title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. května 2006. # Archer Daniels Midland Co. a Archer Daniels Midland Ingredients Ltd proti Komisi Evropských společenství. # Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh se syntetickým lyzinem - Pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut - Zákaz zpětné účinnosti - Zásada non bis in idem - Rovné zacházení - Obrat, který může být zohledněn. # Věc C-397/03 P.

text:
      Věc C-397/03 P
      Archer Daniels Midland Co.
      a
      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh se syntetickým lyzinem – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut – Zákaz zpětné účinnosti – Zásada non bis in idem – Rovné zacházení – Obrat, který může být zohledněn“
      Stanovisko generálního advokáta A. Tizzana přednesené dne 7. června 2005
      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. května 2006
      Shrnutí rozsudku
      1.     Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení
      (Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)
      2.     Kasační opravný prostředek – Pravomoc Soudního dvora
      (Článek 81 ES; statut Soudního dvora, článek 58; nařízení Rady č. 17, článek 15)
      3.     Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše
      (Nařízení Rady č. 17, článek 15)
      4.     Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nedostatečnost odůvodnění – Konkludentní odůvodnění Soudem
            – Přípustnost – Podmínky
      (Článek 225 ES; statut Soudního dvora, článek 36 a čl. 53 pododstavec 1)
      5.     Akty orgánů – Pokyny o metodě stanovování pokut ukládaných v případě porušení pravidel hospodářské soutěže
      (Sdělení Komise 98/C 9/03)
      6.     Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Výkon přezkumu věci v plné jurisdikci Soudem
      (Článek 229 ES; nařízení Rady č. 17, článek 17; sdělení Komise 98/C 9/03)
      7.     Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria
      (Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)
      1.      Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO jsou součástí
         právního rámce pro stanovování výše pokut, takže použití pokynů na protiprávní jednání, ke kterým došlo před jejich přijetím,
         by mohlo narážet na zásadu zákazu zpětné účinnosti. Změna represivní politiky, jako je obecná politika Komise hospodářské
         soutěže v oblasti pokut, zvláště je‑li prováděna přijímáním pravidel chování, jako jsou pokyny, totiž může mít dopady vzhledem
         k zásadě zákazu zpětné účinnosti.

      Nicméně účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit
         úroveň pokut potřebám této politiky. Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v uložení
         pokuty, nemohou nabýt ani legitimního očekávání, že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve ani očekávání ohledně
         metody jejich stanovení.

      V důsledku toho musí v projednávaném případě podniky vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše
         pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti.

      Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale
         rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny.

      Z toho vyplývá, že pokyny a zvláště nová metoda stanovování pokut, již tyto pokyny obsahují, za předpokladu, že má přitěžující
         účinek, pokud jde o úroveň ukládaných pokut, byly rozumně předvídatelné pro podniky v době před jejich přijetím, kdy byla
         spáchána protiprávní jednání porušující pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

      (viz body 19–25)
      2.     V rámci kasačního opravného prostředku je účelem přezkumu Soudního dvora jednak zkoumat, v jakém rozsahu Soud z právního hlediska
         správně zohlednil všechny podstatné faktory pro posouzení závažnosti daného jednání ve světle článku 81 Smlouvy a článku 15
         nařízení č. 17, a jednak ověřit, zda Soud z právního hlediska dostatečně odpověděl na všechny argumenty, jichž se žalobce
         dovolává za účelem zrušení nebo snížení pokuty.

      Soudnímu dvoru nicméně nepřísluší, pokud se vyslovuje k právním otázkám v rámci kasačního opravného prostředku, aby z důvodů
         ekvity svým posouzením nahrazoval posouzení Soudu, který při výkonu svého přezkumu v plné jurisdikci rozhodl o výši pokut
         uložených podnikům z důvodu porušení práva Společenství těmito podniky.

      (viz body 47, 105)
      3.     I za předpokladu, že sankce uložená orgány třetího státu za porušení pravidel hospodářské soutěže může být zahrnuta do posouzení
         okolností projednávaného případu s ohledem na stanovení výše pokuty, kterou Komise zamýšlí uložit za porušení pravidel Společenství
         v oblasti hospodářské soutěže, výtka vycházející z takového nepřihlédnutí Komise může obstát jen tehdy, pokud skutková jednání
         vytýkaná podniku orgány tohoto třetího státu a vytýkaná Komisí byla totožná.

      (viz body 52, 69)
      4.     Povinnost odůvodnění rozsudků, která Soudu přísluší podle článků 36 a 53 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, neukládá
         Soudu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou ze všech úvah uvedených účastníky
         sporu. Odůvodnění tedy může být konkludentní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které byla
         dotčená opatření přijata a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj soudní přezkum.

      (viz bod 60)
      5.     Ačkoliv pravidla chování, jež mají mít vnější účinky, jako jsou pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst.
         2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, které se týkají hospodářských subjektů, nemohou být kvalifikována jako právní
         pravidlo, které správa musí v každém případě dodržovat, představují informativní pravidlo chování pro praxi, jež má být sledována
         a od něhož se správa může v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvede‑li důvody, které jsou slučitelné se zásadou rovného
         zacházení.

      (viz bod 91)
      6.     Když Soud konstatoval porušení pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst.
         5 Smlouvy o ESUO Komisí, které spočívá v tom, že nebyla zohledněna skutečnost, k níž se mělo dle pokynů přihlédnout, a připomenul
         svůj přezkum věci v plné jurisdikci, zásady rovnosti a právní jistoty vyžadují, aby Soud nejdříve ověřil, zda s přihlédnutím
         k tomuto hledisku zůstává nicméně pokuta v rámci stanoveném uvedenými pokyny, přičemž zásada proporcionality se použije až
         po takovémto posouzení.

      (viz bod 93)
      7.     Za účelem stanovení výše pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže je možné rovněž přihlédnout jak k celkovému obratu
         podniku, který představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k části tohoto obratu,
         jehož bylo dosaženo ve vztahu ke zboží, které je předmětem protiprávního jednání, a který tedy může poskytnout údaj o jeho
         rozsahu. Ani jednomu, ani druhému z těchto obratů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory,
         a stanovení přiměřené pokuty tedy nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu. To platí zejména v případě,
         že dotyčné zboží představuje pouze malý zlomek tohoto obratu. Naopak právo Společenství neobsahuje obecně použitelnou zásadu,
         podle které musí být sankce přiměřená velikosti podniku na trhu výrobků, které tvoří předmět protiprávního jednání. Proto
         je co se týče výchozí částky pokuty povoleno rozlišení na základě jiných kritérií, než je obrat vyplývající z prodeje dotčeného
         výrobku.

      (viz body 34, 100–101)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      18. května 2006 (*)

      „Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh se syntetickým lyzinem – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut – Zákaz zpětné účinnosti – Zásada non bis in idem – Rovné zacházení – Obrat, který může být zohledněn“
      Ve věci C‑397/03 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 19. září 2003,
      Archer Daniels Midland Co., se sídlem v Decatur (Spojené státy),

      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd, se sídlem v Erith (Spojené království),

      zastoupené C. O. Lenzem, Rechtsanwalt, E. Batchelorem, jakož i L. Martin Alegi a M. Garcia, solicitors, s adresou pro účely
         doručování v Lucemburku,

      účastnice řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelky),
      přičemž další účastnicí řízení je:
      Komise Evropských společenství, zastoupená R. Lyalem, jako zmocněncem, ve spolupráci s J. Flynnem, QC, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalovaná v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Schiemann, N. Colneric (zpravodaj), E. Juhász a E. Levits, soudci,
      generální advokát: A. Tizzano,
      vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. listopadu 2004,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 7. června 2005,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Archer Daniels Midland Co. (dále jen „ADM Company“) a její evropská dceřiná
         společnost, Archer Daniels Midland Ingredients Ltd (dále jen „ADM Ingredients“), domáhají zrušení rozsudku Soudu prvního stupně
         Evropských společenství ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise (T‑224/00,
         Recueil, s. II‑2597, dále jen „napadený rozsudek“), v rozsahu v němž tento rozsudek zamítá jejich žaloby směřující k částečnému
         zrušení rozhodnutí Komise 2001/418/ES ze dne 7. června 2000, v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP
         (Věc COMP/36.545/F3 – Aminokyseliny) (Úř. věst. 2001, L 152, s. 24, dále jen „sporné rozhodnutí“).

      2       Soud napadeným rozsudkem zejména snížil pokutu uloženou společně a nerozdílně ADM Company a ADM Ingredients a z převážné části
         zamítl žaloby směřující ke zrušení sporného rozhodnutí.

       Právní rámec
      3       Článek 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen la EÚLP),
         nazvaný „Uložení trestu jen na základě zákona“, ve svém odstavci 1 stanoví:

      „Nikdo nesmí být odsouzen za jednání nebo opomenutí, které v době, kdy bylo spácháno, nebylo podle vnitrostátního nebo mezinárodního
         práva trestným činem. Rovněž nesmí být uložen trest přísnější, než jaký bylo možno uložit v době spáchání trestného činu.“

      4       Podle článku 4 protokolu č. 7 EÚLP, nazvaného „Právo nebýt souzen nebo potrestán dvakrát“:
      „1.      Nikdo nemůže být stíhán nebo potrestán v trestním řízení podléhajícím pravomoci téhož státu za trestný čin, za který již byl
         osvobozen nebo odsouzen konečným rozsudkem podle zákona a trestního řádu tohoto státu.

      […]
      3.      Od tohoto článku nelze odstoupit podle článku 15 Úmluvy“.
      5       Článek 15 odst. 2 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy
         (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), stanoví:

      „Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1 000 do 1 000 000 zúčtovacích jednotek
         nebo v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které
         se na porušení podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti:

      a)      poruší čl. [81] odst. 1 a článek [82] Smlouvy, […]
      […]
      Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení.“
      6       Sdělení Komise nazvané „Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy
         o ESUO“ (Úř. věst. C 9, s. 3, dále jen „pokyny“), uvádí zejména:

      „Zásady uvedené v [...] pokynech by měly zajistit průhlednost a nestrannost rozhodnutí Komise, jak pokud jde o podniky, tak
         o Soudní dvůr, při zachování volnosti rozhodování svěřené Komisi příslušnými právními předpisy udělovat pokuty v rozsahu 10 %
         celkového obratu podniků. Tato volnost se však musí řídit koherentní a nediskriminační politikou, která je v souladu s cíli
         sledovanými při ukládání sankcí za porušování pravidel hospodářské soutěže.

      Nová metoda stanovování výše pokuty se bude řídit následujícími pravidly, která vycházejí ze základní částky, jež bude zvýšena
         s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti.“

      7       Podle bodu 1 A čtvrtého a šestého pododstavce pokynů:
      „Bude rovněž nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou možnost způsobit významnou
         škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit výši pokuty na úrovni, která zajistí její dostatečně
         odstrašující účinek.

      […]
      Pokud se protiprávní jednání týká několika podniků (např. kartelů), mohlo by v některých případech být nezbytné zvážit částky
         určené uvnitř každé ze tří výše uvedených kategorií, aby se brala v úvahu specifická váha, a tedy skutečný dopad protiprávního
         jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména pokud existuje značný nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily
         protiprávního jednání stejného typu.“

       Skutkový základ sporu
      8       Skutkový základ žaloby podané k Soudu je v napadeném rozsudku uveden následujícím způsobem:
      „1      Žalobkyně [ADM Company] a její evropská dceřiná společnost [ADM Ingredients] působí v odvětví zpracování obilnin a olejnatých
         semen. Na trh s lyzinem vstoupily v roce 1991.

      2      Lyzin je hlavní aminokyselinou používanou pro nutriční účely v krmivech pro zvířata. Syntetický lyzin se používá jako přísada
         v krmivech, která neobsahují dostatečné množství přírodního lyzinu, například v obilninách, aby se umožnilo výživářům sestavit
         režimy na základě proteinů, které odpovídají potřebám výživy zvířat. Krmiva, do kterých je lyzin doplněn, mohou rovněž nahradit
         krmiva, která obsahují dostatečné množství přírodního lyzinu, jako je sója.

      3      V roce 1995 byly v důsledku tajného šetření vedeného Federal Bureau of Investigation (FBI) ve Spojených státech prohledány
         prostory vícero podniků působících na trhu s lyzinem. V měsících srpnu a říjnu 1996 byly ADM Company, jakož i společnosti
         Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd (dále jen ,Kyowa‘), Sewon Corp. Ltd, Cheil Jedang Corp. (dále jen ,Cheil‘) a Ajinomoto Co. Inc.
         obviněny americkými orgány z uzavření kartelové dohody, která spočívala ve stanovení cen lyzinu a rozdělení si objemu prodeje
         tohoto produktu v období mezi červnem 1992 a červnem 1995. V návaznosti na dohody uzavřené s americkým Ministerstvem spravedlnosti
         uložil soud, kterému byla věc předložena, těmto podnikům pokuty, a sice pokutu 10 milionů amerických dolarů (USD) pro Kyowa
         Hakko Kogyo a Ajinomoto, pokutu 70 milionů USD pro ADM Company a pokutu 1,25 milionů USD pro Cheil. Výše pokuty uložené Sewon
         Corp. dosahovala podle této společnosti 328 000 USD. Kromě toho byli tři vedoucí pracovníci ADM Company za svou úlohu v kartelové
         dohodě odsouzeni k trestům odnětí svobody a pokutám.

      4      V červenci 1996 společnost Ajinomoto navrhla na základě sdělení Komise 96/C 207/04 o neuložení nebo snížení pokut v případech
         kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen ,sdělení o spolupráci‘) Komisi, že s ní bude spolupracovat při prokázání
         existence kartelu na trhu s lyzinem a jeho účinků v Evropském hospodářském prostoru (EHP).

      5      Dne 11. a 12. června 1997 Komise provedla šetření na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 […] v evropských prostorách ADM
         Company a Kyowa Hakko Europe GmbH. V důsledku těchto šetření Kyowa Hakko Kogyo a Kyowa Hakko Europe projevily přání spolupracovat
         s Komisí a poskytly jí určité informace, týkající se zejména časového sledu setkání mezi výrobci lyzinu.

      6      Dne 28. července 1997 zaslala Komise na základě článku 11 nařízení č. 17 žádosti o informace společnostem ADM Company a ADM
         Ingredients, Sewon Corp. a její evropské dceřiné společnosti Sewon Europe GmbH (dále společně jen ,Sewon‘), jakož i Cheil,
         které se týkaly jejich chování na trhu s aminokyselinami a setkání v rámci kartelové dohody identifikovaných v těchto žádostech.
         Poté, co Komise v dopise ze dne 14. října 1997 těmto společnostem připomněla, že neodpověděly na její žádosti, odpověděla
         ADM Ingredients na žádost Komise týkající se trhu s lyzinem. ADM Company neodpověděla vůbec.

      7      Dne 30. října 1998, na základě informací, které jí byly sděleny, Komise zaslala ADM Company a ADM Ingredients (dále společně
         jen ,ADM‘) a dalším dotyčným podnikům, a sice Ajinomoto a její evropské dceřiné společnosti Eurolysine SA (dále společně jen
         ,Ajinomoto‘), Kyowa Hakko Kogyo a její evropské dceřiné společnosti Kyowa Hakko Europe (dále společně jen ,Kyowa‘), Daesang
         Corp. (dříve Sewon Corp.) a její evropské dceřiné společnosti Sewon Europe a Cheil oznámení námitek pro porušení čl. 81 odst. 1
         ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (dále jen ,Dohoda o EHP‘). Ve svém oznámení námitek Komise těmto podnikům vytýkala, že určovaly
         ceny lyzinu v EHP, jakož i prodejní kvóty pro tento trh a že si vyměňovaly informace o svém objemu prodeje od měsíce září
         1990 (Ajinomoto, Kyowa a Sewon), března 1991 (Cheil) a června 1992 (ADM) až do června 1995. Po obdržení toho oznámení námitek
         žalobkyně informovaly Komisi, že nezpochybňují věcnou správnost skutkových zjištění.

      8      Po vyslechnutí dotyčných podniků dne 1. března 1999 jim Komise dne 17. srpna 1999 zaslala doplňující oznámení námitek, které
         se týkalo délky trvání kartelové dohody a ve kterém dospěla k závěru, že Ajinomoto, Kyowa a Sewon se účastnily na kartelové
         dohodě nejpozději od června 1990, Cheil nejpozději od začátku roku 1991 a žalobkyně od 23. června 1992. Žalobkyně odpověděly
         na toto doplňující oznámení námitek dne 6. října 1999, přičemž potvrdily, že nezpochybňují věcnou správnost vytýkaných skutkových
         zjištění.

      9      V průběhu řízení přijala Komise [sporné] rozhodnutí. [Toto rozhodnutí] bylo oznámeno žalobkyním dopisem ze dne 16. června
         2000.

      10       [Sporné rozhodnutí ] zahrnuje následující ustanovení:
      ,Článek 1
      [ADM Company] a její evropská dceřiná společnost [ADM Ingredients], Ajinomoto Company Incorporated a její evropská dceřiná
         společnost Eurolysine SA, Kyowa Hakko Kogyo Company Limited a její evropská dceřiná společnost Kyowa Hakko Europe GmbH, Daesang
         Corporation a její evropská dceřiná společnost Sewon Europe GmbH, jakož i [Cheil] porušily čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 53
         odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily na dohodách o cenách, objemu prodeje a výměně individuálních informací o objemu
         prodeje syntetického lyzinu, které pokrývaly celý EHP.

      Délka trvání protiprávního jednání byla následující:
      a)      v případě [ADM Company] a [ADM Ingredients]: od 23. června 1992 do 27. června 1995;
      b)      v případě Ajinomoto Company Incorporated a Eurolysine SA: nejpozději od července 1990 do 27. června 1995;
      […]
      Článek 2
      Podnikům uvedeným v článku 1 se z důvodu protiprávního jednání konstatovaného v uvedeném článku ukládají následující pokuty:
      a)      [ADM Company] a
      [ADM Ingredients]
      (odpovědným společně a nerozdílně) pokuta ve výši: 47 300 000 eur
      b)      Ajinomoto Company Incorporated a
      Eurolysine SA
      (odpovědným společně a nerozdílně) pokuta ve výši: 28 300 000 eur
      [...]‘
      11      Pro účely stanovení výše pokut uplatnila Komise ve [sporném rozhodnutí] metodu uvedenou v pokynech […], jakož i sdělení o spolupráci.
      12      Zaprvé, základní částka pokuty stanovená na základě závažnosti a délce trvání protiprávního jednání byla, co se týče ADM,
         stanovena na 39 milionů eur. Co se týče Ajinomoto, Kyowa, Cheil a Sewon byla základní částka pokuty stanovena na 42, 21, 19,5
         a 21 milionů eur (bod 314 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).

      13      Při stanovení výchozí částky pokut určené na základě závažnosti protiprávního jednání měla Komise nejdříve za to, že se dotyčné
         podniky dopustily velmi závažného protiprávního jednání s ohledem na jeho povahu, skutečný dopad na trh s lyzinem v EHP a velikost
         relevantního zeměpisného trhu. Protože se Komise dále na základě jejich celkových obratů uskutečněných v průběhu posledního
         roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, domnívala, že existuje značný nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily
         protiprávního jednání, přistoupila k rozdílnému zacházení. V důsledku toho byla výchozí částka pokut stanovena na 30 milionů
         eur pro ADM a Ajinomoto a na 15 milionů eur pro Kyowa, Cheil a Sewon (bod 305 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).

      14      Za účelem zohlednění délky trvání protiprávního jednání, kterého se dopustil každý z podniků a za účelem stanovení základní
         částky jejich příslušné pokuty byla takto stanovená výchozí částka zvýšena o 10 % za rok, to znamená zvýšení o 30 % pro ADM
         a Cheil a o 40 % pro Ajinomoto, Kyowa a Sewon (bod 313 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).

      15      Zadruhé, z důvodu přitěžujících okolností byly základní částky pokut uložených ADM a Ajinomoto zvýšeny o 50 % pro každou z nich,
         to znamená o 19,5 milionů eur pro ADM a 21 milionů eur pro Ajinomoto, z důvodu, že tyto podniky hrály vedoucí úlohu v protiprávním
         jednání (bod 356 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).

      16      Zatřetí, z důvodu polehčujících okolností Komise snížila o 20 % zvýšení použité z důvodu délky trvání protiprávního jednání
         na Sewon, a to z důvodu, že tento podnik hrál od začátku roku 1995 v kartelové dohodě pasivní úlohu (bod 365 odůvodnění [sporného
         rozhodnutí]). Komise kromě toho snížila o 10 % základní částky pokut každého z dotyčných podniků z důvodu, že všechny po prvních
         zásazích veřejného orgánu ukončily protiprávní jednání (bod 384 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).

      17      Začtvrté, Komise provedla ,podstatné snížení‘ výše pokut ve smyslu bodu D sdělení o spolupráci. Z tohoto titulu Komise poskytla
         Ajinomoto a Sewon 50% snížení výše pokuty, která by jim byla uložena, pokud by nespolupracovaly, Kyowa a Cheil snížení o 30 %
         a konečně ADM snížení o 10 % (body 431, 432 a 435 odůvodnění [sporného rozhodnutí]).“

       Žaloba k Soudu a napadený rozsudek
      9       Dne 25. srpna 2000 navrhovatelky podaly proti spornému rozhodnutí žalobu k Soudu.
      10     Ve své žalobě navrhovaly zrušení tohoto rozhodnutí, které jim ukládalo pokutu, nebo snížení pokuty uložené tímto rozhodnutím.

      11     V napadeném rozsudku Soud:
      –       stanovil pro žalobkyně společně a nerozdílně výši uložené pokuty na 43 875 000 eur;
      –       zamítl žalobu ve zbývající části;
      –       uložil žalobkyním nést vlastní náklady řízení, jakož i tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Komisí Evropských společenství
         a této uložil nést čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

       Návrhová žádání účastnic řízení před Soudním dvorem
      12     Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:
      –       zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Soud zamítl jejich žalobu podanou proti spornému rozhodnutí;
      –       zrušil článek 2 sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká ADM;
      –       podpůrně, co se týče druhé odrážky, změnil článek 2 sporného rozhodnutí za účelem snížení nebo zrušení pokuty uložené ADM;
      –       podpůrně, co se týče druhé a třetí odrážky, vrátil věc Soudu, aby o ní rozhodl v souladu s právním názorem uvedeným v rozsudku
         Soudního dvora;

      –       v každém případě uložil Komisi nést vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené ADM ohledně řízení před Soudem
         a Soudním dvorem.

      13     Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
      –       zamítl kasační opravný prostředek;
      –       uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.
       Vznesené důvody kasačního opravného prostředku
      14     Na podporu svého opravného prostředku vznáší navrhovatelky následující důvody:
      –       porušení zásady zákazu zpětné účinnosti tím, že bylo schváleno retroaktivní použití pokynů Komisí;
      –       porušení zásady rovnosti:
      –       schválením diskriminace provedené Komisí ohledně metody stanovování pokut použité na souběžná protiprávní jednání porušující
         právo hospodářské soutěže, podle toho, zda tento orgán Společenství přijal své rozhodnutí před nebo po zveřejnění pokynů;

      –       schválením stejné výchozí částky pro pokutu uloženou ADM a pokutu uloženou Ajinomoto, přestože podíl Ajinomoto na trhu v EHP
         je téměř dvojnásobný než podíl ADM;

      –       porušení zásady non bis in idem  rozhodnutím, že Komise nebyla povinna ani započítat pokuty zaplacené ADM jiným orgánům, co se týče stejných jednání, ani k nim
         přihlédnout;

      –       porušení povinnosti uvést odůvodnění:
      –       určením, že Komise nebyla povinna přihlédnout k pokutám zaplaceným ADM v třetích státech, přestože pokuta uložená Komisí je
         založena zejména na světovém obratu ADM, a tato je v důsledku toho sankcionována na základě svého obratu v členských státech,
         ve kterých již byly ADM pokuty uloženy;

      –       určením, že pokuta je rozumná bez ohledu na nesplnění povinnosti Komise přihlédnout k obratu ADM vztahujícímu se k lyzinu
         v EHP;

      –       zkreslení důkazů určením, že Komise prokázala existenci hospodářského vlivu, přestože tyto důkazy nepředstavují analýzu cenové
         úrovně v případě neexistence koluze, a tedy neukazují, že jsou ceny vyšší, než by byly v jiném případě;

      –       porušení zásady, podle které musí Komise dodržovat pravidla, které si sama uložila, tím, že bylo tomuto orgánu povoleno porušit
         pokyny;

      –       porušení zásady proporcionality, jak je vykládána Soudním dvorem a Soudem, zásady, podle které musí existovat určitý vztah
         mezi pokutami a relevantním obratem.

       Ke kasačnímu opravnému prostředku
       K prvnímu důvodu opravného prostředku vycházejícímu z porušení zásady zákazu zpětné účinnosti
      15     Svým prvním důvodem opravného prostředku navrhovatelky vytýkají Soudu, že tím, že schválil retroaktivní použití pokynů Komisí,
         porušil v bodech 39 až 61 napadeného rozsudku zásadu zákazu zpětné účinnosti.

      16     Uplatňují, že pokuta by byla nižší než pokuta stanovená podle pokynů, pokud by byla sledována dřívější praxe.
      17     V napadeném rozsudku Soud zamítl tuto výtku na základě úvahy, jejíž znění je stejné jako znění uvedené v rozsudcích téhož
         soudu, které vedly k vydání rozsudku Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P,
         C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425).

      18     V bodech 202 až 206 posledně uvedeného rozsudku Soudní dvůr shrnul argumentaci Soudu následovně:
      „202      Soud nejprve právem podotkl, že zásada zákazu zpětné účinnosti trestních zákonů, zakotvená v článku 7 EÚLP jako základní právo,
         představuje obecnou právní zásadu Společenství, jejíž dodržování je nutné, jsou‑li ukládány pokuty za porušení pravidel hospodářské
         soutěže, a že tato zásada vyžaduje, aby vyslovené sankce odpovídaly sankcím, jež byly stanoveny v době, kdy k protiprávnímu
         jednání došlo.

      203      Soud dále rozhodl, že pokyny zůstávají v právním rámci upravujícím stanovování výše pokut, jak byl definován v článku 15 nařízení
         č. 17, předtím než k protiprávním jednáním došlo.

      204      Metoda stanovování pokut upravená pokyny je totiž nadále založena na zásadách, které toto ustanovení stanoví, neboť stanovení
         je vždy prováděno na základě závažnosti protiprávního jednání a délce jeho trvání a pokuta nemůže překročit maximální výši
         10 % celkového obratu.

      205      Pokyny tedy nemění právní rámec sankcí, který zůstává vymezen výhradně nařízením č. 17. Předchozí rozhodovací praxe Komise
         není součástí tohoto právního rámce.

      206      Podle Soudu konečně nejde o zpětné zpřísnění pokut, i když pokyny mohou v určitých případech vést k jejich zvýšení. Vyplývá
         to z určitého prostoru pro uvážení při stanovení výše pokut, který Komisi přísluší v souladu s nařízením č. 17. Tento orgán
         rovněž může kdykoli zvýšit úroveň pokut pro potřeby své politiky hospodářské soutěže za podmínky, že zůstane v mezích uvedených
         v nařízení č. 17 […]“

      19     Jak Soudní dvůr uvedl v bodech 207 a 208 výše uvedeného rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise, předpoklad Soudu, podle
         kterého pokyny nejsou součástí právního rámce pro stanovování výše pokut, neboť tento rámec je tvořen výlučně článkem 15 nařízení
         č. 17, takže použití pokynů na protiprávní jednání, ke kterým došlo před jejich přijetím, nemůže narážet na zásadu zákazu
         zpětné účinnosti, je nesprávný.

      20     Změna represivní politiky totiž, v projednávaném případě obecné politiky Komise hospodářské soutěže v oblasti pokut, zvláště
         je‑li prováděna přijímáním pravidel chování, jako jsou pokyny, může mít dopady vzhledem k zásadě zákazu zpětné účinnosti (výše
         uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 222).

      21     Nicméně účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit
         úroveň pokut potřebám této politiky (rozsudky ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80
         až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 109, a výše uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 227).

      22     Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v pokutu, nemohou nabýt legitimního očekávání,
         že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve ani očekávání ohledně metody jejich stanovení (výše uvedený rozsudek Dansk
         Rørindustri a další v. Komise, bod 228).

      23     V důsledku toho musí v projednávaném případě podniky vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše
         pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti (výše uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 229).

      24     Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale
         rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny
         (výše uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 230).

      25     Z toho je tedy nutno, jako ve věci Dansk Rørindustri a další v. Komise, vyvodit závěr, že pokyny a zvláště nová metoda stanovování
         pokut, již tyto pokyny obsahují, za předpokladu, že má přitěžující účinek, pokud jde o úroveň ukládaných pokut, byly rozumně
         předvídatelné pro podniky, jako jsou navrhovatelky, v době, kdy byla dotyčná protiprávní jednání spáchána, a že použitím pokynů
         ve sporném rozhodnutí na protiprávní jednání, k nimž došlo před jejich přijetím, Komise neporušila zásadu zákazu zpětné účinnosti
         (výše uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, body 231 a 232).

      26     V důsledku toho se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl žalobní důvod neplatnosti vycházející z porušení
         zásady zákazu zpětné účinnosti.

      27     S ohledem na vše výše uvedené je namístě zamítnout první důvod opravného prostředku.
       K druhému důvodu opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady rovnosti
      28     Druhý důvod opravného prostředku uplatněný navrhovatelkami se dělí na tři části. ADM vytýká Soudu, že porušil zásadu rovnosti
         jednak tím, že schválil diskriminaci provedenou Komisí, co se týče metody stanovování pokut použité na souběžná protiprávní
         jednání porušující právo hospodářské soutěže, podle toho, zda tento orgán Společenství přijal své rozhodnutí před nebo po
         zveřejnění pokynů (body 69 až 75 napadeného rozsudku), a jednak tím, že potvrdil stejnou výchozí částku pro pokutu uloženou
         ADM a pokutu uloženou Ajinomoto, přestože podíl Ajinomoto na trhu v EHP je téměř dvojnásobný než podíl ADM (body 207 a 211
         až 214 napadeného rozsudku).

      29     Co se týče první části druhého důvodu opravného prostředku, tato úzce souvisí s první důvodem opravného prostředku v rozsahu,
         v němž údajně diskriminační zacházení vyplývá ze skutečnosti, že pokyny byly používány od určité doby.

      30     Jak bylo uvedeno v bodě 21 tohoto rozsudku, Komise se může kdykoliv rozhodnout zvýšit úroveň pokut ve srovnání s úrovní používanou
         v minulosti.

      31     Z tohoto důvodu Soudní dvůr v bodě 110 výše uvedeného rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise zamítl žalobní
         důvod založený zejména na argumentu, že metoda použitá Komisí je diskriminační, protože skutkové okolnosti této věci nastaly
         ve stejné době jako skutkové okolnosti v jiných řízeních, ve kterých Komise již přijala rozhodnutí před rozhodnutím v uvedené
         projednávané věci, přičemž uplatnila značně nižší pokuty.

      32     První část druhého důvodu opravného prostředku tedy nemůže obstát.
      33     Pokud jde o druhou část téhož důvodu, argumentace navrhovatelek se zakládá na předpokladu, podle kterého může být při účasti
         několika podniků na stejném protiprávním jednání výchozí částka pokuty rozdílná pouze na základě obratu vyplývajícího z prodeje
         dotčeného výrobku v EHP. Tento předpoklad je nesprávný.

      34     Jak vyplývá z bodů 243 a 312 výše uvedeného rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise, co se týče výchozí částky pokuty
         je povoleno rozlišení na základě jiných kritérií, než je relevantní obrat.

      35     Soud se nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, když v bodě 212 napadeného rozsudku rozhodl na základě skutkových
         zjištění, která mu přísluší učinit, že celkový obrat ADM, který zůstává ukazatelem velikosti a hospodářské síly podniku, jasně
         ukazuje, že ADM je dvakrát větší než Ajinomoto, což může jednak kompenzovat skutečnost, že vykonává na trh s lyzinem v EHP
         menší vliv než Ajinomoto, a jednak vysvětlit, že je výchozí částka pokuty stanovena na dostatečně odrazující úrovni.

      36     V důsledku toho je namístě zamítnout druhou část druhého důvodu opravného prostředku, a tedy tento důvod v plném rozsahu.
       K třetímu důvodu opravného prostředku vycházejícímu z porušení logického následku zásady non bis in idem
       Argumentace účastníků řízení
      37     Svým třetím důvodem opravného prostředku, jak byl upřesněn na jednání, navrhovatelky uplatňují porušení logického následku
         zásady non bis in idem v rozsahu, v němž Soud v bodech 85 až 104 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise nebyla povinna započítat pokuty zaplacené
         jiným orgánům a vztahující se na stejná jednání, nebo k nim přihlédnout.

      38     Tento důvod opravného prostředku se dělí na tři části.
      39     Navrhovatelky nejdříve uplatňují, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že vykládal příliš restriktivně
         zásadu non bis in idem a rozsudek ze dne 14. prosince 1972, Boehringer Mannheim v. Komise (7/72, Recueil, s. 1281). Tvrdí, že mezi základní zásady
         patří logický následek zásady non bis in idem, který vyžaduje, že musí být přihlédnuto k souběžným sankcím týkajícím se stejných skutkových jednání. Jedná se o základní
         zásadu práva Společenství, která existuje nezávisle na jakékoliv dohodě. Navrhovatelky tvrdí, že ve výše uvedeném rozsudku
         Boehringer Mannheim v. Komise se Soudní dvůr zabýval třetím státem a rozhodl, že ve věcech této povahy se uplatní základní
         právní zásady. Je v souladu se zásadami řádného výkonu spravedlnosti a proporcionality, že pozdější sankce přihlížejí k sankcím
         již uloženým ať již jakýmkoliv soudem za stejná jednání. Jiný postup by mohl vést k tomu, že dotyčné podniky budou příliš
         trestány a že jim bude uložena pokuta nepřiměřená ve vztahu k nezbytnosti odrazení nebo represivní funkci spravedlnosti.

      40     Následně navrhovatelky uvádějí, že závěr uvedený v bodech 101 a 102 napadeného rozsudku, podle kterého neprokázaly, že skutková
         jednání zakládající protiprávní jednání sankciovaná Komisí a třetími státy jsou totožná, představuje zkreslení důkazů, porušení
         článku 36 statutu Soudního dvora pro nesplnění povinnosti odůvodnění a zásah do jejich práva na obhajobu.

      41     Nakonec navrhovatelky uplatňují, že se Soud dopustil pochybení tím, že v bodě 103 napadeného rozsudku určil, že i když jsou
         skutková jednání totožná, neexistuje žádné právo na započítání, protože ADM neprokázala, že sankce uložené ve třetích státech
         se týkaly provedení nebo účinku kartelové dohody v EHP a tím, že určil, že tyto sankce byly stanoveny na základě obratu ADM
         ve Spojených státech a v Kanadě. Nezbytné je pouze prokázat totožnost jednání sankcionovaných Komisí a orgány třetích států.
         ADM prokázala, že její jednání a kartelová dohoda sankcionovaná Komisí a orgány třetích států se týkaly přesně stejné celosvětové
         kartelové dohody.

      42     Ohledně první části třetího důvodu opravného prostředku dovolávané navrhovatelkami Komise tvrdí, že ve výše uvedeném rozsudku
         Boehringer Mannheim v. Komise se nerozhodovala otázka, zda je tento orgán povinnen započíst sankci uloženou orgánem třetího
         státu za předpokladu, že skutková jednání vytýkaná podniku Komisí a uvedenými orgány jsou totožná. Domnívá se, že existují
         dobré důvody mít za to, že zásada přirozeného práva uplatněná v rozsudcích ze dne 13. února 1969, Wilhelm a další (14/68,
         Recueil, s. 1) a ve výše uvedeném rozsudku Boehringer Mannheim v. Komise, je použitelná pouze v Evropské unii. Všechny soudy
         v Unii musí, v každém případě co se týče práva hospodářské soutěže, vyhovět převažující judikatuře Soudního dvora, přičemž
         pravomoci těchto států, jakož i pravomoci orgánů Společenství se překrývají. Mezi Spojenými státy americkými a Evropským společenstvím
         neexistuje ani vazba, ani překrývání tohoto druhu.

      43     Pokud jde o druhou část třetího důvodu opravného prostředku uplatněnou navrhovatelkami, Komise tvrdí, že Soud s odkazem na
         výše uvedený rozsudek Boehringer Mannheim v. Komise shledal, že orgány Společenství a americké orgány se zabývaly chováním
         přijatým účastníky kartelové dohody na jejich příslušných územích. V tomto rozsudku Soudní dvůr rozlišil mezi dohodami, které
         vedou ke vzniku kartelové dohody, a použitím této dohody na rozdílných územích.

      44     Co se týče třetí části tohoto třetího důvodu Komise uplatňuje, že ADM nesprávně vyložila bod 103 napadeného rozsudku. Soud
         se skutečně zabýval otázkou, zda se odsouzení ve Spojených státech a Kanadě týkala chování totožného s tím, které sankcionovala
         Komise ve sporném rozhodnutí.

      45     Komise se domnívá, že pokud skutková jednání vytýkaná orgány Společenství a americkými orgány nevykazují stejný cíl a stejné
         územní umístění, nemohou být považována za totožná. Skutková jednání vytýkaná Komisí a americkými orgány nebyla totožná a ADM
         nebyla oprávněna k tvrzení, že americké orgány ji měly v úmyslu sanckionovat za provedení dohod v rámci EHP.

       Závěry Soudního dvora
      –       K první části třetího důvodu opravného prostředku
      46     Jak navrhovatelky upřesnily na jednání, nedovolávají se zásady non bis in idem jako takové. Netvrdí tedy, že Komise neprávem zahájila řízení nebo že neměla právo uložit pokutu. Navrhovatelky spíše uplatňují,
         že v základních právních zásadách existuje logický následek zásady non bis in idem, podle kterého musí být přihlédnuto k souběžným sankcím týkajícím se stejných skutkových jednání.

      47     V tomto ohledu je třeba úvodem připomenout, že v rámci kasačního opravného prostředku je předmětem přezkumu Soudního dvora
         jednak zkoumat, v jakém rozsahu Soud z právního hlediska správně zohlednil všechny podstatné faktory pro posouzení závažnosti
         daného jednání ve světle článku 81 Smlouvy a článku 15 nařízení č. 17, a jednak ověřit, zda Soud z právního hlediska dostatečně
         odpověděl na všechny argumenty, jichž se žalobce dovolává za účelem zrušení nebo snížení pokuty (výše uvedený rozsudek Dansk
         Rørindustri a další v. Komise, bod 244 a uvedená judikatura).

      48     V projednávaném případě Soud v bodě 98 napadeného rozsudku uvedl, že ze znění bodu 3 výše uvedeného rozsudku Boehringer Mannheim
         v. Komise vyplývá, že Soudní dvůr nerozhodoval o otázce, zda je Komise povinna započíst sankci uloženou orgány třetího státu
         za předpokladu, že skutková jednání vytýkaná podniku Komisí a uvedenými orgány jsou totožná, ale že Soudní dvůr učinil totožnost
         skutkových jednání vytýkaných Komisí a orgány třetích států předběžnou podmínkou pro výše uvedenou otázku.

      49     V tomto ohledu se Soud nedopustil žádného nesprávného právního posouzení. Z výše uvedeného rozsudku Boehringer Mannheim v. Komise
         totiž vyplývá, že Soudní dvůr nerozhodoval o této otázce s ohledem na to, že nebylo prokázáno, že skutková jednání vytýkaná
         žalobkyni jednak Komisí a jednak americkými orgány, byla totožná.

      50     Dále Soud, který odkázal na bod 11 výše uvedeného rozsudku Wilhelm a další, rozhodl v bodě 99 napadeného rozsudku, že je to
         právě vzhledem ke zvláštní situaci, která vyplývá jednak z úzké vzájemné závislosti vnitrostátních trhů členských států a společného
         trhu a jednak ze zvláštního systému rozdělení pravomocí mezi Společenstvím a členskými státy v oblasti kartelových dohod na
         tomtéž území, území společného trhu, že Soudní dvůr, poté co připustil možnost dvojího stíhání a s ohledem na možnou dvojí
         sankci, která z toho vyplývá, považoval za nezbytné přihlédnout v souladu s požadavkem ekvity k prvnímu represivnímu rozhodnutí.

      51     V bodě 100 napadeného rozsudku Soud určil, že v projednávaném případě se o takovouto situaci nejedná, a dospěl k závěru, že
         když navrhovatelky neuvedly výslovné ustanovení dohody, které by pro Komisi stanovilo povinnost přihlédnout při stanovení
         výše pokuty k sankcím již uloženým témuž podniku pro totéž skutkové jednání orgány nebo soudy třetího státu, jako jsou Spojené
         státy Americké nebo Kanada, nemohou Komisi právoplatně vytýkat, že v projednávaném případě porušila tuto údajnou povinnost.

      52     I za předpokladu, že je tato úvaha nesprávná a že sankce uložená orgány třetího státu může být zahrnuta do posouzení okolností
         projednávaného případu s ohledem na stanovení výše pokuty, výtka vycházející z nepřihlédnutí Komise k pokutám již uloženým
         v třetích státech může obstát jen tehdy, pokud skutková jednání vytýkaná ADM jednak Komisí a jednak orgány Spojených států
         a Kanady byla totožná.

      53     Soud v bodech 101 až 103 napadeného rozsudku podpůrně přezkoumal, zda navrhovatelky prokázaly takovouto totožnost. Je tedy
         třeba zkoumat jiné části třetího důvodu opravného prostředku, které se odvolávají na tyto body.

      54     Co se týče zásady řádné správy, rovněž uplatněné navrhovatelkami v rámci první části třetího důvodu opravného prostředku,
         tato zásada není v dotčeném kontextu relevantní.

      –       K druhé části třetího důvodu opravného prostředku
      55     Navrhovatelky nejdříve uplatňují zkreslení důkazů co se týče zjištění Soudu, podle kterého nebyl podán důkaz, že skutková
         jednání vytýkaná ADM Komisí a orgány Spojených států a Kanady jsou totožná. Navrhovatelky uplatňují, že skutečnost, že protiprávní
         jednání týkající se lyzinu a kyseliny citronové se od sebe odlišují, jasně vyplývá z dokumentů týkajících se soudní dohody
         jak ve Spojených státech, tak v Kanadě, tedy států, ve kterých byla protiprávní jednání kvalifikována v rámci rozdílných trestních
         obvinění vůči ADM. Ani tyto dokumenty ani žádný jiný poznatek neumožňují dospět k názoru, že dotčené odlišné dohody spadají
         do „širšího celku dohod a jednání ve vzájemné shodě“.

      56     Nicméně Soud neměl za to, že se protiprávní jednání týkající se lyzinu, respektive kyseliny citronové, od sebe neodlišují.
         Na začátku bodu 103 napadeného rozsudku sice vznesl pochyby ohledně otázky, zda může být odsouzení týkající se kartelové dohody
         o lyzinu považováno za odlišné od odsouzení týkajícího se kartelové dohody o kyselině citronové. Nicméně předpokládal, že
         tomu tak je.

      57     Pokud se Soud domníval, že odsouzení ve Spojených státech a v Kanadě se týkají širšího celku dohod a jednání ve vzájemné shodě,
         nemůže být tvrzeno, že tento soud zkreslil důkazy. Odkaz na „odsouzení ve Spojených státech a Kanadě, [která] se týkají širšího
         celku dohod a jednání ve vzájemné shodě“ obsažený v bodě 102 napadeného rozsudku musí být vykládán s ohledem na bod 5 výše
         uvedeného rozsudku Boehringer Mannheim v. Komise, kde je „širší celek“ uveden a na který Soud odkázal v předcházejícím bodě.
         Musí být tedy chápán v tom smyslu, že uvedená odsouzení se týkají rovněž jednání ohledně kyseliny citronové, která nejsou
         dotčena ve sporném rozhodnutí.

      58     Výtka vycházející ze zkreslení důkazů tedy musí být odmítnuta.
      59     Navrhovatelky dále uplatňují, že Soud bezdůvodně nepoužil doplňující důkazy, které předložily ohledně totožnosti řízení, čímž
         porušil článek 36 statutu Soudního dvora.

      60     V tomto ohledu je třeba připomenout, že povinnost odůvodnění, která Soudu přísluší podle článků 36 a 53 prvního pododstavce
         statutu Soudního dvora, neukládá Soudu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou
         ze všech úvah uvedených účastníky sporu. Odůvodnění tedy může být konkludentní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit
         se s důvody, pro které byla dotčená opatření přijata a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat
         svůj soudní přezkum (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P,
         C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 372).

      61     Co se týče doplňujících důkazů předložených ADM, Soud neporušil povinnost odůvodnění, která mu přísluší. Jeho odůvodnění spočívá
         na předpokladu, podle kterého by navrhovatelky musely k prokázání totožnosti vytýkaných skutkových jednání prokázat, že odsouzení
         vynesená ve Spojených státech a v Kanadě se týkala jiných provedení nebo účinků kartelové dohody než těch, ke kterým došlo
         v těchto státech, obzvláště účinků v EHP. Soud tím, že určil, že tato totožnost nebyla vůbec prokázána, konkludentně kvalifikoval
         doplňující důkazy předložené navrhovatelkami jako nedostatečné s ohledem na toto kritérium.

      62     Z toho vyplývá, že výtka vycházející z porušení článku 36 statutu Soudního dvora nemůže být přijata.
      63     Konečně navrhovatelky uplatňují, že vzhledem k tomu, že Komise ve svých spisech a ve sporném rozhodnutí jasně uznala, že skutková
         jednání sankcionovaná v rámci řízení zahájených ve třetích státech byla naprosto stejná jako ta, která byla uvedena před Soudem,
         měl tento soud dát žalobkyním možnost, aby byly vyslechnuty co se týče opačného zjištění.

      64     V tomto ohledu je namístě uvést, že Komise sice uvedla, že protiprávní jednání, ke kterému došlo v EHP, vyplývalo z existence
         celosvětové kartelové dohody. Tím, že tak učinila, však Komise neuznala totožnost skutkových jednání vytýkaných navrhovatelkám
         jednak jí samotnou a jednak orgány Spojených států a Kanady.

      65     Z bodu 183 odůvodnění sporného rozhodnutí totiž vyplývá, že Komise vytýká ADM a dalším podnikům, kterých se toto rozhodnutí
         týká, že porušily článek 81 ES a článek 53 dohody o EHP, jelikož uvnitř EHP a v rámci dohody určovaly ceny lyzinu, kontrolovaly
         nabídku a rozdělily si mezi sebou prodejní kvóty a jelikož si vyměnily informace o objemu prodeje za účelem kontroly dodržování
         prodejních kvót, na nichž se dohodly. V bodě 311 odůvodnění téhož rozhodnutí Komise poznamenala, že podle informací poskytnutých
         orgány Spojených států a Kanady tyto orgány uložily trestní sankce podnikům, kterých se týkalo toto rozhodnutí, s přihlédnutím
         pouze k protisoutěžním účinkům, které kartelová dohoda zkoumaná v uvedeném rozhodnutí vyvolala v oblasti pravomoci těchto
         orgánů.

      66     Z toho vyplývá, že z pohledu Komise se jednalo o provedení kartelové dohody na rozdílných územích. V důsledku toho umožnila
         zjištění Komise navrhovatelkám účinně obhajovat své stanovisko v tomto ohledu.

      67     Výtka vycházející z porušení práva být vyslechnut tedy není opodstatněná.
      –       K třetí části třetího důvodu opravného prostředku
      68     Bod 103 napadeného rozsudku spadá do analýzy Soudu ohledně totožnosti vytýkaných skutečností.
      69     V tomto ohledu je třeba uvést, že pokud se sankce uložená ve třetím státě vztahuje pouze na provedení nebo účinky kartelové
         dohody na trhu tohoto státu a sankce Společenství se vztahuje pouze na provedení nebo účinky kartelové dohody na trhu Společenství,
         nejedná se o totožnost skutkových jednání.

      70     Když Soud v bodě 103 napadeného rozsudku zdůraznil, že dotčené pokuty byly stanoveny na základě obratu uskutečněného ve Spojených
         státech, respektive v Kanadě, bylo tomu na podporu jeho závěru, podle kterého se pokuty vztahovaly na provedení dohody na
         těchto územích, a nikoliv na území EHP.

      71     Podle Soudu ADM neprokázala, že mimo provedení nebo účinky dotčené kartelové dohody, ke kterým došlo ve Spojených státech
         a v Kanadě, se sankce uložené v těchto státech vztahovaly i na provedení nebo účinky této kartelové dohody v EHP.

      72     Hlavní výtka vznesená navrhovatelkami v rámci třetí části třetího důvodu opravného prostředku je tedy neopodstatněná.
      73     Podpůrně uplatňují, že Komise je povinna přihlédnout k pokutám zaplaceným jiným orgánům a stanoveným na základě obratu ve
         Spojených státech nebo v Kanadě, pokud, jako v projednávaném případě, přihlíží za účelem stanovení ukládané pokuty ke světovému
         obratu navrhovatelek vztahujícímu se k lyzinu. Tento orgán tím, že tak učinil, stanovil uvedenou pokutu na základě obratu
         navrhovatelek ve státech, ve kterých již pokutu zaplatily, a nikoliv jen na základě jejich obratu na trhu v EHP.

      74     Nicméně ve sporném rozhodnutí byl světový obrat použit pouze pro srovnání velikosti dotyčných podniků, aby se přihlédlo ke
         skutečné schopnosti těchto podniků způsobit významnou škodu na trhu s lyzinem v EHP.

      75     Tato výtka tedy musí být zamítnuta.
      76     Vzhledem k tomu, že všechny výtky vznesené navrhovatelkami vůči zjištění Soudu, že neprokázaly totožnost vytýkaných skutkových
         jednání, jsou neopodstatněné, je třeba zamítnout třetí důvod opravného prostředku.

       K čtvrtému důvodu opravného prostředku, vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění
      77     Čtvrtý důvod opravného prostředku se dělí na dvě části.
      78     První částí tohoto důvodu opravného prostředku, která se vztahuje k bodům 85 až 94 napadeného rozsudku, navrhovatelky uplatňují,
         že Soud porušil článek 36 statutu Soudního dvora tím, že rozhodl, že Komise nebyla povinna přihlédnout k pokutám, které zaplatily
         ve třetích státech, přestože pokuta uložená Komisí je založena zejména na jejich světovém obratu, a že v důsledku toho jsou
         navrhovatelky sankcionovány na základě jejich obratu ve státech, ve kterých jim již byly uloženy pokuty.

      79     Druhou částí svého čtvrtého důvodu opravného prostředku, která se vztahuje k bodům 198 až 206 napadeného rozsudku, navrhovatelky
         vytýkají Soudu, že porušil článek 36 statutu Soudního dvora tím, že určil, že pokuta je přiměřená bez ohledu na to, že Komise
         nesplnila své povinnosti přihlédnout k obratu těchto navrhovatelek vztahujícímu se k lyzinu v EHP.

      80     Co se týče požadavků, které jsou vlastní povinnosti odůvodnění, jež přísluší Soudu, je namístě odkázat na bod 60 tohoto rozsudku.

      81     V projednávaném případě je rozsudek Soudu co se týče dvou dotčených aspektů dostatečně odůvodněný. Jednak Soud v bodech 85
         až 103 napadeného rozsudku poskytl podrobné odůvodnění svého závěru, že Komise nebyla povinna přihlédnout k pokutám zaplaceným
         ADM ve třetích státech. Kromě toho v bodech 198 až 206 napadeného rozsudku uvedl své důvody pro odmítnutí argumentace žalobkyň,
         podle které byla pokuta nepřiměřená ve vztahu k obratu uskutečněnému navrhovatelkami na trhu s lyzinem v EHP.

      82     V důsledku toho musí být čtvrtý důvod opravného prostředku zamítnut.
       K pátému důvodu opravného prostředku vycházejícímu ze zkreslení důkazů
      83     Pátým důvodem opravného prostředku, který se vztahuje k bodům 142 až 171 napadeného rozsudku, navrhovatelky uplatňují, že
         Soud zkreslil důkazy tím, že určil, že Komise prokázala existenci hospodářského vlivu.

      84     Konkrétněji navrhovatelky vytýkají Soudu, že zkreslil důkazy tím, že dospěl k závěru, že Komise dostatečně právně prokázala,
         že ceny byly vyšší, než jaké by byly v případě neexistence koluze. Důkazy Komise, jejichž existenci Soud konstatoval v bodech
         154 až 160 napadeného rozsudku, ukazují pouze úroveň skutečných cen, aniž by byla analyzována úroveň pravděpodobných cen za
         neexistence kartelové dohody.

      85     V tomto ohledu je namístě připomenout, že posouzení skutkového stavu, s výhradou případu zkreslování důkazů předložených Soudu,
         nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora (viz zejména rozsudek ze dne 21. června
         2001, Moccia Irme a další v. Komise, C‑280/99 P až C‑282/99 P, Recueil, s. I‑4717, bod 78).

      86     Přitom navrhovatelky neprokázaly, že důkazy byly zkresleny. Kritika, kterou vznesly proti úvahám sledovaným Soudem, je neopodstatněná.
         Jak uvedl generální advokát v bodě 124 svého stanoviska, z výkladu sporného rozhodnutí, jakož i napadeného rozsudku vyplývá,
         že Komise poskytla řadu důkazů o zvýšení cen vyvolaném kartelovou dohodou a že tyto důkazy byly důkladným způsobem přezkoumány
         Soudem. Když Soud odmítl argumenty žalobkyň směřující k prokázání toho, že nebylo dokázáno, že použité ceny byly vyšší než
         ty, které by byly používány v rámci oligopolu v případě neexistence protiprávního jednání, nevyvodil z důkazů nic, co zjevně
         neříkají.

      87     V důsledku toho je namístě zamítnout pátý důvod opravného prostředku.
       K šestému důvodu opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady, podle které musí Komise dodržovat pravidla, která
            si sama uložila
      88     Šestým důvodem opravného prostředku navrhovatelky vytýkají Soudu, že v bodech 191 až 206 napadeného rozsudku porušil zásadu,
         podle které Komise musí dodržovat pravidla, která si sama uložila.

      89     Soud konstatoval, že Komise při stanovení výchozí částky přihlédla pouze k celkovému obratu žalobkyň vztahujícímu se ke všem
         řadám výrobků, jakož i ke světovému obratu vztahujícímu se k lyzinu, a že v důsledku toho nesplnila svou povinnost přihlédnout
         k relevantnímu obratu. Bez ohledu na to, že Komise nedodržela vlastní pokyny, se Soud domníval, že pokuta byla legální, protože
         neporušila zásadu proporcionality. Soud nesmí, přinejmenším bez uvedení důvodů, umožnit Komisi, aby porušila pokyny. Umožnit
         Komisi, aby porušila pokyny, pokud zůstane v mezích požadavků přiměřenosti, znamená zásah do zásady právní jistoty a řádné
         správy, jakož i diskriminaci mezi navrhovatelkami a dalšími podniky, na které byly pokyny řádně použity.

      90     Z těchto důvodů měl Soud použít metodu uvedenou v pokynech o pokutách a přihlédnout tak k relevantnímu obratu ADM za účelem
         stanovení správné úrovně pokut. Tím, že nesplnil svou povinnost v tomto smyslu, porušil zásadu, podle které Komise musí dodržovat
         pravidla, která si sama uložila.

      91     V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud pravidla chování, jež mají mít vnější účinky, jak je tomu v případě pokynů,
         které se vztahují na hospodářské subjekty, nemohou být kvalifikována jako právní pravidlo, které správa musí v každém případě
         dodržovat, představují však informativní pravidlo chování pro praxi, jež má být sledována a od něhož se správa může v konkrétním
         případě odklonit pouze tehdy, uvede‑li důvody, které jsou slučitelné se zásadou rovného zacházení (viz v tomto smyslu výše
         uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, body 209 a 210).

      92     Soudu nemůže být vytýkáno, že povolil Komisi použít pokyny nesprávným způsobem. Soud totiž, poté co v bodě 197 napadeného
         rozsudku rozhodl, že Komise tím, že se opřela o světový obrat ADM, aniž by vzala v úvahu její obrat vztahující se k lyzinu
         v EHP, porušila bod 1 A čtvrtý a šestý pododstavec pokynů, sám posoudil přiměřenost výše pokuty.

      93     Nicméně, když Soud v případě, kdy Komise řádně nepřihlédla k některému hledisku pro posouzení dotčeného protiprávního jednání,
         konstatoval porušení pokynů a připomenul svůj přezkum věci v plné jurisdikci, zásady rovnosti a právní jistoty vyžadují, aby
         Soud nejdříve ověřil, zda s přihlédnutím k tomuto hledisku zůstává pokuta v rámci stanoveném uvedenými pokyny. Zásada proporcionality
         se použije až po takovémto posouzení.

      94     Soud se tedy dopustil nesprávného právního posouzení tím, že použil pouze kritérium přiměřenosti.
      95     Avšak z posouzení provedeného v bodech 203 až 205 napadeného rozsudku ohledně obratu ADM, který vzniká z prodeje lyzinu v EHP,
         vyplývá, že pokud by Komise řádně použila pokyny a přihlédla k tomuto obratu, výsledné stanovení pokuty by nebylo rozdílné.

      96     Šestý důvod opravného prostředku tedy musí být zamítnut.
       K sedmému důvodu opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady proporcionality
       Argumentace navrhovatelek
      97     Svým sedmým důvodem opravného prostředku navrhovatelky vytýkají Soudu porušení zásady proporcionality, jak je vykládána Soudním
         dvorem a Soudem. V bodech 199 až 202 napadeného rozsudku totiž Soud neprávem odmítl argument, podle kterého zásada proporcionality
         vyžaduje existenci určitého vztahu mezi pokutou a relevantním obratem, z čehož vyplývá, že pokuta ve výši 115 % tohoto obratu,
         jako je v projednávané věci, je nepřiměřená. Při svém výpočtu se navrhovatelky opírají o obrat, který uskutečnily na trhu
         s lyzinem v EHP v průběhu posledního roku, v němž došlo k protiprávnímu jednání.

      98     Domnívají se, na rozdíl od toho, jak Soud rozhodl v bodě 200 napadeného rozsudku, že rozsudek ze dne 16. listopadu 2000, KNP
         BT v. Komise (C‑248/98 P, Recueil, s. I‑9641), obsahuje obecně použitelnou zásadu, a sice, že sankce musí být přiměřená významu
         podniku na trhu výrobků, které jsou předmětem protiprávního jednání.

      99     Navrhovatelky tvrdí, že skutkový stav projednávané věci je stejný jako ten ve věci, která vedla k vydání rozsudku Soudu ze
         dne 14. července 1994, Parker Pen v. Komise (T‑77/92, Recueil, s. II‑549), ve kterém Soud snížil pokutu z důvodu, že Komise
         dostatečně nepřihlédla k relevantnímu obratu. Skutečnost, že ve výše uvedené věci Parker Pen v. Komise to byla konečná pokuta,
         která byla snížena, a nikoliv výchozí částka pokuty stanovená z důvodu závažnosti, je irelevantní. V uvedené věci nedošlo
         k žádnému odlišnému stanovení výchozí částky. Kromě toho pokuta uložená navrhovatelkám je nepřiměřená ve vztahu k relevantnímu
         obratu, bez ohledu na to, zda se přihlédne ke konečné pokutě nebo k výchozí částce z důvodu závažnosti.

       Závěry Soudního dvora
      100   Podle judikatury Soudního dvora je za účelem stanovení pokuty možné rovněž přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který
         představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k části tohoto obratu, jehož bylo
         dosaženo ve vztahu ke zboží, které je předmětem protiprávního jednání, a který tedy může poskytnout údaj o jeho rozsahu. Ani
         jednomu, ani druhému z těchto obratů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, a stanovení
         přiměřené pokuty tedy nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu. To platí zejména v případě, že dotyčné
         zboží představuje pouze malý zlomek tohoto obratu (viz výše uvedené rozsudky Musique Diffusion française a další v. Komise,
         bod 121, a Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 243).

      101   Naopak právo Společenství neobsahuje obecně použitelnou zásadu, podle které musí být sankce přiměřená velikosti podniku na
         trhu výrobků, které tvoří předmět protiprávního jednání.

      102   V bodě 200 napadeného rozsudku Soud odmítl argumentaci žalobkyň následujícím způsobem:
      „[…] Z judikatury totiž vyplývá, že omezení zavedené čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 odkazem na celkový obrat směřuje právě
         k zabránění tomu, aby pokuty byly nepřiměřené ve vztahu k významu tohoto podniku (výše uvedený rozsudek Musique [D]iffusion
         française a další v. Komise, bod 119). V rozsahu, v němž výše konečné pokuty nepřekračuje 10 % celkového obratu ADM v průběhu
         posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, nemůže být tato pokuta považovaná za nepřiměřenou jen z důvodu,
         že překračuje obrat uskutečněný na dotčeném trhu. Je třeba poznamenat, že navrhovatelky odkázaly na [výše uvedený rozsudek
         KNP BT v. Komise, bod 61], ve kterém [Soudní dvůr] incidenčně zdůraznil, že ,čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 [...] má za cíl
         zajistit, aby sankce byla přiměřená významu podniku na trhu výrobků, které jsou předmětem protiprávního jednání‘. Kromě skutečnosti,
         že v bodě 61 výše uvedeného rozsudku Soudní dvůr výslovně odkazuje na bod 119 výše uvedeného rozsudku Musique [D]iffusion
         française a další v. Komise, je namístě zdůraznit, že dotčená formulace, která nebyla převzata v pozdější judikatuře, spadá
         do zvláštního kontextu věci, jenž vedla k vydání výše uvedeného rozsudku KNP BT v. Komise. V tomto případě žalobkyně totiž
         vytýkala Komisi, že za účelem stanovení jejích podílů na trhu vzala v úvahu hodnotu prodejů uvnitř skupiny, což bylo Soudním
         dvorem nicméně z výše uvedeného důvodu považováno za platné. Nelze z toho tedy vyvodit, že sankce uložená ADM je nepřiměřená.“

      103   Toto odůvodnění není stiženo nesprávným právním posouzením.
      104   Co se týče výše uvedeného rozsudku Parker Pen v. Komise, z jeho bodu 94 vyplývá, že Soud pouze použil pravidla uvedená v bodě
         121 výše uvedeného rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise a připomenutá v bodě 100 tohoto rozsudku.

      105   Kromě toho Soudnímu dvoru nepřísluší, pokud se vyslovuje k právním otázkám v rámci kasačního opravného prostředku, aby z důvodů
         ekvity svým posouzením nahrazoval posouzení Soudu, který při výkonu svého přezkumu v plné jurisdikci rozhodl o výši pokut
         uložených podnikům z důvodu porušení práva Společenství těmito podniky (výše uvedený rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise,
         bod 245 a uvedená judikatura).

      106   V důsledku toho je namístě zamítnout sedmý důvod opravného prostředku.
      107   Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být zamítnut.
       K nákladům řízení
      108   Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož
         jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který
         měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů řízení požadovala a ADM Company a ADM Ingredients
         neměly ve věci úspěch, je namístě uložit jim náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Kasační opravný prostředek se zamítá.
      2)      Archer Daniels Midland Co. a Archer Daniels Midland Ingredients Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 23. února 1994. # Groupement des cartes bancaires "CB" a Europay International SA proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Pokuty. # Spojené věci T-39/92 a T-40/92.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. prosince 1965. # Société anonyme métallurgique d'Espérance-Longdoz proti Vysokému úřadu ESUO. # Věc 3-65.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 9. července 2009.#Ristic AG a další proti Komisi Evropských společenství.#Zdravotní politika - Ochranná opatření - Rozhodnutí 2007/362/ES - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci - Žaloba na náhradu škody - Zásada proporcionality - Zásada ochrany legitimního očekávání - Povinnost péče - Vlastnické právo a právo vykonávat hospodářskou činnost.#Věc T-238/07.

text:
      Rozsudek Soudu (čtvrtého senátu) ze dne 9. července 2009 – Ristic a další v. Komise
      (Věc T-238/07)
      „Zdravotní politika – Ochranná opatření – Rozhodnutí 2007/362/ES – Žaloba na neplatnost – Nevydání rozhodnutí ve věci – Žaloba na náhradu škody – Zásada proporcionality – Zásada ochrany legitimního očekávání – Povinnost péče – Vlastnické právo a právo vykonávat hospodářskou činnost“
      1.                     Žaloba na neplatnost – Aktivní legitimace (Článek 230 ES) (viz body 37–39)
      2.                     Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky (Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst.
            1 písm. c)) (viz body 51–52)
      3.                     Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky (Čl. 288, druhý pododstavec, ES) (viz body 55–56)
      4.                     Zemědělství – Sbližování právních předpisů v oblasti hygienických podmínek – Kontrolní opatření u některých látek a jejich
            reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech – Směrnice 96/23 (Směrnice Rady 96/23; rozhodnutí Komise 2007/362) (viz
            body 58–60, 66–68, 74, 76–82)
      5.                     Zemědělství – Sbližování právních předpisů v oblasti hygienických podmínek – Kontrolní opatření u některých látek a jejich
            reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech – Směrnice 96/23 (Směrnice Rady 96/23; rozhodnutí Komise 2007/362) (viz
            body 85–91)
      6.                     Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky (Čl. 288 druhý pododstavec ES) (viz body 92–93)
      Předmět

               Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007/362/ES ze dne 16. května 2007, kterým se mění rozhodnutí 2004/432/ES o schválení
                  plánů sledování reziduí předložených třetími zeměmi podle směrnice Rady 96/23/ES (Úř. věst. L 138, s. 18), a jednak návrh
                  na náhradu škody

            Výrok

                  1)

                  	Není třeba rozhodnout o žalobě na neplatnost.

                  2)

                  	Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  	Ristic AG, Piratic Meeresfrüchte Import GmbH, Prime Catch Seafood GmbH a Rainbow Export Processing, SA se ukládá náhrada nákladů
                     řízení, včetně nákladů týkajících se řízení o předběžném opatření.


title: Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 24. března 2011. # XXXLutz Marken GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Linea Natura Natur hat immer Stil - Starší obrazová ochranná známka Společenství natura selection - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]. # Věc T-54/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 24. března 2011 – XXXLutz Marken v. OHIM – Natura Selection (Linea Natura Natur
            hat immer Stil)
      (Věc T-54/09)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Linea Natura Natur hat immer Stil – Starší obrazová ochranná známka Společenství natura selection – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
      1.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených ochranných
            známek – Kritéria posouzení – Kombinovaná ochranná známka [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1, b)] (viz body 38, 41, 43–44)
      2.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou – Podobnost dotčených ochranných známek – Způsobilost pojmových rozdílností neutralizovat vzhledovou nebo
            fonetickou podobnost – Podmínky [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz bod 61)
      3.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 71–74)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2008 (věc R 1787/2007-2) týkajícímu se
                  námitkového řízení mezi společnostmi Natura Selection, SL a XXXLutz Marken GmbH

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               XXXLutz Marken GmbH

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               obrazová ochranná známka „LineaNatura Natur hat immer Stil“ pro výrobky zařazené do tříd 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 a 27 –
                  přihláška č. 4626693)

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Natura Selection, SL

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               obrazová ochranná známka Společenství „natura selection“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38,
                  39 a 42 jakož i další ochranné známky Společenství a španělské ochranné známky obsahující slovo „natura“ pro zboží a služby
                  zařazené do tříd 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 a 42

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               vyhovění námitkám

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               zamítnutí odvolání

      Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Společnosti XXXLutz Marken GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 11. července 2002. # Natalia Martínez Páramo a další a Serena Angioli a další proti Komisi Evropských společenství. # Přípustnost - Akt nepříznivě zasahující právní postavení. # Spojené věci T-137/99 a T-18/00.


title: Rozsudek Tribunálu (kasační senát) ze dne 9. prosince 2009. # Evropská komise proti Gerhard Birkhoff. # Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení. # Věc T-377/08 P.

text:
      ROZSUDEK TRIBUNÁLU
      (kasační senát)
      9. prosince 2009
      Věc T-377/08 P

      Evropská komise
      v.
      Gerhard Birkhoff
      „Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Sociální zabezpečení – Zdravotní pojištění – Úhrada léčebných výloh – Zrušení, v prvním stupni, rozhodnutí zamítajícího předběžné povolení pro úhradu výloh na získání invalidního vozíku – Zkreslení důkazu“
      Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 8. července
         2008, Birkhoff v. Komise (F-76/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Rozhodnutí: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 8. července 2008, Birkhoff v. Komise (F-76/07, dosud
         nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) se zrušuje. Rozhodnutí likvidačního oddělení ze dne 8. listopadu 2006 se zrušuje. Gerhard
         Birkhoff a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení vzniklé v tomto stupni. Komisi se ukládá náhrada veškerých nákladů
         řízení vzniklých v prvním stupni.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Sociální zabezpečení – Zdravotní pojištění – Léčebné náklady – Náhrada nákladů – Zamítnutí – Stížnost – Zamítavé
            rozhodnutí – Povinnost uvést odůvodnění
      (Služební řád úředníků, čl. 90 odst. 2)
      2.      Úředníci – Sociální zabezpečení – Zdravotní pojištění – Léčebné náklady – Náhrada nákladů – Zamítnutí – Soudní přezkum – Meze

      (Služební řád úředníků, čl. 72)
      3.      Úředníci – Povinnost správy postupovat s řádnou péčí – Zohlednění zájmů úředníka
      (Právní pravidla o pojištění pro případ nemoci, čl. 35 odst. 2)
      1.      Odůvodnění rozhodnutí týkajícího se zamítnutí stížnosti je považováno za odůvodnění, které splývá s odůvodněním rozhodnutí,
         proti němuž tato stížnost směřovala.

       Pokud tedy likvidační oddělení na základě nepříznivého stanoviska posudkového lékaře orgánu zamítne úhradu některých léčebných
         výloh podle článku 20 společných pravidel a pokud dotčená osoba podá stížnost kritizující příliš obecnou nebo stručnou povahu
         odůvodnění, na němž je toto zamítnutí založeno, může správa za účelem zodpovězení této stížnosti během postupu před zahájením
         soudního řízení podat podrobnější odůvodnění. Takové zvláštní odůvodnění týkající se jednotlivého případu, které je oznámeno
         před podáním žaloby, je třeba považovat za odůvodnění splývající s odůvodněním zamítavého rozhodnutí, a musí tak být považováno
         za relevantní informaci pro posouzení legality tohoto rozhodnutí.

      (viz body 55 a 56)
      Odkazy: Soudní dvůr, 9. prosince 1993, Parlament v. Volger, C‑115/92 P, Recueil, s. I‑6549, bod 22; Soudní dvůr, 23. září
         2004, Hectors v. Parlament, C‑150/03 P, Sb. rozh. s. I‑8691, body 47 až 49; Tribunál, 22. března 1995, Kotzonis v. CES, T‑586/93,
         Recueil, s. II‑665, bod 105; Tribunál, 11. března 1999, Gaspari v. Parlament, T‑66/98, Recueil FP, s. I‑A‑55 a II‑287, body
         30 až 33; Tribunál, 11. května 2000, Pipeaux v. Parlament, T‑34/99, Recueil FP, s. I‑A‑79 a II‑337, body 18 a 19; Tribunál,
         6. července 2004, Huygens v. Komise, T‑281/01, Sb. VS s. I‑A‑203 a II‑903, bod 107

      2.       Přezkum soudu se nevztahuje na lékařské posudky ve vlastním slova smyslu, které musí být považovány za konečné, pokud byly
         vyhotoveny za řádných podmínek.

      Stanoviska posudkového lékaře orgánu a lékařské rady zabývající se jedinou – čistě technickou – otázkou, totiž, zda vadný
         invalidní vozík mohl být s ohledem na materiál použitý při jeho výrobě a příčinu zlomení jeho opěradla z rozumného hlediska
         opraven nebo zda z bezpečnostních důvodů bylo odůvodněné financovat pořízení nového invalidního vozíku, nevyjadřují lékařské
         posouzení v pravém smyslu slova. Proto se judikatura týkající se omezeného soudního přezkumu lékařských posudků v takovém
         případě neuplatní.

      (viz body 68 až 70)
      Odkazy: Soudní dvůr, 19. ledna 1988, Biedermann v. Účetní dvůr, 2/87, Recueil, s. 143, bod 8; Tribunál, 16. března 1993, Blackman
         v. Parlament, T‑33/89 a T‑74/89, Recueil, s. II‑249, bod 44; Tribunál, 12. května 2004, Hecq v. Komise, T‑191/01, Sb. VS s.
         I‑A‑147 a II‑659, bod 62

      3.       Povinnost správy postupovat s řádnou péčí, která odráží rovnováhu mezi vzájemnými právy a povinnostmi, kterou služební řád
         vytváří ve vztazích mezi orgánem veřejné správy a zaměstnanci orgánu veřejné správy, zejména znamená, že pokud správa rozhoduje
         o úředníkově postavení, přihlíží nejen k zájmu služby, ale rovněž k zájmu dotčeného úředníka.

      Orgán oprávněný ke jmenování porušuje svou povinnost postupovat s řádnou péčí, pokud nezohlední situaci žadatele, úředníka,
         který odešel do důchodu, žádajícího o náhradu nákladů na výměnu vadného invalidního vozíku jeho dcery, ačkoli je uvedenému
         orgánu známo, že žadatel žije v jiném členském státě, než jeho dcera, a že invalidní vozík byl zakoupen v prvně uvedeném státě
         a opraven ve státě uvedeném na druhém místě. Tím je zvláště ztížena úloha žadatele spočívající v prokázání příčiny poškození
         invalidního vozíku a dokázání toho, že jeho ochrnutá dcera potřebuje nový invalidní vozík, aby mohla vést uspokojivý soukromý
         a pracovní život.

      Za těchto okolností je orgán oprávněný ke jmenování povinen zaujmout aktivnější roli v řešení případu a vzít v úvahu zejména
         odpovídající použití čl. 35 odst. 2 právních pravidel o pojištění pro případ nemoci úředníků Evropských společenství, podle
         kterého si správa může před rozhodnutím o stížnosti, pokud se spor týká zdravotních otázek, vyžádat stanovisko posudkového
         lékaře, přičemž „náklady znaleckého posudku jsou hrazeny ze společného systému nemocenského pojištění“. Jelikož je takový
         spor technického rázu, musí se proto uvedený orgán tázat, zda by bylo z finančního hlediska výhodnější hledat společně se
         žalobkyní technického znalce, a to na náklady společného systému nemocenského pojištění, nebo zvážit náhradu nákladů na obstarání
         nového invalidního vozíku, případně omezené na určitý strop.

      (viz body 87 až 89)
      Odkazy: Soudní dvůr, 28. května 1980, Kuhner v. Komise, 33/79 a 75/79, Recueil, s. 1677, bod 22; Soudní dvůr, 29. června 1994,
         Klinke v. Soudní dvůr, C‑298/93 P, Recueil, s. I‑3009, bod 38; Tribunál, 27. září 2006, Lantzoni v. Soudní dvůr, T‑156/05,
         Sb. VS s. I‑A‑2‑189 a II‑A‑2‑969, bod 88


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 10. června 2016.#HI v. Evropská komise.#Veřejná služba – Úředníci – Článek 11 služebního řádu – Povinnost loajality – Článek 11a – Střet zájmů – Úředník pověřený dohledem nad projektem financovaným Unií – Příbuzenský vztah mezi tímto úředníkem a zaměstnancem přijatým pro potřeby projektu společností pověřenou uvedeným projektem – Disciplinární řízení – Disciplinární opatření – Přeřazení do nižší platové třídy – Legalita složení disciplinární komise – Povinnost uvést odůvodnění – Délka řízení – Přiměřená lhůta – Porušení práva na obhajobu – Zásada ne bis in idem – Zjevně nesprávné posouzení – Přiměřenost sankce – Polehčující okolnosti.#Věc F-133/15.


Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. dubna 1987. # C. Dufay proti Evropskému parlamentu. # Propuštění. # Věc 257/85.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. března 2000. # Gabalfrisa SL a další proti Agencia Estatal de Administración Tributaria (AEAT). # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña - Španělsko. # Přípustnost - Daň z přidané hodnoty. # Spojené věci C-110/98 až C-147/98.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 24. října 1996. # Komise Evropských společenství proti Lisrestal - Organização Gestão de Restaurantes Colectivos Ldª, Gabinete Técnico de Informática Ldª (GTI), Lisnico - Serviço Marítimo Internacional Ldª, Rebocalis - Rebocagem e Assistência Marítima Ldª a Gaslimpo - Sociedade de Desgasificação de Navios SA. # Evropský sociální fond. # Věc C-32/95 P.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. prosince 1997. # Garage Molenheide BVBA (C-286/94), Peter Schepens (C-340/95), Bureau Rik Decan-Business Research & Development NV (BRD) (C-401/95) a Sanders BVBA (C-47/96) proti Belgische Staat. # Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep Antwerpen, Rechtbank van eerste aanleg Brussel, Rechtbank van eerste aanleg Brugge - Belgie. # Spojené věci C-286/94, C-340/95, C-401/95 a C-47/96.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. března 2014. # Alpina River Cruises GmbH a Nicko Tours GmbH proti Ministero delle infrastrutture e dei trasporti - Capitaneria di Porto di Chioggia. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Consiglio di Stato - Itálie. # Námořní doprava - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Pojem ,námořní kabotáž‘ - Výletní plavby - Výletní plavba Benátskou lagunou, italským pobřežním mořem a po řece Pád - Začátek i konec plavby v témže přístavu. # Věc C-17/13.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci C‑17/13,
            jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Itálie) ze dne 20. listopadu 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 14. ledna 2013, v řízení
            Alpina River Cruises GmbH,
            Nicko Tours GmbH
            proti
            Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia,
            SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
            ve složení M. Ilešič (zpravodaj), předseda senátu, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader a E. Jarašiūnas, soudci,
            generální advokát: P. Cruz Villalón,
            vedoucí soudní kanceláře: A. Impellizzeri, rada,
            s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. října 2013,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za Alpina River Cruises GmbH a Nicko Tours GmbH A. Clariziou, A. Veronesem a R. Longanesi Cattanim, avvocati,
            – za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s M. Salvatorellim, avvocato dello Stato,
            – za Evropskou komisi G. Contem a L. Nicolae, jako zmocněnci,
            po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 19. prosince 2013,
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992, o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7; Zvl. vyd. 06/02, s. 10).
            2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Alpina River Cruises GmbH, založenou podle švýcarského práva, a společností Nicko Tours GmbH, založenou podle německého práva (dále společně jen „Alpina a Nicko Tours“), na jedné straně a Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (ministerstvo infrastruktury a dopravy – úřad přístavu Chioggia) na straně druhé ohledně odmítnutí tohoto orgánu vydat společnostem Alpina a Nicko Tours povolení proplout italským pobřežním mořem pro výletní loď plující pod švýcarskou vlajkou.
            Právní rámec
            Nařízení č. 3577/92
            3. Podle čl. 1 odst. 1 nařízení č. 3577/92:
            „Volný pohyb služeb v námořní dopravě uvnitř členského státu (námořní kabotáž) platí od 1. ledna 1993 pro všechny majitele lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě a plující pod vlajkou tohoto členského státu, pokud tyto lodě vyhovují všem podmínkám pro provoz kabotáže v daném členském státě […]“
            4. Článek 2 tohoto nařízení stanoví:
            „Pro účely tohoto nařízení se:
            1) ,službami námořní dopravy uvnitř členského státu (námořní kabotáží)‘ rozumí služby běžně poskytované za úhradu, zahrnující zejména
            a) ‚pevninskou kabotáž‘: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi přístavy na pevnině nebo hlavním území téhož členského státu bez zastávek v ostrovních přístavech;
            b) služby pobřežního zásobování: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi jakýmkoli přístavem členského státu a zařízeními nebo konstrukcemi umístěnými na kontinentálním šelfu daného členského státu;
            c) ostrovní kabotáž: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi
            – přístavy na pevnině a na jednom nebo více ostrovech téhož členského státu,
            – přístavy na ostrovech téhož členského státu.
            [...]“
            5. Podle čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení „[p]ro lodě provádějící pevninskou kabotáž a pro výletní lodě spadají veškeré záležitosti týkající se posádky do pravomoci státu, v němž je loď registrována (stát vlajky), kromě lodí menších než 650 gt, na které lze uplatnit podmínky hostitelského státu“.
            6. Ustanovení čl. 6 odst. 1 nařízení č. 3577/92 zní takto:
            „Odchylně se z oblasti působnosti tohoto nařízení dočasně vyjímají tyto služby námořní dopravy provozované ve Středomoří a podél pobřeží Španělska, Portugalska a Francie:
            – výletní plavby, do 1. ledna 1995,
            [...]“
            Italské právo
            7. Podle článku 224 italského Codice della navigazione (plavební zákon), schváleného královským nařízením č. 327 ze dne 30. března 1942, ve znění pozdějších změn (dále jen „CDN“):
            „1. Služba kabotáže mezi přístavy Italské republiky je v souladu s [nařízením č. 3577/92] vyhrazena majitelům lodí Společenství, jejichž plavidla jsou zaregistrována v členském státě Evropské unie a plaví se pod vlajkou uvedeného členského státu, za předpokladu, že tato plavidla splňují veškeré podmínky k výkonu kabotáže v tomto členském státě.
            2. Ustanovení odstavce 1 se vztahují na lodě, které poskytují námořní službu v přístavech, přístavištích a na plážích.“
            Spor v původním řízení a předběžná otázka
            8. Společnost Alpina je majitelkou výletní lodi MS Bellissima, plující pod švýcarskou vlajkou, a společnost Nicko Tours tuto loď používá.
            9. Tyto společnosti zorganizovaly přibližně týdenní výletní plavbu, která zahrnovala odjezd z Benátek (Itálie) dne 16. března 2012, přeplutí Benátské laguny až do města Chioggia (Itálie), proplutí pobřežním mořem mezi městy Chioggia a Porto Levante (Itálie), plavbu přibližně 60 km proti proudu řeky Pád (Itálie) do vesnice Polesella (Itálie) a návrat do Benátek stejnou cestou.
            10. Přeplutí úseku italského pobřežního moře oddělujícího přístavy Chioggia a Porto Levante bylo nezbytné z důvodu velikosti lodě MS Bellissima, která jí neumožňovala proplout průplavem spojujícím přístav Chioggia s řekou Pád.
            11. Před touto plavbou podaly společnosti Alpina a Nicko Tours k Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia žádost o povolení přeplutí uvedeného úseku moře. Rozhodnutím ze dne 12. března 2012 uvedený orgán tuto žádost zamítl s odůvodněním, že námořní kabotáž je vyhrazena lodím plujícím pod vlajkou členského státu Evropské unie.
            12. Společnosti Alpina a Nicko Tours toto rozhodnutí napadly u Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (regionální správní soud pro Benátsko). Ten žalobu rozsudkem ze dne 12. dubna 2012 zamítl, jelikož měl za to, že dotčená služba spadá pod pojem „námořní kabotáž“ uvedený v nařízení č. 3577/92, a tedy se na ni vztahuje vyhrazení služeb kabotáže „majitelům lodí Společenství, jejichž plavidla jsou zaregistrována v členském státě Evropské unie a plaví se pod vlajkou uvedeného členského státu“, uvedené v článku 224 CDN.
            13. Společnosti Alpina a Nicko Tours tento rozsudek napadly u Consiglio di Stato, přičemž uvedly, že se pojem „námořní kabotáž“ vztahuje pouze na služby, které zahrnují skutečnou námořní přepravu. Dotčená výletní plavba takovou přepravu nezahrnuje, jelikož s výjimkou krátkého proplutí pobřežním mořem mezi přístavy Chioggia a Porto Levante probíhá ve vnitřních vodách.
            14. Le Consiglio di Stato odložil vykonatelnost uvedeného rozsudku. Vedle toho se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
            „Je třeba [nařízení č. 3577/92] vykládat v tom smyslu, že se vztahuje na výletní plavby uskutečňované mezi přístavy téhož členského státu, přičemž v těchto přístavech nenastupují a nevystupují různí cestující, jelikož tyto výletní plavby začínají nástupem a končí výstupem stejných cestujících ve stejném přístavu členského státu?“
            K předběžné otázce
            15. Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda výletní plavba, která začíná a končí se stejnými cestujícími v jednom a témže přístavu členského státu, v němž je uskutečňována, spadá pod pojem „námořní kabotáž“ ve smyslu nařízení č. 3577/92.
            16. Zatímco italská vláda a Evropská komise navrhují odpovědět na položenou otázku kladně, společnosti Alpina a Nicko Tours mají za to, že odpověď na tuto otázku není nutná. Poukazují na to, že se nařízení č. 3577/92 týká námořní dopravy, a nevztahuje se tedy na takovou výletní plavbu po řece, jaká je předmětem sporu v původním řízení. Namísto poskytnutí výkladu požadovaného předkládajícím soudem je tedy třeba rozhodnout, že nařízení č. 3577/92 se v žádném případě nevztahuje na výletní plavby, jejichž trasa vede v zásadě v jiných vodách než mořských.
            17. V tomto ohledu je pravda, že z čl. 1 odst. 1 nařízení č. 3577/92 vyplývá, že se toto nařízení vztahuje pouze na služby v dopravě uvnitř členského státu (kabotáž), které mají povahu námořních služeb. Jak správně uvádějí společnosti Alpina a Nicko Tours, služby přepravy po vodních cestách poskytované v členském státě, které nemají charakter námořních služeb, se tedy tímto nařízením neřídí. Takové služby naopak spadají do působnosti nařízení Rady (EHS) č. 3921/91 ze dne 16. prosince 1991, kterým se stanoví podmínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách uvnitř členského státu (Úř. věst. L 373, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 345).
            18. Nicméně na rozdíl od toho, co tvrdí společnosti Alpina a Nicko Tours, se nezdá, že výletní plavba, která je předmětem sporu v původním řízení, má v zásadě jiný charakter než námořní.
            19. Pojem „moře“ uvedený v nařízení č. 3577/92 totiž není omezen na pobřežní moře ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, podepsané dne 10. prosince 1982 v Montego Bay (Jamajka), která vstoupila v platnost dne 16. listopadu 1994 a jménem Evropského společenství byla potvrzena rozhodnutím Rady 98/392/ES ze dne 23. března 1998 (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 04/03, s. 260), nýbrž zahrnuje rovněž vnitřní mořské vody prostírající se směrem k pevnině od základní linie pobřežního moře (v tomto smyslu viz rozsudek Komise v. Španělsko, C‑323/03, EU:C:2006:159, body 25 až 27).
            20. I kdyby tedy společnosti Alpina a Nicko Tours správně tvrdily, že přeplutí úseku moře mezi přístavy Chioggia a Porto Levante je samo o sobě příliš nepatrné, aby výletní plavbě dotčené v původním řízení propůjčilo charakter námořní plavby, jejich teze, že uvedená výletní plavba má charakter v zásadě jiný než námořní, se jeví být, s výhradou ověření ze strany předkládajícího soudu, každopádně neopodstatněná v tom, že vedle uvedeného úseku jsou součástí vnitřních mořských vod Italské republiky i další části trasy, jako jsou plavební oblasti v Benátské laguně a v ústí řeky Pád.
            21. Význam výkladu nařízení č. 3577/92 požadovaného předkládajícím soudem není kromě toho dotčen okolností, že loď, prostřednictvím které je dotčená výletní plavba uskutečňována, pluje pod švýcarskou vlajkou.
            22. Řešení uvedeného sporu totiž záleží na tom, zda vyhrazení služeb kabotáže mezi italskými přístavy „majitelům lodí Společenství, jejichž plavidla jsou zaregistrována v členském státě Evropské unie a plaví se pod vlajkou uvedeného členského státu“, ve smyslu článku 244 CDN, bylo oprávněně namítáno vůči společnostem Alpina a Nicko Tours v souvislosti s výletní plavbou uskutečňovanou prostřednictvím uvedené lodi plující pod švýcarskou vlajkou. Jak potvrzuje předkládací rozhodnutí, z tohoto článku 224 vyplývá, že výhrada, která je v něm uvedena, se týká pouze služeb kabotáže, na které se vztahuje nařízení č. 3577/92. Aby tedy předkládající soud mohl určit, zda výletní plavba, která začíná a končí v témže přístavu, představuje službu kabotáže ve smyslu článku 224 CDN, musí nejprve vědět, zda taková výletní plavba spadá pod služby kabotáže, na které se vztahuje nařízení č. 3577/92.
            23. Vzhledem k předchozím úvahám je třeba, aby Soudní dvůr poskytl výklad požadovaný předkládajícím soudem, aniž je třeba měnit či rozšiřovat rozsah předběžné otázky ve smyslu navrhovaném společnostmi Alpina a Nicko Tours.
            24. Za účelem zodpovězení položené otázky je třeba především uvést, že ze zmínky o „výletních lodích“ v čl. 3 odst. 1 nařízení č. 3577/92 a z výjimky stanovené do 1. ledna 1995 pro určité výletní plavby v čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení jednoznačně vyplývá, že výletní plavby patří mezi druhy přepravy, na které se uvedené nařízení vztahuje.
            25. Avšak vzhledem k tomu, že jediným předmětem nařízení č. 3577/92 je „námořní kabotáž“, spadají do působnosti tohoto nařízení pouze výletní plavby odpovídající tomuto pojmu.
            26. Vzhledem k tomu, že uvedený pojem je v čl. 1 odst. 1 a čl. 2 bodě 1 nařízení č. 3577/92 definován výrazem „služby námořní dopravy uvnitř členského státu“, je třeba mít za to, že všechny služby výletní lodi obvykle poskytované za úplatu v mořských vodách členského státu spadají do působnosti tohoto nařízení.
            27. Pokud taková výletní plavba začíná a končí se stejnými cestujícími v jednom a témže přístavu, nemůže tato totožnost přístavu odjezdu a příjezdu, jakož i cestujících na celé trase plavby vést k nepoužitelnosti nařízení č. 3577/92.
            28. Je pravda, že přepravní služby vyjmenované v čl. 2 bodě 1 písm. a) až c) nařízení č. 3577/92 jsou popsány tak, že přístav odjezdu a příjezdu jsou odlišné. Nicméně tento výčet, který je uvozen výrazem „zejména“, není taxativní a nemůže vést k tomu, aby z působnosti tohoto nařízení byly vyloučeny přepravní služby vykazující všechny základní charakteristiky námořní kabotáže obsažené ve výše uvedeném výrazu „služby námořní dopravy uvnitř členského státu“ (v tomto smyslu viz rozsudek Komise v. Řecko, C‑251/04, EU:C:2007:5, body 28 a 32).
            29. Na položenou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že služba námořní dopravy spočívající ve výletní plavbě, která začíná a končí se stejnými cestujícími v jednom a témže přístavu členského státu, v němž je uskutečňována, spadá pod pojem „námořní kabotáž“ ve smyslu nařízení č. 3577/92.
            K nákladům řízení
            30. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
            Služba námořní dopravy spočívající ve výletní plavbě, která začíná a končí se stejnými cestujícími v jednom a témže přístavu členského státu, v němž je uskutečňována, spadá pod pojem „námořní kabotáž“ ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž).


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. června 1980. # Dominique Noëlle Oberthür proti Komisi Evropských společenství. # Věc 24/79.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. července 1988. # Léa Jeunehomme a Société anonyme d'étude et de gestion immobilière "EGI" proti Belgickému státu. # Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance de Bruxelles - Belgie. # Spojené věci 123 a 330/87.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 30. září 2003. # Kamer van Koophandel en Fabrieken voor Amsterdam proti Inspire Art Ltd. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Kantongerecht te Amsterdam - Nizozemsko. # Věc C-167/01.