Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 1971. # Antonio Marcato proti Komisi Evropských společenství. # Věc 29-70.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 4. října 2006. # Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Valle della Luna - Starší národní obrazová ochranná známka VALLE DE LA LUNA - Důkaz užívaní starší ochranné známky - Článek 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94. # Věc T-96/05.

text:
      Rozsudek Soudu (třetího senátu) ze dne 4. října 2006 – Monte di Massima v. OHIM – Höfferle Internationale (Valle della Luna)
      (Věc T‑96/05)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Valle della Luna – Starší národní obrazová ochranná známka VALLE DE LA LUNA – Důkaz užívaní starší ochranné známky – Článek 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“
      Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích stran a námitky – Přezkum námitek – Důkaz užívání starší ochranné známky (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 15 odst. 1 a čl. 43 odst. 2 a 3) (viz body 26–27)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. listopadu 2004 (věc R 269/2004-1) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. a J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH.

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               obrazová ochranná známka Valle della Luna pro výrobky ve třídě 32 – přihláška č. 2029726

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               J.M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               německá slovní ochranná známka VALLE DE LA LUNA pro výrobky ve třídě 33

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               zamítnutí námitek

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               odvolání je opodstatněné

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a vedlejší účastnice
                     řízení.


Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 23. března 2004. # Athanassios Theodorakis proti Radě Evropské unie. # Veřejná služba - Přijetí - Oznámení o uvolnění - Zamítnutí kandidatury. # Věc T-310/02.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. prosince 2011. # Evropská komise proti Španělskému království. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Projekty rozšíření nebo úpravy silnice M-501 ve Španělsku - ZPS ES 0000056 ‚Encinares del río Alberche y río Cofio' - Navržená SCI ES 3110005 ‚Cuenca del río Guadarrama' a navržená SCI ES 3110007 ‚Cuencas de los ríos Alberche y Cofio'. # Věc C-560/08.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. prosince 2011 – Komise v. Španělsko
      (Věc C‑560/08)
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 85/337/EHS – Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí – Směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť – Projekty rozšíření nebo úpravy silnice M-501 ve Španělsku – ZPS ES 0000056 ‚Encinares del río Alberche y río Cofio‘ – Navržená LVS ES 3110005 ‚Cuenca del río Guadarrama‘ a navržená LVS ES 3110007 ‚Cuencas de los ríos Alberche y Cofio‘ “
      1.                     Žaloba pro nesplnění povinnosti – Postup před zahájením soudního řízení – Rozhodnutí Komise nepředložit věc Soudnímu dvoru
            – Vzdání se diskreční pravomoci předložit věc k Soudnímu dvoru – Absence (Čl. 258 SFEU) (viz bod 72)
      2.                     Životní prostředí – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Směrnice 85/337 – Obsah posouzení – Zohlednění
            nepřímých a kumulativních účinků záměru na životní prostředí – Absence – Nesplnění povinnosti (Směrnice Rady 85/337 ve znění
            směrnice.2003/35, čl. 2 odst. 1, čl. 3, čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1, a přílohy II, III a IV) (viz body 98, 100, 133)
      3.                     Životní prostředí – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Směrnice 85/337 – Rozsah posuzování – Změna nebo
            rozšíření záměrů – Zahrnutí (Směrnice Rady 85/337, ve znění směrnice.2003/35, čl. 4 odst. 2, a příloha II, bod 13) (viz body
            103, 105-106, 137)
      4.                     Životní prostředí – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Směrnice 85/337 – Povinnost zpřístupnit veřejnosti
            žádost o povolení záměru a shromážděné informace – Neexistence předběžného posouzení vlivů záměrů na životní prostředí – Nesplnění
            povinnosti (Směrnice Rady 85/337, ve znění směrnice.2003/35, čl. 6 odst. 2 a čl. 8) (viz body 108–109, výrok 1)
      5.                     Životní prostředí – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Směrnice 85/337 – Povinnost uvědomit veřejnost
            o rozhodnutí, kterým se uděluje či neuděluje povolení realizovat záměr – Zveřejnění prohlášení o dopadu na životní prostředí
            – Nedostatečnost – Nesplnění povinnosti (Směrnice Rady 85/337, ve znění směrnice.2003/35, čl. 9) (viz bod 112, výrok 1)
      6.                     Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Povolení
            plánu či projektu v chráněné lokalitě – Podmínky – Předběžná kontrola – Posouzení vlivů projektu na lokalitu – Odpovídající
            posouzení – Posouzení vedoucí k závěru o neexistenci nepříznivých účinků na celistvost lokality – Absence – Nesplnění povinnosti
            (Směrnice Rady 92/43, čl. 6 odst. 3) (viz body 131-132, 139, výrok 1)
      7.                     Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Povolení
            plánu či projektu v chráněné lokalitě z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu – Podmínka – Předběžné vymezení dopadu
            uvedeného plánu či projektu na lokalitu – Absence – Nesplnění povinnosti (Směrnice Rady 92/43, čl. 6 odst. 3 a čl. 4) (viz
            body 138-139, výrok 1)
      8.                     Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Povolení
            plánu či projektu v chráněné lokalitě bez přijetí nezbytných opatření, aby bylo zabráněno úmyslnému vyrušování chráněných
            živočišných druhů žijících v lokalitách významných pro Společenství – Nesplnění povinnosti (Směrnice Rady 92/43, čl. 6 odst.
            3 a čl. 4, čl. 7 a čl. 12 odst. 1 písm. b) a d)) (viz body 140-142, 144, výrok 1)
      Předmět

               Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 2 odst. 1, článku 3, čl. 4 odst. 1 nebo 2, článku 5, čl. 6 odst. 2 a článků 8 a
                  9 směrnice Rady 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175,
                  s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) a čl. 6 odst. 3 a 4, ve spojení s článkem 7 a čl. 12 odst. 1 písm. b) a d) směrnice Rady 92/43/EHS
                  ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206,
                  s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102), tak jak je vyložena v rozsudcích Soudního dvora ze dne 13. ledna 2005 ve věci C 117/03 a ze
                  dne 14. září 2006 ve věci C 244/05 – Projekty rozšíření nebo úpravy silnice M 501 – ZEP ES 0000056 „Encinares del río Alberche
                  y río Cofio“ – Navržená LVS ES 311005 „Cuenca del río Guadarrama“ a navržená LVS ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche
                  y Cofio“

            Výrok

                  1)

                  	Španělské království tím, že nesplnilo požadavky stanovené:

            –        v čl. 2 odst. 1, článku 3, čl. 4 odst. 1 nebo 2, v závislosti na jednotlivých případech, a článku 5 směrnice Rady 85/337/EHS
         ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice
         Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, co se týče samostatných projektů rozšíření nebo úpravy úseků
         1, 2 a 4 silnice M-501;

      –        v čl. 6 odst. 2 a článku 8 směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, co se týče samostatných projektů rozšíření nebo úpravy
         úseků 2 a 4 uvedené silnice;

      –        v článku 9 směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, co se týče samostatných projektů rozšíření nebo úpravy úseků 1, 2 a
         4 téže silnice;

      –        v čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů
         a planě rostoucích rostlin, ve spojení s jejím článkem 7, co se týče samostatných projektů rozšíření nebo úpravy úseků 1,
         2 a 4 silnice M-501, pokud jde o zvláště chráněnou oblast ES0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“, a

      –        v čl. 12 odst. 1 písm. b) a d) téže směrnice, co se týče samostatných projektů rozšíření nebo úpravy úseku 1 silnice M-501,
         pokud jde o navrženou lokalitu významnou pro Společenství ES3110005 „Cuenca del río Guadarrama“, a úseků 2 a 4 téže silnice,
         pokud jde o navrženou lokalitu významnou pro Společenství ES3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“,

                  	nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z výše uvedených ustanovení.

                  2)

                  	Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  	Polská republika ponese vlastní náklady řízení.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 23. listopadu 1976. # Slavica Kermaschek proti Bundesanstalt für Arbeit. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Sozialgericht Gelsenkirchen - Německo. # Věc 40-76.


title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. prosince 2007. # Komise Evropských společenství proti Řecké republice. # Nesplnění povinnosti státem - Veřejné zakázky - Porušení čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 93/36/EHS - Obecné zásady Smlouvy - Zásada rovného zacházení a povinnost zajistit transparentnost - Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje přímé zadání veřejné zakázky na dodávky určitých lékařských materiálů. # Věc C-481/06.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Komise v. Řecko
      (Věc C‑481/06)
      „Nesplnění povinnosti státem – Veřejné zakázky – Porušení čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 93/36/EHS – Obecné zásady Smlouvy – Zásada rovného zacházení a povinnost zajistit transparentnost – Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje přímé zadání veřejné zakázky na dodávky určitých lékařských materiálů“
      Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Stav v okamžiku uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (Článek 226 ES) (viz bod 15)
      Předmět

         Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při
                  zadávání veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s.1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110), jakož i povinnosti zajistit účinnou
                  a korektní hospodářskou soutěž – Vnitrostátní právní předpisy, které zařazují veškerý materiál pro lékařské použití do kategorií
                  a zavádí určenou maximální cenu pro každou kategorii – Ustanovení stanovící legislativní rámec, který umožňuje přímé zadání
                  veřejné zakázky na dodávky pro celé skupiny výrobků této povahy, u nichž není možno provést srovnání

            Výrok

                  Řecká republika tím, že ponechala v platnosti čl. 7 odst. 2 zákona 2955/2001 o „Dodávkách pro nemocnice a pro další zdravotnické
                     jednotky regionálních zdravotních režimů a sociálního zabezpečení a další ustanovení“, a tím, že toto ustanovení provedla
                     společnými ministerskými rozhodnutími (DI6a/ik 38611 a DI6a/ik 38609 ze dne 12. dubna 2005), nesplnila povinnosti, které pro
                     ni vyplývají na základě čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných
                     zakázek na dodávky, ve znění směrnice Komise 2001/78/ES ze dne 13. září 2003, jakož i obecných zásad Smlouvy, zejména rovnosti
                     zacházení a povinnosti zajistit transparentnost.

                  Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. prosince 1995. # Komise Evropských společenství proti Francouzské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Kontrolní opatření. # Věc C-52/95.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 2. května 1996. # Brennet AG proti Vittoriu Palettovi. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesarbeitsgericht - Německo. # Sociální zabezpečení. # Věc C-206/94.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. ledna 2002. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas proti Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunale di Vicenza - Itálie. # Věc C-218/00.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. března 2011. # Evropská komise proti Nizozemskému království. # Nesplnění povinnosti státem - Daň z přidané hodnoty - Šestá směrnice o DPH - Směrnice 2006/112/ES - Uplatnění snížené sazby - Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu - Dodání, dovoz a pořízení koní. # Věc C-41/09.

text:
      Věc C-41/09
      Evropská komise
      v.
      Nizozemské království
      „Nesplnění povinnosti státem – Daň z přidané hodnoty – Šestá směrnice o DPH – Směrnice 2006/112/ES – Uplatnění snížené sazby – Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu – Dodání, dovoz a pořízení koní“
      Shrnutí rozsudku
      Daňové předpisy – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Možnost členských
            států uplatnit sníženou sazbu na některá dodání zboží a poskytnutí služeb
      (Směrnice Rady 77/388, ve znění směrnice 2006/18, článek. 12 příloha H, a směrnice Rady 2006/112, články 96, 97, 98 a čl.
            99 odst. 1 příloha III)
      Členský stát tím, že uplatní sníženou sazbu daně z přidané hodnoty na veškerá dodání, dovoz a pořízení koní uvnitř Společenství,
         neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 12 ve spojení s přílohou H šesté směrnice 77/388 o harmonizaci právních
         předpisů členských států týkajících se daní z obratu, ve znění směrnice 2006/18, jakož i z článků 96, 97, 98 a čl. 99 odst.
         1 směrnice 2006/112 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s přílohou III této směrnice.

      Bod 1 přílohy III totiž umožňuje uplatnění snížené sazby daně z přidané hodnoty pouze v případě živých zvířat obvykle určených
         k použití při přípravě potravin a účelem tohoto ustanovení je usnadnit konečnému spotřebiteli koupi těchto potravin.

      Avšak s ohledem na zvláštní situaci koní, kteří nejsou obvykle určeni k použití při přípravě potravin, avšak mohou být v některých
         případech dodáni ke spotřebě, v Unii, je třeba mít za to, že ve světle cíle zákonodárce Unie, kterým je zlevnění základního
         zboží pro konečného spotřebitele, musí být bod 1 přílohy III směrnice 2006/112 vykládán v tom smyslu, že předmětem snížené
         sazby daně z přidané hodnoty může být pouze dodání koně za účelem jeho porážky k použití při přípravě potravin.

      (viz body 54, 57, 68 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      3. března 2011(*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Daň z přidané hodnoty – Šestá směrnice o DPH – Směrnice 2006/112/ES – Uplatnění snížené sazby – Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu – Dodání, dovoz a pořízení koní“
      Ve věci C‑41/09,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 29. ledna 2009,
      Evropská komise, zastoupená D. Triantafyllouem a W. Roelsem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Nizozemskému království, zastoupenému C. Wissels a M. Noort, jakož i M. de Gravem a J. Langerem, jako zmocněnci,

      žalovanému,
      podporovanému
      Spolkovou republikou Německo, zastoupenou M. Lummou a C. Blaschkem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      Francouzskou republikou, zastoupenou B. Beaupère-Manokha, jako zmocněnkyní,

      vedlejšími účastnicemi řízení,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, předseda senátu, J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, M. Safjan (zpravodaj) a M. Berger, soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. září 2010,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 5. října 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Nizozemské království tím, že uplatnilo sníženou
         sazbu daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) na dodání, dovoz a pořízení některých živých zvířat uvnitř Společenství, která
         nejsou obvykle určena k použití při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu, a to zejména koní, nesplnilo povinnosti,
         které pro něj vyplývají z článku 12 ve spojení s přílohou H šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci
         právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
         (Úř. věst. L 145, s.1), ve znění směrnice Rady 2006/18/ES ze dne 14. února 2006 (Úř. věst. L 51, s. 12, dále jen „šestá směrnice“),
         jakož i z článků 96, 97, 98 a čl. 99 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně
         z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s.1) ve spojení s přílohou III této směrnice (dále jen „příloha III“).

       Právní rámec
       Právní úprava Unie
      2        Směrnice 2006/112 ke dni 1. ledna 2007 zrušila a nahradila stávající právní předpisy Evropské unie týkající se DPH, zejména
         pak šestou směrnici.

      3        První a třetí bod odůvodnění směrnice 2006/112 uvádí, že přepracování šesté směrnice bylo nezbytné k uspořádání všech použitelných
         ustanovení jasným a racionálním způsobem do nové struktury a znění, aniž byly v zásadě provedeny věcné změny ve stávajících
         právních předpisech.

      4        Články 96, 97, 98 a čl. 99 odst. 1 směrnice 2006/112 tak odpovídají jednotlivým ustanovením článku 12 šesté směrnice a její
         přílohy H.

      5        Článek 96 směrnice 2006/112 stanoví:

      „Členské státy uplatňují základní sazbu DPH, kterou stanoví každý členský stát jako procentní podíl ze základu daně a která
         je stejná pro dodání zboží i pro poskytnutí služby.“

      6        Článek 97 této směrnice stanoví:

      „1.      Od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2010 nesmí být základní sazba nižší než 15 %.
      2.      Rada rozhodne v souladu s článkem 93 Smlouvy o [ES] o výši základní sazby, která bude uplatňována po 31. prosinci 2010.“
      7        Článek 98 téže směrnice zní následovně:

      „1.      Členské státy mohou uplatňovat jednu či dvě snížené sazby.
      2.      Snížené sazby se uplatňují pouze u dodání zboží a poskytnutí služeb těch kategorií, které jsou uvedeny v příloze III.
      [...]
      3.      Členské státy mohou při uplatňování snížených sazeb podle odstavce 1 na kategorie týkající se zboží použít k přesnému vymezení
         rozsahu dané kategorie kombinovanou nomenklaturu.“

      8        Článek 99 odst. 1 dané směrnice 2006/112 uvádí:

      „Snížené sazby se stanoví jako procentní podíl ze základu daně a nesmějí být nižší než 5 %.“
      9        Příloha III, nadepsaná „Seznam dodání zboží a poskytnutí služeb, která mohou být předmětem snížené sazby uvedené v článku
         98“, ve svém bodě 1 uvádí:

      „Potraviny (včetně nápojů, avšak s výjimkou alkoholických nápojů) pro lidskou a zvířecí spotřebu; živá zvířata, semena, rostliny
         a přísady obvykle určené k použití při přípravě potravin; výrobky obvykle určené k použití jako doplněk nebo náhražka potravin“.

      10      Toto ustanovení odpovídá bodu 1 přílohy H šesté směrnice.

      11      Bod 11 přílohy III, který odpovídá bodu 10 přílohy H šesté směrnice, zní následovně:

      „dodání zboží a poskytnutí služeb obvykle určených k použití v zemědělské výrobě, vyjma investiční majetek, jako jsou stroje
         a budovy“.

       Vnitrostátní právní úprava
      12      Článek 9 zákona o dani z obratu (Wet op de omzetbelasting) ze dne 28. června 1968 (Staatsblad 1968, č. 329, dále jen „zákon o dani z obratu“), stanoví:

      „1.      Daň činí 19 %.
      2.      Odchylně od odstavce 1 činí daň:
      a)      6 % pro dodání zboží a poskytnutí služeb uvedených v tabulce I připojené k tomuto zákonu;
      [...]“
      13      Body a.1 a a.4 uvedené tabulky I znějí takto:

      „a.
      1.      potraviny, zejména:
      a)      potraviny a nápoje obvykle určené pro lidskou spotřebu;
      b)      výrobky zjevně určené k použití při přípravě potravin a nápojů uvedených v písm. a), které jsou v nich zcela nebo částečně
         obsaženy;

      c)      výrobky určené k použití jako doplněk nebo náhražka potravin a nápojů uvedených v písm. a), přičemž za potraviny se nepovažují
         alkoholické nápoje;

      [...]
      4.
      a)      skot, ovce, kozy, prasata a koně;
      b)      jiná zvířata, než ta uvedená v písm. a), která jsou zjevně určena k výrobě nebo produkci potravin uvedených v bodě 1 výše,
         a zvířata zjevně určená pro chov těchto zvířat;

      c)      droby zvířat uvedených v písm. a) a b);
      d)      výrobky zjevně určené k reprodukci zvířat uvedených v písm. a) a b).“
       Postup před zahájením soudního řízení a řízení před Soudním dvorem
      14      Jelikož měla Komise za to, že Nizozemské království tím, že uplatnilo sníženou sazbu DPH na dodání, dovoz a pořízení některých
         živých zvířat uvnitř Společenství, která nejsou obvykle určena k použití při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu,
         a to zejména koní, nedodrželo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 12 šesté směrnice ve spojení s její přílohou H,
         rozhodla se zahájit řízení podle článku 226 ES. Dopisem ze dne 10. dubna 2006 vyzvala Komise tento členský stát, aby v tomto
         ohledu předložil svá vyjádření.

      15      Nizozemské království ve své odpovědi ze dne 27. června 2006 připustilo, že snížená sazba DPH na dodání některých živých zvířat,
         jak je stanovena vnitrostátní právní úpravou, je uplatňována ve větším rozsahu, než povoluje šestá směrnice. Nizozemské království
         uvedlo, že nizozemskému parlamentu bude předložen návrh zákona v zájmu dodržení této směrnici a že legislativní změna vstoupí
         pravděpodobně v platnost dne 1. ledna 2007.

      16      Avšak vzhledem k tomu, že Nizozemské království tento návrh zákona nepřijalo, zaslala mu Komise dne 23. října 2007 odůvodněné
         stanovisko, kterým jej vyzvala k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby tomuto stanovisku vyhovělo ve lhůtě dvou měsíců od
         jeho oznámení.

      17      Dne 26. listopadu 2007 Nizozemské království odpovědělo na dané odůvodněné stanovisko a uvedlo, že oznámený návrh zákona je
         projednáván stálým výborem pro finance horní komory parlamentu. Dne 31. března 2008 však tento členský stát Komisi informoval,
         že v současnosti nepovažuje za vhodné přijmout uvedený návrh zákona.

      18      Za těchto podmínek Komise podala projednávanou žalobu.

      19      Usneseními předsedy Soudního dvora ze dne 18. září a 20. listopadu 2009 byl Spolkové republice Německo a Francouzské republice
         povolen vstup do řízení jako vedlejším účastnicím na podporu návrhových žádání Nizozemského království.

       K žalobě
       Argumentace účastníků řízení
      20      Komise uvádí, že články 96, 97, 98 a čl. 99 odst. 1 směrnice 2006/112 ve spojení s přílohou III jsou použitelné na dodání
         a obdobně na dovoz a pořízení uvnitř Společenství.

      21      Podle znění bodu 1 přílohy III mohou být živá zvířata, jakož i semena, rostliny a jiné přísady předmětem snížené sazby DPH
         pouze tehdy, pokud jsou obvykle určeny k použití při přípravě potravin, což podle Komise není případ koní.

      22      Z judikatury Soudního dvora kromě toho vyplývá, že uvedený bod 1 musí být vykládán restriktivně, stejně jako jakékoli jiné
         ustanovení zavádějící sníženou sazbu DPH.

      23      Zákon o dani z obratu, který stanoví sníženou sazbu DPH pro dodání některých živých zvířat, zejména koní, i v případě, kdy
         tato zvířata nejsou určena k výrobě nebo produkci potravin, není proto v souladu s ustanoveními směrnice 2006/112.

      24      Komise ve své replice dodává, že francouzské, italské a anglické znění bodu 1 přílohy III potvrzuje, že předmětem snížené
         sazby DPH mohou být pouze výrobky, jež se nějakým způsobem použijí při přípravě potravin pro lidskou a zvířecí spotřebu.

      25      Komise mimoto zdůrazňuje, že zvířata nejsou potravinami. Použitím výrazu „živá zvířata“ v bodě 1 přílohy III měl podle ní
         zákonodárce Unie v úmyslu zohlednit celou produkci potravin. Bez tohoto upřesnění by totiž dodání živých zvířat podléhalo
         základní sazbě DPH, takže konečné zpracované výrobky náležející do kategorie potravin by byly dražší.

      26      Podle Komise nelze kromě toho uvedený bod 1 vykládat v tom smyslu, že veškerá dodání koní podléhají základní sazbě DPH. Toto
         ustanovení stanoví uplatnění snížené sazby DPH s ohledem na předmětného koně a předmětnou činnost. V tomto ohledu takové skutečnosti
         jako cena a plemeno zvířete představují podle názoru Komise údaje umožňující zjistit zamýšlené použití tohoto zvířete.

      27      Komise konečně uvádí, že všichni koně nejsou užíváni k zemědělským účelům.

      28      Nizozemské království nejprve tvrdí, že se Komise během postupu před zahájením soudního řízení a ve své žalobě zaměřila ze
         všech druhů uvedených v bodě a. 4 písm. a) tabulky I zákona o dani z obratu pouze na koně. Žaloba musí být tedy odmítnuta
         jako nepřípustná v rozsahu, v němž se týká uplatnění snížené sazby DPH na některá živá zvířata kromě koní.

      29      Nizozemské království dále uvádí, že nizozemská verze ani žádná jiná jazyková verze bodu 1 přílohy III nepotvrzuje, že výraz
         „obvykle určené k použití při přípravě potravin“ se vztahuje na živá zvířata, semena a rostliny. Z německé verze téhož ustanovení
         naopak vyplývá, že se tento výraz vztahuje pouze na přísady. Tento výklad je podle Nizozemského království jediný možný vzhledem
         k tomu, že například semena nejsou obvykle určena k použití při přípravě potravin. Na koně jakožto živá zvířata, ať již jsou
         obvykle určeni k použití při přípravě potravin, či nikoli, se tedy vztahuje uvedený bod 1.

      30      Nizozemské království podpůrně uvádí, že Komise neuvedla žádnou skutečnost, z níž by vyplývalo, že koně nejsou obvykle určeni
         k použití při přípravě potravin. Komise se přitom nemůže opírat o žádnou domněnku, pokud navrhuje Soudnímu dvoru, aby určil,
         že došlo k nesplnění povinnosti členským státem.

      31      Dále Nizozemské království tvrdí, že koně jsou obvykle určeni k použití při přípravě potravin. Z použití příslovce „zejména“
         v bodě 1 přílohy III v tomto ohledu vyplývá, že je třeba zkoumat nikoli každé jednotlivé zvíře, ale zda je k použití při přípravě
         potravin určena příslušná kategorie zvířat. Jakýkoli kůň může být přitom převezen na jatka jako jatečné zvíře, i když určení
         určitého konkrétního koně může být dočasně změněno, například jeho použitím jako koně dostihového. Nizozemské království v tomto
         smyslu poukazuje na usnesení ze dne 1. června 2006, V.O.F. Dressuurstal Jespers (C‑233/05), jakož i na článek 20 nařízení
         Komise (ES) č. 504/2008 ze dne 6. června 2008, kterým se provádějí směrnice Rady 90/426/EHS a 90/427/EHS, pokud jde o metody
         identifikace koňovitých (Úř. věst. L 149, s. 3), z něhož vyplývá, že koňovitý se v zásadě považuje za určeného na porážku
         k lidské spotřebě.

      32      Nizozemské království mimoto tvrdí, že přístup Komise je neproveditelný v tom, že u každého dodaného koně vyžaduje ověřit
         jeho určení, a to tím spíše, že úmysl kupujícího se může lišit od úmyslu prodávajícího.

      33      Nizozemské království v poslední řadě tvrdí, že koně jsou takovým zbožím, které je obvykle určené k použití v zemědělské výrobě.
         Na každé dodání koně se tedy podle jeho názoru může vztahovat snížená sazba DPH podle bodu 11 přílohy III.

      34      Nizozemské království ve své duplice dodává, že výsledku požadovaného Komisí, tedy uplatnění snížené sazby DPH na veškeré
         suroviny a meziprodukty, je dosaženo i tehdy, vychází-li se z toho, že se bod 1 přílohy III vztahuje na všechna živá zvířata.
         Kromě toho skutečnost, že cena konečného výrobku se prostřednictvím vyrovnávacího účinku zvýší, není potvrzena.

      35      Konečně, výklad navržený Komisí je podle názoru Nizozemského království v rozporu se zásadou právní jistoty. Osoba povinná
         k dani by totiž musela pokaždé přezkoumat, zda dodání koně musí podléhat základní nebo snížené sazbě DPH, zatímco o určení
         zvířete by mohlo být rozhodnuto až následně.

      36      Spolková republika Německo uvádí, že i když žádná z jazykových verzí citovaných Komisí neumožňuje jasně určit působnost bodu
         1 přílohy III, z německé verze tohoto ustanovení vyplývá, že výraz „obvykle určené k použití při přípravě potravin“ se týká
         pouze přísad. Kromě toho určit sazbu DPH na základě použití koně kupujícím by podle ní představovalo porušení zásady neutrality
         této daně.

      37      Francouzská republika má za to, že uvedený bod 1 umožňuje uplatnění snížené sazby DPH na veškerá dodání živých zvířat, a to
         nezávisle na jejich určení. Živá zvířata, stejně jako rostliny a semena, se totiž liší od přísad obvykle určených k použití
         při přípravě potravin. Koně patří v každém případě mezi živá zvířata obvykle určená ke spotřebě.

       Závěry Soudního dvora
      38      Úvodem je třeba podotknout, že Komise na jednání uvedla, že ze všech živých zvířat uvedených v bodě a. 4 písm. a) zákona o dani
         z obratu se její žaloba týká výlučně koní, jelikož skot, ovce, kozy a prasata jsou většinou chovány pro lidskou a zvířecí
         spotřebu.

      39      Projednávanou žalobu je proto třeba chápat v tom smyslu, že Komise Nizozemskému království vytýká, že uplatňuje sníženou sazbu
         DPH pouze na dodání, dovoz a pořízení koní uvnitř Společenství.

      40      Účastníci řízení jsou ve sporu především ohledně výkladu bodu 1 přílohy III, přitom každý z nich uplatňuje na podporu své
         argumentace rozdílné jazykové verze tohoto ustanovení.

      41      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že uvedený bod 1 nemá stejný význam v různých úředních jazycích Unie.

      42      Na jedné straně, z verze bodu 1 přílohy III v německém jazyce [„Nahrungs- und Futtermittel (einschließlich Getränke alkoholische
         Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung von Nahrungs- und Futtermitteln
         verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs- und Futtermittel verwendete Erzeugnisse“]
         a v nizozemském jazyce [„Levensmiddelen (met inbegrip van dranken, maar met uitsluiting van alcoholhoudende dranken) voor
         menselijke en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten en ingrediënten die gewoonlijk bestemd zijn voor gebruik
         bij de bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk bestemd zijn ter aanvulling of vervanging van levensmiddelen“],
         o které se opírá Nizozemské království, vyplývá, že výraz „obvykle určené k použití při přípravě potravin“ se týká pouze přísad,
         což znamená, že veškerá dodání živých zvířat, a to bez ohledu na jejich určení, mohou být předmětem snížené sazby DPH.

      43      Na druhé straně, verze téhož bodu v anglickém jazyce [„Foodstuffs (including beverages but excluding alcoholic beverages)
         for human and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use in the preparation
         of foodstuffs; products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs“], francouzském jazyce [„Les
         denrées alimentaires (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à la consommation
         humaine et animale, les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés à être utilisés
         dans la préparation des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer des denrées alimentaires“]
         a italském jazyce [„Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle bevande alcoliche) destinati al
         consumo umano e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati ad essere utilizzati nella preparazione
         di prodotti alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire prodotti alimentari“], na které odkazuje
         Komise, mohou být vykládány v různé míře v tom smyslu, že výraz „obvykle určené k použití při přípravě potravin“ se netýká
         pouze přísad, ale také živých zvířat, semen a rostlin.

      44      Podle ustálené judikatury nemůže formulace použitá v jedné z jazykových verzí ustanovení práva Unie sloužit jako jediný základ
         pro výklad tohoto ustanovení ani jí nemůže být v tomto ohledu přiznána přednostní povaha vzhledem k jiným jazykovým verzím.
         Takový přístup by byl neslučitelný s požadavkem jednotného použití práva Unie. V případě rozdílů mezi různými jazykovými verzemi
         tak musí být dotčené ustanovení vykládáno podle celkové systematiky a účelu právní úpravy, jejíž část tvoří (viz rozsudky
         ze dne 27. března 1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, Recueil, s. I‑1345, body 18 a 19; ze dne 12. listopadu 1998, Institute
         of the Motor Industry, C‑149/97, Recueil, s. I‑7053, bod 16, jakož i ze dne 25. března 2010, Helmut Müller, C‑451/08, Sb.
         rozh. s. I‑2673, bod 38).

      45      Pokud jde o celkovou systematiku bodu 1 přílohy III, je třeba nejprve uvést, že původní znění, ze kterého se vycházelo při
         vypracování této přílohy III, se nachází v bodě 1 přílohy H šesté směrnice, tj. přílohy, která byla do této směrnice doplněna
         článkem 1 bodem 5 směrnice Rady 92/77/EHS ze dne 19. října 1992, kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty
         a mění směrnice 77/388/EHS (Úř. věst. L 316, s. 1).

      46      Tento bod 1 byl mírně pozměněn při nahrazení šesté směrnice směrnicí 2006/112. Jak Komise správně zdůraznila na jednání, za
         výrazem „[p]otraviny [...] pro lidskou a zvířecí spotřebu“ následuje zejména v dánské, francouzské, italské, nizozemské a anglické
         verzi bodu 1 přílohy H šesté směrnice středník. Pokud jde tedy o tyto verze, nahradila tento středník v dánské, francouzské,
         italské a nizozemské verzi uvedeného bodu 1 obyčejná čárka.

      47      Nicméně podle třetího bodu odůvodnění směrnice 2006/112 je cílem přepracování struktury a znění šesté směrnice zajistit, že
         ustanovení budou uspořádána jasným a racionálním způsobem, aniž toto přepracování v zásadě přinese věcné změny ve stávajících
         právních předpisech, i když několik málo věcných změn by mělo být provedeno v rozsahu, v němž jsou nevyhnutelně spojeny s takovým
         přepracováním.

      48      Při neexistenci podstatné změny v bodě 1 přílohy III je třeba celkovou systematiku tohoto ustanovení zkoumat s ohledem na
         znění bodu 1 přílohy H šesté směrnice, která vyjadřuje úmysly zákonodárce Unie, když vypracoval seznam zboží a služeb, které
         mohou být předmětem snížené sazby DPH.

      49      V tomto ohledu použití středníku po výrazu „[p]otraviny [...] pro lidskou a zvířecí spotřebu“ ze sémantického hlediska jasně
         znamená, že bod 1 přílohy H šesté směrnice se skládá ze tří odlišných částí věty. Na základě toho je třeba dospět k závěru,
         že vzhledem k tomu, že se úmysly uvedeného zákonodárce nezměnily, bod 1 přílohy H se skládá ze tří stejných částí věty.

      50      Jak uvedl generální advokát v bodě 54 svého stanoviska, každá z těchto tří částí věty se týká potravin určených pro lidskou
         a zvířecí spotřebu. První část uvádí potraviny jako takové. Třetí část věty se týká výrobků určených k použití jako doplněk
         nebo náhražka potravin. Druhá část věty se týká živých zvířat, semen, rostlin a přísad, které nejsou samy o sobě potravinami.
         Tuto druhou část věty, která je ohraničená dvěma dalšími částmi, je třeba logicky chápat tak, že se týká těchto prvků pouze
         v rozsahu, v němž jsou obvykle určeny k použití při přípravě potravin. Tento závěr je podpořen skutečností, že některá semena
         a rostliny mohou být obvykle určeny k použití při přípravě potravin, ačkoli Nizozemské království tvrdí opak. Použití výrazu
         „živá zvířata“ v tomto seznamu znamená, že snížená sazba DPH se uplatní na dodání uskutečněná před porážkou zvířat.

      51      Celková systematika bodu 1 přílohy III vede proto k přijetí výkladu, podle kterého mohou být dodání živých zvířat předmětem
         snížené sazby DPH pouze tehdy, když jsou tato zvířata obvykle určena k použití při přípravě potravin.

      52      K účelu bodu 1 přílohy III je třeba uvést, že Komise v odpovědi na písemnou otázku položenou Soudním dvorem uvedla, aniž jí
         ostatní účastníci sporu v tomto bodě oponovali, že záměrem zákonodárce Unie při vypracování přílohy H šesté směrnice bylo,
         aby základní zboží, jakož i zboží a služby odpovídající sociálním nebo kulturním cílům, do té míry, do jaké nepředstavují
         riziko nebo do jaké představují jen velmi malé riziko narušení hospodářské soutěže, mohly být předmětem snížené sazby DPH.

      53      Potraviny, uvedené na začátku přílohy III dokonce před „rozvodem vody“ a „farmaceutickými výrobky“, patří mezi základní zboží.
         Zákonodárce Unie tím, že umožnil uplatnit na potraviny sníženou sazbu DPH namísto sazby základní, usiloval o zlevnění těchto
         potravin, a tedy jejich lepší dostupnost pro konečného spotřebitele, který v konečném důsledku nese DPH (viz zejména rozsudky
         ze dne 3. října 2006, Banca popolare di Cremona, C‑475/03, Sb. rozh. s. I‑9373, bod 22, jakož i ze dne 11. října 2007, KÖGÁZ
         a další, C‑283/06 a C‑312/06, Sb. rozh. s. I‑8463, bod 30). Za účelem plného dosažení tohoto cíle uvedený zákonodárce logicky
         rozšířil uplatnění této snížené sazby DPH na prvky, které jsou obvykle určeny k použití při přípravě těchto potravin, přestože
         samy potravinami nejsou.

      54      Z výše uvedeného na jedné straně vyplývá, že bod 1 přílohy III umožňuje uplatnění snížené sazby DPH pouze v případě živých
         zvířat obvykle určených k použití při přípravě potravin, a na druhé straně, že účelem tohoto ustanovení je usnadnit konečnému
         spotřebiteli koupi těchto potravin.

      55      Použitím příslovce „obvykle“ ve druhé části věty uvedeného bodu 1 měl zákonodárce Unie na mysli zvířata, která jsou obvykle
         a obecně určena ke vstupu do potravinového nebo krmivového řetězce. Tak je tomu zejména v případě skotu, ovcí, koz a prasat
         uvedených v bodě a. 4 písm. a) zákona o dani z obratu. Veškerá dodání zvířat náležejících k těmto druhům mohou být tedy předmětem
         snížené sazby DPH, aniž je třeba zkoumat konkrétní situaci toho či onoho zvířete.

      56      Naproti tomu je obecně známo, že koně se v Unii nachází v jiné situaci, než je situace druhů uvedených v předchozím bodě.
         Jak uvedl generální advokát v bodě 65 svého stanoviska, koně nejsou obvykle a obecně určeni k použití při přípravě potravin,
         i když někteří z nich skutečně slouží pro lidskou a zvířecí spotřebu.

      57      S ohledem na tuto zvláštní situaci koní, kteří nejsou obvykle určeni k použití při přípravě potravin, nicméně mohou být v některých
         případech dodáni ke spotřebě, je třeba mít za to, že ve světle cíle zákonodárce Unie, kterým je zlevnění základního zboží
         pro konečného spotřebitele, musí být bod 1 přílohy III vykládán v tom smyslu, že předmětem snížené sazby DPH může být pouze
         dodání koně za účelem jeho porážky k použití při přípravě potravin.

      58      Je třeba dodat, že podle ustálené judikatury musí být ustanovení, která mají povahu výjimky z určité zásady, vykládána restriktivně
         (viz zejména rozsudky ze dne 12. prosince 1995, Oude Luttikhuis a další, C‑399/93, Recueil, s. I‑4515, bod 23, jakož i ze
         dne 17. června 2010, Komise v. Francie, C‑492/08, Sb. rozh. s. I‑5469, bod 35). Umožnit uplatnění snížené sazby DPH v případě
         každého dodání koně by přitom znamenalo přijmout široký výklad bodu 1 přílohy III.

      59      Uvedený bod 1 tedy členskému státu neumožňuje uplatnit sníženou sazbu DPH na veškerá dodání živých koní, a to bez ohledu na
         jejich určení.

      60      Žádný z dalších argumentů Nizozemského království a oněch dvou členských států, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci
         řízení na podporu jeho návrhových žádání, nemůže tento závěr zpochybnit.

      61      Zaprvé ohledně nařízení č. 504/2008, které se týká metod identifikace koňovitých, je pravda, že podle čl. 20 odst. 1 tohoto
         nařízení se koňovitý „považuje za určeného na porážku k lidské spotřebě, pokud není neodvolatelně prohlášen za koňovitého
         [stvrzen opak]“ v identifikačním dokladu koně. Odstavec 2 téhož článku upřesňuje, že před jakoukoli stanovenou léčbou zjistí
         odpovědný veterinární lékař status daného koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě, „což je standardní případ“,
         nebo neurčeného na porážku k lidské spotřebě.

      62      Je však třeba uvést, že předmět nařízení č. 504/2008 se podstatně liší od předmětu bodu 1 přílohy III. Toto nařízení totiž
         zohledňuje skutečnost, že kůň může být konzumován v rámci lidské spotřeby, a v důsledku toho stanoví režim, který má zajistit,
         aby kůň vstupující do lidského potravinového řetězce byl vhodný ke spotřebě. V tomto rámci, za účelem co nejlepší kontroly
         podávání veterinárních léčivých přípravků, toto nařízení uvádí, že koňovitý je v zásadě určen na porážku k lidské spotřebě.

      63      Nařízení č. 504/2008 však neumožňuje určit, kteří koně budou mít nakonec takové určení. Kromě toho článek 20 tohoto nařízení
         rovněž uvádí, že je možné, aby kůň nebyl určen k lidské spotřebě.

      64      Za těchto podmínek z článku 20 nařízení č. 504/2008 nelze dovodit, že podle zákonodárce Unie je kůň obvykle určen k použití
         při přípravě potravin.

      65      Zadruhé co se týče argumentu, podle kterého veškerá dodání koní musí podléhat snížené sazbě DPH na základě bodu 11 přílohy
         III, je třeba zdůraznit, že v členských státech nejsou koně obvykle a obecně používáni v zemědělské výrobě. Z toho vyplývá,
         že je třeba uvažovat obdobným způsobem jako v rámci bodu 1 téže přílohy, tedy že pouze dodání koní za účelem jejich použití
         v zemědělské výrobě mohou být předmětem snížené sazby DPH. Stejně jako tento bod 1 ani uvedený bod 11 tedy neumožňuje uplatnit
         sníženou sazbu DPH na veškerá dodání koní.

      66      Zatřetí co se týče argumentu vycházejícího ze zásady neutrality DPH, která je překážkou určení použitelné sazby této daně
         na základě určení koní, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury zásada daňové neutrality, která je vlastní společnému
         systému DPH, brání tomu, aby bylo s podobným zbožím nebo podobnými službami, které si tedy navzájem konkurují, zacházeno z pohledu
         DPH rozdílně, takže takové zboží nebo poskytování služeb musí podléhat jednotné sazbě (viz zejména rozsudky ze dne 11. října
         2001, Adam, C‑267/99, Recueil, s. I‑7467, bod 36, a ze dne 6. května 2010, Komise v. Francie, C‑94/09, Sb. rozh. s. I‑4261,
         bod 40). Nicméně s ohledem na své použití se kůň určený na porážku nepodobá závodnímu koni ani rekreačnímu koni, pokud je
         toto zvíře prodáno jako takové. Tedy, jak uvedl generální advokát v bodě 78 svého stanoviska, tyto kategorie koní si navzájem
         nekonkurují, takže mohou podléhat rozdílným sazbám DPH.

      67      Za těchto podmínek musí být žaloba podaná Komisí považována za opodstatněnou.

      68      V důsledku toho je třeba konstatovat, že Nizozemské království tím, že uplatnilo sníženou sazbu DPH na veškerá dodání, dovoz
         a pořízení koní uvnitř Společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 12 ve spojení s přílohou H šesté
         směrnice, jakož i z článků 96, 97, 98 a čl. 99 odst. 1 směrnice 2006/112/ES ve spojení s přílohou III.

       K nákladům řízení
      69      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Nizozemské
         království nemělo ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.

      70      Podle odst. 4 prvního pododstavce téhož článku ponesou Spolková republika Německo a Francouzská republika, které vstoupily
         do řízení jako vedlejší účastnice, vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Nizozemské království tím, že uplatnilo sníženou sazbu daně z přidané hodnoty na veškerá dodání, dovoz a pořízení koní uvnitř
            Společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 12 ve spojení s přílohou H šesté směrnice Rady 77/388/EHS
            ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně
            z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2006/18/ES ze dne 14. února 2006, jakož i z článků 96, 97,
            98 a čl. 99 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení
            s přílohou III této směrnice.
      2)      Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
      3)      Spolková republika Německo a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení.
      Podpisy.
      *      Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 15. září 2016.#Herbert Smith Freehills LLP v. Evropská komise.#Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkající se jednání uskutečněných před přijetím směrnice o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků – Odepření přístupu – Výjimka na ochranu právního poradenství – Právo na obhajobu – Převažující veřejný zájem.#Věc T-755/14.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. ledna 2007.#Kaj Lyyski proti Umeå universitet.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Överklagandenämnden för högskolan - Švédsko.#Volný pohyb pracovníků - Článek 39 ES - Překážky - Odborné vzdělávání - Učitelé - Odmítnutí připustit ke vzdělávání uchazeče zaměstnaného ve školském zařízení jiného členského státu.#Věc C-40/05.

text:
      Věc C-40/05
      Kaj Lyyski
      v.
      Umeå universitet
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Överklagandenämnden för högskolan)
      „Volný pohyb pracovníků – Článek 39 ES – Překážky – Odborné vzdělávání – Učitelé – Odmítnutí připustit ke vzdělávání uchazeče zaměstnaného ve školském zařízení jiného členského státu“
      Shrnutí rozsudku
      Volný pohyb osob – Pracovníci – Přístup k odbornému vzdělávání
      (Článek 39 ES)
      Právo Společenství nebrání tomu, aby vnitrostátní právní úprava organizující dočasně vzdělávání určené k uspokojení poptávky
         po kvalifikovaných učitelích v určitém členském státě v krátké době vyžadovala, aby uchazeči o toto vzdělávání byli zaměstnáni
         ve školském zařízení uvedeného státu, nicméně s výhradou, že způsob, jakým je tato právní úprava použita, nepovede ze zásady
         k vyloučení každé přihlášky učitele, který není v takovém zařízení zaměstnán, vyloučení, k němuž by došlo bez předchozího
         a individuálního posouzení této přihlášky zejména s přihlédnutím ke schopnostem dotyčného a možnosti kontrolovat praktickou
         část vzdělávání absolvovaného posledně uvedeným, nebo jej této části případně zprostit.

      (viz bod 49 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      11. ledna 2007(*)

      „Volný pohyb pracovníků – Článek 39 ES – Překážky – Odborné vzdělávání – Učitelé – Odmítnutí připustit ke vzdělávání uchazeče zaměstnaného ve školském zařízení jiného členského státu“
      Ve věci C‑40/05,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Överklagandenämnden
         för högskolan (Švédsko) ze dne 1. února 2005, došlým Soudnímu dvoru dne 3. února 2005, v řízení

      Kaj Lyyski
      proti
      Umeå universitet,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet a J. Malenovský (zpravodaj), soudci,
      generální advokátka: C. Stix-Hackl,
      vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 27. dubna 2006,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za švédskou vládu K. Wistrand, jako zmocněnkyní,
      –        za polskou vládu T. Nowakowskim, jako zmocněncem,
      –        za Komisi Evropských společenství L. Ström van Lier a G. Rozetem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 14. září 2006,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 12 ES a 39 ES.

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi K. Lyyskim, švédským státním příslušníkem zaměstnaným jako učitel ve školském
         zařízení ve Finsku, a Umeå universitet (Švédsko) ohledně zamítnutí přihlášky, kterou předložil za účelem účasti na vzdělávání
         na této vysoké škole.

       Právní rámec
       Právo Společenství
      3        Článek 3 odst. 1 ES stanoví:

      „Činnosti Společenství pro účely vymezené v článku 2 zahrnují za podmínek a v harmonogramu stanoveném touto smlouvou:
      [...]
      q)      přínos ke kvalitě vzdělání a výchovy a k rozkvětu kultur členských států;
      [...]“
      4        Článek 12 první pododstavec ES stanoví:

      „V rámci použití této smlouvy, aniž jsou dotčena její zvláštní ustanovení, je zakázána jakákoli diskriminace na základě státní
         příslušnosti.“

      5        Podle čl. 39 odst. 1 a 2 ES:

      „1.      Je zajištěn volný pohyb pracovníků ve Společenství.
      2.      Volný pohyb pracovníků zahrnuje odstranění jakékoli diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní příslušnosti,
         pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky.“

      6        Článek 149 odst. 1 a 2 ES zní následovně:

      „Společenství přispívá k rozvoji kvalitního vzdělávání podporou spolupráce mezi členskými státy, a je-li to nezbytné, podporováním
         a doplňováním činnosti členských států při plném respektování jejich odpovědnosti za obsah výuky a za organizaci vzdělávacích
         systémů a za jejich kulturní a jazykovou rozmanitost.

      Činnost Společenství je zaměřena na:
      [...]
      –        podporu mobility studentů a učitelů […];
      [...]“
      7        Konečně podle čl. 150 odst. 1 a 2 ES:

      „Společenství provádí politiku odborného vzdělávání, jež podporuje a doplňuje činnost členských států při plném respektování
         jejich odpovědnosti za obsah a organizaci odborného vzdělávání.

      Činnost Společenství je zaměřena na:
      [...]
      –        usnadňování přístupu k odbornému vzdělávání, podporu mobility vyučujících a osob vyučovaných v rámci odborné výuky, obzvláště
         mladých lidí;

      […]“
       Vnitrostátní právo
       Právní předpisy týkající se podmínek, které je třeba splnit k získání zaměstnání učitele na dobu neurčitou ve Švédsku
      8        Kapitola 2 čl. 4 první pododstavec body 1 a 2 a druhý pododstavec zákona 1985:1100 o školním vzdělávání [skollagen (1985:1100),
         dále jen „zákon o školním vzdělávání“] stanoví, že do zaměstnání na dobu neurčitou jako učitel v rámci školní nebo předškolní
         výuky nebo jako vychovatel ve střediscích volného času ve veřejném školském systému může být přijata:

      „1.      každá osoba, která je držitelem švédského diplomu osvědčujícího vzdělání učitele nebo pedagogické vzdělání pro výchovu dětí
         a mládeže podle právních předpisů přijatých vládou podle kapitoly 1 článku 11 zákona 1992:1434 o vyšším vzdělávání [högskolelagen
         (1992:1434)] nebo rovnocenné vzdělání podle dřívějšího režimu, jehož hlavní předměty odpovídají hlavním vyučovacím předmětům
         stanoveným pro pracovní místo, které má být zastáváno;

      2.      každá osoba, které bylo uděleno osvědčení o kvalifikaci Högskoleverket [úřad pro vyšší vzdělávání] podle článků 4a a 4b.
      Osoba, která není kvalifikovaná, může být nicméně přijata do zaměstnání na dobu neurčitou, pokud počet kvalifikovaných uchazečů
         je nedostatečný, pokud to odůvodňují zvláštní důvody, pokud má rovnocennou odbornou kvalifikaci v oblasti výuky související
         s pracovním místem, které má zastávat, a pokud o ní lze předpokládat, že je způsobilá vyučovat. […]“

      9        Kapitola 2 článek 4a zákona o školním vzdělávání stanoví:

      „Každé osobě, která získala pedagogické vzdělání v zahraničí, je uděleno osvědčení o kvalifikaci, pokud toto vzdělání samo
         o sobě nebo ve spojení s odbornou zkušeností je rovnocenné pedagogickému vzdělání uvedenému v čl. 4 prvním pododstavci bodě
         1. […]“

       Právní předpisy týkající se vzdělávacího programu, který je předmětem věci v původním řízení
      10      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle návrhu zákona o rozpočtu na rok 2002 se již několik let uskutečňuje zvláštní
         projekt vzdělávání učitelů („särskild lärarutbildning“, dále jen „program SÄL“ nebo „vzdělávání SÄL“) za účelem vyškolení
         většího počtu učitelů s přihlédnutím jednak k velkému nárůstu žáků, a jednak k četným odchodům učitelů do důchodu.

      11      Nařízení 2001:740 o zvláštním vzdělávání učitelů [förordning om särskilda lärarutbildningar (2001:740), dále jen „nařízení
         SÄL“] obsahuje ustanovení týkající se vzdělávání SÄL. Dává šesti vysokým školám a střediskům vyššího vzdělávání za úkol vzdělávat
         učitele, kteří nemají kvalifikaci požadovanou k tomu, aby byli přijati do zaměstnání na dobu neurčitou švédským školským zařízením,
         nebo kteří si přejí získat doplňkovou kvalifikaci. Předpokládá se, že díky této iniciativě bude vyškoleno a získá kvalifikaci
         přibližně 4 000 učitelů. Nařízení SÄL vstoupilo v platnost dne 1. listopadu 2001 a je použitelné až do 31. prosince 2006.

      12      Článek 1 nařízení SÄL, s názvem „Působnost“, stanoví:

      „Toto nařízení obsahuje ustanovení týkající se vyššího vzdělávání organizovaného zvláštními prostředky a směřující k umožnění
         studentům složit učitelskou zkoušku.“

      13      Článek 2 nařízení SÄL, s názvem „Místo vzdělávání“, stanoví:

      „Vzdělávání se uskutečňuje na státních vysokých školách a zařízeních vyššího vzdělávání určených vládou. Výraz ,zařízení vyššího
         vzdělávání‘ dále označuje zároveň vysoké školy a zařízení vyššího vzdělávání.“

      14      Článek 3 nařízení SÄL, s názvem „Cíl vzdělávání“, stanoví:

      „Vzdělávání se uskutečňuje proto, aby rychle reagovalo na potřebu kvalifikovaných učitelů a aby pokrylo předměty nebo specializace
         vybrané zařízeními vyššího vzdělávání po dohodě s dotčenými obcemi.“

      15      Pokud jde o podmínky přijetí, článek 6 nařízení SÄL zní takto:

      „Každá osoba, která nesplňuje podmínky k přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou v souladu s kapitolou 2 čl. 4 prvním pododstavcem
         body 1 a 2 [zákona o školním vzdělávání], může být připuštěna ke vzdělávání, pokud:

      1.      s přihlédnutím k vyššímu vzdělání, které absolvovala dříve, nebo ke své odborné zkušenosti má schopnosti složit učitelskou
         zkoušku z předmětů nebo specializací, na které je zaměřeno vzdělávání, a

      2.      je zaměstnána jako učitel zástupcem školského zařízení, kde se bude moci konat praktická část vzdělávání.
      Každý uchazeč, který splňuje podmínky pro přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou uvedené v kapitole 2 čl. 4 prvním pododstavci
         bodech 1 a 2 [zákona o školním vzdělávání], může být rovněž připuštěn ke vzdělávání, pokud mu toto vzdělávání umožní, aby
         se kvalifikoval pro výuku jednoho nebo několika předmětů nebo doplňkových specializací.“

      16      Článek 7 nařízení SÄL stanoví:

      „Aniž je dotčeno ustanovení článku 6, musí každý uchazeč již mít vyšší vzdělání dostatečné na to, aby mu vzdělávání podle
         tohoto nařízení umožnilo získat diplom učitele v souladu s čl. 6 prvním pododstavcem, nebo se kvalifikovat pro výuku jiného
         předmětu v souladu s čl. 6 druhým pododstavcem. Rovnocenné znalosti nabyté ve Švédsku nebo v zahraničí jsou považovány za
         vyšší vzdělání.“

      17      Článek 10 nařízení SÄL stanoví, že se vzdělávání SÄL musí uskutečňovat nejméně na poloviční úvazek a musí být ukončeno nejpozději
         dne 31. prosince 2006. Celková doba vzdělávání studenta nemůže přesáhnout hodnotu 60 bodů. Uvedené vzdělávání musí být naplánováno
         s přihlédnutím k předchozímu vzdělání a odborné zkušenosti každého studenta.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      18      Kaj Lyyski, švédský státní příslušník, předložil svou přihlášku ke vzdělávání v rámci programu SÄL na Umeå universitet od
         podzimního semestru roku 2004.

      19      Ve své přihlášce uvedl, že v průběhu tohoto vzdělávání bude zastávat pracovní místo učitele na gymnáziu v Åbo (Finsko), jehož
         výukovým jazykem je švédština.

      20      Umeå universitet jeho přihlášku zamítla. Podle vlastního výkladu nařízení SÄL a výkladu švédského ministerstva školství usoudila,
         že K. Lyyski neprokázal kvalifikaci požadovanou pro účast na vzdělávání poskytovaném v rámci programu SÄL, jelikož není zaměstnán
         ve švédském školském zařízení, a v důsledku toho by musel vykonat praktickou část tohoto vzdělávání ve Finsku.

      21      Kaj Lyyski podal k předkládajícímu soudu žalobu proti rozhodnutí o zamítnutí jeho přihlášky přijatému Umeå universitet. Tvrdil,
         že musí být uznáno, že vyhovuje podmínkám pro přijetí k uvedenému vzdělávání a že jakožto švédský státní příslušník s bydlištěm
         ve Finsku a zaměstnaný na gymnáziu, jehož výukovým jazykem je švédština, v tomto členském státě má odbornou zkušenost dostačující
         pro zahájení kariéry učitele.

      22      Umeå universitet uplatnila zejména to, že podmínka zaměstnání ve školském zařízení ve Švédsku k přístupu ke vzdělávání SÄL
         je odůvodněna objektivními důvody, přiměřenými cíli tohoto vzdělávání.

      23      S odkazem na článek 12 ES a čl. 149 odst. 1 ES, jakož i na rozsudky Soudního dvora ze dne 7. února 1979, Knoors (115/78, Recueil,
         s. 399); ze dne 13. února 1985, Gravier (293/83, Recueil, s. 593); ze dne 2. února 1988, Blaizot (24/86, Recueil, s. 379),
         a ze dne 11. července 2002, D’Hoop (C‑224/98, Recueil, s. I‑6191), má předkládající soud za to, že situace v projednávaném případě spadá do působnosti práva Společenství,
         a klade si tudíž otázku slučitelnosti podmínky zaměstnání ve švédské škole pro přijetí ke vzdělávání SÄL s právem Společenství.

      24      Za těchto podmínek se Överklagandenämnden för högskolan rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné
         otázky:

      „1)      Brání právo Společenství, konkrétně článek 12 ES, tomu, aby při posuzování kvalifikace uchazeče o vzdělávání pro učitele určeného
         k uspokojení poptávky po kvalifikovaných učitelích ve Švédsku v krátké době bylo požadováno, aby dotyčný(á) byl(a) zaměstnán(a)
         ve švédském školském zařízení? Může být takový požadavek považován za odůvodněný a přiměřený?

      2)      Má pro odpověď na první otázku význam to, zda uchazeč o vzdělávání zaměstnaný ve školském zařízení jiného členského státu
         nežli Švédského království je státním příslušníkem [posledně uvedeného státu], nebo jiného členského státu?

      3)      Má pro odpověď na první otázku význam to, že se jedná o program vzdělávání učitelů, jehož trvání je časově omezené, spíše
         než o trvalejší vzdělávací program?“

       K předběžným otázkám
      25      Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda právo Společenství brání tomu, aby vnitrostátní
         právní úprava organizující dočasně vzdělávání určené k uspokojení poptávky po kvalifikovaných učitelích v krátké době v určitém členském
         státě byla použita tak, že nárok na toto vzdělávání je vyhrazen uchazečům zaměstnaným ve školském zařízením uvedeného členského
         státu, a zda má pro toto posouzení význam, že takové vzdělávání má trvalejší charakter, či nikoliv a že uchazeči jsou příslušníky
         tohoto členského státu, či nikoliv.

      26      Za účelem odpovědi na tyto otázky je třeba nejprve ověřit, zda taková situace, o jakou se jedná ve věci v původním řízení,
         spadá do působnosti práva Společenství.

      27      V projednávaném případě je cílem vzdělávání, o nějž se uchází žalobce v původním řízení v rámci programu SÄL, zejména poskytnout
         vzdělání učitelům, kteří nemají požadovanou kvalifikaci na to, aby byli přijati do zaměstnání na dobu neurčitou švédským školským
         zařízením podle běžného postupu upraveného zákonem o školním vzdělávání. Toto vzdělávání, které bylo zavedeno na dobu určitou
         prostřednictvím zvláštního financování stanoveného ve státním rozpočtu, má tak za cíl poskytnout zvláštní kvalifikaci za účelem
         výkonu povolání učitele na dobu neurčitou. Je tudíž třeba připustit, že cílem nařízení SÄL je odborné vzdělávání. Toto vzdělávání
         je krom toho poskytováno pouze některými vysokými školami a některými zařízeními vyššího vzdělávání.

      28      Jak přitom Soudní dvůr již rozhodl v bodě 25 výše uvedeného rozsudku Gravier, podmínky přístupu k odbornému vzdělávání patří
         do působnosti Smlouvy o ES (viz rovněž rozsudky ze dne 1. července 2004, Komise v. Belgie, C‑65/03, Sb. rozh. s. I‑6427, bod 25, a ze dne 7. července 2005, Komise v. Rakousko, C‑147/03, Sb. rozh. s. I‑5969, bod 32).

      29      Z judikatury rovněž vyplývá, že jak vyšší, tak vysokoškolské vzdělávání jsou odborným vzděláváním (viz výše uvedený rozsudek
         Blaizot, body 15 až 20; rozsudek ze dne 27. září 1988, Komise v. Belgie, 42/87, Recueil, s. 5445, body 7 a 8, jakož i výše
         uvedený rozsudek Komise v. Rakousko, bod 33). Otázka, zda vzdělávání je trvalé, či nikoliv, nemá na toto posouzení vliv.

      30      Za těchto podmínek takové rozhodnutí přijaté v oblasti odborného vzdělávání, jaké bylo přijato proti žalobci ve věci v původním
         řízení, může spadat do věcné působnosti práva Společenství.

      31      Pokud se jedná o volný pohyb pracovníků ve smyslu čl. 39 odst. 1 ES, Soudní dvůr rozhodl, že každý státní příslušník Společenství,
         nezávisle na svém místě bydliště a své státní příslušnosti, který využil tohoto práva volného pohybu a vykonával profesní
         činnost v jiném členském státě, spadá do působnosti uvedeného článku (viz zejména rozsudek ze dne 26. ledna 1999, Terhoeve, C‑18/95, Recueil, s. I‑345, bod 27).

      32      Jelikož tak je tomu v případě žalobce v původním řízení, který vykonává profesní činnost v jiném členském státě nežli státě,
         jehož je státním příslušníkem, jeho situace spadá do působnosti práva Společenství. Je tedy třeba ověřit, zda pravidla tohoto
         práva brání takové vnitrostátní právní úpravě, jakou je nařízení SÄL.

      33      Nejprve je namístě podotknout, že článek 12 ES, kterého se výslovně dovolává předkládající soud a který zakotvuje obecnou
         zásadu zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti, se samostatně uplatňuje pouze v situacích upravených právem Společenství,
         pro něž Smlouva nestanoví zvláštní pravidlo o zákazu diskriminace (viz rozsudky ze dne 26. listopadu 2002, Oteiza Olazabal, C‑100/01, Recueil, s. I‑10981, bod 25; ze dne 11. prosince 2003, AMOK, C‑289/02, Recueil, s. I‑15059, bod 25, a ze dne 29. dubna 2004, Weigel, C‑387/01, Recueil, s. I‑4981, bod 57).

      34      Pokud jde přitom o volný pohyb pracovníků, tato zásada byla provedena a konkretizována čl. 39 odst. 2 ES. Není tudíž namístě
         se vyjadřovat k článku 12 ES (výše uvedený rozsudek Weigel, body 58 a 59).

      35      Dále je třeba uvést, že Soudní dvůr již mnohokrát rozhodl, že ustanovení Smlouvy týkající se volného pohybu osob mají za cíl
         usnadnit příslušníkům Společenství výkon jejich profesních činností všeho druhu na celém území Společenství a zabraňují opatřením,
         která by mohla tyto příslušníky znevýhodnit, pokud si přejí vykonávat hospodářskou činnost na území jiného členského státu
         (rozsudky ze dne 7. července 1988, Wolf a další, 154/87 a 155/87, Recueil, s. 3897, bod 13; ze dne 15. prosince 1995, Bosman, C‑415/93, Recueil, s. I‑4921, bod 94; výše uvedený rozsudek Terhoeve, bod 37; rozsudek ze dne 27. ledna 2000, Graf, C‑190/98, Recueil, s. I‑493, bod 21, a ze dne 17. března 2005, Kranemann, C‑109/04, Sb. rozh. s. I‑2421, bod 25).

      36      Není zpochybňováno, že přijímání učitelů do zaměstnání na dobu určitou je přístupné všem příslušníkům členských států, kteří
         vykazují nezbytné kvalifikace pro výuku. V tomto ohledu švédská vláda uplatňuje, aniž by jí bylo v tomto bodu odporováno,
         že vzdělávání SÄL má za úkol zaměřit se právě na státní příslušníky jiných členských států přijaté jako učitelé ve Švédsku
         prostřednictvím smluv na dobu určitou, kteří spíše než švédští státní příslušníci nemají všechny kvalifikace požadované pro
         přístup ke stálým zaměstnáním učitelů na základě běžného postupu.

      37      Nicméně, použije-li se taková vnitrostátní právní úprava, jako je nařízení SÄL, tak, že se od uchazečů o vzdělávání vyžaduje,
         aby byli zaměstnáni ve školském zařízení dotčeného členského státu, z toho plynoucí vyloučení přihlášek učitelů, kteří jsou
         zaměstnáni ve školském zařízení jiného členského státu, je takové povahy, že může znevýhodnit státní příslušníky pracující
         v jiných členských státech, a zejména ty, kteří stejně jako žalobce v původním řízení vykonali své právo volného pohybu. Použití
         takové právní úpravy se tudíž jeví jako způsobilé bránit volnému pohybu pracovníků, což je v zásadě zakázáno článkem 39 ES.

      38      Konečně, ačkoliv požadavek, podle něhož uchazeči o vzdělávání SÄL musí být zaměstnáni ve švédském školském zařízení, představuje
         překážku volného pohybu pracovníků, může se nicméně vymknout zákazu stanovenému v článku 39 ES, jestliže sleduje legitimní
         cíl slučitelný se Smlouvou a je odůvodněn naléhavými důvody obecného zájmu. V takovém případě je však ještě třeba, aby použití
         takového opatření bylo způsobilé zaručit uskutečnění dotčeného cíle a nepřekračovalo meze toho, co je k dosažení tohoto cíle
         nezbytné (viz zejména rozsudek ze dne 31. března 1993, Kraus, C‑19/92, Recueil, s. I‑1663, bod 32; výše uvedený rozsudek Bosman, bod 104; rozsudek ze dne 30. září 2003, Köbler, C‑224/01, Recueil,
         s. I‑10239, bod 77, a výše uvedený rozsudek Kranemann, bod 33).

      39      Z článků 149 ES a 150 ES vyplývá, že jak organizace vzdělávacího systému, tak organizace odborného vzdělávání spadá do odpovědnosti
         členských států. Tato odpovědnost zahrnuje zejména zachování nebo zlepšení vzdělávacího systému, které musejí tudíž představovat
         legitimní cíle s ohledem na tato ustanovení Smlouvy. Není zpochybňováno, že nařízení SÄL bylo přijato právě za tímto účelem.

      40      Pokud jde o posouzení naléhavých důvodů obecného zájmu, je nesporné, že nařízení SÄL bylo přijato v kontextu nedostatku kvalifikovaných
         učitelů ve Švédsku přijímaných na dobu neurčitou na základě běžného postupu upraveného zákonem o školním vzdělávání. Ze spisu
         vyplývá, že tento nedostatek je v tomto členském státě důsledkem nejprve velkého počtu odchodů těchto učitelů do důchodu,
         dále nedostatečného počtu absolventů splňujících podmínky pro přístup k zaměstnání na základě tohoto běžného postupu, a konečně
         zvýšení počtu žáků. Jelikož není rovněž zpochybňováno, že přijímání diplomovaných učitelů na dobu neurčitou, ačkoliv je přístupné
         všem státním příslušníkům členských států, kteří mají požadované diplomy, neumožnilo uspokojit potřeby tohoto členského státu
         co do počtu učitelů, nelze pochybovat o tom, že vnitrostátním orgánům příslušelo využít služeb učitelů přijatých na dobu určitou.

      41      Vyvstává tedy otázka, zda použití nařízení SÄL odpovídá požadavku přiměřenosti ve vztahu ke sledovanému cíli.

      42      Jednak je třeba uvést, že vzdělávání SÄL poskytuje pouze šest vysokých škol a zařízení vyššího vzdělávání prostřednictvím
         zvláštního financování stanoveného ve státním rozpočtu s cílem vyškolit 4 000 učitelů. Z písemností ve spisu nevyplývá, že
         tato činnost vzdělávání by za těchto podmínek měla jiný než dočasný charakter.

      43      Krom toho je od uchazečů o zvláštní vzdělávání vyžadováno, aby byli zaměstnáni ve švédském školském zařízení. Jeví se, že
         tento požadavek, který může bránit přístupu k uvedenému vzdělávání učitelů vykonávajících jejich činnost v jiném členském
         státě, je spojen s provedením praktické části zvláštního vzdělávání. Tato část je v zásadě zajišťována na místě, kde učitel
         vykonává svou činnost. Provádění kontroly a hodnocení této praktické části by zjevně bylo těžší v případě, kdy by byla zajišťována
         v prostředí, které je cizí švédskému školskému systému.

      44      Za účelem posouzení, zda použití dotčeného opatření překračuje meze toho, co je nezbytné, je tak třeba přezkoumat požadavky
         týkající se praktické části dotčeného vzdělávání. Přitom se ve světle informací poskytnutých švédskou vládou na jednání jeví,
         že některá zařízení vyššího vzdělávání nebo vysoké školy by mohly dotyčné osoby uvedené praktické části zprostit. Krom toho
         tato vláda nevyloučila, že tato část může být uskutečněna v jiném školském zařízením než v tom, kde je dotčená osoba zaměstnána
         jako učitel. Za těchto podmínek neumožňují Soudnímu dvoru informace, které má k dispozici, s přesností určit, zda praktická
         část uvedeného vzdělávání tvoří zásadní a povinný prvek tohoto vzdělávání.

      45      Krom toho činnost učitele, kterou vykonává žalobce v původním řízení, a priori zaručuje, že posledně uvedený má způsobilost vyžadovanou pro účast na vzdělávání poskytovaném v rámci programu SÄL, a tedy
         k výuce ve Švédsku po ukončení tohoto vzdělávání. Ačkoliv není jisté, zda dotyčný uchazeč projevil úmysl skutečně nastoupit
         do zaměstnání na dobu neurčitou ve Švédsku po ukončení takového vzdělávání, tato okolnost nijak nezpochybňuje srovnatelnost
         jeho situace se situací učitelů zaměstnaných na dobu určitou ve švédských školách, na které není uvalena, jak vyplývá z údajů
         poskytnutých Soudnímu dvoru na jednání, žádná povinnost přijmout do zaměstnání učitele na dobu neurčitou ve Švédsku po ukončení
         uvedeného vzdělávání.

      46      V takové situaci by vyloučení, již ze zásady, přihlášky žalobce v původním řízení z pouhého důvodu, že pochází od osoby, která
         není zaměstnána ve švédském školském zařízení, mohlo být nakonec v rozporu se sledovanými cíli a bylo by nepřiměřené, zejména
         když by každá rovnocenná přihláška pocházející od učitelů zaměstnaných ve švédské škole mohla být přijata a překážky týkající
         se splnění praktické části vzdělávání by mohly být bez těžkostí odstraněny.

      47      Za těchto podmínek nelze vyloučit, že způsob, jakým je použito nařízení SÄL, překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení
         cíle směřujícího k zachování a zlepšení švédského vzdělávacího systému.

      48      S přihlédnutím k omezenosti informací, které má Soudní dvůr k dispozici, je třeba konstatovat, že přísluší vnitrostátnímu
         soudu, jemuž byla věc v původním řízení předložena a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které má být vydáno,
         aby ověřil, zda ve světle úvah rozvinutých v bodech 42 až 45 tohoto rozsudku je použití nařízení SÄL přiměřené sledovanému
         cíli.

      49      S přihlédnutím ke všem předcházejícím úvahám je na položené otázky třeba odpovědět tak, že právo Společenství nebrání tomu,
         aby vnitrostátní právní úprava organizující dočasně vzdělávání určené k uspokojení poptávky po kvalifikovaných učitelích v určitém
         členském státě v krátké době vyžadovala, aby uchazeči o toto vzdělávání byli zaměstnáni ve školském zařízení uvedeného státu,
         nicméně s výhradou, že způsob, jakým je tato právní úprava použita, nepovede ze zásady k vyloučení každé přihlášky učitele,
         který není v takovém zařízení zaměstnán, vyloučení, k němuž by došlo bez předchozího a individuálního posouzení této přihlášky
         zejména s přihlédnutím ke schopnostem dotyčného a možnosti kontrolovat praktickou část vzdělávání absolvovaného posledně uvedeným,
         nebo jej této části případně zprostit.

       K nákladům řízení
      50      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      Právo Společenství nebrání tomu, aby vnitrostátní právní úprava organizující dočasně vzdělávání určené k uspokojení poptávky
            po kvalifikovaných učitelích v určitém členském státě v krátké době vyžadovala, aby uchazeči o toto vzdělávání byli zaměstnáni
            ve školském zařízení uvedeného státu, nicméně s výhradou, že způsob, jakým je tato právní úprava použita, nepovede ze zásady
            k vyloučení každé přihlášky učitele, který není v takovém zařízení zaměstnán, vyloučení, k němuž by došlo bez předchozího
            a individuálního posouzení této přihlášky zejména s přihlédnutím ke schopnostem dotyčného a možnosti kontrolovat praktickou
            část vzdělávání absolvovaného posledně uvedeným, nebo jej této části případně zprostit.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: švédština.