title: Věc T-725/20: Žaloba podaná dne 14. prosince 2020 – Guangdong Haomei New Materials a Guangdong King Metal Light Alloy Technology v. Komise

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/54

      Žaloba podaná dne 14. prosince 2020 – Guangdong Haomei New Materials a Guangdong King Metal Light Alloy Technology v. Komise
      (Věc T-725/20)
      (2021/C 44/77)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd (Qingyuan, Čína), Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd (Yuan Tan Town, Čína) (zástupci: M. Maresca, C. Malinconico, D. Guardamagna, M. Guardamagna, D. Maresca, A. Cerruti, A. Malinconico, G. La Malfa Ribolla, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/1428 ze dne 12. října 2020 o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz hliníkových výlisků pocházejících z Čínské lidové republiky, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 13. října 2020, a podpůrně základní nařízení (nařízení 2016/1036), a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení SFEU a právních pravidel týkajících se uplatňování Smlouvy, porušení článků základního nařízení týkajících se povinnosti konkrétního přezkumu podmínek dumpingu, porušení zásad spravedlivého správního řízení a kontradiktornosti a práva na řádnou správu zakotveného v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, zásady použití nejspolehlivějších dostupných informací, porušení podstatných procesních náležitostí, zneužití pravomoci z důvodu obecnosti výtek a skutečného neověření informací poskytnutých v duchu spolupráce.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je protiprávní v tom, že Komise konkrétně nezjistila podmínky na dotčených trzích a žalobkyním nebylo umožněno fakticky vykonat právo na obhajobu. V souhrnu, společnosti HaoMei a King Metal byly shledány odpovědnými za dumping, a proto na ně byla uvalena vyrovnávací cla, a to nikoli z důvodu jejich jednání při vývozu z Číny, nýbrž z důvodu celkového příznivého hodnocení čínské ekonomiky, a tudíž zcela obecným způsobem. Jelikož byla Komise o tomto přesvědčena, neprovedla jakýkoliv konkrétní přezkum dokumentace předložené podniky, které jsou žalobkyněmi.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení SFEU a právních pravidel týkajících se uplatňování Smlouvy, neexistence dumpingu s ohledem na kritéria základního nařízení, porušení článků základního nařízení o zjištění dumpingového rozpětí [článek 2 a konkrétně odst. 6 písm. a)], nesprávného určení „běžné“ ceny výrobku, jehož se týkalo šetření, uplatnění prozatímního cla, a to nikoli z důvodu osobní odpovědnosti vývozců (která ani nebyla konstatována), nýbrž z důvodu averze k celkové struktuře čínské ekonomiky, zneužití pravomoci, nedostatečného šetření a neuvedení odůvodnění.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně zaprvé uplatňují protiprávnost vyplývající ze skutečnosti, že Komise provedla neúplné šetření, a v každém případě s pochybným výsledkem, který je stižen protiprávností vyplývající z nařízení o celní evidenci výrobků, které je již předmětem žalob u Tribunálu, neboť do šetření zahrnula kódy výrobku (7610 90 90), které, jak sama uznává, by neměly být zahrnuty, jelikož se jedná o jiné výrobky, než jsou výrobky, jichž se týká šetření. Toto pochybení (které umožnilo zahrnout jiné výrobky) má za následek zánik jak podmínek dumpingu (neboť tato velmi nízká cena nevyhnutelně a uměle snižuje průměrnou cenu) tak škody vzniklé unijnímu průmyslu, jelikož se jedná o značná množství ve vztahu k celkovému objemu dotčených výrobků, takže dopad zbývající části výrobků dovezeného do Evropské unie je zanedbatelný.

                              —

                              Zadruhé neexistence konkrétního zjištění situace žalobkyň je neslučitelná se Smlouvou (a uvedenými pravidly), neboť zavádí režim objektivní odpovědnosti nebo odpovědnosti za jednání třetích osob, který je v rozporu se základními zásadami právní jistoty a legitimního očekávání (rozsudek ze dne 3. prosince 1998, C-381/97, Belgocodex S.A.; rozsudek ze dne 26. dubna 2005, C-376/02, Stichting Goed Wonen) z důvodu tržní ceny a struktury nákladů, jež jsou zjevně tržní, kterou žalobkyně několikrát předložily Komisi, která ji ponechala zcela bez povšimnutí (stejně jako ponechala bez povšimnutí postoj čínské vlády k otázce tržní ekonomiky). To mělo za následek zjevnou protiprávnost jak věcné (ohledně pojmů běžné hodnoty, významného narušení, přístupu k úvěru, daňového zacházení, konkursního řízení, reprezentativní země a její volby) tak procesní povahy, jež je podrobně popsána v tomto žalobním důvodu a jež měla zjevný a škodlivý diskriminační účinek.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z neexistence škody, porušení základního nařízení [články 1 a 2 a čl. 7 odst. 1 písm. c)], nedostatečného šetření, zjevného pochybení a zkreslení skutkových okolností ve srovnání s podíly na trhu, neexistence příčinné souvislosti a z nezohlednění neexistence změn v celkovém toku dovozu.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je protiprávní, neboť tím, že zkresluje účel antidumpingu, shledává v čínské konkurenci společností Haomei a King Metal škodu pro unijní průmysl v kontextu významného růstu spotřeby a ziskovosti hliníkového průmyslu. Naopak nebylo konstatováno žádné cenové podbízení nebo prodej pod cenou, které judikatura vyžaduje jako nezbytné ke vzniku škody. V případě žalobkyň je neexistence cenového podbízení a prodeje pod cenou prokázána (v různých dokumentech předložených v rámci tohoto žalobního důvodu) cenami výrobků ze závodu společností Haomei a King Metal, jež jsou srovnatelné s evropskými cenami (dokument 3, zpráva bauxit).

                              —

                              Mimoto na uložení cla nemá zájem Unie, nýbrž výlučně stěžovatelé, který Komise pouze „přijala“ jako své odůvodnění a vztáhla ho bez provedení analýzy na celou Unii. V tomto kontextu Komise znovu zcela ponechala bez povšimnutí údaje předložené žalobkyněmi během řízení, které nebyly zkoumány kontradiktorním způsobem (ani ústní ani písemnou formou) během řízení, a ani v nařízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z neexistence příčinné souvislosti mezi dumpingem a škodou, z porušení článků 1 a 2 a čl. 7 odst. 1 písm. c) základního nařízení, neposouzení dopadu COVID-19 na obchodní toky, účel antidumpingového řízení a přijetí prozatímního cla, z nedostatečného a nesprávného posouzení účinků jiných faktorů a z neposouzení připomínek žalobkyň.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že navzdory závažnosti a významnosti pandemie pro mezinárodní obchod, která již způsobila bezprecedentní ekonomické události (například prodej ropy za záporné ceny), neshledala Komise za vhodné vypracovat – nejen studii, nýbrž – alespoň dokumentovanou analýzu účinků COVID-19 na mezinárodní obchod a zahrnout ji do šetření.

                              —

                              Navíc Komise neprovedla jakékoliv posouzení jiných faktorů, které zjevně ovlivňují analýzu: zaprvé růst, i když mírný, dovozu z jiných zemí, jako je Rusko; zadruhé nárůst evropského vývozu hliníku do světa (bod 284 a následující). Tyto okolnosti mají jasně za následek přerušení příčinné souvislosti mezi dumpingem a škodou.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti vyplývající z nařízení o celní evidenci.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že Komise jasně neurčila předmět dovozu, kterého se týká šetření, a aby to odůvodnila, odkázala na stále probíhající výměnu informací s GŘ-TAXUD a probíhající zkoumání některých údajů TARIC za účelem stanovení, zda jsou tyto poznatky relevantní pro analýzu.

                              —

                              Nicméně nezbytnost opatření musí být prokázána na základě nesporných technických poznatků. Neprovedení takové analýzy, nebo její nepřiměřenost, vede rovněž k přímému porušení volného pohybu zboží, neboť celní evidence poté ovlivňuje obchodovatelnost dovážených výrobků, a to i po jejich vstupu na území Unie.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení při stanovení úrovně opatření, z porušení čl. 14 odst. 5 základního nařízení z jiného hlediska, nesprávného a svévolného určení částky cla, nedostatečného šetření, zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že stanovení úrovně opatření (bod 330 a následující) je stiženo pochybením. Sazba ve výši 30,4 % pro společnosti Haomei a King Metal je svévolně odvozena z antidumpingové stížnosti společnosti EA, v důvěrném znění. Komise, která přesto prohlašuje, že z informací obsažených v oznámení o zahájení řízení a ve stížnosti vyvodila dostatečné důkazy, svévolně stanoví jediné dumpingové rozpětí pro všechny výlisky. Zneužití pravomoci ve vztahu k účelu ochrany před škodou, která by mohla vzniknout unijnímu průmyslu, je zjevné.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) a podpůrně z protiprávnosti základního nařízení, není-li vykládáno v souladu s mezinárodními dohodami.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že nařízení 2020/1428 přijaté Komisí na právním základě článku 207 SFEU se odchyluje od pojmů stanovených v mezinárodním právu v této oblasti. Kdyby tomu tak nebylo, jinými slovy kdyby neexistovala protiprávnost přímo nařízení 2020/1428, pak by bylo protiprávní základní nařízení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z porušení Evropské úmluvy o lidských právech, pokud jde o řízení o uložení sankce rovnocenné trestní sankci, z důvodu účinků na vyvážející podniky.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že pro společnosti-žalobkyně představuje uvalení dotčeného cla překážku výkonu jejich činnosti, což vede k nenapravitelné škodě srovnatelné s trestní sankcí, jak o tom několikrát rozhodl Evropský soud pro lidská práva.


title: Věc T-729/20: Žaloba podaná dne 15. prosince 2020 – Aurubis v. Komise

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/56

      Žaloba podaná dne 15. prosince 2020 – Aurubis v. Komise
      (Věc T-729/20)
      (2021/C 44/78)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Aurubis AG (Hamburk, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a J. Hoss, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 8. prosince 2020 Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Svojí žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 8. prosince 2020, kterým Komise v souvislosti s řízením o vydání předběžného opatření vedeného u Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) a v souvislosti s návrhem Umweltbundesamt (Spolkový úřad pro životní prostředí, Německo) odmítla poskytnout součinnost s převodem emisních povolenek, pokud jde o předběžné zajištění nároku žalobkyně na bezplatné přidělení emisních povolenek v rámci zajištění praktického účinku rozsudku Soudního dvora vydaného v řízení o rozhodnutí o předběžné otázce (C-271/20).
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  Rozhodnutím Komise ze dne 8. prosince 2020 je žalobkyně bezprostředně a osobně dotčena. Je proto oprávněna podat žalobu.

                  2.

                  Komise je v rámci řízení o vydání předběžného opatření ve vnitrostátním soudním řízení povinna na základě zásady zajištění účinné právní ochrany zakotvené v unijním právu poskytnout součinnost při zajištění případných nároků na přidělení emisních povolenek před zánikem nároku.

                  3.

                  Právní rámec pro takovouto součinnost a pro převod emisních povolenek na vnitrostátní konta tvoří směrnice 2003/87/ES (1) a nařízení (EU) č. 389/2013 (2).

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32).

         (2)  Nařízení Komise (EU) č. 389/2013 ze dne 2. květnu 2013 o vytvoření registru Unie podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009 a o zrušení nařízení Komise (EU) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (Úř. věst. 2013, L 122, s. 1).


title: Věc T-730/20: Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – ON v. Komise

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/57

      Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – ON v. Komise
      (Věc T-730/20)
      (2021/C 44/79)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: ON (zástupce: N. de Montigny, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí PMO.1 12. ze dne 12. března 2020 o vrácení neoprávněně vyplacených částek v souladu s článkem 85 služebního řádu od 1. ledna 2015;

                  —

                  v rozsahu, v němž je to nutné, zrušil rozhodnutí o odmítnutí jeho stížnosti ze dne 3. září 2020;

                  —

                  uložil žalované, aby zaplatila náhradu nemajetkové újmy vzniklé žalobci ohodnocené ex aequo et bono na 10 000 eur;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 85 služebního řádu, jelikož podmínky pro uplatnění tohoto článku nebyly splněny. V tomto ohledu má žalobce za to, že administrativa neprokázala, že věděl nebo měl vědět, že nemá nárok na příspěvek za práci v zahraničí od svého jediného předchozího přijetí v roce 2009.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedodržení zásady přiměřené lhůty. Žalobce v tomto ohledu uplatňuje skutečnost, že toto nedodržení přiměřené lhůty mělo také za následek ztrátu příležitosti prokázat, že místo jeho hlavního obvyklého bydliště se v dotčeném období nacházelo mimo Spojené království vzhledem k tomu, že archivační povinnost se obecně nevztahuje na období delší než deset let.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného úředního postupu, kterého se dopustila administrativa a který vedl k povinnosti zaplatit náhradu újmy. Tento nesprávný úřední postup spočívá v pochybení, kterého se dopustila administrativa při stanovení jeho peněžitých nároků v době jeho nástupu do funkce.


title: Věc T-731/20: Žaloba podaná dne 17. prosince 2020 – ExxonMobil Production Deutschland v. Komise

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/58

      Žaloba podaná dne 17. prosince 2020 – ExxonMobil Production Deutschland v. Komise
      (Věc T-731/20)
      (2021/C 44/80)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: ExxonMobil Production Deutschland GmbH (Hannover, Německo) (zástupci:: S. Altenschmidt a J. Hoss, Rechtsanwälte)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 8. prosince 2020 (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 8. prosince 2020, kterým Komise odmítla v rámci řízení o předběžném opatření u Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) a příslušného návrhu Umweltbundesamt (Spolkový úřad pro životní prostředí, Německo) poskytnout součinnost pro převod emisních povolenek k předběžnému zajištění nároku žalobkyně na jejich bezplatné přidělení, pro účely zjištění užitečného účinku rozsudku Soudního dvora v řízení o předběžné otázce ve věci C-126/20.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  Rozhodnutí Komise ze dne 8. prosince 2020 se žalobkyně bezprostředně a osobně dotýká. Z tohoto důvodu má aktivní legitimaci.

                  2.

                  Komise má v rámci řízení o předběžných opatřeních u vnitrostátních soudů na základě zásady zaručení účinné právní ochrany zakotvené v unijním právu povinnost poskytnout součinnost při zajištění veškerých nároků na přidělení emisních povolenek před zánikem nároku.

                  3.

                  Právní rámec pro takovou součinnost a převod emisních povolenek na vnitrostátní účty stanoví směrnice 2003/87/ES (1) a nařízení (EU) č. 389/2013 (2).

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003 L 275, s. 32).

         (2)  Nařízení Komise (EU) č. 389/2013 ze dne 2. května 2013 o vytvoření registru Unie podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009 a o zrušení nařízení Komise (EU) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (Úř. věst. 2013 L 122, s. 1).


title: Věc T-732/20: Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Freundlieb v. EUIPO (CRYSTAL)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/59

      Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Freundlieb v. EUIPO (CRYSTAL)
      (Věc T-732/20)
      (2021/C 44/81)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Andreas Freundlieb (Berlín, Německo) (zástupkyně: J. Vogtmeier, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „CRYSTAL“ – ochranná známka Evropské unie č. 8 372 591

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. října 2020, ve věci R 1056/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil, a pokud jde o ochrannou známku Evropské unie č. 8 372 591, aby u ní v souladu s jeho návrhem obnovil přechozí stav;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 104 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-733/20: Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Freundlieb v. EUIPO (BANDIT)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/59

      Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Freundlieb v. EUIPO (BANDIT)
      (Věc T-733/20)
      (2021/C 44/82)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Andreas Freundlieb (Berlín, Německo) (zástupkyně: J. Vogtmeier, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „BANDIT“ – Ochranná známka Evropské unie č. 1 205 061

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. října 2020, ve věci R 730/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil, a pokud jde o ochrannou známku Evropské unie č. 1 205 061, aby u ní v souladu s jeho návrhem obnovil přechozí stav;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 104 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-740/20: Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Arnautu v. Parlament

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/60

      Žaloba podaná dne 16. prosince 2020 – Arnautu v. Parlament
      (Věc T-740/20)
      (2021/C 44/83)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Marie-Christine Arnautu (Paříž, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil námitku neplatnosti za přípustnou a zrušil čl. 33 první a druhý pododstavec MASD;

                  —

                  v důsledku toho konstatoval nedostatek právního základu pro rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 21. září 2020 a zrušil toto rozhodnutí;
                  v první řadě,

                  —

                  konstatoval, že Marie-Christine Arnautu předložila důkaz o práci svého asistenta v souladu s čl. 33 prvním a druhým pododstavcem MASD a judikaturou Soudního dvora Evropské unie;
                  v důsledku toho,

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 21. září 2020, které bylo doručeno elektronicky dne 23. října 2020 a přijato podle článku 68 rozhodnutí 2009/C 159/01 předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května a 9. července 2008„které se týká prováděcích opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu“, změněného a kterým se konstatuje pohledávka vůči žalobkyni ve výši 87 203,46 euro z titulu neoprávněně zaplacených částek v souvislosti s parlamentní asistencí a odůvodňuje její vymáhání;

                  —

                  zrušil výzvu k úhradě č. 7000001577 ze dne 22. října 2020, kterým se konstatuje pohledávka vůči Marii-Christine Arnautu, na základě rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 21. září 2020 o vydání bezdůvodného obohacení, které bylo přijato na základě článku 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců (MASD), týkající se nákladů na parlamentní asistenci;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti z důvodu porušení zásad právní jistoty a legitimního očekávání na základě článku 33 prováděcích opatření ke statutu poslanců (dále jen „prováděcí opatření“) přijatých rozhodnutím předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května a 9. července 2008 z důvodu, že nejsou jasná a přesná. Žalobkyně uvádí, že nepřesnost napadených ustanovení vede k judikaturnímu vymezení právního pravidla v prováděcích ustanovení. Podrobnosti o důkazu o práci parlamentního asistenta byla judikaturou vypracována ve věci Bilde a Montel teprve v listopadu 2017, přičemž judikatura ve věci Gorostiaga z roku 2005 se týká pouze důkazu o zaplacení platů uskutečněného třetími osobami. Napadená ustanovení tak vykazovala od roku 2008 prvky nejistoty a nejasnosti. Žalobkyně dodává, že i přes riziko právní nejistoty Evropský parlament neupravil přesně a jasně řízení o kontrole parlamentní asistence, ani formálně neupravil povinnost poslance vytváření a uchovávání záznamů, ani režim přípustných identifikovatelných a datovaných důkazů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí a práv na obhajobu. Žalobkyně uvádí, že generální sekretariát upustil od jakéhokoli osobního slyšení v rozporu s článkem 68 prováděcích opatření. Dodává, že generální sekretariát ji tak zbavil základního práva, přímého jednání s orgánem, který zamýšlí přijmout rozhodnutí a kontradiktorní diskuzi o důkazech.


title: Věc T-749/20: Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Veronese v. EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/61

      Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Veronese v. EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)
      (Věc T-749/20)
      (2021/C 44/84)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Veronese (Paříž, Francie) (zástupce: S. Herrburger, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Veronese Design Company Ltd (Kowloon, Hong Kong)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie VERONESE – Ochranná známka Evropské unie č. 8 831 844

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. října 2020, ve věci R 1951/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu a její přílohy za přípustné;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 72 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 72 odst. 6 ve spojení s čl. 94 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001

                  —

                  Porušení čl. 60 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 a 2 a čl. 1 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-635/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 3. června 2021 – Evropská komise v. Spolková republika Německo („Nesplnění povinnosti státem – Životní prostředí – Směrnice 2008/50/ES – Kvalita vnějšího ovzduší: – Článek 13 odst. 1 a příloha XI – Systematické a trvající překračování mezních hodnot pro oxid dusičitý (NO2) v některých zónách a aglomeracích na německém území – Článek 23 odst. 1 – Příloha XV – ‚Co možná nejkratší‘ období překračování hodnot – Náležitá opatření“)

text:
               19.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 289/2

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 3. června 2021 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
      (Věc C-635/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2008/50/ES - Kvalita vnějšího ovzduší: - Článek 13 odst. 1 a příloha XI - Systematické a trvající překračování mezních hodnot pro oxid dusičitý (NO2) v některých zónách a aglomeracích na německém území - Článek 23 odst. 1 - Příloha XV - ‚Co možná nejkratší‘ období překračování hodnot - Náležitá opatření“)
      (2021/C 289/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes, E. Manhaeve a A. C. Becker, zmocněnci)

         Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: původně T. Henze a S. Eisenberg, zmocněnci, ve spolupráci a U. Karpensteinem, F. Fellenbergem a K. Dingemann, Rechtsanwälte, poté J. Möller a S. Eisenberg, zmocněnci, ve spolupráci U. Karpensteinem, F. Fellenbergem a K. Dingemann, Rechtsanwälte)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: F. Shibli, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Spolková republika Německo tím,

                              —

                              že od 1. ledna 2010 až do roku 2016 systematicky a trvale překračovala roční mezní hodnotu pro oxid dusičitý (NO2) ve 26 zónách a aglomeracích na německém území, a to v zónách DEZBXX0001A (berlínská aglomerace), DEZCXX0007A (stuttgartská aglomerace), DEZCXX0043S (okres Tübingen), DEZCXX0063S [okres Stuttgart (bez aglomerace)], DEZCXX0004A (freiburská aglomerace), DEZCXX0041S [okres Karlsruhe (bez aglomerací)], DEZCXX0006A (aglomerace Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (mnichovská aglomerace), DEZDXX0003A (aglomerace Norimberk/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (oblast III střední a severní Hesensko), DEZFXX0001A [aglomerace I (Rýn-Mohan)], DEZFXX0002A [aglomerace II (Kassel)], DEZGLX0001A (hamburská aglomerace), DEZJXX0015A [Grevenbroich (rýnská hnědouhelná pánev)], DEZJXX0004A (Kolín), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisbourg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Cáchy), DEZJXX0016S (městské a zemědělské oblasti v Severním Porýní–Vestfálsku), DEZKXX0006S (Mohuč), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenc/Neuwied), a dále hodinovou mezní hodnotu pro NO2 ve 2 z těchto zón, a sice aglomeracích DEZCXX0007A (stuttgartská aglomerace) a DEZFXX0001A [aglomerace I (Rýn-Mohan)], nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s její přílohou XI,
                              a

                              —

                              že po 11. červnu 2010 nepřijala přiměřená opatření k tomu, aby bylo zaručeno dodržování mezních hodnot NO2 ve všech uvedených zónách, nesplnilo povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 samotného a ve spojení s její přílohou XV oddílem A, a konkrétně povinnost, stanovenou v čl. 23 odst. 1 druhém pododstavci uvedené směrnice, zajistit, že plány kvality ovzduší stanoví náležitá opatření, aby období překročení mezních hodnot bylo co možná nejkratší.

                  2)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc C-243/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 14. dubna 2021 – „TOYA“ sp. z o. o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               19.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 289/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 14. dubna 2021 – „TOYA“ sp. z o. o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
      (Věc C-243/21)
      (2021/C 289/35)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud:

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„TOYA“ sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji

         Žalovaný: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (1) ve spojení s čl. 3 odst. 5 a čl. 1 odst. 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/61/EU ze dne 15. května 2014 o opatřeních ke snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací (2) vykládány v tom smyslu, že brání možnosti vnitrostátního regulačního orgánu uložit ex ante provozovateli, jenž disponuje fyzickou infrastrukturou a současně je poskytovatelem veřejně dostupných služeb elektronických komunikací i provozovatelem veřejných sítí elektronických komunikací, ale není označen za provozovatele s významnou tržní silou, povinnost uplatňovat podmínky upravující zásady přístupu k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele, včetně pravidel a postupů pro uzavírání smluv a účtovaných poplatků za přístup, a to bez ohledu na to, zda byl zahájen spor o přístup k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele a zda na trhu existuje skutečná hospodářská soutěž?
                  Podpůrně (varianta II)

                  2)

                  Musí být čl. 67 odst. 1 a 3 ve spojení s čl. 68 odst. 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1972 ze dne 11. prosince 2018, kterou se stanoví evropský kodex pro elektronické komunikace (3), ve spojení s čl. 3 odst. 5 a čl. 1 odst. 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/61/EU ze dne 15. května 2014 o opatřeních ke snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací vykládány v tom smyslu, že brání možnosti vnitrostátního regulačního orgánu uložit ex ante provozovateli, jenž disponuje fyzickou infrastrukturou a současně je poskytovatelem veřejně dostupných služeb elektronických komunikací i provozovatelem veřejných sítí elektronických komunikací, ale není označen za provozovatele s významnou tržní silou, povinnost uplatňovat podmínky upravující zásady přístupu k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele, včetně pravidel a postupů pro uzavírání smluv a účtovaných poplatků za přístup, a to bez ohledu na to, zda byl zahájen spor o přístup k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele a zda na trhu existuje skutečná hospodářská soutěž?

         (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323.

         (2)  Úř. věst. 2014, L 155, s. 1.

         (3)  Úř. věst. 2018, L 321, s. 36.


title: Věc T-282/21: Žaloba podaná dne 21. května 2021 – SS a ST v. Frontex

text:
               19.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 289/40

      Žaloba podaná dne 21. května 2021 – SS a ST v. Frontex
      (Věc T-282/21)
      (2021/C 289/57)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: SS a ST (zástupci: M. Van den Broeck a L. Lambert, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž (Frontex)

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil věc za přípustnou a rozhodl o jejím meritu;

                  —

                  prohlásil, že poté, co byla agentura Frontex vyzvána k činnosti v souladu s postupem uvedeným v článku 265 SFEU, projevila nečinnost buď tím, že pozastavila financování, zčásti nebo v plném rozsahu přerušila či ukončila své činnosti v oblasti Egejského moře (čl. 46 odst. 4 nařízení o Evropské pohraniční a pobřežní stráži (1)), nebo tím, že poskytla řádně podložené důvody pro neuplatnění příslušného opatření podle čl. 46 odst. 6, nebo jinak vymezila své stanovisko v reakci na předběžný návrh žalobců;

                  —

                  prohlásil tuto nečinnost za porušení Smluv ve smyslu článku 265 SFEU.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z existence závažného nebo přetrvávajícího porušování základních práv a povinností v oblasti mezinárodní ochrany v oblasti Egejského moře v souvislosti s činnostmi agentury Frontex, po kterém byl výkonný ředitel povinen pozastavit nebo ukončit uvedené činnosti ve smyslu článku 46 nařízení o Evropské pohraniční a pobřežní stráži. Žalobci tvrdí, že shromážděné důkazy prokazují, že „nová taktika“ v souvislosti s operacemi hraniční kontroly v oblasti Egejského moře zavedenými v březnu 2020 představuje státní (Řecko) a organizační (Frontex) politiku systematického a rozsáhlého útoku proti civilnímu obyvatelstvu, které žádá o azyl v EU, v rozporu mimo jiné s právem na život, zákazem kolektivního vyhoštění, zásadou nenavracení a právem na azyl.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex nesplnila své pozitivní povinnosti vyplývající z Listiny základních práv, pokud jde o zabránění předvídatelnému porušování výše uvedených základních práv, ke kterému došlo v oblasti Egejského moře v rámci jejího působení. Agentura Frontex nejednala na základě konkrétních projevů svých pozitivních povinností výslovně předepsaných v jiných článcích než v článku 46 nařízení o Evropské pohraniční a pobřežní stráži, jako jsou povinnosti v oblasti monitorování a podávání zpráv, a jsou spojeny s použitím článku 46.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že nečinnost agentury v rámci článku 265 SFEU se žalobců dotýká přímo i osobně, protože jejich situace byla již několikrát ovlivněna novou státní a organizační politikou systematických a rozšířených praktik buď únosů z pevniny EU a násilného přesunu zpět na moře, nebo zadržení na moři; opuštění na moři na nevhodných plavidlech způsobující vážné ohrožení života; protiprávní navracení, kolektivní vyhoštění a zabránění přístupu k azylu. Pokračující neúspěch agentury Frontex v přijímání vhodných opatření k zabránění těmto porušením – včetně pozastavení nebo ukončení jejích činností v souladu s povinnostmi podle článku 46 – významně zvyšuje riziko, že žadatelé budou již po šesté znovu vystaveni tomu samému porušení Smluv, jakož i mezinárodního a evropského zvykového a smluvního práva.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1896 ze dne 13. listopadu 2019 o Evropské pohraniční a pobřežní stráži a o zrušení nařízení (EU) č. 1052/2013 a (EU) 2016/1624 (Úř. věst. L 295, 14.11.2019, s. 1).


title: Spojené věci C-682/18 a C-683/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Frank Peterson v. Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) et Elsevier Inc. v. Cyando AG (C-683/18) („Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Zpřístupnění a správa platformy pro sdílení videí nebo platformy pro ukládání a sdílení souborů – Odpovědnost provozovatele za porušování práv duševního vlastnictví, jichž se dopustili uživatelé jeho platformy – Směrnice 2001/29/ES – Článek 3 a čl. 8 odst. 3 – Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ – Směrnice 2000/31/ES – Články 14 a 15 – Podmínky pro využití zproštění odpovědnosti – Neseznámení se s konkrétními porušeními – Oznámení takových porušení jakožto podmínka pro vydání soudního příkazu“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/2

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Frank Peterson v. Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) et Elsevier Inc. v. Cyando AG (C-683/18)
      (Spojené věci C-682/18 a C-683/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související - Zpřístupnění a správa platformy pro sdílení videí nebo platformy pro ukládání a sdílení souborů - Odpovědnost provozovatele za porušování práv duševního vlastnictví, jichž se dopustili uživatelé jeho platformy - Směrnice 2001/29/ES - Článek 3 a čl. 8 odst. 3 - Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ - Směrnice 2000/31/ES - Články 14 a 15 - Podmínky pro využití zproštění odpovědnosti - Neseznámení se s konkrétními porušeními - Oznámení takových porušení jakožto podmínka pro vydání soudního příkazu“)
      (2021/C 320/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Frank Peterson (C-682/18), Elsevier Inc. (C-683/18)

         Odpůrkyně: Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18), Cyando AG (C-683/18)

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že provozovatel platformy pro sdílení videí nebo platformy pro ukládání a sdílení souborů, na které mohou uživatelé protiprávně zpřístupnit veřejnosti chráněné obsahy, neuskutečňuje „sdělování“ těchto obsahů „veřejnosti“ ve smyslu tohoto ustanovení, ledaže by nad rámec pouhého zpřístupnění platformy přispíval ke zpřístupnění takových obsahů veřejnosti v rozporu s autorským právem. Tak je tomu zejména v případě, kdy si je tento provozovatel konkrétně vědom protiprávního zpřístupnění chráněného obsahu na své platformě a takový obsah neprodleně neodstraní nebo k němu nezablokuje přístup, nebo kdy uvedený provozovatel, i když ví nebo vědět měl, že obecně uživatelé jeho platformy chráněné obsahy protiprávně zpřístupňují veřejnosti prostřednictvím této platformy, nezavede vhodné technologické prostředky, které je možné v jeho situaci očekávat od subjektu, který je běžně obezřetný, aby spolehlivě a účinně zabránil porušováním autorského práva na této platformě, nebo také v případě, kdy se tento provozovatel podílí na výběru chráněných obsahů, které jsou protiprávně sdělovány veřejnosti, na své platformě poskytuje prostředky sloužící specificky k protiprávnímu sdílení takových obsahů nebo taková sdílení vědomě podporuje, o čemž může svědčit okolnost, že uvedený provozovatel přijal hospodářský model podněcující uživatele své platformy, aby na ní uskutečňovali protiprávně sdělování chráněných obsahů veřejnosti.

                  2)

                  Článek 14 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) musí být vykládán v tom smyslu, že činnost provozovatele platformy pro sdílení videí nebo platformy pro ukládání a sdílení souborů spadá do působnosti tohoto ustanovení, pokud tento provozovatel nehraje aktivní úlohu takové povahy, že by bylo možné konstatovat, že obsahy nahrané na svou platformu zná nebo kontroluje.
                  Článek 14 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/31 být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby bylo u takového provozovatele na základě tohoto ustanovení vyloučeno zproštění odpovědnosti stanovené v tomto čl. 14 odst. 1, si musí být uvedený provozovatel vědom konkrétních protiprávních aktů uživatelů jeho platformy souvisejících s chráněnými obsahy, které byly nahrány na jeho platformu.

                  3)

                  Článek 8 odst. 3 směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby na základě vnitrostátního práva nositel autorského práva nebo práva s ním souvisejícího mohl dosáhnout uložení soudního příkazu vůči zprostředkovateli, jehož služby využívala třetí osoba k porušení jeho práva, aniž si jej byl tento zprostředkovatel vědom ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/31, pouze v případě, že před zahájením soudního řízení bylo toto porušení práva uvedenému zprostředkovateli předem oznámeno a tento zprostředkovatel nezasáhl neprodleně, aby odstranil dotčený obsah nebo k němu zablokoval přístup a aby zajistil, že k takovým porušením nedojde opětovně. Přísluší však vnitrostátním soudům, aby se při uplatňování takové podmínky ujistily, že uvedená podmínka nevede ke zdržení účinného ukončení porušování práv tak, že by tomuto nositeli práv vznikla nepřiměřená újma.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-439/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – Řízení zahájené na návrh B („Řízení o předběžné otázce – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů – Nařízení (EU) 2016/679 – Články 5, 6 a 10 – Vnitrostátní právní úprava, která počítá s přístupem veřejnosti k osobním údajům týkajícím se trestných bodů uložených za dopravní přestupky – Zákonnost – Pojem ‚osobní údaje týkající se odsouzení v trestních věcech a trestných činů‘ – Zpřístupnění za účelem zvýšení bezpečnosti silničního provozu – Právo veřejnosti na přístup k úředním dokumentům – Svoboda informací – Zajištění souladu se základními právy na respektování soukromého života a na ochranu osobních údajů – Opakované použití údajů – Článek 267 SFEU – Časové účinky rozhodnutí o předběžné otázce – Možnost ústavního soudu členského státu zachovat právní účinky vnitrostátní právní úpravy, která není slučitelná s unijním právem – Zásada přednosti unijního práva a zásada právní jistoty“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – Řízení zahájené na návrh B
      (Věc C-439/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Nařízení (EU) 2016/679 - Články 5, 6 a 10 - Vnitrostátní právní úprava, která počítá s přístupem veřejnosti k osobním údajům týkajícím se trestných bodů uložených za dopravní přestupky - Zákonnost - Pojem ‚osobní údaje týkající se odsouzení v trestních věcech a trestných činů‘ - Zpřístupnění za účelem zvýšení bezpečnosti silničního provozu - Právo veřejnosti na přístup k úředním dokumentům - Svoboda informací - Zajištění souladu se základními právy na respektování soukromého života a na ochranu osobních údajů - Opakované použití údajů - Článek 267 SFEU - Časové účinky rozhodnutí o předběžné otázce - Možnost ústavního soudu členského státu zachovat právní účinky vnitrostátní právní úpravy, která není slučitelná s unijním právem - Zásada přednosti unijního práva a zásada právní jistoty“)
      (2021/C 320/03)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: B

         za přítomnosti: Latvijas Republikas Saeima

         Výrok

                  1)

                  Článek 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na zpracování osobních údajů týkajících se trestných bodů uložených řidičům vozidel za dopravní přestupky.

                  2)

                  Ustanovení nařízení (EU) 2016/679, zejména jeho čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 písm. e) a článek 10, musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která veřejnému subjektu pověřenému vedením registru, do něhož se zaznamenávají trestné body uložené řidičům vozidel za dopravní přestupky, ukládá povinnost zpřístupnit tyto údaje veřejnosti, přičemž osoba žádající o přístup nemusí prokázat, že má na získání uvedených údajů zvláštní zájem.

                  3)

                  Ustanovení nařízení (EU) 2016/679, zejména jeho čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 písm. e) a článek 10, musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která veřejnému subjektu pověřenému vedením registru, do něhož se zaznamenávají trestné body uložené řidičům vozidel za dopravní přestupky, umožňuje zpřístupnit tyto údaje hospodářským subjektům za účelem opakovaného použití.

                  4)

                  Zásada přednosti unijního práva musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby ústavní soud členského státu, u kterého je podána stížnost proti vnitrostátní právní úpravě, která se s ohledem na rozhodnutí Soudního dvora vydané v řízení o předběžné otázce ukáže jako neslučitelná s unijním právem, rozhodl na základě zásady právní jistoty, že právní účinky této právní úpravy zůstanou zachovány až do dne vyhlášení rozsudku, kterým zmíněný ústavní soud o této ústavní stížnosti s konečnou platností rozhodne.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-550/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n° 14 de Madrid – Španělsko) – EV v. Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A. („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 5 – Opatření k předcházení zneužití vznikajícímu využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou – Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou v odvětví stavebnictví nazývané ‚fijos de obra‘ – Pojem ‚objektivní důvody‘ ospravedlňující obnovování takových pracovních smluv – Směrnice 2001/23/ES – Článek 1 odst. 1 – Převod podniku – Článek 3 odst. 1 – Zachování práv pracovníků – Převod pracovních smluv na základě ustanovení kolektivní smlouvy – Kolektivní smlouva omezující práva a povinnosti převáděných pracovníků na práva a povinnosti vyplývající z poslední smlouvy uzavřené s původním podnikem“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/4

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 14 de Madrid – Španělsko) – EV v. Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.
      (Věc C-550/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 5 - Opatření k předcházení zneužití vznikajícímu využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou v odvětví stavebnictví nazývané ‚fijos de obra‘ - Pojem ‚objektivní důvody‘ ospravedlňující obnovování takových pracovních smluv - Směrnice 2001/23/ES - Článek 1 odst. 1 - Převod podniku - Článek 3 odst. 1 - Zachování práv pracovníků - Převod pracovních smluv na základě ustanovení kolektivní smlouvy - Kolektivní smlouva omezující práva a povinnosti převáděných pracovníků na práva a povinnosti vyplývající z poslední smlouvy uzavřené s původním podnikem“)
      (2021/C 320/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Social no 14 de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EV

         Žalované: Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že je na vnitrostátním soudu, aby v souladu se všemi použitelnými pravidly vnitrostátního práva posoudil, zda omezení na tři po sobě jdoucí roky, s výjimkou zvláštních podmínek, zaměstnávání pracovníků v pracovním poměru na dobu určitou na základě smluv zvaných „fijos de obra“ jedním a tím samým podnikem na různých pracovních místech, která se nacházejí ve stejné provincii, a poskytování těmto pracovníkům odškodnění za ukončení pracovního poměru, za předpokladu, že tento vnitrostátní soud konstatuje, že tato opatření jsou ve skutečnosti přijata s ohledem na uvedené pracovníky, představují vhodná opatření k předcházení a případně postihu zneužití vyplývajícího z využívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo „[rovnocenná] právní opatření“ ve smyslu tohoto ustanovení 5 bodu 1. V každém případě nemohou být takové vnitrostátní právní předpisy použity orgány dotyčného členského státu takovým způsobem, že obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou zvaných „fijos de obra“ je považováno za ospravedlnitelné „objektivními důvody“ ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 písm. a) této rámcové dohody pouze z toho důvodu, že každá z těchto smluv se obecně uzavírá na konkrétní stavební projekt bez ohledu na její trvání, jelikož takové vnitrostátní právní předpisy nebrání v praxi tomu, aby dotyčný zaměstnavatel naplňoval takovým obnovováním stálé a trvalé personální potřeby.

                  2)

                  Článek 3 odst. 1 první pododstavec směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které se při převodu zaměstnanců v rámci veřejnoprávních smluv práva a povinnosti převáděného pracovníka, které je nástupnický podnik povinen respektovat, omezují výlučně na práva a povinnosti vyplývající z poslední smlouvy, kterou tento pracovník uzavřel s původním podnikem, pokud se v důsledku použití této právní úpravy uvedený pracovník neocitne v méně příznivém postavení pouze kvůli tomuto převodu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 77, 9.3.2020.


title: Věc C-559/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. června 2021 – Evropská komise v. Španělské království („Nesplnění povinnosti státem – Článek 258 SFEU – Chráněná přírodní oblast Doñana (Španělsko) – Směrnice 2000/60/ES – Rámec pro činnost Unie v oblasti vodní politiky – Článek 4 odst. 1 písm. b) bod i), článek 5 a čl. 11 odst. 1, odst. 3 písm. a), c) a e), jakož i odst. 4 – Zhoršení stavu útvarů podzemních vod – Neprovedení další charakterizace útvarů podzemních vod zvodnělé vrstvy Almonte-Marismas, u nichž hrozí zhoršení – Základní a doplňující opatření – Směrnice 92/43/EHS – Článek 6 odst. 2 – Poškození přírodních stanovišť a stanovišť druhů“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. června 2021 – Evropská komise v. Španělské království
      (Věc C-559/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 258 SFEU - Chráněná přírodní oblast Doñana (Španělsko) - Směrnice 2000/60/ES - Rámec pro činnost Unie v oblasti vodní politiky - Článek 4 odst. 1 písm. b) bod i), článek 5 a čl. 11 odst. 1, odst. 3 písm. a), c) a e), jakož i odst. 4 - Zhoršení stavu útvarů podzemních vod - Neprovedení další charakterizace útvarů podzemních vod zvodnělé vrstvy Almonte-Marismas, u nichž hrozí zhoršení - Základní a doplňující opatření - Směrnice 92/43/EHS - Článek 6 odst. 2 - Poškození přírodních stanovišť a stanovišť druhů“)
      (2021/C 320/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: původně C. Hermes, E. Manhaeve a E. Sanfrutos Cano, poté C. Hermes, E. Manhaeve a M. Jáuregui Gómez, zmocněnci)

         Žalovaný: Španělské království (zástupci: původně L. Aguilera Ruiz, poté J. Rodríguez de la Rúa Puig a M.-J. Ruiz Sánchez, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají:

                              —

                              z čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, ve znění směrnice Rady 2013/64/EU ze dne 17. prosince 2013, ve spojení s bodem 2.2 přílohy II této směrnice, tím, že při odhadu odběru podzemních vod regionu Doñana (Španělsko) v rámci další charakterizace Plan Hidrológico del Guadalquivir 2015–2021 (hydrologický plán pro Guadalquivir na období 2015–2021), schváleného Real Decreto 1/2016 por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (královské nařízení 1/2016, kterým se schvaluje změna hydrologických plánů pro oblasti povodí západní Kantábrie, Guadalquiviru, Ceuty, Melilly, Segury a Júcaru, jakož i španělské části oblasti povodí východní Kantábrie, Miño-Sil, Duera, Taja, Guadiany a Ebra) ze dne 8. ledna 2016, nezohlednilo nelegální odběr vody a odběr vody určené k městskému zásobování;

                              —

                              z článku 11 směrnice 2000/60, ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. c) této směrnice, tím, že v programu opatření vypracovaném v rámci hydrologického plánu pro Guadalquivir na období 2015–2021 nestanovilo žádné opatření, které by zabránilo narušování chráněných typů stanovišť nacházejících se v chráněné zóně „Doñana“ uvedené pod kódem ZEPA/LIC ES0000024, způsobenému odběrem podzemních vod pro potřeby turistické oblasti Matalascañas (Španělsko), a

                              —

                              z čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, tím, že nepřijalo vhodná opatření k zabránění významným narušováním chráněných typů stanovišť nacházejících se v chráněné zóně „Doñana“ uvedené pod kódem ZEPA/LIC ES0000024, v chráněné zóně „Doñana Norte y Oeste“ uvedené pod kódem ZEPA/LIC ES6150009 a chráněné zóně „Dehesa del Estero y Montes de Moguer“ uvedené pod kódem ZEC ES6150012, která byla od 19. července 2006 způsobována odběrem podzemních vod chráněné přírodní oblasti Doñana.

                  2.

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3.

                  Evropská komise i Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 348, 14.10.2019.


title: Věc C-719/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – FS v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid („Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Směrnice 2004/38/ES – Práva občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států – Článek 15 – Konec přechodného pobytu občana Unie na území hostitelského členského státu – Rozhodnutí o vyhoštění – Fyzický odjezd tohoto občana Unie z tohoto území – Časové účinky tohoto rozhodnutí o vyhoštění – Článek 6 – Možnost uvedeného občana Unie získat nové právo pobytu při jeho návratu na toto území“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – FS v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-719/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Občanství Unie - Směrnice 2004/38/ES - Práva občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států - Článek 15 - Konec přechodného pobytu občana Unie na území hostitelského členského státu - Rozhodnutí o vyhoštění - Fyzický odjezd tohoto občana Unie z tohoto území - Časové účinky tohoto rozhodnutí o vyhoštění - Článek 6 - Možnost uvedeného občana Unie získat nové právo pobytu při jeho návratu na toto území“)
      (2021/C 320/06)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: FS

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Výrok

      Článek 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí o vyhoštění občana Unie z území hostitelského členského státu přijaté na základě tohoto ustanovení z důvodu, že tento občan Unie již nemá právo přechodného pobytu na tomto území na základě této směrnice, není plně vykonáno již tím, že uvedený občan Unie fyzicky opustil uvedené území ve lhůtě stanovené tímto rozhodnutím o vyhoštění pro jeho dobrovolný odjezd. Aby občan Unie, vůči němuž bylo vydáno takové rozhodnutí o vyhoštění, mohl požívat nového práva pobytu na základě čl. 6 odst. 1 této směrnice na témže území, musí nejen fyzicky opustit území hostitelského členského státu, ale i skutečně a účinně ukončit svůj pobyt na tomto území, tak aby při jeho návratu na uvedené území nebylo možné mít za to, že jeho pobyt je ve skutečnosti pokračováním jeho předchozího pobytu na témže území. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, že tomu tak je, a přihlédnout přitom ke všem konkrétním okolnostem charakterizujícím specifickou situaci dotyčného občana Unie. Jestliže z takového ověření vyplyne, že občan Unie neukončil skutečně a účinně svůj přechodný pobyt na území hostitelského členského státu, není tento členský stát povinen přijmout nové rozhodnutí o vyhoštění na základě týchž skutečností, které vedly k vydání rozhodnutí o vyhoštění, které již bylo vůči tomuto občanu Unie přijato, ale může se opírat o posledně uvedené rozhodnutí, aby mu uložil povinnost opustit jeho území.

         (1)  Úř. věst. C 19, 20.1.2020.


title: Věc C-872/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 – Bolívarovská republika Venezuela v. Rada Evropské unie („Kasační opravný prostředek – Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci ve Venezuele – Žaloba na neplatnost podaná třetím státem – Přípustnost – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Aktivní legitimace – Podmínka, podle níž musí být žalobce bezprostředně dotčen opatřením, které je předmětem žaloby – Pojem ‚právnická osoba‘ – Právní zájem na podání žaloby – Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. června 2021 – Bolívarovská republika Venezuela v. Rada Evropské unie
      (Věc C-872/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci ve Venezuele - Žaloba na neplatnost podaná třetím státem - Přípustnost - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Aktivní legitimace - Podmínka, podle níž musí být žalobce bezprostředně dotčen opatřením, které je předmětem žaloby - Pojem ‚právnická osoba‘ - Právní zájem na podání žaloby - Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“)
      (2021/C 320/07)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bolívarovská republika Venezuela (zástupci: L. Giuliano a F. Di Gianni, avvocati)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: P. Mahnič a A. Antoniadis, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 20. září 2019, Venezuela v. Rada (T 65/18, EU:T:2019:649), se zrušuje v rozsahu, v němž odmítá žalobu Bolívarovské republiky Venezuela znějící na zrušení článků 2, 3, 6 a 7 nařízení Rady (EU) 2017/2063 ze dne 13. listopadu 2017 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl ve věci samé.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 45, 10.2.2020.


title: Věc C-12/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Německo) – DB Netz AG v. Spolková republika Německo („Řízení o předběžné otázce – Železniční doprava – Mezinárodní koridory pro železniční nákladní dopravu – Nařízení (EU) č. 913/2010 – Čl. 13 odst. 1 – Zřízení jediného kontaktního místa pro každý koridor pro nákladní dopravu – Článek 14 – Povaha rámce pro přidělování kapacity infrastruktury v koridoru pro nákladní dopravu vymezeného správní radou – Článek 20 – Regulační subjekty – Směrnice 2012/34/EU – Článek 27 – Postup pro podávání žádostí o kapacitu infrastruktury – Role provozovatele infrastruktury – Články 56 a 57 – Funkce regulačního subjektu a spolupráce mezi regulačními subjekty“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/8

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Německo) – DB Netz AG v. Spolková republika Německo
      (Věc C-12/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Železniční doprava - Mezinárodní koridory pro železniční nákladní dopravu - Nařízení (EU) č. 913/2010 - Čl. 13 odst. 1 - Zřízení jediného kontaktního místa pro každý koridor pro nákladní dopravu - Článek 14 - Povaha rámce pro přidělování kapacity infrastruktury v koridoru pro nákladní dopravu vymezeného správní radou - Článek 20 - Regulační subjekty - Směrnice 2012/34/EU - Článek 27 - Postup pro podávání žádostí o kapacitu infrastruktury - Role provozovatele infrastruktury - Články 56 a 57 - Funkce regulačního subjektu a spolupráce mezi regulačními subjekty“)
      (2021/C 320/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: DB Netz AG

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Výrok

                  1)

                  Článek 13 odst. 1, čl. 14 odst. 9 a článek 18 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 913/2010 ze dne 22. září 2010 o evropské železniční síti pro konkurenceschopnou nákladní dopravu, jakož i čl. 27 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru, ve spojení s přílohou IV bodem 3 písm. a) této směrnice, musí být vykládány v tom smyslu, že orgánem, jenž má pravomoc přijmout v rámci referenčního dokumentu o podmínkách využívání železniční sítě pravidla upravující podávání žádostí o kapacitu infrastruktury, a to včetně pravidla, podle něhož bude jediné kontaktní místo ve smyslu tohoto čl. 13 odst. 1 využívat výlučně určitý elektronický rezervační systém, je provozovatel infrastruktury, který je definován v čl. 3 bodě 2 uvedené směrnice.

                  2)

                  Kontrola pravidel upravujících podávání žádostí o kapacitu infrastruktury v jediném kontaktním místě vymezených v referenčním dokumentu o podmínkách využívání železniční sítě, kterou provádí vnitrostátní regulační subjekt, se řídí ustanoveními článku 20 nařízení č. 913/2010 a tato ustanovení musí být vykládána v tom smyslu, že regulační subjekt členského státu nemůže vznést námitku vůči těmto pravidlům, když nesplní povinnost spolupráce, která vyplývá z tohoto článku 20, a konkrétně bez konzultace s regulačními subjekty ostatních členských států, které jsou součástí koridoru pro nákladní dopravu, za účelem společného postupu v co největší míře.

                  3)

                  Článek 14 odst. 1 nařízení č. 913/2010 musí být vykládán v tom smyslu, že rámec pro přidělování kapacity infrastruktury v koridoru pro nákladní dopravu vymezený výkonnou radou na základě tohoto ustanovení není aktem unijního práva.

         (1)  Úř. věst. C 137, 27.4.2020.


title: Věc C-167/20 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. června 2021 – WD v. Evropský úřad pro bezpečnost potravin („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Smlouva na dobu určitou – Rozhodnutí o nepřeřazení – Neexistence hodnotících zpráv – Rozhodnutí o neprodloužení pracovní smlouvy“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/9

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. června 2021 – WD v. Evropský úřad pro bezpečnost potravin
      (Věc C-167/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o nepřeřazení - Neexistence hodnotících zpráv - Rozhodnutí o neprodloužení pracovní smlouvy“)
      (2021/C 320/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: WD (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Další účastník řízení: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken a F. Volpi, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem, C. Dekemexhem a A. Duron, advokáty)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  WD ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA).

         (1)  Úř. věst. C 271, 17.8.2020.


title: Věc C-920/19: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI v. Landespolizeidirektion Steiermark („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Článek 56 SFEU – Volný pohyb služeb – Omezení – Hazardní hry – Duální systém organizace trhu – Monopol na loterie a kasina – Předchozí povolení provozovat herní automaty – Reklamní praktiky držitele monopolu – Kritéria pro posouzení – Ústavní judikatura, ve které byla konstatována slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s unijním právem“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/9

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI v. Landespolizeidirektion Steiermark
      (Věc C-920/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Omezení - Hazardní hry - Duální systém organizace trhu - Monopol na loterie a kasina - Předchozí povolení provozovat herní automaty - Reklamní praktiky držitele monopolu - Kritéria pro posouzení - Ústavní judikatura, ve které byla konstatována slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s unijním právem“)
      (2021/C 320/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Žalovaný: Landespolizeidirektion Steiermark

         za přítomnosti: Finanzpolizei Team 96

         Výrok

                  1)

                  Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání duálnímu systému organizace trhu hazardních her pouze z toho důvodu, že reklamní praktiky držitele monopolu na loterie a kasina mají podněcovat k aktivní účasti na hrách, například tím, že je hra banalizována, je o ní vytvářen pozitivní obraz z důvodu použití příjmů na činnosti obecného zájmu nebo je zvyšována její atraktivita prostřednictvím lákavých reklamních sdělení navozujících představy o velkých výhrách.

                  2)

                  Zásada přednosti unijního práva musí být vykládána v tom smyslu, že vyžaduje, aby soud členského státu nepoužil ustanovení vnitrostátního práva, které je v rozporu s článkem 56 SFEU, a to i v případě, kdy měl soud vyššího stupně téhož členského státu za to, že je toto ustanovení v souladu s unijním právem.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-88/20: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 20. května 2021 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal correctionnel de Bordeaux – Francie) – trestní řízení proti ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Základní práva – Zásada ne bis in idem – Kumulace správních a trestních sankcí za totožné skutky – Prodej po telefonu – Klamavá obchodní praktika – Nedostatečné odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/10

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 20. května 2021 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal correctionnel de Bordeaux – Francie) – trestní řízení proti ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ
      (Věc C-88/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Základní práva - Zásada ne bis in idem - Kumulace správních a trestních sankcí za totožné skutky - Prodej po telefonu - Klamavá obchodní praktika - Nedostatečné odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 320/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal correctionnel de Bordeaux

         Účastníci původního trestního řízení

      ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal correctionnel de Bordeaux (trestní soud v Bordeaux) (Francie) rozhodnutím ze dne 12. prosince 2019 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-248/20: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Skatteverket v. Skellefteå Industrihus AB („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Odpočet daně zaplacené na vstupu během fáze výstavby budovy – Režim volby zdanění – Upuštění od původně zamýšlené činnosti – Oprava odpočtu daně zaplacené na vstupu – Odpověď na předběžnou otázku, která může být jasně vyvozena z judikatury“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/11

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Skatteverket v. Skellefteå Industrihus AB
      (Věc C-248/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Odpočet daně zaplacené na vstupu během fáze výstavby budovy - Režim volby zdanění - Upuštění od původně zamýšlené činnosti - Oprava odpočtu daně zaplacené na vstupu - Odpověď na předběžnou otázku, která může být jasně vyvozena z judikatury“)
      (2021/C 320/12)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Skatteverket

         Odpůrkyně: Skellefteå Industrihus AB

         Výrok

      Články 137, 168, 184 až 187, 189 a 192 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví povinnost pro vlastníka nemovitosti, kterému byl při výstavbě budovy, jež měla být pronajata, přiznán režim volby zdanění a který odečetl daň z přidané hodnoty (DPH) zaplacenou na vstupu z pořízení majetku souvisejících s tímto stavebním projektem, aby okamžitě vrátil celkovou částku této daně, případně navýšenou o úroky, z důvodu, že zamýšlený projekt, na základě něhož vznikl nárok na odpočet, nevedl k žádnému zdanitelnému plnění, avšak nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v takové situaci stanoví povinnost opravit DPH zaplacenou na vstupu.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc C-571/20: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Potenza – Itálie) – OM v. Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni“ di Matera („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Řízení o předběžné otázce týkající se platnosti ustanovení Smlouvy o FEU – Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora – Volný pohyb pracovníků – Rovné zacházení – Článek 45 SFEU – Rozdíl v postavení a platech mezi vyučujícími na univerzitách a vyučujícími spadajícími do národního systému vyššího vzdělávání v oblasti umění a hudby – Čistě vnitrostátní situace – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/11

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Potenza – Itálie) – OM v. Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni“ di Matera
      (Věc C-571/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Řízení o předběžné otázce týkající se platnosti ustanovení Smlouvy o FEU - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora - Volný pohyb pracovníků - Rovné zacházení - Článek 45 SFEU - Rozdíl v postavení a platech mezi vyučujícími na univerzitách a vyučujícími spadajícími do národního systému vyššího vzdělávání v oblasti umění a hudby - Čistě vnitrostátní situace - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 320/13)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Potenza

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: OM

         Žalovaní: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni“ di Matera

         Výrok

                  1)

                  Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc odpovědět na první a druhou předběžnou otázkou položenou Tribunale di Potenza (soud v Potenza, Itálie).

                  2)

                  Třetí předběžná otázka položená Tribunale di Potenza (soud v Potenza) je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25.1.2021.


title: Věc C-185/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. března 2021 Turk Hava Yollari AO proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 27. ledna 2021 ve věci T-382/19, Turk Hava Yollari v. EUIPO – Sky (skylife)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/12

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. března 2021 Turk Hava Yollari AO proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 27. ledna 2021 ve věci T-382/19, Turk Hava Yollari v. EUIPO – Sky (skylife)
      (Věc C-185/21 P)
      (2021/C 320/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Turk Hava Yollari AO (zástupkyně: R. Almaraz Palmero, abogada)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Sky Ltd
      Usnesením ze dne 29. června 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek není přijatelný a Turk Hava Yollari AO ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-200/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 31. března 2021 – TU, SU v. BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 31. března 2021 – TU, SU v. BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited
      (Věc C-200/21)
      (2021/C 320/15)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelé: TU, SU

         Odpůrkyně: BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

         Předběžná otázka

      Brání směrnice 93/13 (1) takovému pravidlu vnitrostátního práva, jako je pravidlo vyplývající z článku 712 a násl. kapitoly VI občanského soudního řádu, které stanoví lhůtu 15 dnů, ve které může dlužník v rámci námitek proti nucenému výkonu rozhodnutí uplatnit zneužívající povahu smluvního ujednání exekučního titulu, jestliže žaloba znějící na zjištění existence zneužívajících ujednání obsažených v exekučním titulu nepodléhá žádné lhůtě a v rámci této žaloby je dlužníkovi umožněno požádat o odklad nuceného výkonu titulu v souladu s čl. 638 odst. 2 občanského soudního řádu?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a tisková oprava, Úř. věst. 2016, L 303, s. 26).


title: Věc C-215/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Španělsko) dne 6. dubna 2021 – Zulima v. Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Španělsko) dne 6. dubna 2021 – Zulima v. Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.
      (Věc C-215/21)
      (2021/C 320/16)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Zulima

         Žalovaná: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

         Předběžná otázka

      Článek 22 Ley de Enjuiciamiento Civil (občanský soudní řád) při uplatňování nároků spotřebitelů vůči zneužívajícím ujednáním založeným na směrnici 93/13/ES (1) a pro případ, že dojde k mimosoudnímu vyrovnání, stanoví, že spotřebitelé musí nést náklady řízení, aniž zohledňuje předchozí jednání prodávajícího nebo poskytovatele, který nevyhověl předžalobní výzvě. Vytváří tato španělská procesní úprava podstatnou překážku, která může v rozporu se zásadou efektivity a s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 odradit spotřebitele od uplatnění práva na účinný soudní přezkum potenciálně zneužívající povahy smluvního ujednání?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29).


title: Věc C-216/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Ploieşti (Rumunsko) dne 6. dubna 2021 – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“, YN v. Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Ploieşti (Rumunsko) dne 6. dubna 2021 – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“, YN v. Consiliul Superior al Magistraturii
      (Věc C-216/21)
      (2021/C 320/17)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Ploieşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“, YN

         Žalovaná: Consiliul Superior al Magistraturii

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO) zřízený rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006 (1) považován za akt přijatý orgánem Evropské unie ve smyslu článku 267 SFEU, který může podléhat výkladu Soudního dvora Evropské unie? Spadá obsah, povaha a doba trvání mechanismu pro spolupráci a ověřování (MSO), který byl zřízen rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006, do oblasti působnosti smlouvy o přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii, kterou Rumunsko podepsalo dne 25. dubna 2005 v Lucemburku? Jsou požadavky stanovené ve zprávách vypracovaných v rámci tohoto mechanismu pro Rumunsko závazné?

                  2)

                  Lze zásadu nezávislosti soudců zakotvenou v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci Smlouvy o Evropské unii (SEU) a v článku 47 Listiny základních práv, jakož i v judikatuře Soudního dvora Evropské unie s ohledem na článek 2 SEU vykládat v tom smyslu, že se vztahuje i na řízení o povýšení soudců ve funkci?

                  3)

                  Je tato zásada porušena zavedením systému povyšování soudem vyššího stupně, který je založen výlučně na souhrnném hodnocení činnosti a chování provedeném komisí složenou z předsedy soudu odpovědného za soudní přezkum a soudců tohoto soudu, která vedle pravidelného hodnocení soudců provádí odděleně jak hodnocení soudců za účelem povýšení, tak soudní přezkum jimi vydaných rozsudků?

                  4)

                  Je zásada nezávislosti soudců zakotvená v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci Smlouvy o Evropské unii (SEU) a v článku 47 Listiny základních práv, jakož i v judikatuře Soudního dvora Evropské unie s ohledem na článek 2 SEU porušena, pokud rumunský stát nedodržuje předvídatelnost a právní jistotu práva Evropské unie, když přijal mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO) a jeho zprávy a po více než 10 let je dodržoval, a posléze bez upozornění změnil postup pro povýšení soudců do vedoucích funkcí, a to v rozporu s doporučeními MSO?

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2006 , kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci (oznámeno pod číslem K(2006) 6569) (Úř. věst. L 354, 14.12.2006, s. 56).


title: Věc C-219/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. dubna 2021 Olimp Laboratories sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. ledna 2021 ve věci T-817/19, Olimp Laboratories v. EUIPO

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 1. dubna 2021 Olimp Laboratories sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. ledna 2021 ve věci T-817/19, Olimp Laboratories v. EUIPO
      (Věc C-219/21 P)
      (2021/C 320/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Olimp Laboratories sp. z o.o. (zástupce: M. Kondrat, adwokat)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Soudní dvůr (senát, který rozhoduje o přípustnosti kasačního opravného prostředku) usnesením ze dne 24. června 2021 rozhodl, že kasační opravný prostředek není přípustný a že společnost Olimp Laboratories sp. z o.o. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-233/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2021 Germann Avocats LLC proti usnesení Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 4. února 2021 ve věci T-352/18, Germann Avocats LLC v. Evropská komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2021 Germann Avocats LLC proti usnesení Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 4. února 2021 ve věci T-352/18, Germann Avocats LLC v. Evropská komise
      (Věc C-233/21 P)
      (2021/C 320/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Germann Avocats LLC (zástupce: N. Scandamis, dikigoros)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  potvrdil body 24 až 48 napadeného usnesení tím, že v plném rozsahu zamítne námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí;

                  —

                  ve zbývající části zrušil napadené usnesení v plném rozsahu;

                  —

                  zrušil podle článku 263 SFEU rozhodnutí Komise obsažené v nedatovaném dopise obdrženém dne 2. dubna 2018, kterým byla odmítnuta společná nabídka předložená navrhovatelkou na studii o postupech odborových svazů týkajících se zákazu diskriminace a rozmanitosti na pracovišti (nabídkové řízení JUST/2017/RDIS/FW/EQUA/0042; Úř. věst. S 215 – 09/11/2017 – 2017/S 215-446067); a

                  —

                  uložil Komisi povinnost k náhradě škody ve výši 1 euro;

                  —

                  podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu; a v každém případě

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka následující důvody:
      Zaprvé, zjevné zkreslení skutkového stavu a nesprávné právní posouzení v souvislosti se zneužitím pravomoci, jakož i porušení zásad rovnosti zbraní a práva být vyslechnut.
      Zadruhé, porušení povinnosti uvést odůvodnění a zjevně nesprávné posouzení skutkového stavu.
      Zatřetí, zneužití pravomoci porušením zásad rovného zacházení, právní jistoty, řádné správy a dobré víry.
      Začtvrté, zneužití pravomoci porušením zásady transparentnosti a ochrany legitimního očekávání, pokud jde o soutěž.