title: Věc C-354/09: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 15. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Gaston Schul BV v. Staatssecretaris van Financiën ( „Celní kodex Společenství — Článek 33 — Celní hodnota zboží — Zahrnutí cla — Dodací podmínka „Delivered Duty Paid“  “ )

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/11

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 15. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Gaston Schul BV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-354/09) (1)

   („Celní kodex Společenství - Článek 33 - Celní hodnota zboží - Zahrnutí cla - Dodací podmínka „Delivered Duty Paid“ “)
   2010/C 246/17
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Gaston Schul BV

      Žalovaná: Staatssecretaris van Financiën

      Předmět věci

   Výklad čl. 33 odst. 1 písm. f) a článku 220 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 2/4, s. 307) — Celní hodnota — Smlouva obsahující dodací podmínku „Delivered Duty Paid“ uzavíraná za předpokladu, že se nebude hradit žádné clo — Neuvedená částka cla — Vyloučení nebo zahrnutí do celní hodnoty

      Výrok

   Podmínka stanovená v článku 33 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, podle které musí být dovozní clo „vykázáno odděleně“ od ceny, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně zaplacena, je splněna, jestliže se smluvní strany dohodly, že toto zboží bude dodáno DDP („Delivery Duty Paid“), a uvedly to v celním prohlášení, avšak z důvodu nesprávného určení preferenčního původu uvedeného zboží neuvedly částku dovozního cla.

      (1)  Úř. věst. C 282, 21.11.2009


title: Věc T-375/17: Žaloba podaná dne 5. června 2017 – Fenyves v. EUIPO (Blue)

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/38

         Žaloba podaná dne 5. června 2017 – Fenyves v. EUIPO (Blue)
   (Věc T-375/17)
   (2017/C 256/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Klaudia Patricia Fenyves (Hevesvezekény, Maďarsko) (zástupce: I. Monteiro Alves, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „BLUE“ – Přihláška č. 15 287 907

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. března 2017, ve věci R 1974/2016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               vrátil přihlášku sporné ochranné známky EUIPO k zapsání;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-509/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck v. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH ( „Duševní a průmyslové vlastnictví — Odrůdová práva Společenství — Nařízení (ES) č. 2100/94 — Výsada zemědělců — Pojem „přiměřená náhrada“ — Náhrada vzniklé škody — Protiprávní jednání“ )

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck v. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
   (Věc C-509/10) (1)

   (Duševní a průmyslové vlastnictví - Odrůdová práva Společenství - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Výsada zemědělců - Pojem „přiměřená náhrada“ - Náhrada vzniklé škody - Protiprávní jednání)
   2012/C 287/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck

      Žalovaná: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 14 odst. 3 a čl. 94 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/16, s. 390) jakož i článku 5 a článku 8 nařízení Komise ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 173, s. 14; Zvl. vyd. 03/18, s. 63) –Odrůdové právo Společenství — Padělatelství — Povinnost zaplatit držiteli takové ochrany spravedlivou odměnu a nahradit způsobenou škodu — Kritéria pro určení spravedlivé odměny a stanovení škody

      Výrok

               1)

               Ke stanovení „přiměřené náhrady“, již musí podle čl. 94 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství zaplatit zemědělec, který použil rozmnožovací materiál chráněné odrůdy získaný výsevem, aniž splnil povinnosti, které mu ukládá čl. 14 odst. 3 tohoto nařízení ve spojení s článkem 8 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 2100/94, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2605/98 ze dne 3. prosince 1998, je třeba vzít za základ výpočtu částku poplatku za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu chráněné rostlinné odrůdy dotyčných rostlinných druhů v téže oblasti.

               2)

               Platbu náhrady za náklady dohledu nad dodržováním práv držitele odrůdových práv nelze zahrnout do výpočtu „přiměřené náhrady“ stanovené v čl. 94 odst. 1 nařízení č. 2100/94.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-602/12 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. září 2014 – Gem-Year Industrial Co. Ltd, Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd v. Rada Evropské unie, Evropská komise, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) „Kasační opravný prostředek — Dumping — Nařízení (ES) č. 384/96 — Článek 2 odst. 7 písm. c) první odrážka — Nařízení (ES) č. 2026/97 — Nařízení (ES) č. 91/2009 — Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky — Status podniku působícího v tržním hospodářství — Náklady nejdůležitějších vstupů odrážející ve velké míře tržní hodnotu — Obecná státní podpora ocelářského odvětví — Účinek“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/6

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. září 2014 – Gem-Year Industrial Co. Ltd, Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd v. Rada Evropské unie, Evropská komise, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)
   (Věc C-602/12 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Dumping - Nařízení (ES) č. 384/96 - Článek 2 odst. 7 písm. c) první odrážka - Nařízení (ES) č. 2026/97 - Nařízení (ES) č. 91/2009 - Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky - Status podniku působícího v tržním hospodářství - Náklady nejdůležitějších vstupů odrážející ve velké míře tržní hodnotu - Obecná státní podpora ocelářského odvětví - Účinek“)
   2014/C 409/07
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gem-Year Industrial Co. Ltd, Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd (zástupci: Y. Melin a V. Akritidis, advokáti)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a S. Boelaert, zmocněnci, ve spolupráci s de G. Berrischem, Rechtsanwalt), Evropská komise (zástupci: M. França a T. Maxian Rusche, zmocněnci), European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (zástupce: J. Bourgeois, advokát)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Gem-Year Industrial Co. Ltd a Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie a European Industrial Fasteners Institute AISBL v rámci tohoto řízení.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


title: Věc C-572/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. května 2013 — Evropská komise v. Nizozemské království

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/59

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. května 2013 — Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-572/12) (1)

   2013/C 225/128
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 38, 9.2.2013.


title: Věc T-83/07: Žaloba podaná dne 14. března 2007 – Kliq Reïntegratie (v konkurzu) v. Komise

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/25

         Žaloba podaná dne 14. března 2007 – Kliq Reïntegratie (v konkurzu) v. Komise
   (Věc T-83/07)
   (2007/C 117/39)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Dr. Jean Leon Marcel Groenewegen, správce konkurzní podstaty společnosti s ručením omezeným Kliq Reïntegratie (Amersfoort, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2006 ve věci C-30/2005;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce napadá rozhodnutí Komise 2006/939/ES ze dne 19. července 2006 o státní podpoře, kterou Nizozemsko ohlásilo, na restrukturalizaci společnosti KG Holding NV (1).
   V případě poskytnuté podpory se jedná o podporu na restrukturalizaci, kterou chtělo Nizozemsko poskytnout společnosti KG Holding NV tím, že již poskytnutá půjčka na záchranu včetně dlužných úroků měla být transformována na vlastní kapitál. V napadeném rozhodnutí prohlásila Komise podporu ve formě podpory na restrukturalizaci za neslučitelnou se společným trhem.
   Komise rovněž rozhodla, že Nizozemsko musí od KG Holding NV a Kliq BV zpětně vymáhat tu část podpory, kterou KG Holding NV převedla jako půjčku na záchranu na svou dceřinou společnost Kliq BV a která byla transformována na vlastní kapitál, a že Nizozemsko musí zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding NV nebo Kliq Reïntegratie jako věřitel v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty.
   Žalobce k odůvodnění své žaloby zaprvé uvádí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, takže napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno a je v rozporu s čl. 87 odst. 1 ES. Komise zejména neprávem rozhodla, že Nizozemsko má zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding a Kliq Reïntegratie ve výši 35,75 milionů eur v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty.
   Žalobce v této souvislosti uplatňuje, že nizozemský stát nemá žádnou pohledávku za Kliq Reïntegratie. Kliq Reïntegratie krom toho není podnikem, který by byl státní podporou zvýhodněn a jako takový také nebyl Komisí uveden v napadeném rozhodnutí. Neexistuje proto žádný základ pro zpětné vymáhání státu vůči Kliq Reïntegratie nebo pro použití zejména bodu 23 písm. d) Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (2) na Kliq Reïntegratie.
   Není rovněž jasné, zda Komise v napadeném rozhodnutí v souvislosti s KG Holding zastává názor, že byla poskytnuta nelegální podpora ve výši 35,75 milionů eur, která má být Nizozemskem zpětně vymáhána, nebo zda se jedná o podporu na záchranu, kterou Komise v napadeném rozhodnutí na základě bodu 23 písm. d) Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích schválila (3). Komise svým rozhodnutím ze dne 16. prosince 2003 (4) dále souhlasila s tím, že tato částka bude použita na financování propuštění personálu a na odkup nadbytečných smluv od Kliq Reïntegratie, a že Kliq Reïntegratie následně vstoupí do likvidace.
   Zadruhé Komise neprávem opomenula konstatovat, že domnělá podpora může narušit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy; úvahy Komise k tomuto jsou podle žalobce přinejmenším nedostatečně odůvodněné.
   Zatřetí Komise neprávem rozhodla, že údajná podpora ve výši 35,75 milionů eur musí být zpětně vymáhána od KG Holding nebo od Kliq Reïntegratie prostřednictvím registrace těchto pohledávek v konkurzním řízení. Vzhledem k úpadku KG Holding, Kliq Reïntegratie a Kliq BV je zpětné vymáhání částek údajné podpory trvale nemožné a stalo se v každém případě nesmyslným v tom smyslu, že zpětné vymáhání prostřednictvím registrace v úpadkovém řízení uvedených společností není nutné a je dokonce zcela nadbytečné pro to, aby bylo ukončeno narušování hospodářské soutěže.
   Začtvrté Komise neprávem vznesla připomínky k úlevě související s kontokorentním úvěrem ve výši 17 milionů eur, který Nizozemsko poskytlo KG Holding již při jejím založení v souladu s ustanoveními o státních podporách, jež nebyla součástí opatření zkoumaného v napadeném rozhodnutí, a nesprávně ji právně posoudila.

      (1)  Úř. věst. L 366, s. 40.

      (2)  Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.

      (3)  Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.

      (4)  Podpora č. 510/2003 – Podpora na záchranu Kliq Holding NV (Úř. věst. 2004, C 33, s. 8).


title: Věc C-324/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 31. května 2017 – trestní řízení proti Ivanovi Gavanozovi

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 31. května 2017 – trestní řízení proti Ivanovi Gavanozovi
   (Věc C-324/17)
   (2017/C 256/14)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Specializiran nakazatelen sad

      Účastník původního trestního řízení

   Ivan Gavanozov

      Předběžné otázky

               1.

               Jsou vnitrostátní právní předpisy a vnitrostátní judikatura slučitelné s článkem 14 směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech (1), pokud podle nich věcné důvody pro vydání evropského vyšetřovacího příkazu, jehož předmětem je provedení prohlídky bytu a obchodních prostor, jakož i zajištění určitých věcí, resp. povolení výslechu svědka, nelze napadnout přímo opravným prostředkem proti soudnímu rozhodnutí, ani prostřednictvím samostatné žaloby na náhradu škody?

               2.

               Přiznává čl. 14 odst. 2 směrnice dotčené straně přímo právo napadnout soudní rozhodnutí o evropském vyšetřovacím příkazu, ačkoliv vnitrostátní právní předpisy žádnou takovou procesní možnost nestanoví?

               3.

               Je osoba, vůči níž byla podána obžaloba, s přihlédnutím k čl. 14 odst. 2 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. a) a čl. 1 odst. 4 směrnice zúčastněnou stranou ve smyslu čl. 14 odst. 4 směrnice, pokud je opatření ke shromáždění důkazů směřováno vůči třetí osobě?

               4.

               Je osoba, která obývá nebo používá prostory, v nichž je nutné provést prohlídku nebo zajištění majetku, resp. osoba, kterou je nutné vyslechnout jako svědka, zúčastněnou stranou ve smyslu čl. 14 odst. 4 ve spojení s odst. 2 směrnice?

      (1)  Úř. Věst. 2014, L 130, s. 1.


title: Věc T-237/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2008 – CityLine Hungary v. Komise

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/58

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2008 – CityLine Hungary v. Komise
   (Věc T-237/07) (1)

   (2008/C 223/104)

      Jednací jazyk: maďarština

   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc C-379/10: Žaloba podaná dne 29. července 2010 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/6

         Žaloba podaná dne 29. července 2010 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-379/10)
   ()
   2010/C 301/08
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro a M. Nolin, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Italská republika tím, že vyloučila veškerou odpovědnost italského státu za škody vzniklé jednotlivcům v důsledku porušení práva Unie vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni, pokud toto porušení je důsledkem výkladu právních norem nebo posouzení skutkového stavu a důkazů učiněných tímto soudem, a tím, že omezila tuto odpovědnost pouze na případy úmyslného zavinění nebo hrubé nedbalosti podle čl. 2 odst. 1 a 2 italského zákona č. 117 ze dne 13. dubna 1988, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z obecné zásady odpovědnosti členských států zakotvené Soudním dvorem v jeho judikatuře za porušení práva Unie některým z jejich soudů rozhodujících v posledním stupni, což je zásada stanovená Soudním dvorem Unie;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Zákon č.117 ze dne 13. dubna 1988 o nápravě škod vzniklých při výkonu soudních funkcí a o občanskoprávní odpovědnosti soudců [legge no 117 (sul) risarcimento dei danni cagionati nell’ esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati], vylučuje veškerou odpovědnost italského státu za škody vzniklé jednotlivcům porušením práva Unie přičitatelným vnitrostátnímu soudu rozhodujícímu v posledním stupni, pokud je toto porušení důsledkem výkladu právních norem nebo posouzení skutkového stavu a důkazů učiněných tímto soudem. Krom toho omezuje tuto odpovědnost pouze na případy úmyslného zavinění nebo hrubé nedbalosti.
   V rozsudku Traghetti del Mediterraneo, vydaném ve věci C-173/03 (1), Soudní dvůr dospěl k závěru, že:

      „Právo Společenství brání vnitrostátním právním předpisům, které obecně vylučují odpovědnost členského státu za škody způsobené jednotlivcům porušením práva Společenství přičitatelným soudu rozhodujícímu v poslední instanci z důvodu, že dotčené porušení vyplývá z výkladu právních pravidel nebo z posouzení skutkových okolností a důkazů uskutečňovaných tímto soudem.
      Právo Společenství rovněž brání vnitrostátním právním předpisům, které omezují založení této odpovědnosti pouze na případy úmyslu nebo hrubé nedbalosti soudce, pokud by takové omezení vedlo k vyloučení založení odpovědnosti dotčeného členského státu v ostatních případech, kdy došlo ke zjevnému porušení použitelného práva tak, jak je upřesněno v bodech 53 až 56 rozsudku ze dne 30. září 2003, Köbler (C-224/01) (2)“.

   Soudní dvůr tak shledal zákon č. 117 neslučitelným se svou judikaturou. Tato judikatura stále platí a je i nadále uplatnitelná. Přetrvává tudíž rozpor zákona č.117 s judikaturou Soudního dvora.

      (1)  Rozsudek ze dne 13. června 2006, Traghetti del Mediterraneo (C-173/03, Sb. rozh. s. I-5177).

      (2)  Rozsudek ze dne 30. září 2003, Köbler (C-224/01, Recueil, s. I-10239).


title: Věc C-311/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Nienburg (Německo) dne 27. června 2012 — Heinz Kassner v. Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Nienburg (Německo) dne 27. června 2012 — Heinz Kassner v. Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
   (Věc C-311/12)
   2012/C 287/36
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Arbeitsgericht Nienburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Heinz Kassner

      Žalovaná: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

      Předběžné otázky

               1)

               Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES (1) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v určitých odvětvích zkrácena minimální dovolená za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů na základě kolektivní smlouvy?

               2)

               Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách určeno, že krácení odměny za práci, ke kterým dochází v referenčním období v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, mají vliv na výpočet proplacení nevyčerpané dovolené, což vede k tomu, že zaměstnanec neobdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů žádnou náhradu mzdy — respektive po ukončení pracovního poměru mu nebude proplacena nevyčerpaná dovolená?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách určeno, že krácení odměny za práci, ke kterým dochází v referenčním období v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, mají vliv na výpočet proplacení nevyčerpané dovolené, což vede k tomu, že zaměstnanec obdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů nižší náhradu mzdy — respektive po ukončení pracovního poměru mu bude proplacena nevyčerpaná dovolená v menším rozsahu, než by tomu bylo v případě, kdyby se za základ výpočtu náhrady mzdy brala průměrná mzda, kterou by zaměstnanec obdržel v referenčním období, aniž by došlo k takovým krácením odměn za práci? Pokud ano: Kolik procent, počítáno dle nesnížené průměrné mzdy zaměstnance, by v referenčním období mohlo nejvýše činit snížení náhrady mzdy, které připouštějí vnitrostátní právní úpravy a stanoví je kolektivní smlouvy, v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, aby bylo možno vycházet z výkladu této vnitrostátní právní úpravy v souladu s unijním právem?

               4)

               Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nevzniká nárok na dovolenou za ta období roku, ve kterých práce neschopný nemocný zaměstnanec nedostával ani mzdu, ani dávky nemocenského pojištění nebo úrazového pojištění, pokud to má za následek, že zaměstnanec má nárok na méně než čtyři týdny dovolené za kalendářní rok?

               5)

               Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nárok na náhradu mzdy — respektive po skončení pracovního poměru nárok na proplacení nevyčerpané dovolené — nevzniká v takových letech, ve kterých zaměstnanec ve skutečnosti nedosáhne hrubé mzdy v důsledku přerušení práce nebo nezaviněné absence, zejména z důvodu nemoci?

               6)

               Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nároky na dovolenou a na proplacení nevyčerpané dovolené zanikají uplynutím kalendářního roku, který následuje po roce, kdy vznikají nároky na dovolenou, takže je tím omezena možnost zaměstnance, který je po dobu několika po sobě následujících referenčních období práce neschopný, kumulovat nároky na placenou dovolenou za kalendářní rok? Pokud ano: Uplatní se unijní právo ve vnitrostátních právních předpisech lépe a účinněji, pokud se taková norma kolektivní smlouvy vůbec nepoužije, anebo pokud se norma dále v souladu s unijním právem vyvíjí v tom smyslu, že místo roční lhůty platí určitá delší lhůta?

               7)

               V případě kladné odpovědi na jednu nebo více otázek uvedených v bodech 1 až 5: Vyžadují obecná zásada právní jistoty stanovená unijním právem a zákaz retroaktivity, aby byla s účinky pro všechny dotčené subjekty časově omezena možnost dovolávat se výkladu, který Soudní dvůr poskytuje k ustanovením v článku 31 Listiny základních práv EU a v čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES prostřednictvím rozhodnutí o předběžných otázkách, které je třeba vydat v projednávané věci, protože vnitrostátní judikatura nejvyšších soudů předtím rozhodla, že relevantní vnitrostátní zákonné normy a normy kolektivní smlouvy nelze vykládat v souladu s unijním právem? V případě záporné odpovědi Soudního dvora: Je slučitelné s unijním právem, pokud vnitrostátní soudy na základě vnitrostátních právních předpisů poskytují ochranu legitimního očekávání zaměstnavatelům, kteří spoléhali na kontinuitu vnitrostátní judikatury nejvyšších soudů, nebo je poskytování ochrany legitimního očekávání vyhrazeno Soudnímu dvoru Evropské unie?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).


title: Věc T-471/04: Žaloba podaná dne 6. prosince 2004 Georgiosem Karatzoglem proti Evropské agentuře pro obnovu

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/28

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2004 Georgiosem Karatzoglem proti Evropské agentuře pro obnovu
   (Věc T-471/04)
   (2005/C 57/48)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 6. prosince 2004 žaloba podaná proti Evropské agentuře pro obnovu Georgiosem Karatzoglem, s bydlištěm v Ioannina (Řecko), zastoupeným S. A. Pappasem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil konkludentní zamítnutí stížnosti žalobce a následně ukončení jeho smlouvy;

               —

               uložil Agentuře náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce byl v souladu s čl. 2 písm. a) Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství zaměstnán obžalovanou jako dočasný zaměstnanec. Dne 7. května 2003 byla jeho smlouva obnovena na dobu neurčitou. Žalobce zpochybňuje následné zrušení jeho smlouvy na základě použití čl. 47 odst. 2 Pracovního řádu.
   Na podporu své žaloby se žalobce dovolává nedostatku odůvodnění pro ukončení smlouvy. Podle žalobce se obžalovaná zavázala ukončit jeho smlouvu pouze v případě potřeby omezení nebo reorganizace jejího provozu. Žalobce tvrdí, že to nebyl jeho případ a nebyl na to ani učiněn odkaz. Žalobce se dále dovolává porušení svého legitimního očekávání, porušení článku 47 Pracovního řádu a zneužití pravomoci. Konečně, žalobce se dovolává porušení zásady řádného úředního postupu, neboť podle žalobce byla údajná potřeba omezení počtu zaměstnanců způsobena nesprávným řízením.


title: Věc T-110/17: Žaloba podaná dne 18. února 2017 – Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/43

         Žaloba podaná dne 18. února 2017 – Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise
   (Věc T-110/17)
   (2017/C 121/63)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd (Changzhou, Čína) (zástupce: Y. Melin, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 2 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/2146 ze dne 7. prosince 2016, kterým se odvolává přijetí závazku dvou vyvážejících výrobců podle prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, kterým se potvrzuje přijetí závazku nabídnutého v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po dobu uplatňování konečných opatření (Úř. věst. 2016, L 333, s. 4), pokud jde o žalobkyni; a

               —

               uložil Komisi a případným vedlejším účastníkům podporujícím Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod.
   Podle žalobkyně porušila Komise čl. 8 odst. 1, články 9 a 10 a čl. 10 odst. 5 nařízení (EU) 2016/1036 (1), a čl. 13 odst. 1, 9 a 10 a čl. 16 odst. 5 nařízení (EU) 2016/1037 (2) tím, že zneplatnila závazkové faktury a poté nasměrovala celní orgán ke všem clům, jako kdyby nebyly vystaveny žádné platné závazkové faktury a nebyly sděleny celnímu orgánu v okamžiku, ve kterém bylo zboží navrženo k propuštění do volného oběhu.
   Žalobkyně opírá tento žalobní důvod o nezákonnost čl. 3 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 (3), a čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013 (4), které opravňují Komisi k prohlášení závazkových faktur za neplatné.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst 2016, L 176, s. 55).

      (3)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2013, L 325, s. 1).

      (4)  Prováděcí nařízení Rady (EU) No 1239/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2013, L 325, s. 66).


title: Věc T-437/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2011 — Oyster Cosmetics v. OHIM — Kadabell (Oyster cosmetics) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Oyster cosmetics — Starší obrazová ochranná známka Společenství Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2011 — Oyster Cosmetics v. OHIM — Kadabell (Oyster cosmetics)
   (Věc T-437/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Oyster cosmetics - Starší obrazová ochranná známka Společenství Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 80/34
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Oyster Cosmetics SpA (Castiglione delle Stiviere, Itálie) (zástupci: A. Perani a P. Pozzi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kadabell GmbH Co. KG (Darmstadt, Německo) (zástupkyně: K. Sandberg, advokátka)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. srpna 2009 (věc R 1367/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kadabell GmbH Co. KG a Oyster Cosmetics SpA.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Oyster Cosmetics SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


title: Věc C-64/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 8. února 2012 — A. Schlecker, podnikající jako „Firma Anton Schlecker“ , další účastnice řízení: M. J. Boedeker

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 8. února 2012 — A. Schlecker, podnikající jako „Firma Anton Schlecker“, další účastnice řízení: M. J. Boedeker
   (Věc C-64/12)
   2012/C 126/09
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: A. Schlecker, podnikající jako „Firma Anton Schlecker“

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: M.J. Boedeker

      Předběžné otázky

               1)

               Má se čl. 6 odst. 2 Římské úmluvy (1) vykládat tak, že pokud zaměstnanec při plnění pracovní smlouvy vykonává svoji práci nejen obvykle, ale i trvale a nepřetržitě v jedné a téže zemi, je bez výjimky nutné použít právní úpravu této země, i když všechny ostatní okolnosti svědčí o úzkém vztahu pracovní smlouvy s jinou zemí?

               2)

               Aby mohlo být na první otázku odpovězeno kladně, je třeba, aby zaměstnavatel a zaměstnanec při uzavírání pracovní smlouvy nebo alespoň při začátku výkonu práce měli v úmyslu nebo si přinejmenším byli vědomi, že práce bude trvale a nepřetržitě vykonávána v téže zemi?

      (1)  Úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazky otevřená k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (Úř. věst. L 266, s. 1).


title: Věc T-12/09: Žaloba podaná dne 13. ledna 2009 – Gruber v. OHIM (Run the globe)

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/46

         Žaloba podaná dne 13. ledna 2009 – Gruber v. OHIM (Run the globe)
   (Věc T-12/09)
   (2009/C 69/102)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Alexander Gruber (Ulm, Německo) (zástupce: T. Kienle a M. Krinke, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. listopadu 2008 (věc R 1779/2007-1);

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Run the globe“ pro služby zařazené do třídy 41 (přihláška č. 5 154 521)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-102/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Firenze — Itálie) — Camar Srl v. Presidente del Consiglio dei Ministri ( „Mezinárodní dohody — Úmluva z Yaoundé — Čtvrtá úmluva AKT-EHS z Lomé — Doložka „standstill“ — Vnitrostátní zdanění — Banány“ )

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/12

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Firenze — Itálie) — Camar Srl v. Presidente del Consiglio dei Ministri
      (Věc C-102/09) (1)

      („Mezinárodní dohody - Úmluva z Yaoundé - Čtvrtá úmluva AKT-EHS z Lomé - Doložka „standstill“ - Vnitrostátní zdanění - Banány“)
      (2010/C 161/16)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Firenze

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Camar Srl

         Žalovaná: Presidente del Consiglio dei Ministri

         Předmět věci

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Firenze — Společná organizace trhů — Banány — Slučitelnost italského zákona ukládajícího spotřební daň z banánů pocházejících ze Somálska s článkem 14 první úmluvy z Yaoundé a s režimem dovozů uvedeným v úmluvě mezi státy AKT a EHS z Lomé

         Výrok

                  1)

                  Článek 14 asociační úmluvy mezi Evropským hospodářským společenstvím a africkými státy a Madagaskarem, jež jsou k tomuto Společenství přidruženy, podepsané v Yaoundé dne 20. července 1963 nebránil takovému zdanění banánů pocházejících ze Somálska, jaké bylo zavedeno zákonem č. 986/1964 ze dne 9. října 1964.

                  2)

                  Vnitrostátní soud není povinen zabývat se konkrétními účinky zvyšování takové daně z dovozu banánů pocházejících ze Somálska, jaká byla zavedena právní úpravou dotčenou ve věci v původním řízení, v porovnání se situací před dnem 1. dubna 1976, aby posoudil slučitelnost těchto zvyšování s doložkou „standstill“ uvedenou v článku 1 protokolu č. 5 týkajícího se banánů, připojeného ke čtvrté úmluvě AKT-EHS, podepsané v Lomé dne 15. prosince 1989. Zvyšování takové daně, která se omezují na její přizpůsobení inflaci nicméně nejsou s touto doložkou v rozporu.

         (1)  Úř. věst. C 129, 6.6.2009.


title: Věc C-105/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. února 2012 — Staat der Nederlanden v. Essent NV a Essent Nederland BV

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. února 2012 — Staat der Nederlanden v. Essent NV a Essent Nederland BV
   (Věc C-105/12)
   2012/C 151/26
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

   Žalobce: Staat der Nederlanden
   Žalované:

               Essent NV

               Essent Nederland BV

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 345 SFEU vykládán v tom smyslu, že pod pojem „úprava vlastnictví uplatňovaná v členských státech“ spadá rovněž úprava absolutního zákazu privatizace ve smyslu vyhlášky o akciích provozovatelů soustavy ve spojení s článkem 93 zákona o elektřině z roku 1998 a článkem 85 zákona o plynu, dotčená v projednávaném případě, podle které mohou být podíly na provozovateli soustavy převáděny jen výlučně v rámci státní sféry?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku I, má toto za důsledek, že pravidla týkající se volného pohybu kapitálu nejsou použitelná na zákaz skupiny a na zákaz vedlejších činností nebo přinejmenším, že zákaz skupiny a zákaz vedlejších činností nemají být zkoumány s ohledem na pravidla týkající se volného pohybu kapitálu?

               3)

               Jsou cíle, které sleduje rovněž Won (Wet onafhankelijk netbeheer; zákon o nezávislém provozu soustavy) a které směřují k tomu, aby se prostřednictvím boje proti křížovým dotacím v širokém smyslu (včetně výměny strategických informací) zajistila transparence trhu s energií a zabránilo narušení hospodářské soutěže, čistě hospodářskými zájmy a nebo mohou být považovány rovněž za zájmy, které nemají hospodářskou povahu v tom smyslu, že mohou podle okolností představovat jakožto naléhavé důvody obecného zájmu odůvodnění pro omezení volného pohybu kapitálu?


title: Věc C-495/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 2. prosince 2009 — Nokia Corporation v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 2. prosince 2009 — Nokia Corporation v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Věc C-495/09)
   2010/C 37/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nokia Corporation

      Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Předběžné otázky

   Může zboží označené ochrannou známkou Společenství, které není zbožím Společenství, a které podléhá celní kontrole v některém členském státě a nachází se v tranzitu z třetího státu do jiného třetího státu, představovat „padělky“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení 1383/2003/ES (1), neexistuje-li důkaz nasvědčující tomu, že toto zboží bude uvedeno na trh v ES, buď v souladu s celním režimem nebo v důsledku nezákonného přesměrování.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7; Zvl. vyd. 02/13, s. 469).


title: Věc T-241/03 REV: Usnesení Tribunálu ze dne 11. září 2012 — Marcuccio v. Komise ( „Řízení — Návrh na obnovu řízení — Důsledky pozdějšího rozsudku Tribunálu — Nová skutečnost — Neexistence — Nepřípustnost“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/23

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. září 2012 — Marcuccio v. Komise
      (Věc T-241/03 REV) (1)

      (Řízení - Návrh na obnovu řízení - Důsledky pozdějšího rozsudku Tribunálu - Nová skutečnost - Neexistence - Nepřípustnost)
      (2012/C 331/43)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh na obnovu řízení, jehož předmětem je usnesení Tribunálu ze dne 17. května 2006, Marcuccio v. Komise (T-241/03, RecFP s. I-A 2111 a II-A 2517).

         Výrok

                  1)

                  Návrh na obnovu řízení se odmítá jako nepřípustný.

                  2)

                  Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a rovněž se mu ukládá náhrada nákladů vynaložených Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


title: Věc C-149/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour d'appel de Paris, prvním senátem, oddělením A, ze dne 23. března 2005 ve věci Harold Price proti Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour d'appel de Paris, prvním senátem, oddělením A, ze dne 23. března 2005 ve věci Harold Price proti Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques
   (Věc C-149/05)
   (2005/C 132/32)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour d'appel de Paris, prvního senátu, oddělení A, ze dne 23. března 2005 ve věci Harold Price proti Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour d'appel de Paris, první senát, oddělení A, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Použije se směrnice Rady 92/51/EHS ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS (1), na činnost ředitele dobrovolných prodejů movitých věcí ve veřejné dražbě, tak jak je upravena články L.321-1 až L.321-3, L.321-8 a L. 321-9 obchodního zákoníku?

               2)

               Může hostitelský členský stát v případě kladné odpovědi uplatňovat výjimku z čl. 4 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce stanovenou v čl. 4 odst. 1 písm. b) šestém pododstavci směrnice?

      (1)  Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s. 25


title: Věc C-476/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. června 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Berlin – Německo) – M. C. O. Congres v. Suxess GmbH

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/11

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. června 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Berlin – Německo) – M. C. O. Congres v. Suxess GmbH
   (Věc C-476/07) (1)

   (2008/C 247/21)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


title: Věc C-286/07: Žaloba podaná dne 13. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/17

         Žaloba podaná dne 13. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-286/07)
   (2007/C 211/32)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Stromsky, zmocněnec)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že pro účely registrace motorových vozidel, která byla předtím registrována v jiných členských státech vyžaduje předložení výpisu z obchodního rejstříku prodejce, zatímco takový výpis není požadován pro motorová vozidla, která byla předtím registrována v Lucembursku, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 28 Smlouvy o založení Evropského společenství;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise svou žalobou kritizuje žalovaným stanovené podmínky registrace ojetých motorových vozidel, která předtím byla registrována v jiném členském státě.
   Žalovaný tím, že podřizuje registraci těchto motorových vozidel v Lucembursku ověření doplňujících listin a zejména předložení úředního výpisu z obchodního rejstříku prodejce vozidla, činí totiž dovoz vozidel předtím registrovaných v jiných členských státech méně atraktivním a z tohoto důvodu brání volnému pohybu tohoto zboží.
   Tato překážka, zakázaná článkem 28 ES, je tím spíše závažná, že postihuje především dovážená motorová vozidla, neboť u ojetých motorových vozidel, která byla předtím registrována v Lucembursku se, jak se zdá, stejná ověření listin neprovádí.
   Odůvodnění této překážky, které uvádí žalovaný, není mimoto věrohodné zejména proto, že žalovaný má již k dispozici značné kontrolní prostředky pro zajištění toho, že dotčená motorová vozidla nebyla předmětem nelegálního obchodování a že má v každém případě k dispozici méně radikální prostředky, než je odmítnutí registrace, jež přicházejí v úvahu v případě nepředložení v současnosti vyžadovaného výpisu z obchodního rejstříku, takové jako je například přerušení registračního řízení po dobu nezbytnou k ověření prováděnému správními orgány.


title: Věc T-99/10: Žaloba podaná dne 2. března 2010 — Meica v. OHIM — Tofutown.com (TOFUKING)

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/66

         Žaloba podaná dne 2. března 2010 — Meica v. OHIM — Tofutown.com (TOFUKING)
   (Věc T-99/10)
   2010/C 113/99
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Německo) (zástupce: S. Russlies, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tofutown.com GmbH (Wiesbaum/Vulkaneifel, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. ledna 2010 (věc R 63/2009-4)

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Tofutown.com GmbH

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „TOFUKING“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30 a 32 (přihláška č. 5 027 016)

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „King“ (ochranná známka č. 30 404 434), ochranná známka Společenství „Curry King“ (ochranná známka č. 2 885 077) a německá slovní ochranná známka „Curry King“ (ochranná známka č. 39 902 969), všechny tři ochranné známky jsou zapsány pro výrobky zařazené do tříd 29 a 30.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-81/06: Žaloba podaná dne  8. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/17

         Žaloba podaná dne 8. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-81/06)
   (2006/C 86/31)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. února 2006 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou F. Simonettim a D. Recchiou, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 (1) o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 této směrnice;

               2.

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 21. července 2004.

      (1)  Úř. věst. L 197, 21.7.2001, s.30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.


title: Věc T-138/07: Žaloba podaná dne 4. května 2007 – Schindler Holding a další v. Komise

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/27

         Žaloba podaná dne 4. května 2007 – Schindler Holding a další v. Komise
   (Věc T-138/07)
   (2007/C 155/52)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Schindler Holding Ltd (Hergiswil, Švýcarsko), Schindler Management AG (Ebikon, Švýcarsko), S.A. Schindler N.V. (Brusel, Belgie), Schindler Sàrl (Lucemburk, Lucembursko), Schindler Liften B.V. ('s-Gravenhage, Nizozemsko) a Schindler Deutschland Holding GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész a S. Hirsbrunner, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               podle čl. 231 odst. 1 ES prohlásit rozhodnutí ze dne 21. února 2007 (věc COMP/E-1/38.823 – PO/Elevators and Escalators) za neplatné;

               —

               podpůrně snížit pokuty uložené v rozhodnutí;

               —

               podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu uložit Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise K(2007) 512 konečné ze dne 21. února 2007 ve věci COMP/E-1/38.823 – PO/Elevators and Escalators. V napadeném rozhodnutí byly žalobkyním a dalším podnikům uloženy pokuty za účast na kartelových dohodách týkajících se instalace a údržby výtahů a eskalátorů v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku. Komise má za to, že dotyčné podniky porušily článek 81 ES.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují následující žalobní důvody:

               —

               porušení zásady určitosti čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), protože toto ustanovení dává Komisi neomezenou posuzovací pravomoc při vyměřování pokuty;

               —

               porušení zákazu zpětné účinnosti pokutou, která byla Komisí uložena;

               —

               neúčinnost pokynů o metodě stanovování pokut (dále jen „pokynů z roku 1998“) (2), protože nedostatečně rozlišují pokud jde o vazbu výchozích částek pokut na protiprávní jednání a Komisi ponechávají příliš velkou posuzovací pravomoc při vyměřování pokuty;

               —

               protiprávnost dokazování pomocí spolupracujících podniků na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut (3) kvůli porušení zásady nemo tenetur resp. práva odepřít doznání, zásady in dubio pro reo a zásady proporcionality, jakož i kvůli překročení pravomocí ze strany Komise vydáním této úpravy;

               —

               porušení zásady dělby moci a požadavků, které se kladou na řízení v právním státě;

               —

               rozpor napadeného rozhodnutí s mezinárodním právem, kvůli vyvlastňovací povaze uložených pokut;

               —

               porušení pokynů z roku 1998 kvůli příliš vysokým základním a výchozím částkám vzhledem ke konkrétním protiprávním jednáním;

               —

               porušení pokynů z roku 1998 kvůli nedostatečnému zohlednění resp. nezohlednění polehčujících okolností;

               —

               porušení oznámení Komise o ochraně před pokutami z roku 2002 kvůli příliš nízkým snížením pokut resp. jejich bezdůvodnému odmítnutí;

               —

               nepřiměřenost výše pokut;

               —

               protiprávnost napadeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je určeno Schindler Holding Ltd a Schindler Management AG, protože těmto subjektům nebylo pro nedostatek mezinárodně právní dohody se Švýcarskem účinně oznámeno;

               —

               neexistence podmínek pro solidární odpovědnost Schindler Holding Ltd;

               —

               porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 protože byly překročeny maximální výše pokut.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).

      (2)  Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3).

      (3)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).


title: Věc C-188/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 3. dubna 2007 – Obec Mesquer v. Total France SA, Total International Ltd

text:
               9.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 3. dubna 2007 – Obec Mesquer v. Total France SA, Total International Ltd
   (Věc C-188/07)
   (2007/C 129/16)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour de cassation
   Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Obec Mesquer

      Odpůrkyně: Total France SA, původně nazvaná Total raffinage distribution, Total International Ltd
   Předběžné otázky

               1)

               Může být těžký topný olej, tedy výrobek vzešlý z procesu rafinace, který odpovídá specifikacím uživatele, je určen výrobcem k prodeji jako palivo a je uveden ve směrnici 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968 (1) ve znění směrnice 98/93/ES ze dne 14. prosince 1998 (2) týkající se strategických zásob, k nimž se váže povinnost udržovat zásoby, kvalifikován jako odpad ve smyslu článku 1 směrnice 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 (3) ve znění směrnice 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (4) a kodifikované směrnicí 2006/12/ES (5)?

               2)

               Tvoří náklad těžkého topného oleje přepravovaný lodí a vylitý do moře v důsledku havárie sám o sobě nebo vlivem smíchání s vodou a usazeninami odpad ve smyslu položky Q 4 přílohy I směrnice 2006/12/ES?

               3)

               V případě záporné odpovědi na první otázku a kladné odpovědi na druhou otázku, lze výrobce těžkého topného oleje (Total raffinage) nebo prodávajícího a nájemce lodi (Total international Ltd) považovat ve smyslu článku 1 písm. b) a c) směrnice 2006/12/ES a pro účely uplatnění článku 15 téže směrnice za původce nebo držitele odpadu, když byl výrobek v okamžiku havárie, v jejímž důsledku se přeměnil na odpad, přepravován třetí osobou?

      (1)  Směrnice Rady 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (Úř. věst. L 308, s. 14; Zvl. vyd. 12/01, s. 29).

      (2)  Směrnice Rady 98/93/ES ze dne 14. prosince 1998, kterou se mění směrnice 68/414/EHS, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (Úř. věst. L 358, s. 100; Zvl. vyd. 12/02, s. 68).

      (3)  Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23).

      (4)  Směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3).

      (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 114, s. 9).


title: Věc C-589/14: Žaloba podaná dne 19. prosince 2014 – Evropská komise v. Belgické království

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/15

      Žaloba podaná dne 19. prosince 2014 – Evropská komise v. Belgické království
      (Věc C-589/14)
      (2015/C 073/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a W. Roels, zmocněnci)

         Žalované: Belgické království

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  určit, že Belgické království tím, že ponechalo v platnosti ustanovení, podle nichž:

                              —

                              v oblasti úroků z pohledávek nevyplývajících z cenných papírů, investiční společnosti se sídlem v jiném členském státě Unie nebo státě patřícím do EHP podléhají dani z movitého majetku z těchto úroků, zatímco investiční společnosti se sídlem v Belgii jsou osvobozeny od této daně, a

                              —

                              v oblasti úroků z pohledávek vyplývajících z belgických cenných papírů tyto úroky podléhají dani z movitého majetku, pokud jsou cenné papíry uloženy nebo zapsány na účtu finanční instituce se sídlem v jiném členském státě Unie nebo státě patřícím do EHP, zatímco v případě cenných papírů uložených nebo zapsaných na účtu finanční instituce se sídlem v Belgii jsou tyto úroky osvobozeny od daně z movitého majetku,
                              nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 56 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie a článků 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

                  —

                  uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise se domnívá, že několik ustanovení královského prováděcího nařízení k belgickému zákoníku o dani z příjmů z roku 1992 podmiňuje případné osvobození od daně z movitého majetku, která se vztahuje na úroky, podmínkám neslučitelným se základními svobodami zaručenými ve Smlouvách, konkrétně v článcích 56 a 63 SFEU.
      Zaprvé pokud jde o úroky z pohledávek nevyplývajících z cenných papírů, investiční společnosti se sídlem v jiném členském státě Unie nebo státě patřícím do EHP podléhají dani z movitého majetku z těchto úroků, zatímco investiční společnosti se sídlem v Belgii jsou osvobozeny od této daně.
      Zadruhé pokud jde o úroky z pohledávek vyplývajících z belgických cenných papírů, tyto úroky podléhají dani z movitého majetku, pokud jsou cenné papíry uloženy nebo zapsány na účtu finanční instituce se sídlem v jiném členském státě Unie nebo státě patřícím do EHP, zatímco v případě cenných papírů uložených nebo zapsaných na účtu finanční instituce se sídlem v Belgii jsou tyto úroky osvobozeny od daně z movitého majetku.


title: Věc C-424/07: Žaloba podaná dne 13. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/19

         Žaloba podaná dne 13. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-424/07)
   (2007/C 283/35)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a A. Nijenhuis, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že zákonem o změně právních předpisů v oblasti komunikací ze dne 18. února 2007 nově do německého Telekommunikationsgesetz (zákon o telekomunikacích) zavedla ustanovení § 3 bod 12b a § 9a TKG, porušila články 6, 7 a čl. 15 odst. 3, článek 16 a čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, čl. 8 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (2) ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení, jakož i čl. 17 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (3) ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací;

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V roce 2002 ve Společenství zavedený předpisový rámec pro sítě elektronických komunikací stanoví pro vnitrostátní regulační orgány cíle jejich postupů a uvádí opatření, která mohou orgány přijmout za účelem uskutečnění těchto cílů. Tento předpisový rámec umožňuje vnitrostátním regulačním orgánům po pečlivé analýze trhu prostřednictvím výhrady volného uvážení zvolit postup, který je do detailu přizpůsoben jednotlivému případu a jež zohledňuje jeho zvláštnosti. Podle předpisů práva Společenství by vnitrostátní regulační orgány měly v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže a s co možná nejširším možným přihlédnutím k doporučením a pokynům Komise vymezit relevantní trhy v souladu s vnitrostátními podmínkami. Jsou to tedy vnitrostátní regulační orgány, které vymezují relevantní trhy, a nikoliv vnitrostátní zákonodárce nebo jiná vnitrostátní instituce. S ohledem na nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů, které by měly vykonávat své pravomoci nestranně a transparentně, se jedná o ústřední strukturální prvek v postupu vymezení trhu, který není předmětem volné úvahy zákonodárce. Vnitrostátní regulační orgány provádějí dále popřípadě analýzy trhu a stanoví zda a pokud ano, jaká nápravná opatření je nutné uložit. Vymezení a analýza trhu jsou spojeny s mechanizmem konzultace.
   Narozdíl od postupu vymezení trhu a analýzy trhu v právu Společenství vymezuje německý zákonodárce „nové trhy“ a stanoví předem podmínky, za kterých je regulační orgán výjimečně oprávněn regulovat nové trhy namísto toho, aby toto posouzení bylo přenecháno regulačnímu orgánu. Dále regulačnímu orgánu stanoví cíl regulace, kterému má věnovat zvláštní pozornost. Tato ustanovení německého zákona o telekomunikacích porušila ustanovení směrnice 2002/19/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES tím, že obešla tam stanovená pravidla regulace trhu a nepřípustným způsobem omezila posuzovací pravomoc regulačního orgánu.
   Sporná německá právní úprava totiž neumožňuje vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby vymezil všechny trhy v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže a tím, že paušálně prostřednictvím zákona nařizuje vyloučení určitých trhů z regulace, mu neumožňuje přijmout rozhodnutí ve věci přizpůsobené jednotlivému případu. Regulační orgán je povinen v rámci předpisového rámce Společenství provést stanovený postup konzultace a spolupráce a informovat tržní subjekty, evropské regulační orgány a Komisi o výsledku jeho analýzy „nového trhu“ pouze v případě, že současně dospěje k závěru, že jsou splněny dodatečné podmínky, a že v důsledku toho považuje regulaci za nezbytnou. Sporná ustanovení německého zákona o komunikacích by tudíž mohla vést k tomu, že německým regulačním orgánem bude vymezen a analyzován trh a přijato rozhodnutí o jeho deregulaci, aniž by byl proveden stanovený postup konzultace a spolupráce.
   Podle názoru Komise existuje tedy nebezpečí, že těmito předpisy bude podstatným způsobem dotčena liberalizace trhů elektronických komunikací dosažená prostřednictvím předpisového rámce Společenství, jakož i dosažené nastolení hospodářské soutěže na těchto trzích. V případě určitých trhů, jako například v případě trhů, na kterých spočívají pevné sítě bývalých monopolních operátorů a pro technologický rozvoj zvláště významných trhů vysokorychlostního internetu, hrozí nebezpečí opětovné monopolizace, tedy obrat v tom, co bylo také díky předpisovému rámci Společenství dosaženo.

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349.

      (2)  Úř. věst. L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323.

      (3)  Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.


title: Věc T-379/12: Žaloba podaná dne 21. srpna 2012 — Electric Bike World v. OHIM — Brunswick (LIFECYCLE)

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/28

         Žaloba podaná dne 21. srpna 2012 — Electric Bike World v. OHIM — Brunswick (LIFECYCLE)
   (Věc T-379/12)
   2012/C 355/61
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Electric Bike World Ltd (Southampton, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Brunswick Corp. (Lake Forest, Spojené státy)

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. května 2012 ve věci R 2308/2011-1; a

               —

               uložit Úřadu a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „LIFECYCLE“ pro výrobky zařazené do tříd 12, 18 a 25 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8546401

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská slovní ochranná známka „LIFECYCLE“, zapsaná pod č. 1271758 pro výrobky zařazené do třídy 28

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítlo námitku ohledně výrobků zařazených do třídy 12; zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství pro tyto výrobky; zamítnutí odvolání pro zbývající výrobky zařazené do třídy 12.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


title: Věc C-57/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) dne 3. února 2017 – Eva Soraya Checa Honrado v. Fondo de Garantía Salarial

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) dne 3. února 2017 – Eva Soraya Checa Honrado v. Fondo de Garantía Salarial
   (Věc C-57/17)
   (2017/C 121/22)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Eva Soraya Checa Honrado

      Odpůrce: Fondo de Garantía Salarial

      Předběžná otázka

   Lze mít za to, že odstupné, které podle právních předpisů dluží podnik zaměstnanci z důvodu ukončení jeho pracovního poměru v důsledku takové změny základních náležitostí pracovní smlouvy, jako je zeměpisná mobilita, která zaměstnance nutí změnit bydliště, představuje „odstupné při skončení pracovního poměru“, které je uvedeno v čl. 3 prvním pododstavci [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele 2008/94] (1)?

      (1)  Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


title: Věc T-65/08: Usnesení Tribunálu ze dne 1. června 2010 — Španělsko v. Komise

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/51

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. června 2010 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-65/08) (1)

   ()
   2010/C 209/78
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


title: Věc C-411/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) dne 18. srpna 2010 — NS v. Secretary of State for the Home Department

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) dne 18. srpna 2010 — NS v. Secretary of State for the Home Department
   (Věc C-411/10)
   ()
   2010/C 274/34
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: NS

      Žalovaný: Secretary of State for the Home Dapertment

      Účastníci, kteří předložili vyjádření: 1) Amnesty International Limited a AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) Vysoký komisař OSN pro uprchlíky, 3) Equality and Human Rights Commission

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá rozhodnutí členského státu podle čl. 3 odst. 2 nařízení Rady č. 343/2003 (1) (dále jen „nařízení“), zda posoudí žádost o azyl, není-li tento členský stát podle kritérií stanovených v kapitole III nařízení příslušný, pro účely článku 6 Smlouvy o Evropské unii a/nebo článku 51 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) do rozsahu působnosti práva Unie?

         V případě kladné odpovědi na první otázku:

               2)

               Je povinnost členského státu ctít základní práva Evropské unie (včetně práv stanovených v článcích 1, 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článku 47 Listiny) splněna v případě, kdy tento stát pošle žadatele o azyl do členského státu, který je ve smyslu čl. 3 odst. 1 příslušným státem podle kritérií stanovených v kapitole III nařízení (dále jen „příslušný stát“), bez ohledu na situaci v tomto příslušném státě?

               3)

               Brání konkrétně povinnost ctít základní práva Evropské unie tomu, aby byla stanovena nevyvratitelná domněnka, že příslušný stát bude dodržovat (i) základní práva žadatele podle práva Unie; nebo (ii) minimální normy stanovené ve směrnicích 2003/9/ES (2) (dále jen „směrnice o přijímání“); 2004/83/ES (3) (dále jen „směrnice o podmínkách“) nebo 2005/85/ES (4) (dále jen „směrnice o řízení“) (dále společně jen „směrnice“)?

               4)

               Lze mít alternativně za to, že právo Unie ukládá členskému státu povinnost, aby v případě, že by přesun do příslušného státu vystavil žadatele hrozbě, že budou porušena jeho základní práva, zejména práva stanovená v článcích 1, 4, 18, čl. 19 odst. 2 nebo článku 47 Listiny, nebo hrozbě, že se na něj nebudou vztahovat minimální normy stanovené ve směrnicích, posoudil podle čl. 3 odst. 2 nařízení žádost a převzal za tuto žádost odpovědnost, a pokud ano, tak za jakých okolností?

               5)

               Je ochrana přiznaná obecnými zásadami práva Unie, a konkrétně právy stanovenými v článcích 1, 18 a 47 Listiny osobě, na kterou se vztahuje nařízení, širší než ochrana přiznaná článkem 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „Úmluva“)?

               6)

               Je ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého soud za účelem určení, zda určitá osoba může být legálně vyhoštěna do jiného členského státu v souladu s nařízením, považuje tento členský stát za stát, ze kterého tato osoba nebude poslána do jiného státu v rozporu s jejími právy podle Úmluvy nebo jejími právy podle úmluvy z roku 1951 a protokolu z roku 1967 týkajících se právního postavení uprchlíků, slučitelné s právy stanovenými v článku 47 Listiny?

               7)

               Jelikož se výše uvedené otázky týkají povinností Spojeného království, je třeba odpovědi na otázky 2-4 vykládat s ohledem na protokol (č. 30) o uplatňování Listiny v Polsku a ve Spojeném království?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1)

      (2)  Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18)

      (3)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12)

      (4)  Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13)


title: Věc T-194/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  11. května 2006  – Teletech Holdings v. OHIM – Teletech International (TELETECH INTERNATIONAL) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Rozsah povinnosti průzkumu — Převod přihlášky ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky — Článek 58 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/32

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. května 2006 – Teletech Holdings v. OHIM – Teletech International (TELETECH INTERNATIONAL)
   (Věc T-194/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Rozsah povinnosti průzkumu - Převod přihlášky ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky - Článek 58 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2006/C 178/60)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: TeleTech Holdings, Inc. (Denver, Colorado, Spojené státy) (zástupci: A. Gould a M. Blair, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Teletech International SA (Paříž, Francie) (zástupci: J.-F. Adelle a F. Zimeray, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. března 2005 (R 497/2004-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi TeleTech Holdings, Inc. a Teletech International SA,
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů vynaložených vedlejší účastnicí.

               3)

               Vedlejší účastnice nese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9. 7. 2005.


title: Věc T-691/16: Usnesení Tribunálu ze dne 8. června 2017 – Evolution – Engenharia v. Komise „ERG — Program na podporu rozvoje v Mauritánii — Smlouva o provedení prací uzavřená s Mauritánií v rámci provádění tohoto programu — Zrušení napadených oznámení o dluhu v rámci autoremedury — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. června 2017 – Evolution – Engenharia v. Komise
   (Věc T-691/16) (1)

   („ERG - Program na podporu rozvoje v Mauritánii - Smlouva o provedení prací uzavřená s Mauritánií v rámci provádění tohoto programu - Zrušení napadených oznámení o dluhu v rámci autoremedury - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2017/C 256/34)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evolution – Engenharia SA (Amadora, Portugalsko) (zástupci: A. Pinto Cardoso a L. Fuzeta da Ponte, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Aresu a M. França, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení „rozhodnutí“, jež jsou údajně obsahem dopisu Komise a tří oznámení o dluhu ze dne 26. července 2016 ohledně vrácení několika částek v souvislosti se smlouvou o provedení prací uzavřenou mezi žalobkyní a Mauritánskou islámskou republikou.

      Výrok

               1)

               V řízení o této žalobě již není důvodné rozhodnout ve věci samé.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Elevolution – Engenharia SA.

      (1)  Úř. věst. C 441, 28.11.2016.


title: Věc C-210/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Nantes (Francie) dne 10. června 2009 — Scott SA, Kimberly Clark SNC, nyní Kimberly Clark SAS v. město Orléans

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Nantes (Francie) dne 10. června 2009 — Scott SA, Kimberly Clark SNC, nyní Kimberly Clark SAS v. město Orléans
   (Věc C-210/09)
   2009/C 205/36
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative d'appel de Nantes

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Scott SA, Kimberly Clark SNC, nyní Kimberly Clark SAS

      Žalované: město Orléans

      Předběžná otázka

   Může případné zrušení příkazů k navrácení podpor, prohlášených rozhodnutím Komise Evropských společenství ze dne 12. července 2000 za neslučitelné se společným trhem (1), francouzským správním soudem z důvodu porušení vnitrostátních zákonných ustanovení o formálních náležitostech takových příkazů, s ohledem na možnost příslušného správního orgánu odstranit vadu postihující tato rozhodnutí, bránit okamžitému a účinnému výkonu rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 12. července 2000, což by bylo v rozporu s čl. 14 odst. 3 nařízení Rady ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy (2)?

      (1)  Rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch společnosti Scott Paper SA/Kimberly-Clark (Úř. věst. 2002, L 12, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc T-267/16: Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2017 – Tarmac Trading v. Komise

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/50

         Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2017 – Tarmac Trading v. Komise
   (Věc T-267/16) (1)

   (2017/C 112/68)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 287, 8. 8. 2016.


title: Věc T-588/08: Žaloba podaná dne 24. prosince 2008 – Dole Food and Dole Germany v. Komise

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/67

         Žaloba podaná dne 24. prosince 2008 – Dole Food and Dole Germany v. Komise
   (Věc T-588/08)
   (2009/C 44/114)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dole Food Company, Inc. (Wilmington, Spojené státy) a Dole Germany OHG (Hamburg, Německo) (zástupce: J.-F. Bellis, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadnuté rozhodnutí,

               —

               zrušit nebo snížit uloženou pokutu,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně na základě článku 230 ES domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 5955 konečné ze dne 15. října 2008 (věc COMP/39.188 – Banány) v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES, které je označuje za odpovědné za účast na jednání ve vzájemné shodě při koordinaci referenčních cen banánů dovezených do osmi členských států severoevropského regionu Společenství. Domáhají se též zrušení nebo snížení uložené pokuty.
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí dva žalobní důvody.
   Zaprvé tvrdí, že Komise učinila nesprávný závěr, že dotčené jednání bylo omezováním hospodářské soutěže podle článku 81 ES. Žalobkyně namítají, že dotčené jednání ve skutečnosti sestávalo výhradně z příležitostné dvoustranné výměny obecných informací o trhu mezi dovozci banánů, a nebylo součástí širšího kartelu, který by určoval ceny nebo podíly na trhu, a tudíž nebylo omezováním hospodářské soutěže. K výměně informací docházelo před stanovením referenčních cen, tedy ve fázi velmi vzdálené jednáním se zákazníky o skutečných cenách. Žalobkyně dále uvádí, že výměna informací nemohla být omezováním hospodářské soutěže na trhu s banány, jelikož referenční ceny nejsou skutečnými cenami a netvoří základ pro sjednávání skutečných cen zelených banánů.
   Zadruhé žalobkyně uvádí, že uložená pokuta je neodůvodněná, neboť základní částka pokuty vychází z hodnoty prodeje zboží, jehož se namítané porušení netýkalo. Žalobkyně dále tvrdí, že pokuta je také nepřiměřená, neboť základní částka pokuty byla nesprávně založena na předpokladu, že jednání se týkalo určování cen.


title: Věc F-124/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 23. října 2013 — Solberg v. EMCDDA ( „Veřejná služba — Bývalý dočasný zaměstnanec — Neobnovení pracovní smlouvy na dobu určitou — Povinnost (uvést) odůvodnění — Rozsah posuzovací pravomoci“ )

text:
               30.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 352/25

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 23. října 2013 — Solberg v. EMCDDA
   (Věc F-124/12) (1)

   (Veřejná služba - Bývalý dočasný zaměstnanec - Neobnovení pracovní smlouvy na dobu určitou - Povinnost (uvést) odůvodnění - Rozsah posuzovací pravomoci)
   2013/C 352/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ulrik Solberg (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, S. Orlandi, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) (zástupci: D. Storti, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí neobnovit smlouvu žalobce jakožto dočasného zaměstnance

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba U. Solberga se zamítá.

               2)

               Ulrik Solberg ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 72.


title: Věc T-664/14: Žaloba podaná dne 15. září 2014 – Belgie v. Komise

text:
               27.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 380/24

         Žaloba podaná dne 15. září 2014 – Belgie v. Komise
   (Věc T-664/14)
   2014/C 380/31
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Belgické království (zástupci: C. Pochet a J.-C. Halleux, zmocněnci, ve spolupráci s J. Meyersem, advokátem)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 2 odst. 4 rozhodnutí Evropské komise C(2014) 1021 ze dne 3. července 2014 o systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev ve věci SA.33927;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uplatňuje žalobce jediný žalobní důvod, vycházející z porušení článků 107 SFEU a 108 SFEU ze strany Komise, jakož i zásady proporcionality v rozsahu, v němž uvedené rozhodnutí ukládá Belgii vedle povinnosti zajistit navrácení podpory družstvy, která byla jejími příjemci, zákaz provést jakoukoliv platbu ve prospěch fyzických osob chráněných pojištěním.


title: Věc C-194/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social n °1 de Benidorm (Španělsko) dne 26. dubna 2012 — Concepción Maestre García v. Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm (Španělsko) dne 26. dubna 2012 — Concepción Maestre García v. Centros Comerciales CARREFOUR S.A.
   (Věc C-194/12)
   2012/C 227/11
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Concepción Maestre García

      Žalovaná: Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

      Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES (1) ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby takovému výkladu vnitrostátní právní úpravy, který neumožňuje přerušit dovolenou za účelem pozdějšího čerpání její celé doby nebo zbývající části, jestliže před jejím čerpáním dojde ke vzniku pracovní neschopnosti a existují důvody výrobního nebo organizačního řádu, které brání jejímu čerpání v pozdější době?

               2)

               Brání čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby takovému výkladu vnitrostátní právní úpravy, který podniku umožňuje jednostranně stanovit dobu čerpání dovolené, která se kryje s dobou pracovní neschopnosti, jestliže pracovník neprojevil předem vůli čerpat dovolenou v jiné době a mezi zástupci pracovníků podniku a podnikem existuje dohoda, která to umožňuje?

               3)

               Brání čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby takovému výkladu vnitrostátní právní úpravy, který umožňuje finanční náhradu za dovolenou nevyčerpanou z důvodu pracovní neschopnosti, existují-li výrobní nebo organizační důvody, které neumožňují její skutečné čerpání, třebaže nedošlo k ukončení pracovní smlouvy?

      (1)  Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381


title: Věc C-572/12: Žaloba podaná dne 6. prosince 2012 — Evropská komise v. Nizozemské království

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/15

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2012 — Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-572/12)
   2013/C 38/22
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, E. Manhaeve, A. Tokár)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Nizozemské království tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/ES a 2004/18/ES (1) nebo tím, že je v každém případě však neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 72 odst. 1 této směrnice.

               —

               uložit Nizozemskému království podle čl. 260 odst. 3 SFEU platbu penále ve výši 57 324,80 euro denně od okamžiku vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 21. srpna 2011.

      (1)  Úř. věst. L 216, s. 76


title: Věc C-204/06: Žaloba podaná dne  4. května 2006  – Komise Evropských společenství v. Česká republika

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/28

         Žaloba podaná dne 4. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
   (Věc C-204/06)
   (2006/C 143/53)
   Jednací jazyk: čeština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Walkerová a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaná: Česká republika
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Rady 78/686/EHS ze dne 25. července 1978 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů obsahující opatření pro usnadnění účinného výkonu práva podnikání a volného pohybu služeb (1), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplávají z článku 24 uvedené směrnice;

               —

               uložit České republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 30. dubna 2004.

      (1)  Úř. věst. L 233, s. 1.


title: Věc T-125/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — Scientific and Technological Committee of AGH a další v. Komise ( Žaloba pro nečinnost — Technologie podzemního skladování oxidu uhličitého — Nezaujetí stanoviska Komisí — Nepřípustnost )

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/13

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — Scientific and Technological Committee of AGH a další v. Komise
   (Věc T-125/07) (1)

   („Žaloba pro nečinnost - Technologie podzemního skladování oxidu uhličitého - Nezaujetí stanoviska Komisí - Nepřípustnost“)
   2009/C 129/23
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology (Krakov, Polsko), Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska (Krakov), Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o. (Krakov), Stowarzyszenie Obrony Środowiska (Krakov), Fundacja Partnerstwo dla Środowiska (Krakov), Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi (Skawina, Polsko), Jan Adamczyk (Krakov) a Emanuel Lipartowski (Krakov) (zástupci: původně A. Żuraniewski, poté M. Rogoziński a B. Balcerzak, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a M. Kaduczak, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba pro nečinnost směřující k určení nečinnosti Komise z důvodu, že jednak nezaujala stanovisko k problematice rizik pro obyvatele Evropské unie souvisejících s podzemním skladováním oxidu uhličitého a s jeho migrací z geologických formací na povrch zemský a jednak že nepřijala reálná opatření na ochranu života obyvatel a životního prostředí.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology, Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska, Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o., Stowarzyszenie Obrony Środowiska, Fundacja Partnerstwo dla Środowiska, Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi, Janu Adamczykovi a Emanueli Lipartowskému se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


title: Věc T-341/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  6. února 2006  – Datac v. OHMI

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/32

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 6. února 2006 – Datac v. OHMI
   (Věc T-341/04) (1)

   (2006/C 74/60)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


title: Věc C-624/10: Žaloba podaná dne 21. prosince 2010 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/16

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2010 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-624/10)
   2011/C 72/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: M. Afonso, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že stanovila v hlavě IV správního pokynu č. 105 ze dne 23. června 2006 (3 A-9-06) administrativní strpění, jež se odchyluje od režimu přenesení daňové povinnosti v případě DPH a zahrnuje, mimo jiné, jmenování daňového zástupce prodejcem nebo poskytovatelem usazeným mimo Francii, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice o DPH a zvláště z jejích článků 168, 171, 193, 194, 204 a 214;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou Komise tvrdí, že francouzská právní úprava, jež se odchyluje od režimu přenesení daňové povinnosti v případě DPH, je z několika důvodů v rozporu s právem Evropské unie.
   Zaprvé, osoby povinné k dani, které chtějí využít opatření zavedeného hlavou IV správního pokynu 3 A-9-06, musí jmenovat daňového zástupce, což není v souladu s článkem 204 směrnice o DPH. Tento článek umožňuje členským státům uložit takovou povinnost pouze v případě, kdy se zemí, v níž je osoba povinná k dani usazena, neexistuje žádný nástroj pro organizaci vzájemné pomoci v oblasti nepřímých daní podobné vzájemné pomoci uvnitř Unie.
   Zadruhé, administrativní strpění rovněž podléhá povinnosti prodejce identifikovat se pro účely DPH ve Francii, což není v souladu s čl. 214 odst. 1 směrnice o DPH. Z tohoto ustanovení vyplývá, že povinnost identifikace pro účely DPH se nevztahuje na osoby povinné k dani, které uskutečňují na území členského státu, v němž nejsou usazeny, dodání zboží nebo poskytování služeb podléhající režimu přenesení daňové povinnosti zákazníkem, zejména podle článku 194 směrnice o DPH.
   Zatřetí a nakonec, opatření stanoví započtení odpočitatelné DPH prodejce nebo poskytovatele proti DPH vybrané jedním nebo několika jeho zákazníky. To není v souladu s ustanoveními článků 168 a 171 směrnice o DPH, na základě kterých vyrovnání mezi odpočitatelnou DPH a vybranou DPH musí být provedeno u každé osoby povinné k dani. Taková výjimka nemůže být založena ani na článku 11 téže směrnice.