pozemku a ložiska rud nevysvětlila přiznání výhody a vycházela selektivně zčásti ze zprávy Behre Dolbear a zčásti z vlastní svévolné argumentace, kterou mimo jiné uplatnila rozporuplným způsobem u negativní hodnoty zavřených dolů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES.


title: Věc T-26/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách černá, hnědá, tmavě červená a světle červená) ( „Ochranná známka — Přihláška obrazové ochranné známky zobrazující károvaný vzor v barvách černá, hnědá, tmavě červená a světle červená — Absolutní důvod pro zamítnutí — Neexistence rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách černá, hnědá, tmavě červená a světle červená)
      (Věc T-26/11) (1)

      (Ochranná známka - Přihláška obrazové ochranné známky zobrazující károvaný vzor v barvách černá, hnědá, tmavě červená a světle červená - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 331/34)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně B. Schmidt, poté D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. listopadu 2010 (věc R 1317/2010-4) týkajícímu přihlášky obrazové ochranné známky zobrazující károvaný vzor v barvách černá, hnědá, tmavě červená a světle červená.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti V. Frans GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc C-181/05: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/52

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-181/05) (1)

   (2006/C 326/106)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


title: Usnesení Soudního dvora ze dne 20. března 2015 ve věci E-19/13 – Konkurrenten.no AS v. Kontrolní úřad ESVO (Žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – Státní podpora – Místní autobusová doprava – Rozhodnutí o nezahájení formálního vyšetřovacího řízení – Rozhodnutí po formálním vyšetřovacím řízení – Přípustnost – Opatření týkající se organizace řízení)

text:
               29.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/32

         USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 20. března 2015
   ve věci E-19/13
   Konkurrenten.no AS v. Kontrolní úřad ESVO
   (Žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – Státní podpora – Místní autobusová doprava – Rozhodnutí o nezahájení formálního vyšetřovacího řízení – Rozhodnutí po formálním vyšetřovacím řízení – Přípustnost – Opatření týkající se organizace řízení)
   (2016/C 357/13)
   Ve věci E-19/13 Konkurrenten.no AS v. Kontrolní úřad ESVO – ŽALOBA na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 519/12/KOL ze dne 19. prosince 2012 o ukončení formálního vyšetřovacího řízení týkajícího se podpory poskytnuté městem Oslo podniku AS Oslo Sporveier a rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 181/13/KOL ze dne 8. května 2013 o odmítnutí zahájit formální vyšetřovací řízení týkající se opatření podpory, na něž se nevztahuje rozhodnutí č. 519/12/KOL, Soud ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen (soudce) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 20. března 2015 usnesení, jehož výrok zní:

               1.

               žaloba se odmítá jako nepřípustná;

               2.

               Konkurrenten.no AS se ukládá nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené Kontrolním úřadem ESVO;

               3.

               Sporveien Oslo AS se ukládá nést vlastní náklady řízení.


title: Věc F-65/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. června 2015 – EF v. ESVČ „Veřejná služba — Zaměstnanci ESVČ — Úředníci — Povyšovací řízení za rok 2013 — Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD 13 — Námitky žalobce proti seznamu úředníků navržených na povýšení — Článek 45 služebního řádu — Minimální doba dvou let setrvání v platové třídě — Výpočet doby dvou let — Datum rozhodnutí o povýšení“

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/48

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. června 2015 – EF v. ESVČ
   (Věc F-65/14) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci ESVČ - Úředníci - Povyšovací řízení za rok 2013 - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD 13 - Námitky žalobce proti seznamu úředníků navržených na povýšení - Článek 45 služebního řádu - Minimální doba dvou let setrvání v platové třídě - Výpočet doby dvou let - Datum rozhodnutí o povýšení“)
   (2015/C 245/59)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: EF (zástupkyně: L. Levi a N. Flandin, advokátky)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí, jimiž bylo žalobci odmítnuto povýšení do platové třídy AD13 v rámci povyšovacího řízení za rok 2013, zatímco byl uveden v seznamu úředníků způsobilých k povýšení.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               EF ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou službou pro vnější činnost.

      (1)  Úř. věst. C 380, 27.10.2014, s. 26.


title: Věc C-417/06 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. listopadu 2007 – Italská republika v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Přípustnost — Strukturální fondy — Financování iniciativ Společenství — Změna orientačních rozdělení — Výkon věci rozsouzené)

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. listopadu 2007 – Italská republika v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-417/06 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Přípustnost - Strukturální fondy - Financování iniciativ Společenství - Změna orientačních rozdělení - Výkon věci rozsouzené)
   (2008/C 22/19)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, D. Del Gaizo a G. Albenzio, avvocati dello Stato)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: E. de March a L. Flynn, zmocněnci, A. Dal Ferro, avvocato)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 13. července 2006, Itálie v. Komise (T-225/04), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise K(2003)3971 konečné ze dne 26. listopadu 2003, kterým se stanoví rozdělení vyhrazených prostředků mezi členské státy v rámci iniciativ Společenství pro období roků 1994–1999, jakož i všech souvisejících a předcházejících aktů.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Italská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.