title: Věc T-175/14: Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Walter Hundhausen v. Komise

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/48

         Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Walter Hundhausen v. Komise
   (Věc T-175/14)
   2014/C 142/62
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Walter Hundhausen GmbH (Schwerte, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalobkyně týkající se státní podpory SA.33995 (2013/C) – Německo – Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů a nižší příplatek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie, pokud jde o zahájení formálního postupu podle čl. 108 odst. 2 SFEU, oznámené spolu s výzvou k podávání připomínek (Úř. věst. 2014, C 37, s. 73);

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že žalovaná v rozporu s čl. 296 odst. 2 SFEU neuvedla dostatečné důvody, pokud jde o její rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení neobsahuje konkrétní věcná posouzení založená na skutkových a právních aspektech týkajících se existence všech základních znaků pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení Smluv

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí Komise zahájit vyšetřovací řízení porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Evropský soudní dvůr již rozhodl, a to ve věci C-397/98, PreussenElektra [2001], Sb. rozh. s. I-2099, že zákon o podpoře obnovitelných zdrojů energie (dále jen „EEG“) neposkytuje žádnou podporu. EEG zůstává v platnosti prakticky nezměněn. Konkrétně, podstatné prvky posouzení státní podpory nebyly změněny. Totéž platí pro rozhodnutí žalované ze dne 22. května 2002 (Úř. věst. C 164, s. 5), ve kterém žalovaná uvedla, že EEG není státní podporou.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že nižší příplatek EEG nesplňuje podmínky státní podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU. Žalobkyně v tomto ohledu konkrétně tvrdí, že nižší příplatek EEG nepředstavuje zvýhodnění, které by adresátovi za normálních podmínek na trhu nesvědčilo; není selektivní; není státní podporou poskytovanou členským státem ze státních zdrojů, nevede k narušení hospodářské soutěže a nemá dopad na obchod mezi členskými státy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze slučitelnosti se společným trhem

                           —

                           Pokud by Tribunál byl toho názoru, že státní podpora existuje, taková podpora by podle názoru žalobkyně byla slučitelná se společným trhem, a to v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU.


title: Věc C-364/05: Usnesení předsedy pátého senátu Soudního dvora ze dne 26. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/52

         Usnesení předsedy pátého senátu Soudního dvora ze dne 26. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
   (Věc C-364/05) (1)

   (2006/C 326/107)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda pátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


title: Věc T-634/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. prosince 2011 Mariem Paulem da Silva Tenreirem proti rozsudku vydanému dne 29. září 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-72/10, da Silva Tenreiro v. Komise

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/40

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. prosince 2011 Mariem Paulem da Silva Tenreirem proti rozsudku vydanému dne 29. září 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-72/10, da Silva Tenreiro v. Komise
   (Věc T-634/11 P)
   2012/C 32/80
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraainem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.–N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl,

                           —

                           že rozsudek Soudu pro veřejnou službu vydaný dne 29. září 2011 (věc F-72/10, da Silva Tenreiro v. Komise), kterým byla zamítnuta žaloba navrhovatele, se zrušuje;

               —

               ve věci nově rozhodl tak, že,

                           —

                           rozhodnutí Evropské komise, kterým byla odmítnuta kandidatura navrhovatele na volné pracovní místo ředitele ředitelství E „Právo“ generálního ředitelství (GŘ) „Právo, svoboda a bezpečnost“, jakož i rozhodnutí, kterým byla na toto místo jmenována p. K, se zrušují;

                           —

                           Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatel čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení v důsledku skutečnosti, že Tribunál zamítl žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci navzdory závažným nepřímým důkazům, jichž se navrhovatel dovolával, zatímco při dodržení zásady rovnosti účastníků řízení před Tribunálem mělo být konstatováno přenesení důkazního břemene.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nerespektování rovnosti zbraní účastníků tím, že bylo odmítnuto nařídit předložení mj. hodnotící zprávy p. K pro období, během něhož vykonávala funkce ředitelky ředitelství „Bezpečnost“ GŘ „Právo, svoboda a bezpečnost“, přičemž orgán oprávněný ke jmenování odůvodňuje odmítnutí její kandidatury na toto místo nevhodností předpokládanou vzhledem k jejím výkonům jako prozatímní ředitelky, přičemž měl za to, že může být na základě téže zkušenosti ředitelky jmenována na místo ředitele ředitelství „Právo“ téhož GŘ.

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku, vycházející ze zkreslení skutečností tím, že Soud pro veřejnou službu došel k závěru, že obě řízení vedoucí k obsazení pracovních míst ředitelů („Bezpečnost“ a „Právo“) jsou odlišná a že výsledek jednoho z těchto řízení neovlivnil výsledek druhého.

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení zásady kontradiktornosti, práva na obhajobu a povinnosti uvést odůvodnění tím, že Soud pro veřejnou službu opomenul zmínit zjevně nesprávné posouzení uplatněné navrhovatelem na jednání na základě hodnocení komise pro předběžný výběr, o němž se navrhovatel dozvěděl v příloze k žalobní odpovědi, jelikož Soud pro veřejnou službu měl za to, že nemusí dojít k druhé výměně spisů.


title: Věc T-313/05: Žaloba podaná dne 10. srpna 2005 – Microsoft v. Komise

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/16

         Žaloba podaná dne 10. srpna 2005 – Microsoft v. Komise
   (Věc T-313/05)
   (2005/C 257/31)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Microsoft Corporation (Washington, USA) [Zástupci: J.-F. Bellis, I. Forrester, advokáti]

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhy žalobkyně

               —

               zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. června 2005;

               —

               uložení Komisi náhrady nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na základě rozhodnutí Komise ze dne 24. března 2004, napadeného ve věci T-201/04 (1), podle kterého je žalobkyně povinna zpřístupnit specifikace některých protokolů Windows za účelem zajištění interoperability se systémem Windows, Komise dopisem ze dne 1. června 2005 informovala žalobkyni, že žalobkyně je podle ní povinna umožnit třetím stranám – které nemají licenci – distribuci softwaru ve formě zdrojového kódu vyvinutého konkurenty na základě zpřístupněných specifikací protokolu Windows, pokud software nezahrnuje vynález žalobkyně, splňující kritéria novosti a vynalézavosti.
   Žalobkyně napadá dopis Komise ze dne 1. června 2005 tvrzením, že distribuce dotčeného softwaru ve formě zdrojového kódu by umožnila stranám, které nemají licenci, přístup k jejímu obchodnímu tajemství, aniž by jí byla dána možnost zajistit, že je s obchodním tajemstvím důvěrně zacházeno podle licenčních podmínek, jak je tomu v případě držitelů licence.
   Žalobkyně se domnívá, že dopis ze dne 1. června 2005 představuje protiprávní zásah do jejích vlastnických práv a že Komise neměla pravomoc uložit povinnosti nad rozsah povinností požadovaných rozhodnutím ze dne 24. března 2004, neboť dopis Komise ze dne 1. června 2005 zamýšlí provést toto rozhodnutí.
   Žalobkyně dále tvrdí, že dopis ze dne 1. června 2005 porušuje zásadu proporcionality tím, že jde nad rámec toho, co je nezbytné k nápravě zneužití zjištěného v rozhodnutí ze dne 24. března 2004.
   Krom toho žalobkyně tvrdí, že test novosti a vynalézavosti stanovený v dopise ze dne 1. června 2005 porušuje zásadu právní jistoty, jelikož ho nelze jasně, přesně a jednoduše použít, aby měl význam v souvislosti s obchodním tajemstvím.
   Konečně žalobkyně uplatňuje, že dopis ze dne 1. června 2005 je v rozporu se zásadami mezinárodního práva veřejného, kterým je Společenství vázáno, jelikož má za následek celosvětové a extrateritoriální zpřístupnění vlastnických práv žalobkyně.

      (1)  Úř. věst. C 179 ze dne 10. července 2004, s. 18.


title: Věc T-97/12: Žaloba podaná dne 22. února 2012 — Makhlouf v. Rada

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/29

         Žaloba podaná dne 22. února 2012 — Makhlouf v. Rada
   (Věc T-97/12)
   2012/C 151/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Rami Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu žalobce za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/782/SZBP ze dne 1. prosince 2011 i nařízení č. 36/2012 (EU) ze dne 18. ledna 2012 a jejich následné prováděcí akty v rozsahu, v němž se týkají žalobce;

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody, které jsou v hlavních bodech totožné nebo podobné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-432/11, Makhlouf v. Rada (1).

      (1)  Úř. věst. 2011, C 290, s. 13.


title: Věc C-43/05: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne  23. února 2006  – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/23

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. února 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-43/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 131/41)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, D. Martin a H. Kreppel, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupce: U. Forsthoff, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Neprovedení směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16, Zvl. vyd. 05/04, s. 79), ve stanovené lhůtě
   Výrok

               1)

               Spolková republika Německo tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, pokud jde o diskriminaci na základě náboženského vyznání nebo víry, zdravotního postižení, jakož i sexuální orientace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc T-116/06: Žaloba podaná dne  13. dubna 2006  – Oakley v. OHIM

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/17

         Žaloba podaná dne 13. dubna 2006 – Oakley v. OHIM
   (Věc T-116/06)
   (2006/C 154/46)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Oakley, Inc. (Foothill Ranch, Spojené státy americké) (zástupkyně: Michaela Huth-Dierig, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Venticinque Ltd (Hailsham, Spojené království)
   Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. ledna 2006 v odvolání R 682/2004-1.

               —

               Uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „O STORE“ pro služby ve třídě 35 – ochranná známka Společenství č. 2 074 599

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Venticinque Limited

      Ochranná známka účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti: Starší národní slovní ochranná známka „THE O STORE“ pro výrobky a služby ve třídě 18 a 25

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Částečné prohlášení ochranné známky Společenství za neplatnou

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí jak odvolání žalobkyně, tak odvolání Venticinque Ltd

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 vzhledem k tomu, že výrobky a služby nejsou vůbec totožné a neexistuje nebezpečí záměny kolidujících ochranných známek, neboť rozlišovací způsobilost starší ochranné známky „THE O STORE“ je velmi omezená. Krom toho nebyl předložen důkaz, že „THE O STORE“ je jakkoliv známa nebo zavedena na francouzském trhu.


               2.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/21

         Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Státní soud Lichtenštejnského knížectví) dne 20. ledna 2015 ve věci Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz v. Gemeinde Vaduz
   (Věc E-3/15)
   (2015/C 217/07)
   Dopisem ze dne 20. ledna 2015, který podatelna Soudního dvora obdržela dne 22. ledna 2015, požádal Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Státní soud Lichtenštejnského knížectví) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz v. Gemeinde Vaduz, týkající se následujících otázek:

               1.

               Je směrnice 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí použitelná v Lichtenštejnském knížectví na postupy pro posuzování vlivu na životní prostředí, které jsou stále ještě podle přechodných ustanovení založeny na Gesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung (zákon o posuzování vlivů na životní prostředí) ze dne 10. března 1999 („staré znění zákona o posuzování vlivu na životní prostředí“)?

               2.

               Pokud ano, existuje v této věci protiprávní omezení práva organizací zabývajících se ochranou životního prostředí podávat stížnosti podle článku 11 směrnice 2011/92/EU ve spojení s článkem 20 starého znění zákona o posuzování vlivů na životní prostředí, pokud vláda přijme rozhodnutí obecné povahy týkající se environmentální kompatibility projektu podle článku 16 starého znění zákona o posuzování vlivů na životní prostředí v samostatném řízení, ale ve formě podmínek si vyhradí, že zásadní otázky týkající se environmentální kompatibility projektu objasní v následných povolovacích řízeních podle zvláštních právních předpisů?

               3.

               Pokud ano, má článek 11 směrnice 2011/92/EU přímý dopad, pokud jde o daný postup pro posuzování vlivu na životní prostředí, který tvoří základ individuální stížnosti u státního soudu?

               4.

               Jaké by v tomto případě byly právní důsledky při porušení práva podat stížnost podle směrnice, a to s odkazem na otázky 2 a 3?


title: Věc C-533/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Työtuomioistuin (Finsko) dne 9. října 2013 — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

text:
               30.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 352/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Työtuomioistuin (Finsko) dne 9. října 2013 — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy
   (Věc C-533/13)
   2013/C 352/18
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Työtuomioistuin

      Účastníce původního řízení

      Žalobkyně: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

      Žalované: Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

      Předběžné otázky

               a)

               Má být čl. 4 odst. 1 směrnice o agenturním zaměstnávání (2008/104/ES) (1) vykládán v tom smyslu, že vnitrostátním orgánům, včetně soudů, ukládá trvalou povinnost, aby pomocí prostředků, které mají k dispozici, zajistily, že nejsou v platnosti nebo nebudou používány žádné vnitrostátní právní předpisy nebo ustanovení kolektivní smlouvy, které jsou v rozporu s ustanovením směrnice?

               b)

               Má být čl. 4 odst. 1 směrnice vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní úpravě, podle které je využívání zaměstnanců agentur práce přípustné pouze ve výslovně uvedených případech, jako je pokrytí vysokého pracovního zatížení, nebo u prací, které nemohou být vykonávány vlastními zaměstnanci podniku? Je možné kvalifikovat dlouhodobé využívání zaměstnanců agentur práce vedle vlastních zaměstnanců podniku v rámci běžných pracovních úkolů podniku jako zakázané využívání agenturních pracovních sil?

               c)

               Pokud bude vnitrostátní právní úprava považována za úpravu, která je v rozporu se směrnicí, jaké prostředky má vnitrostátní soud k dispozici za účelem dosažení cílů sledovaných směrnicí, pokud se jedná o kolektivní smlouvu, kterou musí dodržovat soukromé subjekty?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (Úř. věst. L 327, s. 9).


title: Věc F-38/11: Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — ZZ v. Parlament

text:
               18.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/22

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — ZZ v. Parlament
   (Věc F-38/11)
   2011/C 179/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nepovýšit v povyšovacím řízení 2009 žalobce, který byl dne 1. září 2009 převeden ze Soudního dvora Evropské unie do Evropského parlamentu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Parlamentu ze dne 4. ledna 2011 o zamítnutí stížnosti žalobce směřující proti rozhodnutí o jeho nepovýšení do platové třídy AD7 v povyšovacím řízení 2009;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí Parlamentu o jeho nepovýšení do platové třídy AD7 v povyšovacím řízení 2009;

               —

               uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-370/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 CJ proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-159/12 a F-161/12, CJ v. ECDC

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/51

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 CJ proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-159/12 a F-161/12, CJ v. ECDC
   (Věc T-370/15 P)
   (2015/C 311/56)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: CJ (Agios Stefanos, Řecko) (zástupce: V. Kolias, advokát)

      Další účastník řízení: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)

      Návrhová žádání

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. dubna 2015, CJ v. ECDC (F-159/12 a F-161/12, EU:F:2015:38), v rozsahu, v němž:

                           —

                           částečně zamítá žalobu podanou ve věci F-159/12 a ukládá navrhovateli povinnost nést vlastní náklady řízení,

                           —

                           v plném rozsahu zamítá žalobu podanou ve věci F-161/12 a ukládá navrhovateli povinnost nést vlastní náklady řízení, jakož i nahradit náklady vynaložené ECDC,

                           —

                           ukládá navrhovateli uhradit Soudu částku 2  000 eur v rámci náhrady části nákladů, jimž se bylo možné vyhnout a které musel Soud vynaložit,

               —

               v důsledku toho, bude-li tento kasační opravný prostředek shledán opodstatněným:

                           —

                           zrušil napadené rozhodnutí ze dne 24. února 2012,

                           —

                           uložil ECDC náhradu nemajetkové újmy, kterou navrhovatel utrpěl a která byla předmětem prvního žalobního důvodu uplatněného ve věci F-161/12, odhadované ex aequo et bono na 80  000 eur,

                           —

                           uložil ECDC náhradu nemajetkové újmy, kterou navrhovatel utrpěl a která byla předmětem incidenčních návrhů na náhradu újmy uplatněných v prvním stupni, odhadované ex aequo et bono na 56  800 eur,

               —

               uložil ECDC náhradu nákladů řízení v prvním stupni a v tomto řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatel sedm důvodů.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud tím, že odmítl jako nepřípustnou repliku navrhovatele z důvodu, že se, stejně jako její přílohy, nevztahuje přímo k určitým přílohám žalobní odpovědi ECDC, porušil zásadu kontradiktornosti.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud nerozhodl o incidenčních návrzích vznesených poprvé v rámci řízení a týkajících se náhrady nemajetkové újmy způsobené určitými prohlášeními učiněnými v rámci obhajoby ECDC.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud porušil ustanovení čl. 91 odst. 1 služebního řádu tím, že rozhodl, že nemůže spolehlivě přezkoumat tvrzení o špatném finančním řízení ECDC, jelikož ta již byla zkoumána OLAF.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud dopustil chybného výkladu:

                           —

                           čl. 47 písm. b) bodu ii) ve spojení s článkem 86 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie tím, že rozhodl, že navrhovatel může být propuštěn pro nedisciplinovanost bez disciplinárního řízení,

                           —

                           čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie ve vztahu ke lhůtám, jimiž navrhovatel disponuje pro vyjádření svého stanoviska před svým propuštěním,

                           —

                           čl. 48 odst. 1 Listiny tím, že přijal jako důkazy obvinění, podle nichž se navrhovatel dopustil trestně stíhatelného jednání, třebaže za tyto skutky nebyl nikdy stíhán ani odsouzen soudem rozhodujícím v trestních věcech,

                           —

                           povinnosti řádné péče zaměstnavatele tím, že rozhodl, že ECDC nemusel obhajobě navrhovatele v průběhu správního šetření podle přílohy IX služebního řádu přiznat určitá práva.

               5.

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud dopustil chybného výkladu prvního, pátého a osmého žalobního důvodu, jakož i návrhových žádání.

               6.

               Šestý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud dopustil nesprávné právní kvalifikace některých skutečností.

               7.

               Sedmý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud zkreslil některé důkazy.


20150731023616742015/C 270/035542013CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL201506113311Věc C-554/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Z. Zh. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie v. I. O. „Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Směrnice 2008/115/ES – Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí – Článek 7 odst. 4 – Pojem ‚hrozba pro veřejný pořádek‘ – Podmínky, za nichž členské státy nemusí poskytnout lhůtu k dobrovolnému opuštění území nebo mohou poskytnout lhůtu kratší než sedm dní“
 ---documentbreak--- C2702015CS310120150611CS00033131Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Z. Zh. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie v. I. O.
   (Věc C-554/13) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Článek 7 odst. 4 — Pojem ‚hrozba pro veřejný pořádek‘ — Podmínky, za nichž členské státy nemusí poskytnout lhůtu k dobrovolnému opuštění území nebo mohou poskytnout lhůtu kratší než sedm dní““2015/C 270/03Jednací jazyk: nizozemština
      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Z. Zh., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Žalovaní: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, I. O.

      Výrok

            1)

            Článek 7 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle níž se má za to, že státní příslušník třetí země, který na území členského státu pobývá neoprávněně, představuje hrozbu pro veřejný pořádek ve smyslu tohoto ustanovení jen v důsledku toho, že je tento státní příslušník podezřelý ze spáchání činu, který je kvalifikován jako přečin nebo trestný čin podle vnitrostátních právních předpisů či byl za takový čin odsouzen v trestním řízení.

            2)

            Článek 7 odst. 4 směrnice 2008/115 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země na území členského státu, který je podezřelý ze spáchání činu, který je kvalifikován jako přečin nebo trestný čin podle vnitrostátních právních přepisů či byl za takový čin odsouzen v trestním řízení, mohou být v rámci posouzení otázky, zda uvedený státní příslušník představuje hrozbu pro veřejný pořádek ve smyslu tohoto ustanovení, relevantní i jiné skutečnosti, jako povaha a závažnost tohoto činu, doba, jež uplynula od jeho spáchání, jakož i okolnost, že tento státní příslušník v okamžiku zadržení vnitrostátními orgány opouštěl území tohoto členského státu. V rámci tohoto posouzení je případně relevantní rovněž jakákoli skutečnost, která souvisí s věrohodností podezření ze spáchání přečinu nebo trestného činu vytýkaného dotčenému státnímu příslušníkovi třetí země.

            3)

            Článek 7 odst. 4 směrnice 2008/115 musí být vykládán v tom smyslu, že využití možnosti podle tohoto ustanovení upustit od poskytnutí lhůty k dobrovolnému opuštění území, jestliže státní příslušník třetí země představuje hrozbu pro veřejný pořádek, nevyžaduje nový přezkum skutečností, které již byly přezkoumány za účelem konstatování existence této hrozby. Jakákoli právní úprava či praxe členského státu v dané oblasti musí nicméně zajišťovat, aby bylo v každém jednotlivém případě ověřeno, zda je neposkytnutí lhůty k dobrovolnému opuštění území slučitelné se základními právy tohoto státního příslušníka.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 9, 11.1.2014.


title: Věc T-724/14: Usnesení Tribunálu ze dne 22. července 2015 – European Children’s Fashion Association a Instituto de Economía Pública v. Komise a EACEA „Žaloba na neplatnost — Rozhodčí doložka — Akční program ‚Lifelong Learning (2007 2013)‘ — Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector‘ — Předběžný informační dopis — Výzva k úhradě — Určení žalovaného — Částečná nepřípustnost“

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 22. července 2015 – European Children’s Fashion Association a Instituto de Economía Pública v. Komise a EACEA
   (Věc T-724/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Rozhodčí doložka - Akční program ‚Lifelong Learning (2007 2013)‘ - Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector‘ - Předběžný informační dopis - Výzva k úhradě - Určení žalovaného - Částečná nepřípustnost“)
   (2015/C 320/44)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: European Children’s Fashion Association (Valencie, Španělsko) a Instituto de Economía Pública, SL (Valencie) (zástupce: A. Haegeman, advokát)

      Žalované: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a S. Lejeune, zmocněnci) a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA) (zástupci: H. Monet a A. Jaume, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podle článku 272 SFEU směřující k určení, že je žaloba agentury EACEA na vrácení dotací vyplacených prvnímu žalobci v rámci dohody o projektu „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“ neopodstatněná, a podpůrně návrh na neplatnost předběžného informačního dopisu EACEA ze dne 1. srpna 2014 informující prvního žalobce, že je povinen zaplatit částku ve výši 82  378,81 eur na základě auditu uvedeného projektu, a na neplatnost výzvy k úhradě č. 3241401420 vydané agenturou EACEA dne 5. srpna 2014 týkající se uvedené částky.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž je namířena proti Evropské komisi.

               2)

               European Children’s Fashion Association a Instituto de Economía Pública, SL ponesou náklady tohoto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12.1.2015.


title: Věc C-269/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. května 2013 Acino AG proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 7. března 2013 ve věci T-539/10, Acino AG (dříve Acino Pharma GmbH) v. Evropská komise

text:
               27.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. května 2013 Acino AG proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 7. března 2013 ve věci T-539/10, Acino AG (dříve Acino Pharma GmbH) v. Evropská komise
   (Věc C-269/13 P)
   2013/C 215/10
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Acino AG (zástupci: R. Buchner a E. Burk, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2013 ve věci T-539/10 z důvodu porušení unijního práva a zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 2203, K(2010) 2205, K(2010) 2210 a K(2010) 2218 ze dne 29. března 2010 a rozhodnutí K(2010) 6430, K(2010) 6432, K(2010) 6434 a K(2010) 6435 ze dne 16. září 2010 týkající se léčivých přípravků Clopidogrel Acino — Clopidogrel, Clopidogrel ratiopharm — Clopidogrel, Clopidogrel Hexal — Clopidogrel a Clopidogrel ratiopharm GmbH — Clopidogrel;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje pět důvodů.
   Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka namítá porušení a nesprávné použití článku 20 nařízení (ES) č. 726/2004 (1) ve spojení s články 116 a 117 směrnice (ES) č. 2001/83 (2), jakož i porušení zásady obezřetnosti. Tribunál vycházel nesprávně z toho, že porušení zásad a pokynů pro správnou výrobní praxi pro léčivé přípravky (GMP) uvedená v napadených rozhodnutích Komise zakládají prakticky nevyvratitelnou domněnku potenciálních nedostatků kvalitativního a kvantitativního složení léčivých přípravků.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku se týká právně nesprávného posouzení skutečností zjištěných Tribunálem. Tribunál nezohlednil skutečnost, že Komise samotným odkazem na „ztrátu důvěry“, ke které došlo v důsledku porušení GMP, porušila svoji povinnost náležité péče a povinnost uvést odůvodnění, protože nepředložila skutečné a relevantní indicie kvantitativního nebo kvalitativního negativního dopadu na léčivé přípravky.
   Třetí důvod kasačního opravného prostředku se týká právně nesprávného použití zásady proporcionality. Navrhovatelka kasačního opravného prostředku předložila důkazy opírající se o evidenci, na základě nichž bylo možné vyloučit ohrožení zdraví prostřednictvím vyrobených léčivých přípravků, v důsledku čeho nebylo nezbytné a přiměřené, aby Komise se zpětnou účinností nařídila změnu registrace a stažení výrobku z trhu.
   Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku se týká právně nesprávného přezkumu diskreční pravomoci. Tribunál na základě právně chybné „absolutizace“ pravidel GMP dospěl k nesprávnému závěru, že Komise zjevně nepřekročila meze své diskreční pravomoci tím, že rozhodnutí odůvodnila jen nenávratnou „ztrátou důvěry“.
   Poslední důvod kasačního opravného prostředku se týká nezohlednění požadavků kladených na odůvodnění podle čl. 81 odst. 1 nařízení (ES) č. 726/2004. Komise se v odůvodnění rozhodnutí vůbec nezabývala důkazy opírajícími se o evidenci, které předložila navrhovatelka kasačního opravného prostředku, rozhodnutí proto jsou formálně neúplná a protiprávní.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 136, s. 1).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67).


title: Věc T-350/05: Žaloba podaná dne 16. září 2005 – Finská republika v. Komise

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/32

         Žaloba podaná dne 16. září 2005 – Finská republika v. Komise
   (Věc T-350/05)
   (2005/C 281/58)
   Jednací jazyk: finština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Finská republika (zástupkyně: Tuula Pynnä)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise vydané dne 8. července 2005 a doručené stejného dne, kterým Komise v rozporu s povinností loajální spolupráce podle článku 10 ES a judikaturou Soudního dvora Evropských společenství k platbám s výhradou odmítla zahájit jednání s Finskou republikou v probíhajícím řízení 2003/2180 podle článku 226 ES o nesplnění povinnosti členským státem, ve kterém se jedná o platbu s výhradou týkající se cla vybraného se zpětnou účinností, které má Finsko zaplatit, a s tím spojených úroků z prodlení od splatnosti až do skutečného zaplacení,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V napadeném rozhodnutí zastává Komise názor, že se na ni v této věci nevztahuje povinnost jednat ve smyslu článku 232 ES. Finsko ve svém dopise odvolávajícím se na článek 232 ES vyzvalo Komisi, na základě zásady loajální spolupráce podle článku 10 ES a judikatury Soudního dvora Evropských společenství, aby rozhodla o zahájení jednání o platbách týkajících se sporného celního dluhu a příslušných úroků z prodlení, ke kterým byla až do rozhodnutí Soudního dvora Evropských společenství v této věci vyslovena výhrada.
   Finsko zastává názor, že sporným rozhodnutím Komise porušila Smlouvu o ES nebo její prováděcí předpisy ve smyslu článku 230 ES tím, že v rozporu se zásadou loajální spolupráce podle článku 10 ES a v rozporu s judikaturou Soudního dvora Evropských společenství k platbám s výhradou odmítla zahájit jednání v rámci řízení 2003/2180 o nesplnění povinnosti členským státem, ve kterém se jedná o platbu s výhradou týkající se cla vybraného se zpětnou účinností, které má Finsko zaplatit na základě nařízení (ES, EURATOM) č. 1150/2000 (1) a s tím spojených úroků z prodlení od splatnosti až do skutečného zaplacení a v rozporu s článkem 253 ES zamítavé rozhodnutí neodůvodnila.

      (1)  Nařízení Rady (ES, EURATOM) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství, Úř. věst. L 130, 31.5.2000, s. 1.


title: Věc T-89/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 – Niagara Bottling v. EUIPO (NIAGARA) „Ochranná známka Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Slovní ochranná známka NIAGARA – Absolutní důvody pro zamítnutí – Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/50

      Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 – Niagara Bottling v. EUIPO (NIAGARA)
      (Věc T-89/15) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka NIAGARA - Absolutní důvody pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
      (2016/C 211/63)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Niagara Bottling LLC (Ontario, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: A. Jakab, A. Schifko a D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. prosince 2014 (věc R 784/2014-5), týkajícímu se mezinárodního zápisu slovní ochranné známky NIAGARA s vyznačením Evropské unie

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Niagara Bottling LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 118, 13. 4. 2015.


title: Věc F-79/11: Žaloba podaná dne 2. srpna 2011 — ZZ v. Komise

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/47

         Žaloba podaná dne 2. srpna 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-79/11)
   2011/C 311/86
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Náhrady majetkové a nemajetkové újmy žalobci, kterou údajně utrpěl z důvodu neexistence opatření k provedení rozsudku F-128/07

      Návrhová žádání žalobce

               —

               uložit Komisi, aby žalobci vyplatila částku 10 000 eur z titulu ztráty příležitosti, kterou utrpěl z důvodu neexistence prováděcího opatření;

               —

               uložit Komisi, aby žalobci vyplatila částku 5 000 eur z titulu nemajetkové újmy, kterou utrpěl z důvodu neexistence jakékoliv komunikace ze strany Komise týkající se kroků, které zamýšlela učinit v souvislosti se zrušujícím rozsudkem;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-472/08: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās Tiesas Senāts (Lotyšsko) — Alstom Power Hydro v. Valsts ieņēmumu dienests ( Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Šestá směrnice o DPH — Článek 18 odst. 4 — Vnitrostátní právní předpisy stanovící tříletou promlčecí lhůtu pro vrácení přeplatků na DPH )

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/14

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās Tiesas Senāts (Lotyšsko) — Alstom Power Hydro v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-472/08) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Článek 18 odst. 4 - Vnitrostátní právní předpisy stanovící tříletou promlčecí lhůtu pro vrácení přeplatků na DPH“)
   2010/C 63/21
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās Tiesas Senāts

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Alstom Power Hydro

      Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

      Předmět věci

   Žádost rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad čl. 18 odst. 4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Vnitrostátní právní úprava, jež stanoví tříletou lhůtu pro podání žádostí o vrácení daňových přeplatků

      Výrok

   Článek 18 odst. 4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která stanoví tříletou promlčecí lhůtu pro podání žádosti o vrácení přeplatků daně z přidané hodnoty neoprávněně vybraných finanční správou tohoto státu.

      (1)  Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


title: Věc T-354/07: Žaloba podaná dne 18. září 2007 – Pfizer v. OHIM – Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/63

         Žaloba podaná dne 18. září 2007 – Pfizer v. OHIM – Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)
   (Věc T-354/07)
   (2007/C 269/115)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Pfizer Ltd (Sandwich, Spojené království) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, advokáti, a M. Hawkins, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: Isdin, SA (Barcelona, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. června 2007 ve věci R 567/2006-1 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „FOTOPROTECTOR ISDIN“ pro výrobky zařazené mimo jiné do třídy 5 – ochranná známka Společenství č. 1 075 597

      Majitelka ochranné známky Společenství: Isdin, SA

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Ochranná známka účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti: Národní slovní ochranná známka „ISTIN“ pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Částečné prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení v rozsahu, v němž prohlásilo ochrannou známku Společenství za neplatnou

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení práva žalobkyně vyjádřit se podle článku 73 nařízení Rady č. 40/94 a porušení článku 52 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení.


title: Věc C-151/11: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Frankfurt am Main — Německo) — Condor Flugdienst GmbH v. Jürgen Dörschel

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/14

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Frankfurt am Main — Německo) — Condor Flugdienst GmbH v. Jürgen Dörschel
   (Věc C-151/11) (1)

   2011/C 340/26
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


title: Věc C-119/09: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'Etat — Francie) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable v. Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique ( „Volný pohyb služeb — Směrnice 2006/123/ES — Článek 24 — Zákaz všech absolutních zákazů obchodních sdělení regulovaných povolání — Povolání účetního experta — Zákaz aktivního získávání zákazníků“ )

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'Etat — Francie) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable v. Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique
   (Věc C-119/09) (1)

   (Volný pohyb služeb - Směrnice 2006/123/ES - Článek 24 - Zákaz všech absolutních zákazů obchodních sdělení regulovaných povolání - Povolání účetního experta - Zákaz aktivního získávání zákazníků)
   2011/C 152/05
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'Etat

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Société fiduciaire nationale d'expertise comptable

      Žalovaný: Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État (Francie) — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36), konkrétně pak jejího článku 24 týkajícího se obchodních sdělení regulovaných povolání — Obchodní praktiky aktivního získávání zákazníků — Je nepřípustné, aby v členských státech v případě regulovaných povolání, na něž se vztahuje směrnice, existoval jakýkoli obecný zákaz, a to bez ohledu na formu dané obchodní praktiky, nebo mají členské státy možnost zachovat obecné zákazy v případě některých obchodních praktik, na příklad v případě aktivního získávání zákazníků?

      Výrok

   Článek 24 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která příslušníkům takového regulovaného povolání, jako je povolání účetních expertů, absolutně zakazuje provádět aktivní získávání zákazníků.

      (1)  Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


title: Věc C-272/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 5. června 2014 – Skatteministeriet v. Baby Dan A/S

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 5. června 2014 – Skatteministeriet v. Baby Dan A/S
   (Věc C-272/14)
   2014/C 253/27
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Skatteministeriet

      Žalovaná: Baby Dan A/S

      Předběžná otázka

   Mají být osičky se specifickými vlastnostmi, jak byly popsány výše, zařazeny pod číslo 7318 KN nebo číslo 8302 KN?


title: Věc C-435/09: Žaloba podaná dne 4. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/25

         Žaloba podaná dne 4. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-435/09)
   2010/C 24/46
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek, J.-B. Laignelot a C.A.H.M. ten Dam, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady 85/337/EHS (1) ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, tím,
               že nevydalo právní předpisy, které jsou nezbytné, aby byl
               čl. 4 odst. 2 a 3 ve spojení s přílohami II a III ,
               čl. 4 odst. 1 ve spojení s přílohou I bodem 8 písm. a) a bodem 18 písm. a), jakož i čl. 7 odst. 1 písm. b)  a
               čl. 4 odst. 2 a 3 ve spojení s přílohami II, III a IV jako takovými
               této směrnice řádně a v celém rozsahu proveden;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise odůvodňuje svoji žalobu následovně:

               a)

               V právní úpravě regionu Flander nejsou pro účely určení, zda je nutno záměry uvedené v příloze II směrnice podrobit posuzování vlivů na životní prostředí podle článků 5 až 10 směrnice, zohledněna všechna relevantní kritéria přílohy III této směrnice. Vlámská vláda neprokázala, že by alternativní postupy pro určité záměry, které uvedla, splňovaly požadavky článku 2 a článků 5 až 10 směrnice.

               b)

               Právní úprava regionu Valonska zaprvé používá pro záměry uvedené v bodu 18 písm. a) přílohy I (průmyslové závody na výrobu buničiny ze dřeva nebo podobných vláknitých materiálů) prahovou hodnotu, přestože směrnice toto nestanoví a pro záměry uvedené v bodě 8 písm. a) přílohy I (přístavy pro vnitrozemskou vodní přepravu) používá prahovou hodnotu, která je definována v počtu lodí a ne v tonáži, tak jak to činí směrnice. Zadruhé čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice nebyl řádně proveden do právní úpravy regionu Valonska.

               c)

               Právní úprava regionu hlavní město Brusel zaprvé při provádění čl. 4 odst. 3 směrnice nezohledňuje relevantní kritéria výběru uvedená v příloze III směrnice a alternativní formy posuzování uvedené bruselskou vládou nesplňují všechny charakteristiky uvedené ve směrnici. Zadruhé v této právní úpravě není provedena příloha III směrnice jako taková.

      (1)  Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.


title: Věc C-608/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 Land Wien proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve věci T-267/10, Land Wien v. Evropská komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/43

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 Land Wien proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve věci T-267/10, Land Wien v. Evropská komise
      (Věc C-608/11 P)
      (2012/C 25/80)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Land Wien (zástupce: W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje,
      aby Soudní dvůr Evropské unie změnil usnesení Tribunálu Evropské unie (šestého senátu) ze dne 20. září 2011 ve věci T-267/10 v tom smyslu, aby bylo plně přihlédnuto k obsahu návrhového žádání, a uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení v prvním i druhém stupni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Tribunálu ze dne 20. září 2011, kterým Tribunál odmítl žalobu žalobkyně a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, která se v podstatě týkala návrhu na prohlášení neplatnosti rozhodnutí Komise ze dne 25. března 2010 o odložení stížnosti žalobkyně v souvislosti se záměrem výstavby třetího a čtvrtého bloku jaderné elektrárny Mochovce (Slovenská republika), jakož i návrhu na určení nečinnosti Komise ve smyslu článku 265 SFEU, jelikož žalobkyni nebyly v rozporu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (1) předány všechny dokumenty vyžádané v souvislosti s tímto záměrem.
      Tribunál jednal v rozporu se Smlouvou o Euratomu, jelikož tuto Smlouvu nevyložil ve světle Lisabonské smlouvy. Tribunál opominul skutečnost, že Lisabonská smlouva prohlásila právo na přístup k dokumentům uvedené v článku 42 Listiny základních práv za soudně vymahatelné právo, jehož se může účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek přímo dovolávat, aby od Komise získala veškeré informace, které uvedený orgán obdržel ve věci rozšíření jaderné elektrárny Mochovce.
      Oproti názoru Tribunálu představuje dopis Komise v reakci na žádost žalobkyně a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek napadnutelné rozhodnutí ve smyslu článku 263 SFEU. To plyne z ustálené judikatury Soudního dvora, a zejména z jeho rozsudku ze dne 11. listopadu 1981 ve věci 60/81 (IBM).

         (1)  Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331.


title: Věc T-358/14: Usnesení Tribunálu ze dne 8. května 2015 – Hoteles Catalonia v. OHIM – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/26

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. května 2015 – Hoteles Catalonia v. OHIM – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)
   (Věc T-358/14) (1)

   (2015/C 228/36)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 253, 4.8.2014.


title: Věc T-519/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2011 Sandrem Gozim proti rozsudku vydanému dne 20. července 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-116/10, Gozi v. Komise

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/41

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2011 Sandrem Gozim proti rozsudku vydanému dne 20. července 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-116/10, Gozi v. Komise
   (Věc T-519/11 P)
   2011/C 347/73
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Sandro Gozi (Řím, Itálie) (zástupci: G. Passalacqua a G. Calcerano, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil opatření generálního ředitelství pro lidské zdroje a bezpečnost — ředitelství D prot. HR.D.2/MB/db Ares (2010) — Y96 985 ze dne 6. srpna 2010

               —

               rozhodl a určil, že S. Gozi má právo na náhradu nákladů na advokáta a v důsledku toho nařídil uhradit částku 24 480 eur spolu s úroky

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozhodnutí, kterým žalovaná odmítla nahradit částku 24 480 eur, která navrhovateli vznikla jako náklady na advokáta během soudního řízení v Itálii.
   Na podporu tohoto kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatel jediný důvod založený na skutečnosti, že napadený rozsudek vychází z nesprávného právního posouzení a je stižen v různých bodech zjevně kontradiktorním odůvodněním, protože je v rozporu s duchem a zněním článku 24 služebního řádu, judikaturou, na kterou se sám odvolává a popisem skutkového stavu týkajícím se řízení před Komisí.


title: Věc F-16/10: Žaloba podaná dne 10. března 2010 — M. Almeida Campos a další v. Rada

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/55

         Žaloba podaná dne 10. března 2010 — M. Almeida Campos a další v. Rada
   (Věc F-16/10)
   2010/C 134/92
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: M. Almeida Campos (Brusel, Belgie) a další (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy AD12 za hodnotící období 2009 a v případě potřeby rozhodnutí povýšit do této platové třídy za totéž hodnotící období úředníky, jejichž jména jsou uvedena na seznamech povýšených osob, zveřejněných prostřednictvím sdělení zaměstnancům (CP) č. 97/09 ze dne 27. dubna 2009 a č. 93/09 ze dne 13. května 2009.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy AD12 za hodnotící období 2009;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí povýšit do této platové třídy za totéž hodnotící období úředníky, jejichž jména jsou uvedena na seznamech povýšených osob, zveřejněných prostřednictvím sdělení zaměstnancům (CP) č. 97/09 ze dne 27. dubna 2009 a č. 93/09 ze dne 13. května 2009;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-364/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Barcelona — Španělsko) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer v. Corporación Uniland SA

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/19

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Barcelona — Španělsko) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer v. Corporación Uniland SA
   (Věc C-364/12) (1)

   2013/C 108/51
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


title: Věc C-546/12 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. května 2015 – Ralf Schräder v. Odrůdový úřad Společenství (OÚS), Jørn Hansson „Kasační opravný prostředek — Odrůdová práva Společenství — Odrůdový úřad Společenství (OÚS) — Nařízení (ES) č. 2100/94 — Články 20 a 76 — Nařízení (ES) č. 874/2009 — Článek 51 — Návrh na zahájení řízení o prohlášení neplatnosti odrůdového práva Společenství — Zásada zjišťování skutkového stavu z moci úřední — Řízení u odvolacího senátu OÚS — Podstatné důkazy“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. května 2015 – Ralf Schräder v. Odrůdový úřad Společenství (OÚS), Jørn Hansson
   (Věc C-546/12 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Odrůdová práva Společenství - Odrůdový úřad Společenství (OÚS) - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Články 20 a 76 - Nařízení (ES) č. 874/2009 - Článek 51 - Návrh na zahájení řízení o prohlášení neplatnosti odrůdového práva Společenství - Zásada zjišťování skutkového stavu z moci úřední - Řízení u odvolacího senátu OÚS - Podstatné důkazy“)
   (2015/C 236/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Ralf Schräder (zástupce: T. Leidereiter, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Odrůdový úřad Společenství (OÚS) (zástupci: M. Ekvad, zmocněnec, ve spolupráci s A. von Mühlendahlem, Rechtsanwalt), Jørn Hansson (zástupce: G. Würtenberger, Rechtsanwalt)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Ralfu Schräderovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 38, 9.2.2013.


title: Věc T-267/16: Žaloba podaná dne 27. května 2016 – Tarmac Trading v. Komise

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/25

         Žaloba podaná dne 27. května 2016 – Tarmac Trading v. Komise
   (Věc T-267/16)
   (2016/C 287/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Tarmac Trading Ltd. (Birmingham, Spojené království) (zástupci: D. Anderson a P. Halford, solicitors a K. Beal, QC)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí (EU) 2016/288 ze dne 27. března 2015 ve věci SA.34775 (13/C) (ex 12/NN) – Daň z kameniva – a konkrétně body (625), (626), (629) a (630) odůvodnění a články 5 a 7 napadeného rozhodnutí – v rozsahu, v němž:

                           —

                           napadené rozhodnutí vymezuje příjemce neoprávněné podpory jako společnosti, které jsou producenty břidlice a zboží vyrobeného převážně z břidlice v době od 1. dubna 2002 do data rozhodnutí („producenti břidlice“); a

                           —

                           napadené rozhodnutí vymezuje výši podpory, která má být vrácena od producentů břidlice, požaduje, aby v plné výši odvedli daň z kameniva („AGL“), od níž byli neoprávněně osvobozeni, a nepožaduje, aby vláda Spojeného království snížila částku, která má být vrácena v rozsahu, v němž producenti břidlice převedli práva na toto osvobození na své zákazníky; a

               —

               uložil Komisi nahradit žalobkyni náklady tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení při identifikaci příjemců a kvalifikaci vracené podpory.

                           —

                           Podle žalobkyně se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když v napadeném rozhodnutí identifikovala producenty břidlice jako jediné příjemce protiprávní podpory a nevyžadovala, aby Spojené království snížilo částku, kterou mají vrátit, v rozsahu, v němž převedli práva týkající se osvobození břidlice na své zákazníky.

                           —

                           Žalobkyně poukazuje na judikaturu Tribunálu ve věci T-308/00 RENV, Salzgitter v. Komise (ECLI:EU:T:2013:30), podle níž se vrací pouze finanční výhody, které byly skutečně přiznány poskytnutím podpory příjemci, a musí jim být přiměřené. Podle rozsudku věci T-473/12, Aer Lingus v. Komise (ECLI:EU:T:2015:78) a T-500/12, Ryanair v. Komise (ECLI:EU:T:2015:73), navíc v případě podpory spočívající ve snížení nepřímé daně ze spotřeby určitého zboží či služby, kterou podnik hodlá přenést na své zákazníky a u níž bylo možné převést na zákazníky i hospodářskou výhodu vyplývající ze snížené daně, se z podpory vrací pouze ta část, kterou podnik skutečně získal a ponechal si.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že AGL je nepřímá daň ze spotřeby kameniva a má být (podle vlády Spojeného království) podniky těžícími kamenivo a obchodujícími s kamenivem přenášena na jejich zákazníky. Hospodářská výhoda plynoucí z osvobození týkajícího se břidlice mohla být podle žalobkyně – a skutečně byla – přenesena producenty břidlice (včetně žalobkyně) dále ve formě nižší ceny za břidlici.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že z toho stejného důvodu nemůže vymáhání nezaplacené daně z kameniva zajistit návrat do předchozího stavu a narušilo by hospodářskou soutěž, jelikož producenti břidlice (včetně žalobkyně) by mohli být nuceni vrátit více, než skutečně získali.

                           —

                           V souladu s rozsudky ve věci T-473/12, Aer Lingus v. Komise (ECLI:EU:T:2015:78) a T-500/12, Ryanair v. Komise (ECLI:EU:T:2015:73), žalobkyně tvrdí, že producenti břidlice mají vracet pouze tu podporu, která odpovídá výhodám, které skutečně získali a nepřevedli dále.

                           —

                           Žalobkyně konečně tvrdí, že sporné rozhodnutí neaplikuje správně článek 108 SFEU a článek 14 nařízení Rady (ES) 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1), a došlo v něm k nesprávnému právnímu posouzení, neboť požaduje, aby producenti břidlice uhradili v plné výši AGL, od níž byli osvobozeni, bez patřičného snížení odpovídajícího zisku, který producenti břidlice převedli na své zákazníky.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení unijní zásady proporcionality.
               Žalobkyně tvrdí, že v rozporu s čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) 659/1999 by vrácení nezaplacené celé daně z kameniva za břidlici, kterou vytěžila, bylo nepřiměřené v poměru k finanční výhodě plynoucí z podpory, kterou má k dispozici. Žalobkyně převedla veškerý zisk plynoucí z osvobození od AGL na své zákazníky a bylo by pro ni prakticky nemožné získat nezaplacenou AGL zpětně od svých zákazníků.


title: Věc C-353/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di Appello di Bari (Itálie) dne 13. července 2015 – Leonmobili Srl, Gennaro Leone v. Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH a další

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di Appello di Bari (Itálie) dne 13. července 2015 – Leonmobili Srl, Gennaro Leone v. Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH a další
   (Věc C-353/15)
   (2015/C 302/30)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte di Appello di Bari

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Leonmobili Srl, Gennaro Leone

      Odpůrci: Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH, Curatela del Fallimento Leonmobili Srl, ICO Srl, Arturo Salice SpA, Grafiche Ricciarelli di Ricciarelli Bernardino, Deutsche Bank SpA, Fida Srl, Elica SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Může být domněnka stanovená v čl. 3 [odst. 1] poslední části a [odst. 2] [nařízení (ES)] č. 1346/2000 (1) v případě neexistence provozovny v jiném členském státě vyvrácena tehdy, pokud některý z účastníků namítne nepříslušnost tím, že předloží důkaz, že se [místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy], nachází v jiném státě, než ve státě sídla společnosti?

               2)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku může důkaz vyplývat z jiné domněnky, a sice z posouzení indicií umožňujících logický závěr, že se [místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy], nachází v jiném členském státě?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1).


title: Věc C-89/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovensko) dne 15. února 2016 – Radosław Szoja v. Sociálna poisťovňa

text:
               17.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovensko) dne 15. února 2016 – Radosław Szoja v. Sociálna poisťovňa
   (Věc C-89/16)
   (2016/C 175/06)
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Radosław Szoja

      Žalovaná: Sociálna poisťovňa

      Předběžné otázky

               1)

               Lze čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení ve spojení s právem na dávky sociálního zabezpečení a sociální výhody, které je zakotveno v čl. 34 odst. 1 a 2 Listiny základních práv Evropské unie, za okolností, o které se jedná ve věci v původním řízení, vykládat bez přihlédnutí k upřesňujícím podmínkám uvedeným v článku 14 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (2) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, bez možnosti použít následně postup podle článku 16 citovaného nařízení tak, že výběr rozhodného vnitrostátního práva při souběhu činností zaměstnance a osoby samostatně výdělečně činné neovlivňuje nízký rozsah pracovní doby a odměny za práci zaměstnance, tj. že uvedený článek 14 prováděcího nařízení se na výklad čl. 13 odst. 3 základního nařízení nevztahuje?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, může vnitrostátní soud v případě aplikačního rozporu dvou nařízení, tj. základního a prováděcího, kterými jsou v projednávané věci nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, posuzovat jejich ustanovení podle právní síly, tj. podle jejich postavení v hierarchii unijního práva?

               3)

               Lze na výklad ustanovení základního nařízení provedený správní komisí ve smyslu článku 72 základního nařízení pohlížet jako na závazný výklad orgánu Evropské unie, od kterého se nelze vnitrostátní soudní judikaturou odchýlit, a tato skutečnost současně brání předložení předběžné otázky, nebo je to jen jeden z přípustných výkladů práva Evropské unie, který musí vnitrostátní soud vzít v úvahu jako jeden z podkladů svého rozhodnutí?

      (1)  Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/005, s. 72.

      (2)  Úř. věst. L 284, s. 1.


title: Věc C-436/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 9. listopadu 2009 — Attila Belkiran v. Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, vedlejší účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 9. listopadu 2009 — Attila Belkiran v. Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, vedlejší účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   (Věc C-436/09)
   2010/C 24/47
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Attila Belkiran

      Žalovaný: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld

      Vedlejší účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Předběžné otázky

   Řídí se ochrana před vyhoštěním podle čl. 14 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ve prospěch tureckého státního příslušníka, který má právní postavení podle článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 vůči členskému státu, ve kterém v posledních deseti letech pobýval, podle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38/ES (1), takže vyhoštění je přípustné pouze z naléhavých důvodů veřejné bezpečnosti, které byly stanoveny členským státem?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


title: Věc T-283/16: Žaloba podaná dne 30. května 2016 – Inpost v. Komise

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/60

         Žaloba podaná dne 30. května 2016 – Inpost v. Komise
   (Věc T-283/16)
   (2016/C 270/66)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Inpost S.A. (Krakov, Polsko) (zástupce: W. Knopkiewicz, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise (EU) C(2015) 8236 ze dne 26. listopadu 2015 o státní podpoře SA.38869 (2014/N), kterou Polsko zvažuje poskytnout společnosti Poczta Polska jako vyrovnání za čisté náklady vzniklé v letech 2013-2015 v souvislosti s povinností poskytovat všeobecné služby;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy, z nesprávného zjištění, že byly splněny požadavky bodu 19 (oddílu 2.6) Rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)], z porušení zásad Smlouvy týkajících se zadávání veřejných zakázek a z nesprávného výkladu čl. 7 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, s. 14; dále jen „poštovní směrnice“)

                           —

                           Způsoby, jakými členské státy financují poskytování všeobecných služeb, musí být v souladu jak se zásadami zákazu diskriminace, transparentnosti a rovného zacházení (včetně výběru poskytovatele všeobecné poštovní služby v souladu s pravidly hospodářské soutěže), vyplývajícími z ustanovení SFEU týkajících se svobod na vnitřním trhu, tak i s čl. 106 odst. 2 SFEU, což se v projednávané věci nestalo.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy a z nesprávného zjištění, že byly splněny požadavky bodu 14 (oddílu 2.2) a bodu 60 (oddílu 2.10) Rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)]

                           —

                           Evropská komise neprávem vycházela z toho, že jelikož povinnost poskytovat veřejné služby, přenesená na společnost Poczta Polska, odpovídá požadavkům stanoveným v poštovní směrnici, pak není nezbytné provádět veřejnou konzultaci nebo využívat jiných vhodných nástrojů umožňujících zohlednění zájmů uživatelů a poskytovatelů služeb jako důkaz o řádném zvážení potřeby veřejných služeb.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy, z nesprávného zjištění, že byly splněny požadavky bodu 52 (oddílu 2.9) Rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)], a z porušení čl. 7 odst. 1, 3 a 5 poštovní směrnice

                           —

                           Evropská komise neprávem vycházela z toho, že vyrovnávací fond splňuje požadavek zákazu diskriminace v souvislosti s jednotnou maximální částkou ve výši 2 % příjmů poskytovatele všeobecných služeb nebo rovnocenných služeb; toto procento povinného vkladu poskytovatelů platí jednotně pro všechny účastníky trhu, což je diskriminační, neboť situace poskytovatelů všeobecných služeb není stejná jako situace poskytovatelů rovnocenných služeb.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 poštovní směrnice, neboť Evropská komise akceptuje financování nákladů na všeobecnou službu prostřednictvím celé řady výlučných a zvláštních práv přiznaných společnosti Poczta Polska

                           —

                           Článek 7 odst. 1 poštovní směrnice stanoví, že již členské státy nesmí pro zavedení a poskytování poštovních služeb přiznávat výlučná nebo zvláštní práva a tato nesmí ani zachovat v platnosti. Komise současně akceptuje, že jsou společnosti Poczta Polska přiznána v souvislosti s všeobecnými službami, jež poskytuje, výlučná a zvláštní práva.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článku 102 Smlouvy ve spojení s jejím čl. 106 odst. 1

                           —

                           Nepřiměřeně vysoký povinný vklad do vyrovnávacího fondu povede k „protisoutěžnímu uzavření přístupu na“ poštovní trh.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 16 a čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie

                           —

                           Napadeným rozhodnutím se potvrzuje model (program) státní podpory, který v konečném výsledku vede k nepřiměřenému zásahu do práva žalobkyně na vlastnictví a k nepřiměřenému omezení její svobody podnikání.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí a z nedodržení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 Smlouvy

                           —

                           Komise neprovedla řádné zjištění skutkového stavu a na mnoha místech odůvodnila rozhodnutí nesprávnými skutkovými okolnostmi. Komise se dopustila nesprávného odůvodnění též proto, že – v rozporu s vlastní rozhodovací praxí – nezohlednila neuskutečnění zadávacího řízení jako přitěžující okolnost v souvislosti s účinky na hospodářskou soutěž.


title: Věc C-309/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalsko) — Maria Albertina Gomes Viana Novo a další v. Fundo de Garantia Salarial, IP ( „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 80/987/EHS — Směrnice 2002/74/ES — Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele — Záruční instituce — Omezení povinnosti záručních institucí uhradit pohledávky — Mzdové pohledávky vzniklé více než šest měsíců před podáním návrhu k soudu na prohlášení úpadku zaměstnavatele“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/10

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalsko) — Maria Albertina Gomes Viana Novo a další v. Fundo de Garantia Salarial, IP
   (Věc C-309/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Směrnice 80/987/EHS - Směrnice 2002/74/ES - Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Záruční instituce - Omezení povinnosti záručních institucí uhradit pohledávky - Mzdové pohledávky vzniklé více než šest měsíců před podáním návrhu k soudu na prohlášení úpadku zaměstnavatele)
   2014/C 45/18
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias, Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Žalovaný: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Central Administrativo do Norte — Výklad článků 4 a 10 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 23; Zvl. vyd. 05/01, s. 217) — Omezení platební povinnosti záručních institucí — Vnitrostátní právní úprava, která omezuje tuto platební povinnost na pohledávky, jejichž splatnost nastala v období šesti měsíců před podáním žaloby na prohlášení úpadku zaměstnavatele — Uplatnění tohoto omezení v případě, že je k pracovnímu soudu podána žaloba na určení hodnoty pohledávek neuhrazených v období šesti měsíců po datu, kdy nastala splatnost pohledávek.

      Výrok

   Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která nezaručuje mzdové pohledávky vzniklé více než šest měsíců před podáním návrhu na prohlášení úpadku zaměstnavatele, přestože zaměstnanci zahájili před počátkem tohoto období soudní řízení proti svému zaměstnavateli, aby se domohli určení výše těchto pohledávek a jejich úhrady.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc T-187/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 — Trabelsi a další v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Článek 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie — Žaloba na náhradu škody — Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu — Nepřípustnost“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/68

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 — Trabelsi a další v. Rada
   (Věc T-187/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Článek 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie - Žaloba na náhradu škody - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu - Nepřípustnost)
   2013/C 225/150
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Mohamed Trabelsi (Paříž, Francie), Ines Lejri (Paříž), Moncef Trabelsi (Paříž), Selima Trabelsi (Paříž) a Tarek Trabelsi (Paříž) (zástupci: původně A. Metzker, poté A. Tekari, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně G. Étienne a A. Vitro, poté G. Étienne, M. Bishop a M. M. Joséphidès, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci řízení na podporu žalované: Evropská komise (zástupci: A. Bordes a M. Konstantinidis, zmocněnci); a Tuniská republika (zástupce: W. Bourdon, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2011/79/SZB ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, s. 40) a návrh na náhradu škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí Rozhodnutí Rady 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Mohameda Trabelsiho.

               2)

               Účinky prováděcího rozhodnutí 2011/79 zůstanou vůči Mohamedovi Trabelsimu zachovány do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku proti tomuto rozsudku, nebo pokud bude v této lhůtě podán kasační opravný prostředek, do dne jeho zamítnutí.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Mohamedem Trabelsim, Ines Lejri, Moncefem Trabelsim, Selimou Trabelsi a Tarekem Trabelsim, včetně nákladů řízení o předběžných opatřeních.

               5)

               Evropská komise a Tuniská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011.


title: Věc C-530/07: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/14

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-530/07)
   (2008/C 37/18)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a G. Braga da Cruz, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

                           a)

                           Určit, že Portugalská republika tím, že nevybavila stokovými soustavami, podle článku 3 směrnice Rady 91/271/EHS (1) ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, aglomerace Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Côte d'Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo – Cidade, Vila Real, a

                           b)

                           tím, že nepodrobila sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, podle článku 4 výše uvedené směrnice, městské odpadní vody pocházející z aglomerací Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Côte d'Aveiro, Côte Ouest, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisbonne, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Nord-Est du Douro, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo – Cidade, Vila Franca de Xira, Vila Real,

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 4 výše uvedené směrnice Rady 91/271/EHS ze dne ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod.

               —

               Uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Členské státy měly zajistit, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod, a to nejpozději do 31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE, a nejpozději do 31. prosince 2005 u aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2 000 až 15 000 PE.
   Mimoto článek 4 směrnice stanoví, že:

      „1.   Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, a to nejpozději do:

                  —

                  31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE,

                  —

                  31. prosince 2005 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 10 000 až 15 000 PE,

                  —

                  31. prosince 2005 u všech vypouštění do sladkých vod a do ústí řek z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2 000 až 10 000 PE.

            […]“

      (1)  Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


title: Věc F-8/10: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Gheysens v. Rada ( Veřejná služba — Smluvní zaměstnanec pro pomocné práce — Neprodloužení smlouvy — Povinnost uvést odůvodnění )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/63

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Gheysens v. Rada
   (Věc F-8/10) (1)

   (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec pro pomocné práce - Neprodloužení smlouvy - Povinnost uvést odůvodnění)
   2011/C 30/122
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Johan Gheysens (Malines, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady o neprodloužení smlouvy žalobci, a tudíž o ukončení jeho pracovního poměru s Radou.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba J. Gheysense se zamítá.

               2)

               J. Gheysens ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010, s. 69.


title: Věc T-184/12: Žaloba podaná dne 26. dubna 2012 — Moonich Produktkonzepte & Realisierung v. OHIM — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/18

         Žaloba podaná dne 26. dubna 2012 — Moonich Produktkonzepte & Realisierung v. OHIM — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)
   (Věc T-184/12)
   2012/C 200/37
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Německo) (zástupce: H. Pannen, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Austrálie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. ledna 2012 ve věci R 1956/2010-1;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „HEATSTRIP“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 11 a 35 — přihláška č. 7 296 676

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Thermofilm Australia Pty Ltd

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Nezapsaná slovní ochranná známka „HEATSTRIP“, která požívá ochrany v Austrálii, v Kanadě, ve Spojených státech amerických a ve Spojeném království mimo jiné pro topná zařízení

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a zamítnutí přihlášky

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 3 nařízení č. 207/2009, jakož i článku 75 a čl. 76 odst. 1 věty druhé téhož nařízení


title: Věc T-790/14: Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Hassan v. Rada

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/42

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Hassan v. Rada
   (Věc T-790/14)
   (2015/C 034/50)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Samir Hassan (Damašek, Sýrie) (zástupce: L. Pettiti, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zrušil:

                           —

                           prováděcí rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, v rozsahu, ve kterém přidává Samira Hassana na seznam v příloze uvedeného rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii;

                           —

                           prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, ve kterém přidává Samira Hassana na seznam v příloze II nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;

               —

               určil, že účinky zrušených aktů jsou konečné;

               —

               na základě článků 268 SFEU a 340 SFEU rozhodl o náhradě újmy, která byla S. Hassanovi způsobena přijetím výše uvedených omezujících opatření, a z tohoto důvodu:

                           —

                           uznal mimosmluvní odpovědnost Rady Evropské unie za utrpěnou a budoucí materiální újmu a za utrpěnou morální újmu;

                           —

                           přiznal S. Hassanovi částku ve výši 2 50  000 eur měsíčně, a to od 1. září 2011 do náhrady utrpěné materiální újmy;

                           —

                           přiznal S. Hassanovi částku ve výši symbolického 1 eura za utrpěnou morální újmu;

                           —

                           a uložil Radě Evropské unie nahradit budoucí materiální újmu;

               —

               v každém případě uložil Radě Evropské unie náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení ze strany Rady, v jejichž důsledku Rada znovu zapsala jméno žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a to na základě důvodů neprokázaných právně dostačujícím způsobem.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva vlastnit majetek a zásady proporcionality.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení presumpce neviny žalobce.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z náhrady újmy, kterou žalobce utrpěl v důsledku protiprávních opatření přijatých vůči němu Radou.


title: Věc C-218/14: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland – Irsko) – Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly v. Minister for Justice and Equality „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2004/38/ES — Článek 13 odst. 2 první pododstavec písm. a) — Právo pobytu rodinných příslušníků občana Unie — Manželství mezi občanem Unie a státním příslušníkem třetí země — Zachování práva pobytu státního příslušníka třetí země po odjezdu občana Unie z hostitelského členského státu a následném rozvodu — Článek 7 odst. 1 písm. b) — Dostatečné prostředky — Zohlednění prostředků manžela, který je státním příslušníkem třetí země — Právo státních příslušníků třetí země pracovat v hostitelském členském státě za účelem přispění k získání dostatečných prostředků“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/9

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland – Irsko) – Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly v. Minister for Justice and Equality
   (Věc C-218/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2004/38/ES - Článek 13 odst. 2 první pododstavec písm. a) - Právo pobytu rodinných příslušníků občana Unie - Manželství mezi občanem Unie a státním příslušníkem třetí země - Zachování práva pobytu státního příslušníka třetí země po odjezdu občana Unie z hostitelského členského státu a následném rozvodu - Článek 7 odst. 1 písm. b) - Dostatečné prostředky - Zohlednění prostředků manžela, který je státním příslušníkem třetí země - Právo státních příslušníků třetí země pracovat v hostitelském členském státě za účelem přispění k získání dostatečných prostředků“)
   (2015/C 302/11)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly

      Žalovaný: Minister for Justice and Equality

      za přítomnosti: Immigrant Council of Ireland

      Výrok

               1)

               Článek 13 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že státní příslušník třetí země rozvedený s občanem Unie, jejichž manželství trvalo před zahájením řízení o rozvodu alespoň tři roky, z toho nejméně jeden rok v hostitelském členském státě, nemůže mít na základě tohoto ustanovení nárok na zachování práva pobytu v tomto členském státě, pokud zahájení řízení o rozvodu předcházel odjezd manžela či manželky, který je občanem Unie, z tohoto členského státu.

               2)

               Článek 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38 musí být vykládán v tom smyslu, že občan Unie má pro sebe a své rodinné příslušníky dostatečné prostředky, aby se po dobu svého pobytu nestal zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu, i pokud uvedené prostředky částečně pocházejí z prostředků jeho manžela či manželky, který je státním příslušníkem třetí země.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.