title: Věc T-720/19: Žaloba podaná dne 18. října 2019 – Ashworth v. Parlament

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/64

      Žaloba podaná dne 18. října 2019 – Ashworth v. Parlament
      (Věc T-720/19)
      (2019/C 413/77)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Richard Ashworth (Lingfield, Spojené království) (zástupci: A. Schmitt a A. Waisse, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
      rozhodl, že

                  —

                  tato žaloba je přípustná;

                  —

                  v případě potřeby pro organizační procesní opatření nebo dokazování v této věci Evropskému parlamentu ukládá, aby předložil stanoviska vydaná právní službou Evropského parlamentu ze dne 16. července 2018, jakož i ze dne 3. prosince 2018, nehledě na přesné datum, ale v každém případě před přijetím rozhodnutí předsednictva Parlamentu ze dne 10. prosince 2018, kterým se mění prováděcí opatření statutu poslanců Evropského parlamentu (2018/C 466/02, Úřední věstník 28. prosince 2018, C 466/8);

                  —

                  napadené individuální rozhodnutí, doručené žalobci oddělením „Odměny a práva poslanců v oblasti sociálního zabezpečení“ generálního ředitelství financí Evropského parlamentu, týkající se práv žalobce na jeho doplňkový (dobrovolný) důchod za měsíc září 2019 se zrušuje na základě článku 263 SFEU v rozsahu, v němž toto rozhodnutí uložilo zvláštní poplatek ve výši 5 % nominální výše doplňkového (dobrovolného) důchodu žalobce, jak byl zaveden výše uvedeným rozhodnutím předsednictva ze dne 10. prosince 2018;

                  —

                  výše uvedené rozhodnutí přijaté předsednictvem Parlamentu ze dne 10. prosince 2018 se prohlašuje za nepoužitelné na základě článku 277 SFEU v rozsahu, v němž mění článek 76 prováděcích opatření statutu poslanců Evropského parlamentu a konkrétněji v rozsahu, v němž ukládá zvláštní poplatek ve výši 5 % nominální výše doplňkového (dobrovolného) důchodu, na nějž žalobci vznikl nárok od 1. ledna 2019;

                  —

                  Parlamentu ukládá náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatku příslušnosti předsednictva ratione materiae.

                              —

                              Zaprvé, rozhodnutí předsednictva ze dne 10. prosince 2018 (dále jen „rozhodnutí předsednictva“) bylo přijato v rozporu se statutem poslanců Evropského parlamentu přijatým rozhodnutím Evropského parlamentu ze dne 28. září 2005, 2005/684/ES, Euratom (Úř. věst. 2005, L 262, s. 1) (dále jen „statut“). Rozhodnutí předsednictva je v rozporu zejména s ustanoveními článku 27 statutu, jenž ukládá zachování „nabytých práv“ a „budoucích nároků“.

                              —

                              Zadruhé, rozhodnutí předsednictva vytváří daň tím, že ukládá zvláštní poplatek ve výši 5 % nominální výše důchodu, přičemž vytvoření daně nepatří do pravomoci předsednictva podle čl. 223 odst. 2 SFUE.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných náležitostí.

                              —

                              Zaprvé předsednictvu vytýká, že přijalo své rozhodnutí, aniž dodrželo pravidla uložená článkem 223 SFEU.

                              —

                              Zadruhé je rozhodnutí předsednictva nedostatečně odůvodněno a porušuje tak povinnost poskytnout odůvodnění podle čl. 296 druhého pododstavce SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení nabytých práv a budoucích nároků a zásady ochrany legitimního očekávání.

                              —

                              Zaprvé rozhodnutí předsednictva porušuje nabytá práva a budoucí nároky vyplývající jak z obecných zásad, tak ze statutu, jenž výslovně ukládá, aby tato zůstala zachována „v plném rozsahu“ (článek 27).

                              —

                              Zadruhé rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu ochrany legitimního očekávání.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality a zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.

                              —

                              Zaprvé jsou zásahy do práv žalobce nepřiměřené ve vztahu k cílům sledovaným rozhodnutím předsednictva.

                              —

                              Zadruhé musí být rozhodnutí předsednictva prohlášeno za neuplatnitelné z důvodu porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty a nestanovení přechodných ustanovení.

                              —

                              Zaprvé rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu právní jistoty tím, že nesprávně stanoví retroaktivní účinky.

                              —

                              Zadruhé rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu právní jistoty tím, že opomíná stanovit přechodná ustanovení.


title: Věc T-675/18: Usnesení Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Trifolio-M a další v. EFSA

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/66

      Usnesení Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Trifolio-M a další v. EFSA
      (Věc T-675/18) (1)

      (2019/C 413/78)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc T-287/19: Usnesení Tribunálu ze dne 24. září 2019 – BigBen Interactive v. EUIPO – natcon7 (nacon)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/66

      Usnesení Tribunálu ze dne 24. září 2019 – BigBen Interactive v. EUIPO – natcon7 (nacon)
      (Věc T-287/19) (1)

      (2019/C 413/79)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 220, 1.7.2019.


title: Věc T-494/19: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. září 2019 – CupoNation v. EUIPO (Cyber Monday)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/66

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. září 2019 – CupoNation v. EUIPO (Cyber Monday)
      (Věc T-494/19) (1)

      (2019/C 413/80)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Tribunálu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc T-791/19: Žaloba podaná dne 15. listopadu 2019 – Sped-Pro S.A. v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/61

      Žaloba podaná dne 15. listopadu 2019 – Sped-Pro S.A. v. Komise
      (Věc T-791/19)
      (2020/C 27/61)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sped-Pro S.A. (Varšava, Polsko) (zástupkyně: Małgorzata Kozak, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 6099 final ze dne 12. srpna 2019 (Věc AT.40459), kterým byla zamítnuta stížnosti žalobkyně podle čl. 7 odst. 2 nařízení č. 773/2004 (1), a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí
                  Podle žalobkyně Komise porušila čl. 7 odst. 1 a 2 nařízení č. 1/2003 (2) a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 773/2004, ve spojení s čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie, a to porušením zásady přiměřené lhůty, neboť své rozhodnutí vydala téměř dva roky po oznámení ze dne 13. září 2017, kterým byla žalobkyně informována o zamýšleném zamítnutí stížnosti, což mělo vliv na výsledek řízení. Komise se rovněž dopustila porušení práva žalobkyně na projednání její záležitosti a podrobně neodůvodnila zamítnutí stížnosti, což se odrazilo v obecnosti oznámení ze dne 13. září 2017, kterým byla informována o zamýšleném zamítnutí stížnosti, a v lakonickém odůvodnění napadeného rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení Smluv
                  Podle žalobkyně Komise porušila právo na účinnou soudní ochranu, konkrétně článek 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, když shledala, že předseda úřadu pro ochranu hospodářské soutěže a spotřebitele (Urząd Ochrony Konkurencji i Konsumentów, Polsko) „se jeví být zvlášť vhodným orgánem pro posouzení otázek nastolených […] ve stížnosti“ (bod 21 napadeného rozhodnutí), a pominula tak přinejmenším důvodné pochybnosti o zachování právního státu v Polsku, potažmo o nezávislosti soudů a předsedy úřadu pro ochranu hospodářské soutěže a spotřebitele. Komise zejména pominula otázku reorganizace soudního systému v Polsku a skutečnost, že věci z oblasti hospodářské soutěže a ochrany spotřebitele jsou projednávány před novým senátem Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy, Polsko) pro mimořádnou kontrolu a věci veřejného práva, pro který platí stejná pravidla jmenování jako pro kárný senát.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení Smluv
                  Podle žalobkyně se Komise dopustila porušení článku 102 SFEU, ve spojení s čl. 17 odst. 1 druhou větou SFEU, čl. 7 odst. 2 nařízení č. 773/2004 a čl. 7 odst. 1 a 2 nařízení č. 1/2003, v důsledku zjevného pochybení při posuzování zájmu Unie a při vymezení relevantního trhu. Komise shledala, že trh, na němž k tvrzenému protiprávnímu jednání došlo, je „zásadně omezen na vnitrostátní železniční trh, i když by se tvrzené protiprávní jednání mohlo týkat rovněž podniků registrovaných v zahraničí“. Komise rovněž nezajistila užitečný účinek článku 102 SFEU.

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES (Úř. věst. 2004, L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-801/19: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2019 – DTE Systems v. EUIPO - Speed-Buster (PedalBox +)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/63

      Žaloba podaná dne 20. listopadu 2019 – DTE Systems v. EUIPO - Speed-Buster (PedalBox +)
      (Věc T-801/19)
      (2020/C 27/62)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DTE Systems GmbH (Recklinghausen, Německo) (zástupce: U. Vietmeyer, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Speed-Buster GmbH & Co. KG (Sinzig, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie PedalBox + – Ochranná známka Evropské unie č. 16 637 266

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. září 2019 ve věci R 1934/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení žalovaného ze dne 1. srpna 2018, č. 16 223 C (neplatnost) a prvního odvolacího senátu žalovaného ze dne 5. září 2019 v řízení o odvolání č. R 1934/2018-1;

                  —

                  ponechal ochrannou známku Evropské unie č. 16 637 266 v plném rozsahu zapsánu v registru, tak jak do něj bylo zapsána žalovaným;

                  —

                  podpůrně, pro případ, že by Tribunál dospěl k závěru, že je nutno provést další skutková zjištění, uložil žalovanému, aby nově rozhodl o nutnosti ponechat pojem „PedalBox +“ nechráněným, aniž by přitom zohlednil označení výrobků firem SPEED-BUSTER GmbH & Co. KG., Mosaikweg 18, 53489 Sinzig, Německo nebo CPA Performance GmbH, Jurastraße 1, 73119 Zell unter Aichelberg, Německo.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-805/19: Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Ultrasun v. EUIPO (ultrasun)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/64

      Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Ultrasun v. EUIPO (ultrasun)
      (Věc T-805/19)
      (2020/C 27/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ultrasun AG (Curych, Švýcarsko) (zástupci: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie v barvě „ultrasun“ – Přihláška č. 17 898 795

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. září 2019, ve věci R 531/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které žalobkyně vynaložila v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-806/19: Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Govern d’Andorra v. EUIPO (Andorra)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/64

      Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Govern d’Andorra v. EUIPO
      (Andorra)
      (Věc T-806/19)
      (2020/C 27/64)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Govern d’Andorra (zástupce: P. González-Bueno Catalán de Ocón, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Andorra – Přihláška č. 16 797 912

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. srpna 2019 ve věci R 737/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.

                  —

                  Právní nejistota vyplývající z rozdílných rozhodnutí EUIPO o velmi podobných ochranných známkách a nezbytnost odůvodnit rozhodnutí.


title: Věc T-808/19: Žaloba podaná dne 25. listopadu 2019 – Silgan International a Silgan Closures v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/65

      Žaloba podaná dne 25. listopadu 2019 – Silgan International a Silgan Closures v. Komise
      (Věc T-808/19)
      (2020/C 27/65)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Silgan International Holdings BV (Amsterdam, Nizozemsko) a Silgan Closures GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: D. Seeliger, H. Wollmann, R. Grafunder, B. Meyring a E. Venot, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 8501 final ze dne 20. listopadu 2019 (AT.40522 – Metal Packaging [ex Pandora]) týkající se povinnosti poskytnout informace a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nerespektování práva na obhajobu
                  V rámci prvního žalobního důvodu se uvádí, že napadené rozhodnutí nerespektuje podstatná práva obhajoby, protože položené otázky vycházely zejména z podkladů a informací, které žalobkyně před tím jako korunní svědci poskytly německému Bundeskartellamt (Splkový úřad pro hospodářskou soutěž) v rámci řízení, které je před ním vedeno. Komise tyto podklady a informace získala v rámci nepřípustné výměny informací s Bundeskartellamt resp. v rámci na ní založené protiprávní dodatečné kontroly.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nepříslušnosti Komise z důvodu porušení zásady subsidiarity
                  V rámci druhého žalobního důvodu se uvádí, že Komise není příslušná vést řízení proti žalobkyním a vydat napadené rozhodnutí. Vzhledem k rozsáhlému vyšetřování vedenému Bundeskartellamt a vzhledem k vnitrostátním řízením, která se nachází ve stádiu těsně před vydáním rozhodnutí, totiž není zřejmé, proč by měl být Bundeskartellamt nezpůsobilý dokončit vyšetřovací řízení ve věci, resp. proč by Komise měla být lépe způsobilá provést napadené vyšetřovací opatření.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění
                  V rámci třetího žalobního důvodu se uvádí, že napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno, protože neobsahuje žádné vysvětlení, proč se Komise, s ohledem na zásadu subsidiarity, považuje za oprávněnou vést vyšetřování vůči žalobkyním.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva na řádnou správu zakotveného v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie
                  V rámci čtvrtého žalobního důvodu se uvádí, že Komise porušila zásadu řádné správy a článek 41 Listiny základních práv Evropské unie, protože napadené rozhodnutí je nepřiměřené, porušuje legitimní očekávání žalobkyň a je v rozporu s požadavkem nestrannosti a spravedlnosti.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze zneužití diskreční pravomoci
                  V rámci pátého žalobního důvodu se uvádí, že žádost o informace se opírá o zneužívající úvahy, protože Komise vyšetřovacím řízením a zejména napadeným rozhodnutím sleduje v součinnosti s Bundeskartellamt cíl, kterým je obejít ustanovení o sankcích za porušení článku 101 SFEU, která jsou stanovena v německém právu.


title: Věc T-809/19: Žaloba podaná dne 22. listopadu 2019 – Liga Nacional de Fútbol Profesional v. EUIPO (El Clasico)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/66

      Žaloba podaná dne 22. listopadu 2019 – Liga Nacional de Fútbol Profesional v. EUIPO (El Clasico)
      (Věc T-809/19)
      (2020/C 27/66)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Liga Nacional de Fútbol Profesional (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: C. Casas Feu, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie pro obrazovou ochrannou známku El Clasico – Přihláška č. 1 379 292

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. října 2019 ve věci R 1966/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  vynesl rozsudek, kterým připustí zápis mezinárodní (kombinované) ochranné známky č. 1 379 292 El Clásico v Evropské unii pro třídu 41 na jméno Ligy Nacional de Fútbol Profesional;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-814/19: Žaloba podaná dne 22. listopadu 2019 – Nutravita v. EUIPO - Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/67

      Žaloba podaná dne 22. listopadu 2019 – Nutravita v. EUIPO - Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.)
      (Věc T-814/19)
      (2020/C 27/67)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nutravita Ltd (Maidenhead, Spojené království) (zástupci: H. Dhondt a J. Cassiman, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pegaso Srl (Negrar, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: světlozeleno-černá obrazová ochranná známka Evropské unie nutravita Healthy Mind, Body & Soul. – přihláška č. 16 255 804

         Řízení před EUIPO: námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. září 2019 ve věci R 80/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení článku 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 10 odst. 3 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625,

                  —

                  porušení čl. 71 odst. 1 písm. b) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625,

                  —

                  porušení čl. 71 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, a

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001


title: Věc T-817/19: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2019 – Olimp Laboratories v. EUIPO - OmniVision (Hydrovision)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/68

      Žaloba podaná dne 27. listopadu 2019 – Olimp Laboratories v. EUIPO - OmniVision (Hydrovision)
      (Věc T-817/19)
      (2020/C 27/68)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Olimp Laboratories sp. z o.o. (Dębica, Polsko) (zástupce: M. Kondrat, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: OmniVision GmbH (Puchheim, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Hydrovision – Přihláška k zápisu č. 16 286 841

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. září 2019, ve věci R 2371/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil a vrátil věc zpět EUIPO k novému posouzení; nebo

                  —

                  napadené rozhodnutí změnil;

                  —

                  uložil náhradu nákladů řízení podle návrhových žádání žalobkyně.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení zásady ochrany legitimních očekávání a zásady právní jistoty.


title: Věc T-818/19: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2019 – Dvectis CZ v. EUIPO – Yado (Podložka pro sezení)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/69

      Žaloba podaná dne 27. listopadu 2019 – Dvectis CZ v. EUIPO – Yado (Podložka pro sezení)
      (Věc T-818/19)
      (2020/C 27/69)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dvectis CZ s.r.o. (Brno, Česká republika) (zástupkyně: J. Svojanovská, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Yado s.r.o. (Handlová, Slovensko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 3222 504-0001

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. září 2019 ve věci R 513/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby nahradil náklady vynaložené žalobkyní v tomto řízení.

            V případě, že Tribunál nevyhoví výše uvedeným návrhům, žalobkyně navrhuje, aby

                  —

                  bylo napadené rozhodnutí změněno v tom smyslu, že bude v plném rozsahu vyhověno odvolání žalobkyně ze dne 21. března 2018 a sporný průmyslový vzor zůstane nadále v platnosti;

                  —

                  bylo EUIPO uložena náhrada nákladů vynaložených žalobkyní v tomto řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  porušení podstatných formálních náležitostí.


title: Věc T-819/19: Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Man and Machine v. EUIPO - Bim Freelance (bim ready)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/70

      Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Man and Machine v. EUIPO - Bim Freelance (bim ready)
      (Věc T-819/19)
      (2020/C 27/70)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Man and Machine Ltd (Thame Oxfordshire, Spojené království) (zástupce: R. Peto, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bim Freelance Corp. (Miami, Florida, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky bim ready s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 359 265

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. září 2019, ve věci R 317/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-821/19: Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Herlyn a Beck v. EUIPO - Brillux (B.home)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/70

      Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Herlyn a Beck v. EUIPO - Brillux (B.home)
      (Věc T-821/19)
      (2020/C 27/71)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Sonja Herlyn (Grünwald, Německo), Christian Beck (Grünwald) (zástupce: H. Hofmann, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Brillux GmbH & Co. KG (Münster, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobci

         Sporná ochranná známka: Přihláška ochranné známky Evropské unie „B.home“ – Přihláška č. 16 961 336

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. září 2019, ve věci R 373/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil nebo pozměnil a potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) v řízení č. B2976549 ze dne 10. prosince 2018;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;

                  —

                  stanovil datum jednání.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T 822/19: Žaloba podaná dne 3. prosince 2019 – Asoliva a Anierac v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/71

      Žaloba podaná dne 3. prosince 2019 – Asoliva a Anierac v. Komise
      (Věc T 822/19)
      (2020/C 27/72)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (Asoliva) (Madrid, Španělsko) a Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (Anierac) (Madrid, Španělsko) (zástupce: V. Rodríguez Fuentes, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil čl. 1 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/1604 ze dne 27. září 2019, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2568/91 o charakteristikách olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a o příslušných metodách analýzy, zveřejněné v Úř. věst. 2019, L 250, s. 14.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňují žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení Smluv

                              —

                              Žalobci mají za to, že tím, že napadený akt vychází z nevyvratitelné domněnky o neslučitelnosti kvality olivového oleje, která vede k uložení sankcí, je tento akt v rozporu se zásadou presumpce neviny zakotvenou v článku 48 Listiny základních práv Evropské unie.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod založený na porušení zásady právní jistoty

                              —

                              Žalobci mají za to, že nevyvratitelná domněnka o neslučitelnosti založená napadeným aktem ohrožuje právní jistotu, jelikož je založená na metodě, která z důvodu nepřesnosti neumožňuje s dostatečnou jistotou předvídat dodržení vyžadovaného pravidla.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality z hlediska svobody podnikání.

                              —

                              Žalobci mají za to, že nevyvratitelná domněnka o neslučitelnosti založená napadeným aktem nepřiměřeně omezuje svobodu podnikání tím, že stanoví meze na základě nepřesné metody, z které však vyplývají absolutní důsledky, aniž jsou zohledněny jiné metody nebo důkazy.


title: Věc T-189/18: Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2019 – Lipitalia 2000 a Assograssi v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/72

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2019 – Lipitalia 2000 a Assograssi v. Komise
      (Věc T-189/18) (1)

      (2020/C 27/73)
      Jednací jazyk: italština
      Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 166, 14.5.2018.


title: Věc T-290/19: Usnesení Tribunálu ze dne 26. listopadu 2019 – Stada Arzneimittel v. EUIPO (Vyobrazení dvou vertikálně uspořádaných zakřivených červených proužků)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/72

      Usnesení Tribunálu ze dne 26. listopadu 2019 – Stada Arzneimittel v. EUIPO (Vyobrazení dvou vertikálně uspořádaných zakřivených červených proužků)
      (Věc T-290/19) (1)

      (2020/C 27/74)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc C-641/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 30. srpna 2019 – EU v. PE Digital GmbH

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 30. srpna 2019 – EU v. PE Digital GmbH
      (Věc C-641/19)
      (2020/C 27/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Hamburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: EU

         Žalovaná: PE Digital GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 14 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 (1) s přihlédnutím k bodu 50 odůvodnění směrnice 2011/83 vykládán v tom smyslu, že „částk[a] úměrn[á] rozsahu služeb poskytnutých do doby, kdy spotřebitel informoval obchodníka o uplatnění práva odstoupit od smlouvy, a to v porovnání s celkovým rozsahem smlouvy“, kterou má zaplatit spotřebitel v případě smlouvy, na jejímž základě nemá být poskytnuta jedna ucelená služba, nýbrž celková služba sestávající z několika dílčích plnění, musí být vypočtena čistě poměrným podílem podle uplynuté doby, pokud spotřebitel za celkovou službu sice platí podle uplynuté doby, dílčí plnění jsou však poskytována různě rychle?

                  2.

                  Musí být čl. 14 odst. 3 směrnice 2011/83 vykládán v tom smyslu, že „částk[a] úměrn[á] rozsahu služeb poskytnutých do doby, kdy spotřebitel informoval obchodníka o uplatnění práva odstoupit od smlouvy, a to v porovnání s celkovým rozsahem smlouvy“, kterou má zaplatit spotřebitel, musí být vypočtena čistě poměrným podílem podle uplynuté doby i v případě, je-li jedno (dílčí) plnění sice poskytováno průběžně, na začátku doby platnosti smlouvy má však pro spotřebitele vyšší nebo nižší hodnotu?

                  3.

                  Musí být čl. 2 bod 11 směrnice 2011/83 a čl. 2 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/770/EU ze dne 20. května 2019 (2) vykládány v tom smyslu, že „digitálním obsahem“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 směrnice 2011/83 a čl. 2 bodu 1 směrnice 2019/770 mohou být také takové soubory, které jsou poskytovány jako dílčí plnění v rámci celkové služby poskytované převážně jako „digitální služba“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice 2019/770 s tím důsledkem, že by obchodník mohl ohledně tohoto dílčího plnění uplatnit zánik práva odstoupit od smlouvy podle čl. 16 písm. m) směrnice 2011/83, spotřebitel by však v případě, že by se to obchodníkovi nepodařilo, mohl odstoupit od smlouvy jako celku a vzhledem k čl. 14 odst. 4 písm. b) bod ii) směrnice 2011/83 by za toto dílčí plnění nemusel platit náhradu?

                  4.

                  Musí být článek 14 odst. 3 směrnice 2011/83 s přihlédnutím k bodu 50 odůvodnění směrnice 2011/83 vykládán v tom smyslu, že smluvně sjednaná celková cena je ve smyslu čl. 14 odst. 3 třetí věty směrnice 2011/83 „nepřiměřeně vysoká“, je-li podstatně vyšší, než celková cena sjednaná s jiným spotřebitelem za službu stejného obsahu od stejného podnikatele na stejnou dobu platnosti a také v ostatním za stejných rámcových podmínek?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/770 ze dne 20. května 2019 o některých aspektech smluv o poskytování digitálního obsahu a digitálních služeb (Úř. věst. 2019, L 136, s. 1).


title: Věc C-685/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankenthal (Německo) dne 17. září 2019 – OK v. Daimler AG

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankenthal (Německo) dne 17. září 2019 – OK v. Daimler AG
      (Věc C-685/19)
      (2020/C 27/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Frankenthal

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: OK

         Žalovaná: Daimler AG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 5 odst. 2 druhá věta písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (1) vykládán a uplatňován v tom smyslu, že použití odpojovacích zařízení ve smyslu tohoto nařízení je nezbytné pouze v případě, pokud nebylo možno ani při použití nejmodernější technologie dostupné v okamžiku získání schválení typu pro příslušný model vozidla zaručit ochranu motoru proti poškození nebo poruše a bezpečný provoz vozidla?

                  2)

                  Druhá otázka v případě kladné odpovědi na první otázku:

                              Jsou z jiných důvodů - například chybějících dlouhodobých zkušeností, nepřiměřeně vysokých nákladů na nejmodernější technologii v porovnání s jinými technologiemi, jež mají zásadní dopad na prodejní cenu - přípustné odchylky od základní povinnosti použít nejmodernější technologii dostupnou v okamžiku schválení typu?

                        Druhá otázka v případě záporné odpovědi na první otázku:

                              Jedná se i v případě použití v zásadě přípustných technologických součástí o nepřípustné odpojovací zařízení v podobě tzv. „teplotního okna“, jsou-li příslušné parametry, které jsou v této souvislosti uloženy v řídící jednotce motoru, nastaveny tak, že čištění výfukových plynů není aktivováno

                              a)

                              během větší části roku, protože zvolené teploty odpovídají teplotám, které je nutno obvykle očekávat,

                              b)

                              v relevantních regionech Německa resp. evropského vnitřního trhu, a to z důvodu nastavení jiných parametrů, například aktuální nadmořské výšky vozidla,
                              nebo je toto čištění aktivováno pouze omezeně.

         (1)  Úř. věst. 2007, L 171, s. 1.


title: Věc C-703/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 24. září 2019 – J.K v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 24. září 2019 – J.K v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach
      (Věc C-703/19)
      (2020/C 27/18)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: J.K

         Odpůrce: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vztahuje se pojem „restaurační služba“, u níž je uplatňována snížená sazba DPH [čl. 98 odst. 2 ve spojení s přílohou III bodem 12a směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1, ve znění pozdějších předpisů), ve spojení s článkem 6 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (2) (Úř. věst. 2011, L 77, s. 1-22)] na prodej hotových jídel za podmínek, které nastaly ve sporu projednávaném před vnitrostátním soudem, tj. za situace kdy prodejce:

                              —

                              zpřístupňuje kupujícím infrastrukturu umožňující spotřebu zakoupeného občerstvení na místě (zóna vymezená pro spotřebu, přístup k toaletám);

                              —

                              chybí odborná číšnická obsluha;

                              —

                              chybí servis v úzkém slova smyslu;

                              —

                              proces objednávek je zjednodušený a částečně zautomatizovaný;

                              —

                              zákazník má omezenou možnost personalizace objednávky.

                  2)

                  Má pro zodpovězení první otázky význam způsob přípravy jídel, jenž spočívá zejména v tepelné úpravě některých polotovarů a v sestavení hotových jídel z polotovarů?

                  3)

                  Je pro zodpovězení první otázky dostačující, aby zákazník měl potenciální možnost využít nabízenou infrastrukturu, nebo je nutné prokázat, že z pohledu průměrného zákazníka je prvek infrastruktury důležitou součástí plnění?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1

         (2)  Úř. věst. 2011, L 77, s. 1


title: Spojené věci C-609/17 a C-610/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Työtuo- mioistuin- Finsko) – Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry v. Hyvinvointialan liitto ry (C-609/17) a Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Satamaoperaattorit ry (C-610/17) („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Článek 153 SFEU – Minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Článek 7 – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok v délce nejméně čtyř týdnů – Článek 15 – Vnitrostátní předpisy a kolektivní smlouvy příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků – Pracovníci v pracovní neschopnosti z důvodu nemoci v průběhu placené dovolené za kalendářní rok – Odmítnutí převést tuto dovolenou, pokud nepřevedení nevede ke snížení skutečné délky placené dovolené za kalendářní roky pod čtyři týdny – Článek 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie – Nepoužitelnost v případě, kdy se nejedná o uplatňování unijního práva ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny základních práv“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/2

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Työtuo- mioistuin- Finsko) – Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry v. Hyvinvointialan liitto ry (C-609/17) a Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Satamaoperaattorit ry (C-610/17)
      (Spojené věci C-609/17 a C-610/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Článek 153 SFEU - Minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Článek 7 - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok v délce nejméně čtyř týdnů - Článek 15 - Vnitrostátní předpisy a kolektivní smlouvy příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků - Pracovníci v pracovní neschopnosti z důvodu nemoci v průběhu placené dovolené za kalendářní rok - Odmítnutí převést tuto dovolenou, pokud nepřevedení nevede ke snížení skutečné délky placené dovolené za kalendářní roky pod čtyři týdny - Článek 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie - Nepoužitelnost v případě, kdy se nejedná o uplatňování unijního práva ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny základních práv“)
      (2020/C 27/02)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Työtuomioistuin

         Účastníci původního řízení

         (Věc C-609/17)

         Žalobce: Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry

         Žalovaný: Hyvinvointialan liitto ry

         za účasti: Fimlab Laboratoriot Oy (C-609/17)

         (Věc C-610/17)

         Žalobce: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

         Žalovaný: Satamaoperaattorit ry

         za účasti: Kemi Shipping Oy

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům a kolektivním smlouvám, které přiznávají dny placené dovolené za kalendářní rok nad rámec minimální doby čtyř týdnů stanovené uvedeným ustanovením, ovšem vylučují převedení těchto dnů dovolené z důvodu nemoci.

                  2)

                  Článek 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s jejím čl. 51 odst. 1, musí být vykládán v tom smyslu, že se v případě takových vnitrostátních právních předpisů a kolektivních smluv nepoužije.

         (1)  Úř. věst. C 13, 15.1.2018.


title: Věc C-707/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Łodzi (Polsko) dne 23. září 2019 – K. S. v. A. B.

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Łodzi (Polsko) dne 23. září 2019 – K. S. v. A. B.
      (Věc C-707/19)
      (2020/C 27/19)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Łodzi

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: K. S.

         Žalovaná: A. B.

         Předběžné otázky

      Musí být článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (1) vykládán v tom smyslu, že v rámci „veškerých vhodných opatření“ je každý členský stát povinen zahrnout do odpovědnosti pojišťovny v rámci pojištění občanskoprávní odpovědnosti celý rozsah náhrady škody, včetně důsledků škodné událostí v podobě odtahu poškozeného vozidla do domovského státu a nákladů na nutné parkování vozidel?
      V případě kladné odpovědi na výše uvedenou otázku, může být tato odpovědnost jakýmkoli způsobem omezena zákonodárstvím členských států?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 263, s. 11.


title: Věc T-740/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Laird v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/38

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Laird v. Komise
      (Věc T-740/19)
      (2020/C 27/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Laird Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. Quigley, Barrister a D. Gillespie, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896;

                  —

                  podpůrně, zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  ještě podpůrněji, zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká jakékoli podpory poskytnuté v období do 24. listopadu 2017 ve vztahu k žalobkyni;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První důvod vychází z protiprávnosti článku 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká konstatování, že daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny (Group Financing Exemption, dále jen „GFE“) představuje (hospodářskou) výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, přičemž jeho protiprávnost plyne zejména z následujících důvodů:

                              i.

                              Komise nezohlednila: historické pozadí zavedení pravidel pro ovládané zahraniční společnosti (Controlled Foreign Companies, dále jen „CFC“) v režimu korporační daně Spojeného království; omezení uložená na Spojené království prostřednictvím uplatňování unijního práva, zejména svoboda usazování; zásada teritoriality a další politické důvody pro strukturu pravidel CFC zavedených Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád, mezinárodní a jiná ustanovení); a rozsah fiskální svrchovanosti členských států včetně Spojeného království, při stanovení pravidel CFC.

                              ii.

                              Komise tvrdila, že volitelná povaha kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád) představuje příznivější zacházení z něhož plyne výhoda.

                  2.

                  Druhý důvod vychází z protiprávnosti článku 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká konstatování, že GFE představuje selektivní výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, přičemž jeho protiprávnost plyne zejména z následujících důvodů:

                              i.

                              Ohledně relevantního referenčního rámce:

                                          a.

                                          Komise nesprávně určila referenční rámec jako rámec skládající se výhradně z pravidel CFC a/nebo kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act (daňový řád);

                                          b.

                                          Komise nesprávně určila cíle referenčního režimu jako výhradně daňový příjem z činnosti ve Spojeném království a z majetku uměle odkloněného ze Spojeného království, aniž by řádně zohlednila, zda relevantní cílové transakce skutečně hrozí narušením daňové základny Spojeného království.

                              ii.

                              Ohledně určení odchylky od referenčního rámce:

                                          a.

                                          Komise nesprávně posoudila relevanci a význam významných rozhodovacích funkcí;

                                          b.

                                          Komise nesprávně posoudila srovnatelnost způsobilých úvěrových vztahů s úvěry (i) přidruženým stranám-rezidentům Spojeného království a (ii) třetím stranám;

                                          c.

                                          Komise se protiprávně opírala o směrnici (EU) 2016/1164 (1);

                                          d.

                                          Komise nesprávně posoudila srovnatelná rizika porušení svobody usazování pro osvobozené a neosvobozené kategorie CFC.

                              iii.

                              Ohledně odůvodnění údajné odchylky:

                                          a.

                                          Komise nesprávně rozhodla, že odůvodnění týkající se potřeby řiditelnosti a spravovatelnosti systému se nevztahovalo na významné rozhodovací funkce;

                                          b.

                                          Komise nesprávně rozhodla, že GFE nebylo odůvodněno odkazem na slučitelnost se svobodou usazování.

                  3.

                  Druhý důvod vychází z protiprávnosti článku 2 napadeného rozhodnutí, protože byla porušena zásada legitimního očekávání, zásada právní jistoty a zásada proporcionality. Alternativně tvrdí, že navrácení by nemělo být nařízeno ohledně jakékoli podpory poskytnuté prostřednictvím GFE před dnem 24. listopadu 2017, kdy Komise zveřejnila rozhodnutí o zahájení řízení.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. L 193, 19.7.2016, s. 1).


title: Věc C-769/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Spetsializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 21. října 2019 – trestní řízení proti UC a TD

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Spetsializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 21. října 2019 – trestní řízení proti UC a TD
      (Věc C-769/19)
      (2020/C 27/20)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Účastníci původního trestního řízení

      UC a TD

         Předběžná otázka

      Je vnitrostátní zákon, který u obžaloby vykazující vady (nejasný, neúplný nebo rozporuplný obsah) v žádném případě nepřipouští možnost odstranit tyto vady opravami státního zástupce v přípravném soudním jednání, během něhož byly tyto vady zjištěny, a místo toho je soud vždy povinen soudní řízení zastavit a vrátit věc státnímu zastupitelství k sepsání nové žaloby, slučitelný s článkem 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/ЕU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1), zásadou projednání v přiměřené lhůtě podle čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, zásadou přednosti unijního práva a zásadou zachování důstojnosti, jestliže je tím způsobeno významné zdržení trestního řízení a vady by mohly být odstraněny ihned během soudního jednání?


title: Věc C-198/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen - Švédsko) – CeDe Group AB v. KAN Sp. z o.o. v úpadku („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 1346/2000 – Články 4 a 6 – Úpadková řízení – Rozhodné právo – Řízení o evropském platebním rozkazu – Nezaplacení smluvní pohledávky vzniklé před prohlášením úpadku – Námitka započtení založená na smluvní pohledávce vzniklé před prohlášením úpadku“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/3

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen - Švédsko) – CeDe Group AB v. KAN Sp. z o.o. v úpadku
      (Věc C-198/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Články 4 a 6 - Úpadková řízení - Rozhodné právo - Řízení o evropském platebním rozkazu - Nezaplacení smluvní pohledávky vzniklé před prohlášením úpadku - Námitka započtení založená na smluvní pohledávce vzniklé před prohlášením úpadku“)
      (2020/C 27/03)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: CeDe Group AB

         Žalovaná: KAN Sp. z o.o. v úpadku

         Výrok

      Článek 4 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení ve znění nařízení Rady (ES) č. 788/2008 ze dne 24. července 2008 musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na žalobu podanou správcem podstaty společnosti v úpadku se sídlem v prvním členském státě za účelem zaplacení zboží dodaného v rámci plnění této smlouvy před zahájením úpadkového řízení proti této společnosti, přičemž tato žaloba byla podána proti druhé společnosti, která je smluvním partnerem a má sídlo v druhém členském státě.

         (1)  Úř. věst. C 190, 4.6.2018.


title: Věc C-824/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 12. listopadu 2019 – TC, UB v. Komisia za zashtita ot diskriminatsia, VA

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 12. listopadu 2019 – TC, UB v. Komisia za zashtita ot diskriminatsia, VA
      (Věc C-824/19)
      (2020/C 27/31)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varhoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: TC, UB

         Odpůrci: Komisia za zashtita ot diskriminatsia, VA

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vede výklad čl. 5 odst. 2 Úmluvy Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením a čl. [2] odst. 1, 2 a 3 a čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1) k závěru, že je přípustné, aby nevidomá osoba působila jako přísedící a mohla se účastnit trestního řízení nebo:

                  2.

                  Je konkrétní zdravotní postižení trvale nevidomé osoby znakem, který představuje zásadní a rozhodující požadavek na činnost přísedícího, jehož existence odůvodňuje nerovné zacházení a nezakládá diskriminaci na základě znaku „zdravotní postižení“?

         (1)  Úř. věst.. 2000, L 303, s. 16.


title: Věc T-741/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Sedgwick Overseas v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/39

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Sedgwick Overseas v. Komise
      (Věc T-741/19)
      (2020/C 27/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sedgwick Overseas Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: M. Anderson, solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  v plném rozsahu zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v části, v níž se týká žalobkyně,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

                  —

                  podpůrně, určil, že ztráty, slevy na dani nebo osvobození, které již byly žalobkyni (automaticky, na základě žádosti nebo na základě volby) poskytnuty v okamžiku, kdy požádala o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny, nebo které by ji byly v uvedeném okamžiku poskytnuty (prostřednictvím daňové úlevy nebo jinak), pokud by o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny nepožádala, musí být v každém případě zohledněny při určování výše podpory, která má být vrácena, a to i když žalobkyně již uplatnit tyto ztráty, slevy na dani nebo osvobození nemůže, jelikož lhůta stanovená britským právem pro podání žádosti o ně nebo pro jejich využití již uplynula,

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná neprokázala, že by osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představovalo výhodu. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že existuje výhoda v každém případě, kdy je žádáno o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny. Mimoto žalobkyně tvrdí, že se o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny rozhodla žádat, aniž by zkoumala, zda by mohla být její daňová zátěž nižší, pokud by provedla analýzu na základě funkce SPF stanovené v oddílu 371 EB kapitoly 5 části 9 A UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)].

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z absence zásahu ze strany státu nebo prostřednictvím státních prostředků. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že žádost o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny nezpochybnitelně vedla k poklesu daňové zátěže z korporátní daně ve Spojeném království.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že osvobození příjmů z financování v rámci skupiny nezvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná se dopustila pochybení tím, že:

                              (i)

                              definovala referenční režim příliš úzce jako pravidla stanovená v části 9 A daňového zákona z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) namísto toho, aby zohlednila celý systém zdanění společností ve Spojeném království;

                              (ii)

                              nepochopila, že kapitola 9 části 9 A daňového zákona z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) není výjimkou z kapitoly 5 uvedeného zákona;

                              (iii)

                              odmítla připustit, že i když by musela být uvedená kapitola 9 chápána jako výjimka z kapitoly 5, je tato výjimka odůvodněná povahou nebo obecnou systematikou části 9 A.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že osvobození příjmů z financování v rámci skupiny neovlivňuje obchod mezi členskými státy. Žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení tím, že došla k závěru, že osvobození příjmů z financování v rámci skupiny je způsobilé ovlivnit rozhodnutí nadnárodních skupin ohledně umístění finančních funkcí skupiny a správního ústředí v rámci Unie.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že osvobození příjmů z financování v rámci skupiny nenarušuje ani nemůže narušit hospodářskou soutěž. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že by žádost o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny nezpochybnitelně vedla k poklesu daňové zátěže z korporátní daně ve Spojeném království.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že vrácení údajné podpory je v rozporu s obecnými zásadami unijního práva. Žalobkyně tvrdí, že kritérium funkce SPF je prosto právní jistoty, že Spojené království disponovalo prostorem pro posouzení při odstraňování této nejistoty a že žalovaná porušila svou povinnost provést úplnou analýzu všech relevantních prvků. Tím, že nařídila vrácení podpory, žalovaná porušila čl. 16 odst. 1 nařízení (EU) 2015/1589 (1), který vrácení podpory zakazuje, odporuje-li některé z obecných zásad unijního práva.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že selektivní výhoda by byla odstraněna a žádné vrácení by nebylo třeba, pokud by Spojené království zpětně rozšířilo osvobození příjmů z financování v rámci skupiny na půjčky na vstupu a na třetí strany. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nezohlednila, že přijetí takového opatření by odstranilo veškerou selektivní výhodu (za předpokladu, že zatím taková výhoda existuje) a že v takovém případě by neexistovala žádná protiprávní státní podpora, která by musela být podle unijního práva vrácena.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že při stanovování výše podpory, která má být vrácena, musí být ztráty, slevy na dani nebo osvobození, které již byly žalobkyni poskytnuty (automaticky, na základě žádosti nebo na základě volby) v okamžiku, kdy požádala o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny, nebo které by ji byly v uvedeném okamžiku poskytnuty, pokud by o toto osvobození nepožádala, zohledněny, i když je uplatnění těchto ztrát, slev na dani nebo osvobození nyní britským právem zakázáno. Žalobkyně tvrdí, že se jedná o správný výklad bodu 203 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ale že pokud by tomu tak nebylo, je dané rozhodnutí chybné, jelikož nezohlednění těchto ztrát, slev na dani nebo osvobození vede ke stanovení nadměrné výše podpory, což má za následek pokřivení vnitřního trhu.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná nepodepřela své odůvodnění, pokud jde o osvobození způsobilých zdrojů a osvobození „odpovídajících úroků“, a neprovedla úplnou analýzu všech relevantních prvků. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nerozlišovala mezi třemi různými druhy osvobození podle kapitoly 9 části 9 A daňového zákona z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení), které fungují nezávisle, a nepochopila, že osvobození způsobilých zdrojů a osvobození odpovídajících úroků nejsou ukazateli kritéria funkce SPF, a že existence osvobození odpovídajících úroků v uvedené kapitole 9 prokazuje, že se žalovaná dopustila pochybení tím, že definovala referenční režim příliš úzce jako pravidla stanovená v části 9 A daňového zákona z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) namísto toho, aby zohlednila celý systém zdanění společností ve Spojeném království.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Spojené věci C-203/18 a 374/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln - Německo) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann v. Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18) a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. v. Deutsche Post AG (C-374/18) („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 561/2006 – Silniční doprava – Sociální právní předpisy – Vozidla používaná k doručování zásilek v rámci univerzálních poštovních služeb – Výjimky – Vozidla částečně používaná k takovému doručování – Směrnice 97/67/ES – Článek 3 odst. 1 – „Všeobecná [univerzální] služba“ – Pojem“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/4

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln - Německo) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann v. Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18) a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. v. Deutsche Post AG (C-374/18)
      (Spojené věci C-203/18 a 374/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 561/2006 - Silniční doprava - Sociální právní předpisy - Vozidla používaná k doručování zásilek v rámci univerzálních poštovních služeb - Výjimky - Vozidla částečně používaná k takovému doručování - Směrnice 97/67/ES - Článek 3 odst. 1 - „Všeobecná [univerzální] služba“ - Pojem“)
      (2020/C 27/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Deutsche Post AG, Klaus Leymann (C-203/18), UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. (C-374/18)

         Žalované: Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18), Deutsche Post AG (C-374/18)

         Výrok

                  1)

                  Takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které doslovně přebírá ustanovení čl. 13 odst. 1 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 165/2014 ze dne 4. února 2014 v rozsahu, v němž se vztahuje na vozidla s maximální přípustnou hmotností vyšší než 2,8 tuny, která však nepřesahuje 3,5 tuny, a která proto nespadají do působnosti nařízení č. 561/2006, musí být vykládáno výlučně na základě unijního práva, jak je vykládáno Soudním dvorem, pokud se tato ustanovení stala na základě vnitrostátního práva přímo a bezpodmínečně použitelnými na taková vozidla.

                  2)

                  Článek 13 odst. 1 písm. d) nařízení č. 561/2006, ve znění nařízení č. 165/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že výjimka, kterou stanoví, se vztahuje pouze na vozidla nebo kombinace vozidel používané během určité přepravy výlučně za účelem doručování zásilek v rámci univerzálních poštovních služeb.

                  3)

                  Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008 musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že jsou v souvislosti se zásilkou poskytovány doplňkové služby, jako jsou vyzvednutí zásilky s časovým rozpětím nebo bez časového rozpětí, vizuální kontrola věku, dobírka, doručení zásilky o váze nepřesahující 31,5 kg bez placení předem, doručení zásilky na jinou adresu, poučení v případě nedoručení zásilky, jakož i výběr dne doručení, výběr času doručení, brání označení takovéto zásilky za zásilku doručovanou v rámci „univerzálních služeb“ podle tohoto ustanovení, a tedy za zásilku doručovanou „v rámci univerzálních služeb“ pro účely uplatnění výjimky stanovené v čl. 13 odst. 1 písm. d) nařízení č. 561/2006, ve znění nařízení č. 165/2014.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.

         Úř. věst. C 328, 17.9.2018.


title: Věc C-830/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Namur (Belgie) dne 15. listopadu 2019 – C. J. v. Région wallonne

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Namur (Belgie) dne 15. listopadu 2019 – C. J. v. Région wallonne
      (Věc C-830/19)
      (2020/C 27/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance de Namur

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: C. J.

         Žalovaný: Région wallonne

         Předběžná otázka

      Brání články 2, 5 a 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 ze dne 17. prosince 2013 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (1), ve spojení s článkem 2 nařízení Komise (EU) č. 807/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňují některá ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a kterým se zavádějí přechodná ustanovení (2), tomu, aby členské státy při provádění těchto ustanovení zohlednily při stanovení spodní a horní prahové hodnoty celý podnik a nikoli pouze podíl mladého zemědělce na tomto podniku a/nebo provozní jednotce, pokud má zemědělský podnik formu „faktické“ společnosti, v níž mladý zemědělec nabývá ideální podíl a stává se jeho vedoucím, avšak nikoli jediným?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 347, s. 487.

         (2)  Úř. věst. 2014, L 227, s. 1.


title: Věc C-770/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 21. října 2019 – Myflyright GmbH v. SunExpressGünes Ekspres Havacilik A

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 21. října 2019 – Myflyright GmbH v. SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      (Věc C-770/19)
      (2020/C 27/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Nürnberg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Myflyright GmbH

         Žalovaná SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      Věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 11. listopadu 2019 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc T-742/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Chemring Group a CHG Overseas v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/41

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Chemring Group a CHG Overseas v. Komise
      (Věc T-742/19)
      (2020/C 27/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Chemring Group plc (Romsey, Spojené království) a CHG Overseas Ltd (Romsey) (zástupci: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, advokátka, a K. Desai, solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávních státních podpor, zrušil článek 1 rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s osvobozením financování skupin kontrolovaných zahraničních společností v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a zrušil povinnost Spojeného království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory získané v této souvislosti (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí),

                  —

                  podpůrně, zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládají Spojenému království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory,

                  —

                  v každém případě uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně chápe podstatu, cíl a fungování britských pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností, pokud jde o neobchodní finanční zisky. Závěry Komise v napadeném rozhodnutí spočívají na mnohých zjevně nesprávných posouzeních. Komise se dopustila zjevně nesprávných posouzení zejména v souvislosti s pochopením britského obecného daňového systému, pochopením cílů daňového režimu kontrolovaných zahraničních společností, s přesnou působností osvobození financování skupin a s definicí způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně považuje osvobození financování skupin za daňové osvobození, a tedy za výhodu. Co se týče neobchodních finančních zisků, osvobození financování skupin představuje daňové ustanovení a součást vytyčených pravidel pro kontrolované zahraniční společnosti, nikoliv selektivní výhodu. Komise nepředložila žádnou kvantitativní analýzu prokazující, že by toto osvobození představovalo výhodu, a při neexistenci důkazu o tom, že sporné opatření zakládá výhodu, nemůže napadené rozhodnutí nadále existovat.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a měla nesprávně za to, že daná pravidla tvoří soubor pravidel lišících se od obecného režimu britské korporátní daně. Komise nesprávně pochopila cíl pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a nepřihlédla k prostoru Spojeného království pro posouzení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávných posouzení při své analýze existence státní podpory a použila špatná kritéria při zkoumání srovnatelnosti. Komise neuznala rozdílnou rizikovost pro základ daně ve Spojeném království, pokud jde o půjčku členovi skupiny, který podléhá dani v uvedené zemi, a půjčku členovi skupiny, který v uvedené zemi dani nepodléhá, a iracionálně dospěla k závěru, že půjčka v rámci skupiny je srovnatelná s půjčkou třetí osobě.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že sporná opatření týkající se kontrolovaných zahraničních společností představují na první pohled podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, dochází napadené rozhodnutí k chybnému závěru, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud jediným důvodem uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností v rámci situace uvedené v kapitole 5 části 9A uvedeného zákona je kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, a současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že kapitola 9 části 9A nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolá uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností podle kapitoly 5 části 9A. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že kapitola 9 je odůvodněná rovněž s ohledem na toto kritérium. Komise tedy měla dojít k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že provedení napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyněmi, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, poruší základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a volný pohyb služeb, jelikož v případě žalobkyň jsou dotčené kontrolované zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí není opodstatněný a je v rozporu se základními zásadami unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění některých základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, podle něhož daň z kontrolovaných zahraničních společností stanovená v části 9A kapitole 5 zákona o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala až více než šest let po nabytí účinnosti sporného opatření.


title: Věc C-772/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 22. října 2019 – Bartosch Airport Supply Services

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 22. října 2019 – Bartosch Airport Supply Services
      (Věc C-772/19)
      (2020/C 27/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Bartosch Airport Supply Services GmbH

         Žalovaný orgán: Zollamt Wien

         Předběžná otázka

      Musí být číslo 8705 kombinované nomenklatury (1) vykládáno v tom smyslu, že motorová vozidla bez oje s navijákem s tažným zařízením s popruhem určeným k tažení a elektrohydraulickým zvedacím zařízením určeným k tlačení letadel spadají do tohoto čísla?

         (1)  Příoha 1 nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 1987, L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382).


title: Věc T-743/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Hyperion Insurance Group a HIG Finance v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/43

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Hyperion Insurance Group a HIG Finance v. Komise
      (Věc T-743/19)
      (2020/C 27/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Hyperion Insurance Group Ltd (Londýn, Spojené království) a HIG Finance Ltd (Londýn) (zástupci: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, advokátka, a K. Desai, solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávních státních podpor, zrušil článek 1 rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a zrušil povinnost Spojeného království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory získané v této souvislosti (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí),

                  —

                  podpůrně, zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládají Spojenému království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory,

                  —

                  v každém případě uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně chápe podstatu, cíl a fungování britských pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností, pokud jde o neobchodní finanční zisky. Závěry Komise v napadeném rozhodnutí spočívají na mnohých zjevně nesprávných posouzeních. Komise se dopustila zjevně nesprávných posouzení zejména v souvislosti s pochopením britského obecného daňového systému, pochopením cílů daňového režimu kontrolovaných zahraničních společností, s přesnou působností osvobození financování skupin a s definicí způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně považuje osvobození financování skupin za daňové osvobození, a tedy za výhodu. Co se týče neobchodních finančních zisků, osvobození financování skupin představuje daňové ustanovení a součást vytyčených pravidel pro kontrolované zahraniční společnosti, nikoliv selektivní výhodu. Komise nepředložila žádnou kvantitativní analýzu prokazující, že by toto osvobození představovalo výhodu, a při neexistenci důkazu o tom, že sporné opatření zakládá výhodu, nemůže napadené rozhodnutí nadále existovat.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a měla nesprávně za to, že daná pravidla tvoří soubor pravidel lišících se od obecného režimu britské korporátní daně. Komise nesprávně pochopila cíl pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a nepřihlédla k prostoru Spojeného království pro posouzení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávných posouzení při své analýze existence státní podpory a použila špatná kritéria při zkoumání srovnatelnosti. Komise neuznala rozdílnou rizikovost pro základ daně ve Spojeném království, pokud jde o půjčku členovi skupiny, který podléhá dani v uvedené zemi, a půjčku členovi skupiny, který v uvedené zemi dani nepodléhá, a iracionálně dospěla k závěru, že půjčka v rámci skupiny je srovnatelná s půjčkou třetí osobě.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že sporná opatření týkající se kontrolovaných zahraničních společností představují na první pohled podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, dochází napadené rozhodnutí k chybnému závěru, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud jediným důvodem uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností v rámci situace uvedené v kapitole 5 části 9A uvedeného zákona je kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, a současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že kapitola 9 části 9A nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolá uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností podle kapitoly 5 části 9A. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že kapitola 9 je odůvodněná rovněž s ohledem na toto kritérium. Komise tedy měla dojít k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že provedení napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyněmi, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, poruší základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a volný pohyb služeb, jelikož v případě žalobkyň jsou dotčené kontrolované zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí není opodstatněný a je v rozporu se základními zásadami unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění některých základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, podle něhož daň z kontrolovaných zahraničních společností stanovená v části 9A kapitole 5 zákona o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala až více než šest let po nabytí účinnosti sporného opatření.


title: Věc C-379/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht - Německo) – Deutsche Lufthansa AG v. Land Berlin („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Směrnice 2009/12/ES – Články 3 a 6 – Článek 11 odst. 1 a 7 – Letištní poplatky – Ochrana práv uživatelů letišť – Možnost řídícího orgánu letiště sjednat nižší poplatky, než jsou poplatky schválené nezávislým dozorovým orgánem – Opravné prostředky uživatele letiště – Incidenční napadení před civilním soudem rozhodujícím na základě spravedlnosti“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/5

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht - Německo) – Deutsche Lufthansa AG v. Land Berlin
      (Věc C-379/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Směrnice 2009/12/ES - Články 3 a 6 - Článek 11 odst. 1 a 7 - Letištní poplatky - Ochrana práv uživatelů letišť - Možnost řídícího orgánu letiště sjednat nižší poplatky, než jsou poplatky schválené nezávislým dozorovým orgánem - Opravné prostředky uživatele letiště - Incidenční napadení před civilním soudem rozhodujícím na základě spravedlnosti“)
      (2020/C 27/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Žalovaná: Land Berlin

         za účasti: Berliner Flughafen GmbH, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/12/ES ze dne 11. března 2009 o letištních poplatcích, a zejména její článek 3, čl. 6 odst. 5 písm. a), jakož i čl. 11 odst. 1 a 7, musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které umožňuje řídícímu orgánu letiště, aby s určitým uživatelem letiště sjednal jiné letištní poplatky, než které byly stanoveny tímto orgánem a schváleny nezávislým dozorovým orgánem ve smyslu této směrnice.

                  2)

                  Směrnice 2009/12 musí být vykládána tak, že brání výkladu vnitrostátního práva v tom smyslu, že uživatel letiště nemůže přímo napadnout rozhodnutí o schválení systému letištních poplatků nezávislým dozorovým orgánem, avšak může podat proti řídícímu orgánu letiště žalobu k civilnímu soudu a jen při této příležitosti může tvrdit, že poplatek stanovený v systému letištních poplatků, který je povinen zaplatit, není spravedlivě stanoven.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc T-745/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Spirax-Sarco Engineering a Spirax Sarco Overseas v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/44

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – Spirax-Sarco Engineering a Spirax Sarco Overseas v. Komise
      (Věc T-745/19)
      (2020/C 27/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Spirax-Sarco Engineering plc (Cheltenham, Spojené království) a Spirax-Sarco Overseas Ltd (Cheltenham) (zástupci: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, advokátka, a K. Desai, solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávních státních podpor, zrušil článek 1 rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a zrušil povinnost Spojeného království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory získané v této souvislosti (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí),

                  —

                  podpůrně, zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládají Spojenému království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory,

                  —

                  v každém případě uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně chápe podstatu, cíl a fungování britských pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností, pokud jde o neobchodní finanční zisky. Závěry Komise v napadeném rozhodnutí spočívají na mnohých zjevně nesprávných posouzeních. Komise se dopustila zjevně nesprávných posouzení zejména v souvislosti s pochopením britského obecného daňového systému, pochopením cílů daňového režimu kontrolovaných zahraničních společností, s přesnou působností osvobození financování skupin a s definicí způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně považuje osvobození financování skupin za daňové osvobození, a tedy za výhodu. Co se týče neobchodních finančních zisků, osvobození financování skupin představuje daňové ustanovení a součást vytyčených pravidel pro kontrolované zahraniční společnosti, nikoliv selektivní výhodu. Komise nepředložila žádnou kvantitativní analýzu prokazující, že by toto osvobození představovalo výhodu, a při neexistenci důkazu o tom, že sporné opatření zakládá výhodu, nemůže napadené rozhodnutí nadále existovat.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a měla nesprávně za to, že daná pravidla tvoří soubor pravidel lišících se od obecného režimu britské korporátní daně. Komise nesprávně pochopila cíl pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a nepřihlédla k prostoru Spojeného království pro posouzení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávných posouzení při své analýze existence státní podpory a použila špatná kritéria při zkoumání srovnatelnosti. Komise neuznala rozdílnou rizikovost pro základ daně ve Spojeném království, pokud jde o půjčku členovi skupiny, který podléhá dani v uvedené zemi, a půjčku členovi skupiny, který v uvedené zemi dani nepodléhá, a iracionálně dospěla k závěru, že půjčka v rámci skupiny je srovnatelná s půjčkou třetí osobě.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že sporná opatření týkající se kontrolovaných zahraničních společností představují na první pohled podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, dochází napadené rozhodnutí k chybnému závěru, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud jediným důvodem uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností v rámci situace uvedené v kapitole 5 části 9A uvedeného zákona je kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, a současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že kapitola 9 části 9A nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolá uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností podle kapitoly 5 části 9A. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že kapitola 9 je odůvodněná rovněž s ohledem na toto kritérium. Komise tedy měla dojít k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že provedení napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyněmi, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, poruší základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a volný pohyb služeb, jelikož v případě žalobkyň jsou dotčené kontrolované zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí není opodstatněný a je v rozporu se základními zásadami unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění některých základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, podle něhož daň z kontrolovaných zahraničních společností stanovená v části 9A kapitole 5 zákona o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala až více než šest let po nabytí účinnosti sporného opatření.