title: Věc C-198/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 11. května 2020 – MN, DN, JN, ZN v. X Bank S.A.

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 11. května 2020 – MN, DN, JN, ZN v. X Bank S.A.
      (Věc C-198/20)
      (2020/C 304/06)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: MN, DN, JN, ZN

         Žalovaná: X Bank S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), dále čl. 3 odst. 1 a 2 a článek 4 téže směrnice a její následující body odůvodnění:

                              —

                              vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít stejnou ochranu u smluv uzavíraných ústně i písemně bez ohledu na to, zda v druhém případě jsou smluvní ujednání obsažena v jednom nebo více dokumentech;

                              —

                              vzhledem k tomu, že posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání podle zvolených obecných kritérií, zejména v činnostech prodeje nebo poskytování, které mají veřejnoprávní povahu a které poskytují kolektivní služby se zohledněním solidarity mezi uživateli, musí být doplněno o prostředek k celkovému hodnocení různých dotčených zájmů; že to staví do popředí požadavek poctivosti [dobré víry]; že při posuzování poctivosti [dobré víry] musí být brán zvláštní ohled na sílu vyjednávacích pozic stran, na to, zda měl spotřebitel nějakou pohnutku k tomu, aby souhlasil s ujednáním, a zda zboží bylo dodáno nebo služby poskytnuty na zvláštní objednávku spotřebitele; že požadavek poctivosti [dobré víry] může být uspokojen prodávajícím nebo poskytovatelem, jestliže jedná poctivě a spravedlivě s druhou stranou, jejíž oprávněné zájmy musí vzít v úvahu;

                              —

                              vzhledem k tomu, že smlouvy by měly být sepsány jasným a srozumitelným jazykem; že by měla být spotřebiteli dána příležitost, aby si prověřil všechna ujednání a v případě pochybnosti by měl převažovat výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější;
                              s přihlédnutím k bodům 16 a 21 rozsudku Soudního dvora ze dne 3. září 2015, Horațiu Ovidiu Costea v. SC Volksbank România SA (C-110/14, ECLI:EU:C:2015:538), a bodům 20 a 26 až 33 stanoviska generálního advokáta Pedra Cruz Villalóna předneseného dne 23. dubna 2015 (ECLI:EU:C:2015:271),
                              vykládány v tom smyslu, že se ochrana spotřebitele přiznaná směrnicí 93/13 vztahuje na jakéhokoli spotřebitele?
                              Nebo se ochrana spotřebitele vztahuje, jak vyplývá z bodu 74 rozsudku Soudního dvora ze dne 30. dubna 2014, Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai v. OTP Jelzálogbank Zrt (C-26/13, ECLI:EU:C:2014:282), pouze na průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele? Jinými slovy, může vnitrostátní soud konstatovat zneužívající povahu ustanovení smlouvy uzavřené jakýmkoli spotřebitelem, nebo jen zneužívající povahu ustanovení smlouvy uzavřené spotřebitelem, kterého lze považovat za průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele?

                  2)

                  Bude-li odpověď na první otázku taková, že se ochrana spotřebitele podle směrnice 93/13 nevztahuje na jakéhokoli spotřebitele, nýbrž jen na průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele, lze za průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele považovat spotřebitele, který si před uzavřením nepřečetl smlouvu o hypotečním úvěru ve výši 150 000 PLN indexovaném v cizí měně a sjednaném na dobu 30 let? Lze takovému spotřebiteli přiznat ochranu na základě směrnice 93/13?

                  3)

                  Bude-li odpověď na první otázku taková, že se ochrana spotřebitele podle směrnice 93/13 nevztahuje na jakéhokoli spotřebitele, nýbrž jen na průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele, lze za průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele považovat spotřebitele, který si sice přečetl návrh smlouvy o hypotečním úvěru ve výši 150 000 PLN indexovaném v cizí měně a sjednaném na dobu 30 let, ale zcela mu neporozuměl, a přesto se nesnažil porozumět smyslu smlouvy před jejím uzavřením a zejména se neobrátil na druhou smluvní stranu (banku) s žádostí o vyjasnění jejího smyslu a smyslu jejích jednotlivých ustanovení? Lze takovému spotřebiteli přiznat ochranu na základě směrnice 93/13?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288.


title: Věc C-202/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. května 2020 Claudio Necci proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. března 2020 ve věci T-129/19, Necci v. Komise

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. května 2020 Claudio Necci proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. března 2020 ve věci T-129/19, Necci v. Komise
      (Věc C-202/20 P)
      (2020/C 304/07)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Claudio Necci (zástupci: S. Orlandi, T. Martin, advokáti)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Evropský parlament, Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení vydané dne 25. března 2020 Tribunálem Evropské unie ve věci Necci v. Komise, T-129/19;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu Evropské unie k novému rozhodnutí;

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatel se domáhá zrušení usnesení vydaného dne 25. května 2020 ve věci T-129/19, kterou Tribunál Evropské unie odmítl jeho žalobu na zrušení jako nepřípustnou a uložil mu náhradu nákladů řízení.
      Navrhovatel vznáší v této souvislosti tři důvody kasačního opravného prostředku:
      První důvod vychází ze zkreslení předmětu sporu, jelikož Tribunál Evropské unie se domníval, že rozhodnutí ze dne 18. července 2011 způsobilo navrhovateli újmu.
      Druhý důvod vychází z porušení práva na účinnou soudní ochranu, jelikož v případě, že je žaloba nepřípustná, nemá navrhovatel žádný prostředek nápravy ke zpochybnění toho, že se na jeho osobu už nevztahuje žádná ochrana ze systému sociálního zabezpečení, navzdory tomu, že celý svůj život pracoval.
      Třetí důvod vychází z porušení zásady jednotnosti použitelných právních předpisů, jelikož Tribunál Evropské unie rozhodl, že ztráta jakékoliv ochrany ze systému sociálního zabezpečení v Itálii, která nastala v důsledku převodu, „vyplývá z právních norem vlastních dotčenému vnitrostátnímu právu a nemá žádný vliv na jeho postavení ve vztahu ke Společnému systému zdravotního pojištění (JSIS).“


title: Věc C-212/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 12. května 2020 – M.P., B.P. v. „A.“ provozující činnost prostřednictvím společnosti „A.“ S.A.

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 12. května 2020 – M.P., B.P. v. „A.“ provozující činnost prostřednictvím společnosti „A.“ S.A.
      (Věc C-212/20)
      (2020/C 304/08)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: M.P., B.P.

         Žalovaná:„A.“ provozující činnost prostřednictvím společnosti „A.“ S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba s ohledem na čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a článek 5 směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách a s ohledem na odůvodnění této směrnice, podle něhož by smlouvy měly být sepsány jasným a srozumitelným jazykem a v případě pochybnosti by měl převažovat výklad, který je pro spotřebitele příznivější, formulovat smluvní ustanovení, které upravuje nákupní a prodejní kurz cizí měny ve smlouvě o úvěru indexovaném na cizí měnu, jednoznačným způsobem, tj. tak, aby úvěrovaný/spotřebitel mohl sám tento kurz v kterýkoli den určit, anebo je s ohledem na typ smlouvy, o němž je řeč v čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, na dlouhodobý charakter smlouvy (v rozsahu několika desítek let) a na skutečnost, že částka v cizí měně podléhá neustálým změnám (může se měnit každým okamžikem), možné formulovat smluvní ustanovení obecnějším způsobem, a to odkazem na tržní hodnotu cizí měny, znemožňujícím vznik významné nerovnováhy v právech a povinnostech smluvních stran v neprospěch spotřebitele ve smyslu čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice.

                  2)

                  Bude-li odpověď na první otázku kladná, lze s ohledem na článek 5 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách a na její odůvodnění vykládat smluvní ustanovení, které se týká určování nákupního a prodejního kurzu cizí měny úvěrujícím (bankou), takovým způsobem, aby pochybnosti, jež smlouva vyvolává, byly vyřešeny ve prospěch spotřebitele a aby bylo uznáno, že smlouva stanovuje nákupní a prodejní kurz cizí měny nikoli libovolně, nýbrž na základě volného trhu, zejména v situaci, kdy obě strany stejným způsobem chápaly smluvní ujednání stanovující nákupní a prodejní kurz cizí měny nebo kdy se úvěrovaný/spotřebitel o předmětné smluvní ustanovení v době uzavření smlouvy a jejího plnění nezajímal a rovněž se neseznámil s obsahem smlouvy v okamžiku jejího uzavření ani po celou dobu jejího trvání.

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29, Zvl. vyd. 15/02, s. 288.


title: Věc C-219/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. května 2020 – LM

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. května 2020 – LM
      (Věc C-219/20)
      (2020/C 304/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgerichts Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: LM

         Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Zúčastněná strana: Österreichische Gesundheitskasse
      Kompetenzzentrum LSDB

         Předběžná otázka

      Musí být článek 6 Evropské úmluvy o lidských právech, čl. 41 odst. 1 a čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která v řízení o správních deliktech stanoví v případě nedbalostního správního deliktu kogentní pětiletou promlčecí lhůtu?


title: Věc C-231/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. června 2020 – MT v. Landespolizeidirektion Steiermark

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. června 2020 – MT v. Landespolizeidirektion Steiermark
      (Věc C-231/20)
      (2020/C 304/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: MT

         Žalovaný orgán: Landespolizeidirektion Steiermark

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí vnitrostátní soud v rámci trestního řízení, které je vedeno za účelem ochrany právní úpravy monopolu, zkoumat ustanovení o trestní sankci, které má uplatnit, s ohledem na volný pohyb služeb, pokud předtím již zkoumal danou úpravu monopolu v souladu s pokyny Soudního dvora a tento přezkum ukázal, že tato úprava je odůvodněná?

                  2)

                     V případě kladné odpovědi na první otázku:

                                 2a)

                              Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví povinné uložení pokuty za každý výherní automat bez absolutního omezení celkové výše uložených pokut?

                                 2b)

                              Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví povinné uložení minimální pokuty za každý výherní automat ve výši 3 000 eur?

                                 2c

                                 ) Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví uložení náhradního trestu odnětí svobody za každý výherní automat bez absolutního omezení celkové délky odnětí svobody?

                                 2d)

                              Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která stanovuje v případě uložení sankce za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti uložení povinnosti zaplatit příspěvek na úhradu nákladů řízení ve výši 10 % uložených pokut?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku:

                                 3a)

                              Musí být čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví povinné uložení pokuty za každý výherní automat bez absolutního omezení celkové výše uložených pokut?

                                 3b)

                              Musí být čl. 49 odst. 3 Listiny vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví povinné uložení minimální pokuty za každý výherní automat ve výši 3 000 eur?

                                 3c)

                              Musí být čl. 49 odst. 3 Listiny vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti stanoví uložení náhradního trestu odnětí svobody za každý výherní automat bez absolutního omezení celkové délky odnětí svobody?

                                 3d)

                              Musí být čl. 49 odst. 3 Listiny vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která stanovuje v případě uložení sankce za zpřístupňování loterií zakázaných na základě zákona o hazardních hrách v rámci podnikatelské činnosti uložení povinnosti zaplatit příspěvek na úhradu nákladů řízení ve výši 10 % uložených pokut?


title: Věc C-300/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 7. července 2020 – BUND Naturschutz in Bayern e.V. v. Landkreis Rosenheim

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 7. července 2020 – BUND Naturschutz in Bayern e.V. v. Landkreis Rosenheim
      (Věc C-300/20)
      (2020/C 304/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: BUND Naturschutz in Bayern e.V.

         Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Landkreis Rosenheim

         Další účastníci řízení: Landesanwaltschaft Bayern a Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (1) vykládán v tom smyslu, že ke stanovení rámce pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice 2011/92/EU (směrnice o posuzování vlivů) (2) dochází již v okamžiku, kdy vyhláška na ochranu přírody a krajiny stanoví obecné skutkové podstaty zákazů s možností výjimek a povinnosti získat povolení, které nemají specifickou vazbu na záměry uvedené v přílohách ke směrnici o posuzování vlivů?

                  2.

                  Musí být čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice 2001/42/ES vykládán v tom smyslu, že plány a programy byly v oblastech zemědělství, lesnictví, využívání půdy atd. připraveny tehdy, pokud je jejich cílem stanovit referenční rámec právě pro jedno nebo několik těchto odvětví? Nebo postačuje, pokud jsou za účelem ochrany přírody a krajiny upraveny obecné zákazy a povinnosti získat povolení, které musí být přezkoumány ve schvalovacím řízení pro velký počet záměrů a užití a mohou mít nepřímý („reflexní“) účinek na jedno nebo několik těchto odvětví?

                  3.

                  Musí být čl. 3 odst. 4 směrnice 2001/42/ES vykládán v tom smyslu, že se stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů, pokud vyhláška přijatá na ochranu přírody a krajiny stanoví pro velký počet abstraktně popsaných záměrů a opatření v chráněné oblasti obecné zákazy a povinnosti získat povolení, avšak konkrétní záměry nejsou v dohledné době po jejím přijetí plánovány ani zamýšleny a neexistuje tedy specifická vazba na konkrétní projekty?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. 2012, L 26, s. 1).


title: Věc C-306/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 9. července 2020 – SIA „Visma Enterprise“ v. Konkurences padome

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 9. července 2020 – SIA „Visma Enterprise“ v. Konkurences padome
      (Věc C-306/20)
      (2020/C 304/13)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Administratīvā apgabaltiesa

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: SIA „Visma Enterprise“

         Žalovaná: Konkurences padome

         Předběžné otázky

                  1)

                  Lze dohodu mezi výrobcem a několika distributory dotčenou v projednávané věci (podle které se na distributora, jenž u výrobce zaregistruje potenciální transakci s určitým zákazníkem, vztahuje po dobu 6 (šesti) měsíců od tohoto zaregistrování priorita pro účely pokračování prodejního procesu u dotyčného koncového uživatele, nemá-li tento uživatel proti tomu námitky) považovat v souladu se správným výkladem Smlouvy o fungování Evropské unie za dohodu mezi podniky, jejímž účelem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 101 odst. 1 [SFEU]?

                  2)

                  Vykazuje dohoda mezi výrobcem a několika distributory dotčená v projednávané věci, vyložená v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, prvky, které by mohly naznačovat, zda není uvedená dohoda vyňata z obecného zákazu dohod?

                  3)

                  Je třeba mít za to, že dohoda mezi výrobcem a několika distributory dotčená v projednávané věci, vyložená v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, představuje výjimku? Uplatní se výjimka umožňující uzavírat vertikální dohody omezující aktivní prodeje na výhradním území nebo výhradní skupině zákazníků vyhrazené dodavateli nebo přidělené dodavatelem jinému kupujícímu tam, kde toto omezení neomezuje prodeje uskutečňované zákazníky kupujícího, a když tržní podíl dodavatele (žalobkyně) nepřesahuje 30 %, jen na systémy výhradní distribuce?

                  4)

                  Může skutková podstata dohody mezi výrobcem a několika distributory dotčené v projednávané věci, vyložené v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, spočívat výlučně v protiprávním jednání jediného hospodářského subjektu? Je za okolností projednávané věci, vyložených v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, namístě posuzovat nepřímé důkazy účasti jediného hospodářského subjektu na zakázané dohodě?

                  5)

                  Je za okolností projednávané věci, vyložených v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, namístě posuzovat nepřímé důkazy omezení (narušení) hospodářské soutěže v rámci daného distribučního systému, zvýhodnění žalobkyně nebo negativního důsledku pro hospodářskou soutěž?

                  6)

                  Je za okolností projednávané věci, vyložených v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie, kdy tržní podíl distribuční sítě nepřesahuje 30 % (žalobkyně je výrobce, takže její tržní podíl zahrnuje i obrat jejích distributorů), namístě posuzovat nepřímé důkazy negativních důsledků pro hospodářskou soutěž v rámci distribuční sítě nebo mimo ni a vztahuje se na uvedenou dohodu zákaz?

                  7)

                  Platí podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 2 nařízení Komise č. 330/2010 ze dne 20. dubna 2010 (1) ve spojení s jeho čl. 4 písm. b), že

                              —

                              na distribuční systém, ve kterém i) si distributor (obchodník) sám vybírá potenciálního zákazníka, se kterým bude spolupracovat; ii) dodavatel předem a na základě objektivních, jasně známých a ověřitelných kritérií neurčil specifickou skupinu zákazníků, jimž mají jednotliví distributoři poskytovat služby; iii) dodavatel na žádost distributora (obchodníka) vyhradí potenciální zákazníky tomuto distributorovi; iv) ostatní distributoři nevědí, resp. nejsou předem informováni o vyhrazení daného potenciálního zákazníka; nebo ve kterém v) jediným kritériem pro vyhrazení určitého potenciálního zákazníka a pro tomu odpovídající určení systému výhradní distribuce ve prospěch určitého konkrétního distributora je žádost uvedeného distributora, a nikoli určení systému dodavatelem; nebo ve kterém vi) vyhrazení platí po dobu 6 (šesti) měsíců od zaregistrování potenciální transakce (po jejichž uplynutí přestává výhradní distribuce platit), se uplatní výjimka?

                              —

                              je třeba mít za to, že pasivní prodeje nejsou omezeny, když dohoda uzavřená mezi dodavatelem a distributorem sice obsahuje podmínku, že kupující (koncový uživatel) může proti uvedenému vyhrazení vznést námitky, ale kupující nebyl o této podmínce informován? Může jednání kupujícího (koncového uživatele) ovlivnit (ospravedlnit) podmínky dohody mezi dodavatelem a distributorem?

         (1)  Nařízení Komise (EU) č. 330/2010 ze dne 20. dubna 2010 o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. 2010, L 102, s. 1).


title: Věc C-315/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. července 2020 – Regione Veneto v. Plan Eco S.r.l

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. července 2020 – Regione Veneto v. Plan Eco S.r.l
      (Věc C-315/20)
      (2020/C 304/14)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Regione Veneto

         Odpůrkyně: Plan Eco S.r.l

         Předběžné otázky

      Ať Soudní dvůr rozhodne: pokud jde o skutkové okolnosti projednávané věci, kdy byl směsný komunální odpad, který neobsahuje nebezpečné odpady, zpracován mechanicky v zařízení pro účely energetické využití [činnost R1/R12 ve smyslu přílohy C) zákona o životním prostředí] a kdy se po tomto zpracování ukáže, že zpracování z povahy věci podstatně nezměnilo původní vlastnosti směsného komunálního odpadu, ale tomuto odpadu je přiznána klasifikace KOEU 19.12.12, která nebyla účastníky řízení zpochybněna; pro účely posouzení legitimity námitek za strany země původu týkajících se žádosti o předchozí souhlas k přepravě do evropské země do výrobního zařízení pro využití zpracovaného odpadu v rámci společného spalování nebo v každém případě jako prostředku k výrobě energie, podaných příslušným orgánem v zemi původu na základě zásad směrnice 2008/98/ES (1), a zejména takových námitek, které jsou v projednávané věci založeny:

                  —

                  na zásadě ochrany lidského zdraví a životního prostředí (článek 13);

                  —

                  na zásadě soběstačnosti a blízkosti zakotvené v čl. 16 odst. 1, podle kterého „[č]lenské státy přijmou ve spolupráci s dalšími členskými státy, pokud je to nezbytné nebo účelné, vhodná opatření k vybudování jednotné a odpovídající sítě zařízení na odstraňování odpadu a zařízení na využití směsného komunálního odpadu sebraného v soukromých domácnostech, včetně případů, kdy tento sběr odpadu zahrnuje rovněž směsný komunální odpad od jiných původců, a zohlední přitom nejlepší dostupné techniky.“;

                  —

                  na zásadě stanovené tímto čl. 16 odst. [1 druhým pododstavcem] poslední větou, podle které „[č]lenské státy rovněž mohou omezit přepravu odpadů ze zemí s ohledem na životní prostředí, jak je uvedeno v nařízení (ES) č. 1013/2006 (2).“;

                  —

                  na bodě 33 odůvodnění téže směrnice z roku 2008, podle kterého „[p]ro účely nařízení […] (ES) č. 1013/2006 […] o přepravě odpadů zůstává směsný komunální odpad, jak je uveden v čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení, směsným komunálním odpadem i v případě, že byl jako odpad zpracován postupem, který podstatným způsobem nezměnil jeho vlastnosti“;

            Katalog odpadů Evropské unie (v projednávané věci KOEU 19.12.12., odpad vzniklý v zařízeních na mechanické zpracování odpadů pro činnosti využití R1/R12) a související klasifikace mají konkrétní dopad, či nikoli, a v případě kladné odpovědi za jakých podmínek a mezí v souvislosti s úpravou [unijního práva] týkající se přepravy odpadu je relevantní, že před mechanickým zpracováním se jednalo o směsný komunální odpad;
      pokud jde konkrétně o přepravu odpadů vznikajících zpracováním směsného komunálního odpadu, ustanovení článku 16 uvedené směrnice z roku 2008 a bod 33 jejího odůvodnění, které se týkají výslovně přepravy odpadů, mají přednost před kvalifikací vyplývající z Katalogu odpadů Evropské unie, či nikoli;
      přičemž je třeba upřesnit, pokud to Soudní dvůr bude považovat za vhodné a účelné, zda má výše uvedený katalog normativní povahu, nebo představuje pouze technickou certifikaci vhodnou k homogenní sledovatelnosti všech odpadů?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. 2006, L 190, s. 1).


title: Věc C-616/18: Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 2. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance Epinal – Francie) – Cofidis SA v. YU, ZT

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/13

      Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 2. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance Epinal – Francie) – Cofidis SA v. YU, ZT
      (Věc C-616/18) (1)

      (2020/C 304/15)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda druhého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc T-444/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/14

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-444/20)
      (2020/C 304/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Société générale (Paříž, Francie), Crédit du Nord (Lille, Francie), SG Option Europe (Puteaux, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení spočívajícího v tom, že způsob výpočtu příspěvků předem do Jednotného fondu pro řešení krizí stanovený nařízením o jednotném mechanismu pro řešení krizí a nařízením v přenesené pravomoci podle žalobkyň neodráží skutečnou velikost institucí, ani jejich skutečné riziko.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality spočívajícího v tom, že mechanismus příspěvků předem do Jednotného fondu pro řešení krizí stanovený nařízením o jednotném mechanismu pro řešení krizí a nařízením v přenesené pravomoci se podle žalobkyň zakládá na posouzení, které uměle zvyšuje rizikový profil takových velkých francouzských institucí, jako jsou žalobkyně, a vede tak ke stanovení částky příspěvku, která je s ohledem na riziko, které tyto instituce skutečně představují, nepřiměřeně vysoká.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty spočívajícího v tom, že podle žalobkyň nelze dostatečně přesně předvídat výpočet částky příspěvků předem stanovený nařízením o jednotném mechanismu pro řešení krizí, nařízením v přenesené pravomoci a prováděcím nařízením, a dále v tom, že tento výpočet nezávisí ani tak na situaci a rizikovém profilu instituce, jako spíš na její relativní situaci v porovnání s ostatními přispívajícími institucemi. Konečně mají žalobkyně za to, že by Komise neměla mít pravomoc vymezovat ukazatele rizika v rámci nařízení v přenesené pravomoci, jelikož tato kritéria představují vysoce strukturující a rozhodující prvek při určování částek příspěvků (článek 290 SFEU).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy spočívajícího v tom, že Jednotný výbor pro řešení krizí podle žalobkyň pro účely výpočtu proměnné vyplývající z rizika neuplatňuje všechna kritéria rizika stanovená v nařízení v přenesené pravomoci. Žalobkyně mají za to, že napadené rozhodnutí kromě toho neobsahuje dostatečně jasné a úplné údaje pro to, aby mohly přepočíst dlužnou částku příspěvku, což má rovněž za následek porušení článku 296 SFEU.


title: Věc T-445/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Crédit agricole a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/15

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Crédit agricole a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-445/20)
      (2020/C 304/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Crédit agricole SA (Montrouge, Francie) a 48 dalších žalobců (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobců;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-444/20, Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-447/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – BNP Paribas v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/16

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – BNP Paribas v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-447/20)
      (2020/C 304/19)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BNP Paribas (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-444/20, Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-448/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – BPCE a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/17

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – BPCE a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-448/20)
      (2020/C 304/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: BPCE (Paříž, Francie) a 44 dalších žalobců (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobců;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-444/20, Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-449/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Banque postale v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/17

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Banque postale v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-449/20)
      (2020/C 304/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: La Banque postale (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-444/20, Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-455/20: Žaloba podaná dne 14. července 2020 – Roxtec v. EUIPO – Wallmax (Vyobrazení černých kruhů umístěných na oranžovém čtverci)

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/18

      Žaloba podaná dne 14. července 2020 – Roxtec v. EUIPO – Wallmax (Vyobrazení černých kruhů umístěných na oranžovém čtverci)
      (Věc T-455/20)
      (2020/C 304/22)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Roxtec AB (Karlskrona, Švédsko) (zástupci: J. Olsson a J. Adamsson, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wallmax Srl (Milán, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (Vyobrazení černých kruhů umístěných na oranžovém čtverci) – Ochranná známka Evropské unie č. 14 784 375

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. dubna 2020, ve věci R 2385/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu ii) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-467/20: Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Industria de Diseño Textil v. EUIPO – Ffauf Italia (ZARA)

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/19

      Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Industria de Diseño Textil v. EUIPO – Ffauf Italia (ZARA)
      (Věc T-467/20)
      (2020/C 304/23)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Industria de Diseño Textil; SA (Arteixo, Španělsko) (zástupci: G. Marín Raigal a E. Armero Lavie, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ffauf Italia SpA (Riese Pio X, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ZARA – Přihláška č. 89 29952

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. května 2020, ve věci R 2040/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž vyhovělo námitkám pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30, 35 a 43 a odmítlo, že by existovalo nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 pro všechno sporné zboží a služby;

                  —

                  uložil EUIPO a případně další účastnici řízení před EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a pravidla 22 odst. 3 a 4 prováděcího nařízení Komise (ES) 2868/95;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-468/20: Žaloba podaná dne 24. července 2020 – LB v. Parlament

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/20

      Žaloba podaná dne 24. července 2020 – LB v. Parlament
      (Věc T-468/20)
      (2020/C 304/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: LB (zástupce: O. Schmechel, Rechtsanwalt)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  Zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 2. července 2020 o přeložení žalobkyně do kontaktní kanceláře Evropského parlamentu v Lucemburku ke dni 1. září 2020;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z chybějícího odůvodnění

                              —

                              Rozhodnutí o přeložení je z formálního hlediska protiprávní, protože neobsahuje odůvodnění. Podle čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článku 296 SFEU však bylo odůvodnění nezbytné, protože zájem žalobkyně na tomto odůvodnění byl pro žalovaného jasně rozpoznatelný.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedodržení postupu v souladu s podmínkami vydání rozhodnutí

                              —

                              Podle postupu v souladu s podmínkami vydání rozhodnutí mohla žalobkyně odmítnout místo v kontaktní kanceláři Evropského parlamentu v Lucemburku (EPLO), což také učinila. Přeložení na toto místo tedy nepřicházelo do úvahy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče. Přeložení na jiné pracoviště porušuje řádnou péči zaměstnavatele, protože je v rozporu s několika základními právy Listiny základních práv. Došlo k porušení především těchto práv:

                              —

                              Právo na respektování soukromého a rodinného života (článek 7 a 33) a právo nezletilé dcery na udržování osobních vztahů a přímých styků s oběma svými rodiči bylo porušeno, jelikož rodina žalobkyně by musela žít odděleně, dcera by zůstala s otcem v Berlíně a žalobkyně by se přestěhovala sama do Lucemburska.

                              —

                              Právo na rovnost před zákonem (článek 20) a zákaz diskriminace (článek 21) bylo porušeno. Žalobkyně podléhá jako vdaná úřednice EPLO a matka nezletilého dítěte, o něž pečuje společně s manželem, mobilitě, na základě které má být přeložena do Lucemburska. Úředníci EPLO, kteří žijí odděleně nebo jsou rozvedeni a dělí se o péči o nezletilé dítě, jsou s mobility až do plnoletosti tohoto dítěte vyjmuti, aniž by existoval věcný důvod pro toto nerovné zacházení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: nepřiměřenost přeložení na jiné místo služby

                              —

                              Nedošlo k vážení zájmů žalobkyně a žalovaného, přestože žalovaný je k tomu povinen na základě jeho povinnosti řádné správy (článek 41 Listiny základních práv EU).

                              —

                              Chráněné zájmy žalobkyně jasně převažují nad zájmy žalovaného na jejím přeložení.

                              —

                              Přeložení z EPLO v Berlíně do EPLO v Lucemburku nesleduje zájem služby.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: nevyužití diskreční pravomoci

                              —

                              Žalovaný neuznává diskreční pravomoc a tedy jí nevykonává.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: ochrana legitimního očekávání

                              —

                              Od jmenování žalobkyně v roce 2001 až do přijetí rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu z roku 2018 o mobilitě platila zásada, že úředníci kategorie AST jako je žalobkyně, nepodléhají mobilitě. Tato zásada platila od rozhodnutí o mobilitě z roku 1998 a byla potvrzena i v rozhodnutích předsednictva Evropského parlamentu o mobilitě z roku 2002 a 2004.

                              —

                              Legitimní očekávání žalobkyně ohledně výjimky pro mobilitu bylo chráněno. Změna úpravy proto vyžaduje situaci odpovídající přechodnou úpravu i odpovídající výjimky. Předpokládané tříleté přechodné období je nevhodné, protože neodstraňuje rozdělení rodiny žalobkyně. Chybí výjimka pro situaci žalobkyně.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: ztráta práva

                              —

                              Žalovaný ztratil možnost, přikázat žalobkyni mobilitu s důsledkem změny místa služby, jelikož sám tím, že opakovaně vyňal úředníky kategorie AST z principu mobility, vyvolal u žalobkyně dojem, že nemusí počítat se změnou místa služby


title: Věc T-478/20: Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Bigben Connected v. EUIPO – Forsee Power (FORCE POWER)

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/21

      Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Bigben Connected v. EUIPO – Forsee Power (FORCE POWER)
      (Věc T-478/20)
      (2020/C 304/25)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bigben Connected (Fretin, Francie) (zástupce: M. Chaminade, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Forsee Power (Paříž, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie FORCE POWER – Přihláška č. 16 541 377

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. května 2020, ve věci R 2184/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a osobě, která podala námitky, náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před námitkovým oddělením a nákladů řízení o odvolání před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-479/20: Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Eurobolt a další v. Komise

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/22

      Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Eurobolt a další v. Komise
      (Věc T-479/20)
      (2020/C 304/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Eurobolt BV(‘s-Heerenberg, Nizozemsko), Fabory Nederland BV (Tilburg, Nizozemsko), ASF Fischer BV (Lelystad, Nizozemsko), Stafa Group BV (Maarheeze, Nizozemsko) (zástupci: S. De Knop, B. Natens a A. Willems, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/611 ze dne 30. dubna 2020, kterým se konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky opětovně ukládá na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie (1); a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že nařízení (EU) 2020/611 tím, že stanoví zpětnou „nápravu“ porušení základního procesního požadavku, porušuje články 266 a 264 Smlouvy o fungování Evropské unie a zásadu účinné soudní ochrany.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že nařízení (EU) 2020/611 porušuje z důvodu, že nemá platný právní základ, čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1225/2009 (2), čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii („SEU“) a zásadu řádné správy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že nařízení (EU) 2020/611 tím, že zakazuje vrácení a nařizuje výběr vráceného antidumpingového cla, porušuje čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 SEU.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 141, s. 1.

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51).


title: Věc T-480/20: Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/23

      Žaloba podaná dne 28. července 2020 – Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise
      (Věc T-480/20)
      (2020/C 304/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (Ain Sukhna, Egypt), Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (Ain Sukhna) (zástupci: B. Servais a V. Crochet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/776 ze dne 12. června 2020, kterým se ukládají konečná vyrovnávací cla na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta (1) a kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/492, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta, v rozsahu, v jakém se týká žalobkyň;

                  —

                  uložil Komisi a případným vedlejším účastníkům podporujícím Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že metodika Komise pro výpočet subvenčního rozpětí žalobkyň je v rozporu s čl. 1 odst. 1, čl. 5 odst. 1, článkem 6, čl. 12 odst. 1 písm. c) a čl. 24 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie. (2)

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnávat finanční příspěvky poskytované čínskými veřejnými subjekty je v rozporu s čl. 2 písm. a), čl. 2 písm. b), čl. 3 odst. 1 písm. a), čl. 4 odst. 2 a čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) 2016/1037.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise týkající se ustanovení o pozemcích společnosti Jushi porušuje práva žalobkyň na obhajobu a článek 30 základního nařízení, jakož i čl. 3 odst. 2, 5 a 6 písm. d) nařízení (EU) 2016/1037.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnávat režim přirážky z dovozních cel na dovážené materiály pro společnost Jushi porušuje čl. 3 odst. 1 písm. a) bod ii), čl. 3 odst. 2 a článek 5 nařízení (EU) 2016/1037.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnávat daňové zacházení s kurzovými ztrátami porušuje čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) 2016/1037.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že metodika Komise pro stanovení rozpětí cenového podbízení ve vztahu k žalobkyním porušuje čl. 1 odst. 1, čl. 2 písm. d), čl. 8 odst. 1, čl. 8 odst. 2 a čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2016/1037.

         (1)  Úř. věst. 2020 L 189, s. 1.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (kodifikované znění) (Úř. věst. 2016, L 176, s. 55).


title: Věc T-481/20: Žaloba podaná dne 31. července 2020 – Magnetec v. EUIPO (CoolTUBE)

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/24

      Žaloba podaná dne 31. července 2020 – Magnetec v. EUIPO (CoolTUBE)
      (Věc T-481/20)
      (2020/C 304/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Magnetec – Gesellschaft für Magnettechnologie mbH (Langenselbold, Německo) (zástupci: M. Kloth, R. Briske a D. Habel, Rechtsanwälte)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „CoolTUBE“ – Přihláška č. 18 022 606

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. května 2020, ve věci R 1755/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v průběhu odvolacího řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-484/20: Žaloba podaná dne 3. srpna de 2020 – SATSE v. Komise

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/25

      Žaloba podaná dne 3. srpna de 2020 – SATSE v. Komise
      (Věc T-484/20)
      (2020/C 304/29)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Sindicato de Enfermería (SATSE) (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: M. Sesmero González, abogada)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

                  —

                  Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil směrnici Komise (EU) ze dne 3. června 2020 (EU) 2020/739, kterou se mění příloha III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/54/ES, pokud jde o zařazení SARS-CoV-2 na seznam biologických činitelů, o nichž je známo, že vyvolávají u člověka nakažlivé nemoci, a kterou se mění směrnice Komise (EU) 2019/1833, zveřejněnou v Úředním věstníku Evropské unie dne 4. června 2020 (L 175, s. 11 až 14).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článků 2 a 18 směrnice 2000/54/ES a její přílohy III.

                              —

                              V tomto ohledu žalobce uplatňuje neexistenci účinné léčby nebo profylaxe proti biologickému činiteli SARS-CoV-2, skutečnost, že se jedná o vysoce nakažlivý virus, který mutuje a u něhož je tedy vysoké riziko šíření se v kolektivu, a skutečnost, že koronavirus SARS-CoV-2 způsobuje onemocnění a závažné příznaky, které mohou vyvolat vážné lidské nemoci, což představuje vážné nebezpečí pro pracovníky.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných náležitostí z důvodu nedostatečného odůvodnění zařazení biologického činitele SARS-CoV-2 do rizikové skupiny 3.

                              —

                              V tomto ohledu žalobce tvrdí, že i když Komise uznává, že neexistuje žádná očkovací látka a účinná léčba, a navzdory ustanovením článku 2 směrnice 2000/54/ES, SARS-CoV-2 je zařazen do rizikové skupiny 3, a nikoli do rizikové skupiny 4.


title: Věc T-485/20: Žaloba podaná dne 5. srpna 2020 – Junqueras i Vies v. Parlament

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/25

      Žaloba podaná dne 5. srpna 2020 – Junqueras i Vies v. Parlament
      (Věc T-485/20)
      (2020/C 304/30)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oriol Junqueras i Vies (Sant Joan de Vilatorrada, Španělsko) (zástupce: A. Van den Eynde Adroer, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu (Directorate General for Finance – Directorate for Members’ Financial and Social Entitlements) oznámené panu Didierovi KLETHIMU dne 7. května 2020, kterým bylo stanoveno, že příspěvky poslanci Evropského parlamentu Oriolu Junquerasovi i Viasovi budou vyplaceny jen za období od 25. září 2019 do 2. ledna 2020 v souladu s článkem 10 statutu poslanců Evropského parlamentu, a uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C-502/19, EU:C:2019:1115) v rozsahu, v němž uznává, že pan Junqueras měl mandát poslance Evropského parlamentu od 13. června 2019, takže podle uvedeného rozsudku se neověřuje důvod neslučitelnosti stanovený v čl. 7 odst. 2 aktu o volbě zastupitelů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách z roku 1976 (Úř. věst. 1976, L 278, s. 5).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nutnosti použít v projednávaném případě neformalistický výklad čl. 7 odst. 2 aktu o volbě zastupitelů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách z roku 1976, neboť vzhledem k nečinnosti Parlamentu, pokud jde o ochranu imunity pana Junquerase, bylo mu proti jeho vůli fakticky a fyzicky bráněno v tom, aby odstoupil z funkce poslance Congreso de los Diputados (poslanecká sněmovna, Španělsko) a plně vykonával svůj mandát poslance Evropského parlamentu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nutnosti použít v projednávaném případě věcný, a nikoli formální výklad čl. 7 odst. 2 2 aktu o volbě zastupitelů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách z roku 1976 v rozsahu, v němž nejsou splněny věcné podmínky důvodu neslučitelnosti, neboť pan Junqueras se po celou dobu snažil odstoupit z funkce poslance Congreso de Diputados (poslanecká sněmovna, Španělsko), a byly mu pozastaveny veškeré nároky a příspěvky související s tímto mandátem, a dále proti své vůli měl nadále tento mandát, neboť mu bylo fakticky a fyzicky bráněno v tom, aby se jej vzdal za tím, účelem, aby mohl plně vykonávat mandát poslance Evropského parlamentu.


title: Věc C-614/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus (Estonsko) dne 18. listopadu 2020 – AS Lux Express Estonia v. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/40

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus (Estonsko) dne 18. listopadu 2020 – AS Lux Express Estonia v. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (Věc C-614/20)
      (2021/C 35/52)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Halduskohus

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: AS Lux Express Estonia

         Žalovaný: Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je případ, kdy je všem soukromoprávním podnikům, které v tuzemsku komerčně provozují silniční, vodní a železniční přepravu cestujících v linkovém provozu, uložena stejná povinnost bezplatné přepravy cestujících určité skupiny (děti předškolního věku, osoby s postižením do dovršení 16 let, osoby s těžkým postižením od dovršení 16 let, osoby se značným zrakovým postižením a průvodce osoby s těžkým nebo značným zrakovým postižením a slepeckého resp. asistenčního psa osoby s postižením), nutno považovat za uložení závazku veřejné služby ve smyslu čl. 2 písm. e) a čl. 3 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (1) ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70?

                  2)

                  Jedná-li se o závazek veřejné služby ve smyslu nařízení č. 1370/2007: Má členský stát podle čl. 4 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení č. 1370/2007 právo vyloučit úhradu kompenzace dopravcům za plnění takovéto povinnosti vnitrostátním zákonem?
                  Má-li členský stát právo vyloučit kompenzaci pro dopravce, za jakých podmínek tak může učinit?

                  3)

                  Je podle čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1370/2007 povoleno vyloučit z oblasti působnosti tohoto nařízení obecná pravidla o stanovení maximálních přepravních tarifů pro jiné skupiny cestujících, než skupiny uváděné v tomto ustanovení?
                  Platí povinnost oznámení Evropské komisi podle článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie také v případě, že obecná ustanovení o stanovení maximálních přepravních tarifů nestanoví žádné kompenzace pro dopravce?

                  4)

                  V případě, že se nařízení č. 1370/2007 v projednávané věci nepoužije: Lze poskytování kompenzace opřít o jiný právní akt Evropské unie (jako je Listina základních práv Evropské unie)?

                  5)

                  Jaké podmínky musí splňovat kompenzace případně poskytovaná dopravci, aby byla v souladu s ustanoveními o státní podpoře?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. 2007, L 315, s. 1).


title: Věc T-714/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Adraces v. Komise („Rozhodčí doložka – Dohoda o rámcovém partnerství – Místní informační středisko Europe Direct – Ukončení smlouvy bez uvedení důvodu – Právní jistota – Zásada ochrany dobré víry – Proporcionalita – Respektování legitimních práv a oprávněných zájmů smluvního partnera – Právo na řádnou správu“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Adraces v. Komise
      (Věc T-714/18) (1)

      („Rozhodčí doložka - Dohoda o rámcovém partnerství - Místní informační středisko Europe Direct - Ukončení smlouvy bez uvedení důvodu - Právní jistota - Zásada ochrany dobré víry - Proporcionalita - Respektování legitimních práv a oprávněných zájmů smluvního partnera - Právo na řádnou správu“)
      (2021/C 35/53)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Adraces – Associação para o Desenvolvimento da Raia Centro-Sul (Vila Velha de Ródão, Portugalsko) (zástupci: G. Gentil Anastácio, D. Pirra Xarepe, J. Whyte a M. Barros Silva, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà a M. Ilkova, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 272 SFEU a znějící na určení, že „ukončení“ smlouvy o rámcovém partnerství COMM/LIS/ED/2018-2020_1 ze strany Komise je neplatné, a na uložení povinnosti Komisi obnovit situaci žalobce před tímto „ukončením“.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Adraces – Associação para o Desenvolvimento da Raia Centro-Sul nahradí náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.


title: Věc T-620/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne ROSÉ) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne ROSÉ – Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence zásahu do dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne ROSÉ)
      (Věc T-620/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne ROSÉ - Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Neexistence zásahu do dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)
      (2021/C 35/57)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: A. Gómez López, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

         Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gerhard Ernst Krupp (Mnichov, Německo), Elmar Borrmann (Reith, Rakousko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. června 2019 (věc R 1/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Ace of spades Holdings a G. E. Kruppem a E. Borrmannem

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 26. června 2019 (věc R 1/2019-5) se zrušuje v rozsahu, v němž bylo tímto rozhodnutím zamítnuto odvolání společnosti Ace of Spades Holdings LLC a námitky na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-190/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Almea v. EUIPO – Sanacorp Pharmahandel (Almea) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Almea – Starší národní slovní ochranná známka MEA – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/49

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Almea v. EUIPO – Sanacorp Pharmahandel (Almea)
      (Věc T-190/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Almea - Starší národní slovní ochranná známka MEA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 35/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Almea Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: R. Furneaux a E. Humphreys, solicitors)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Mrozowski, J. Crespo Carrillo a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sanacorp Pharmahandel GmbH (Planegg, Německo) (zástupci: I.-M. Helbig, S. Rengshausen a S. Cobet-Nüse, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. ledna 2020 (věc R 246/2019-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Sanacorp Pharmahandel a Almea.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Almea Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Rozsudek Soudního Dvora ze dne 10. prosince 2020, ve spojených věcech E-11/19 a E-12/19 Adpublisher AG v. J a K (Nařízení (EU) 2016/679 – Ochrana osobních údajů – Právo podat stížnost u dozorového úřadu – Právo na účinnou soudní ochranu vůči dozorovému úřadu – Anonymita – Náklady vzniklé při odvolacím řízení) 2021/C 113/04

text:
               31.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 10. prosince 2020,
      ve spojených věcech E-11/19 a E-12/19
      Adpublisher AG v. J a K

            (Nařízení (EU) 2016/679 – Ochrana osobních údajů – Právo podat stížnost u dozorového úřadu – Právo na účinnou soudní ochranu vůči dozorovému úřadu – Anonymita – Náklady vzniklé při odvolacím řízení)

      (2021/C 113/04)
      Ve spojených věcech E-11/19 a E-12/19, Adpublisher AG v. J a K – ŽÁDOSTI podané Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora lichtenštejnským odvolacím senátem pro správní záležitosti (Beschwerdekommission für Verwaltungsangelegenheiten) týkající se výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen, a Bernd Hammermann, soudci, dne 10. prosince 2020 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Zpřístupnění osobních údajů stěžovatele během řízení na základě stížnosti podané podle článku 77 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů nebo řízení na základě čl. 78 odst. 1 uvedeného nařízení není uvedeným nařízením ani žádným jiným ustanovením práva EHP vyloučeno. Otázku nezpřístupnění osobních údajů stěžovatele je nutné posoudit s ohledem na zásady zpracování osobních údajů podle článků 5 a 6 nařízení (EU) 2016/679. Nezpřístupnění by nemělo být povoleno, pokud by bránilo plnění povinností stanovených v nařízení (EU) 2016/679 nebo výkonu práva na účinnou soudní ochranu a spravedlivý proces, jak je stanoveno v čl. 58 odst. 4 a v rámci základního práva na účinnou soudní ochranu.

                  2.

                  Z ustanovení čl. 77 odst. 1 a čl. 57 odst. 3 nařízení (EU) 2016/679 vyplývá, že pokud se v důsledku odvolání správce údajů proti rozhodnutí dozorového úřadu subjekt údajů stane stranou řízení podle čl. 78 odst. 1 a pokud je mu podle vnitrostátního práva tento status přiřčen automaticky, nesmí být subjekt údajů činěn odpovědným za žádné náklady vzniklé v souvislosti s tímto řízením.


title: Věc C-64/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ard-Chúirt – Irsko) – UH v. An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne („Řízení o předběžné otázce – Článek 288 SFEU – Směrnice 2001/82/ES – Kodex Společenství týkající se veterinárních léčivých přípravků – Články 58, 59 a 61 – Údaje, které musí být uvedeny na vnějším obalu, vnitřním obalu a příbalových informacích veterinárních léčivých přípravků – Povinnost sepsat informace ve všech úředních jazycích členského státu, ve kterém jsou veterinární léčivé přípravky uváděny na trh – Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví sepsání informací pouze v některém z úředních jazyků členského státu – Vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh směřující k tomu, aby bylo určeno, že členský stát neprovedl správně směrnici 2001/82/ES a že příslušné orgány musí změnit vnitrostátní právní předpisy“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/2

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ard-Chúirt – Irsko) – UH v. An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne
      (Věc C-64/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 288 SFEU - Směrnice 2001/82/ES - Kodex Společenství týkající se veterinárních léčivých přípravků - Články 58, 59 a 61 - Údaje, které musí být uvedeny na vnějším obalu, vnitřním obalu a příbalových informacích veterinárních léčivých přípravků - Povinnost sepsat informace ve všech úředních jazycích členského státu, ve kterém jsou veterinární léčivé přípravky uváděny na trh - Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví sepsání informací pouze v některém z úředních jazyků členského státu - Vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh směřující k tomu, aby bylo určeno, že členský stát neprovedl správně směrnici 2001/82/ES a že příslušné orgány musí změnit vnitrostátní právní předpisy“)
      (2021/C 180/02)
      Jednací jazyk: irština

         Předkládající soud

      Ard-Chúirt

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UH

         Odpůrci: An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne

         Výrok

      Článek 288 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soud, který v rámci řízení stanoveného za tímto účelem vnitrostátním právem zjistí, že členský stát, do jehož struktury spadá, nesplnil svou povinnost správně provést směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/28/ES ze dne 31. března 2004, odmítl z důvodu, že se mu jeví, že vnitrostátní právní předpisy jsou souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/6 ze dne 11. prosince 2018 o veterinárních léčivých přípravcích a o zrušení směrnice 2001/82, které tuto směrnici zrušuje a které se použije ode dne 28. ledna 2022, svým rozhodnutím určit, že tento členský stát uvedenou směrnici neprovedl správně a je povinen to napravit.

         (1)  Úř. věst. C 162, 11.5.2020.


title: Věc C-344/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče – Slovinsko) – D.J. v. Radiotelevizija Slovenija („Řízení o předběžné otázce – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/EHS – Článek 2 – Pojem ‚pracovní doba‘ – Doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání – Odborná práce týkající se údržby televizních vysílačů nacházejících se daleko od obydlených oblastí – Směrnice 89/391/EHS – Články 5 a 6 – Psychosociální rizika – Povinnost prevence“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče – Slovinsko) – D.J. v. Radiotelevizija Slovenija
      (Věc C-344/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/EHS - Článek 2 - Pojem ‚pracovní doba‘ - Doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání - Odborná práce týkající se údržby televizních vysílačů nacházejících se daleko od obydlených oblastí - Směrnice 89/391/EHS - Články 5 a 6 - Psychosociální rizika - Povinnost prevence“)
      (2021/C 182/03)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Vrhovno sodišče

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: D.J.

         Žalovaná Radiotelevizija Slovenija

         Výrok

      Článek 2 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, během níž pracovník musí být pouze dosažitelný na telefonu a být s to se v případě potřeby dostavit na pracoviště ve lhůtě jedné hodiny, přičemž zároveň může pobývat ve služebním bytě, který mu poskytuje jeho zaměstnavatel na tomto pracovišti, aniž je povinen se v něm zdržovat, představuje v plném rozsahu pracovní dobu ve smyslu tohoto ustanovení pouze tehdy, pokud z celkového posouzení všech okolností daného případu, zejména důsledků stanovení takové lhůty, a případně průměrné četnosti výkonů práce během této doby, vyplývá, že omezení uložená tomuto pracovníkovi během uvedené doby jsou takové povahy, že objektivně a velmi významně ovlivňují možnost pracovníka volně nakládat během téže doby s časem, během něhož jeho profesní služby nejsou vyžadovány, a věnovat se v tomto čase vlastním zájmům. Nevhodnost bezprostředního okolí dotčeného místa pro volnočasové aktivity je pro účely takového posouzení irelevantní.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-365/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Schwerin – Německo) – FD v. Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg („Řízení o předběžné otázce – Společná zemědělská politika – Přímé platby – Nařízení (EU) č. 1307/2013 – Článek 24 – Mladý zemědělec, kterému byly poprvé přiznány platební nároky – Článek 30 odst. 6 – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 – Článek 28 odst. 2 – Přiznání dodatečných platebních nároků pocházejících z vnitrostátní rezervy“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/4

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Schwerin – Německo) – FD v. Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Věc C-365/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zemědělská politika - Přímé platby - Nařízení (EU) č. 1307/2013 - Článek 24 - Mladý zemědělec, kterému byly poprvé přiznány platební nároky - Článek 30 odst. 6 - Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 - Článek 28 odst. 2 - Přiznání dodatečných platebních nároků pocházejících z vnitrostátní rezervy“)
      (2021/C 182/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: FD

         Žalovaný: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Výrok

      Článek 30 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009, ve spojení s čl. 28 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení č. 1307/2013 a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení, musí být vykládán v tom smyslu, že mladý zemědělec ve smyslu čl. 30 odst. 11 písm. a) nařízení č. 1307/2013 ve spojení s čl. 50 odst. 2 tohoto nařízení, jemuž již byly poprvé přiznány platební nároky z titulu článku 24 uvedeného nařízení na všechny způsobilé hektary, které ohlásil při podání žádosti, má následně nárok na přiznání dodatečných platebních nároků pocházejících z vnitrostátní rezervy odpovídajících dalším způsobilým hektarům, které nyní drží a ve vztahu k nimž nedisponuje žádnými platebními nároky. Tento nárok je podmíněn dostatečností finančních prostředků ve vnitrostátních nebo regionálních rezervách. Při jejich nedostatku musí být zajištěno rovné zacházení se zemědělci způsobilými k získání nároků podle čl. 30 odst. 6 nařízení č. 1307/2013 a nesmí docházet k jakémukoli narušení trhu a hospodářské soutěže.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-388/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – MK v. Autoridade Tributária e Aduaneira („Řízení o předběžné otázce – Přímé daně – Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku – Volný pohyb kapitálu – Základ daně – Diskriminace – Volba zdanění stejným způsobem jako rezidenti – Slučitelnost s unijním právem“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – MK v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-388/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Přímé daně - Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku - Volný pohyb kapitálu - Základ daně - Diskriminace - Volba zdanění stejným způsobem jako rezidenti - Slučitelnost s unijním právem“)
      (2021/C 182/05)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: MK

         Žalovaný Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

      Článek 63 SFEU ve spojení s článkem 65 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, která za účelem umožnit, aby kapitálové zisky pocházející z prodeje nemovitého majetku nacházejícího se v tomto členském státě dosažené osobou povinnou k dani, která má bydliště v jiném členském státě, nepodléhaly vyšší daňové zátěži, než je ta, kterou by v případě stejného druhu transakce byly zatíženy kapitálové zisky dosažené rezidentem prvního členského státu, činí použitelný daňový režim závislým na volbě provedené uvedenou osobou povinnou k dani.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12. 8. 2019.


title: Věc C-392/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – VG Bild-Kunst v. Stiftung Preußischer Kulturbesitz („Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti – Směrnice 2001/29/ES – Článek 3 odst. 1 – Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ – Vložení díla chráněného autorským právem prostřednictvím framingu na internetové stránky třetí osoby – Dílo volně přístupné se svolením nositele autorského práva na internetových stránkách držitele licence – Ujednání smlouvy o využívání licence vyžadující od držitele licence uplatňování účinných technologických prostředků proti framingu – Legalita – Základní práva – Článek 11 a čl. 17 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – VG Bild-Kunst v. Stiftung Preußischer Kulturbesitz
      (Věc C-392/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti - Směrnice 2001/29/ES - Článek 3 odst. 1 - Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ - Vložení díla chráněného autorským právem prostřednictvím framingu na internetové stránky třetí osoby - Dílo volně přístupné se svolením nositele autorského práva na internetových stránkách držitele licence - Ujednání smlouvy o využívání licence vyžadující od držitele licence uplatňování účinných technologických prostředků proti framingu - Legalita - Základní práva - Článek 11 a čl. 17 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2021/C 182/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: VG Bild-Kunst

         Žalovaná: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

         Výrok

      Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že vložení děl chráněných autorským právem, která jsou volně zpřístupněna veřejnosti na internetových stránkách se svolením nositele autorských práv, prostřednictvím techniky framingu na jiné internetové stránky třetí osoby, pokud při tomto vložení dochází k obcházení prostředků ochrany proti framingu, které přijal nebo požadoval tento nositel, představuje sdělování veřejnosti ve smyslu tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Věc C-400/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. března 2021 – Evropská komise v. Maďarsko („Nesplnění povinnosti státem – Společná organizace trhů se zemědělskými produkty – Nařízení (EU) č. 1308/2013 – Článek 34 SFEU – Prodejní cena zemědělsko-potravinářských produktů – Minimální zisková rozpětí, která je třeba uplatňovat v maloobchodním prodeji těchto produktů“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/6

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. března 2021 – Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-400/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Společná organizace trhů se zemědělskými produkty - Nařízení (EU) č. 1308/2013 - Článek 34 SFEU - Prodejní cena zemědělsko-potravinářských produktů - Minimální zisková rozpětí, která je třeba uplatňovat v maloobchodním prodeji těchto produktů“)
      (2021/C 182/07)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Sipos, X. Lewis a E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalovaný: Maďarsko (zástupci: původně M. Z. Fehér, G. Koós a Zs. Wagner, poté M. Z. Fehér a G. Koós, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Maďarsko tím, že přijalo čl. 3 odst. 2 písm. u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény (zákon č. XCV z roku 2009, kterým se zakazují nekalé obchodní praktiky uplatňované vůči dodavatelům ve vztahu k zemědělským produktům a potravinám), a tím, že takto omezilo způsoby určování prodejních cen zemědělských produktů a potravin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007.

                  2)

                  Maďarsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 255, 29.7.2019.


title: Věc C-440/19 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. března 2021 – Pometon SpA v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Kartelové dohody – Evropský trh s ocelovými abrazivy – Účast na dvoustranných a mnohostranných kontaktech zaměřených na koordinaci cen v celém Evropském hospodářském prostoru – ‚Hybridní‘ řízení, které vedlo postupně k přijetí rozhodnutí o narovnání a rozhodnutí v řádném řízení – Listina základních práv Evropské unie – Článek 41 – Povinnost Evropské komise být nestranná – Článek 48 – Presumpce neviny – Povinnost uvést odůvodnění – Jediné a trvající protiprávní jednání – Doba trvání protiprávního jednání – Rovné zacházení – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/6

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. března 2021 – Pometon SpA v. Evropská komise
      (Věc C-440/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropský trh s ocelovými abrazivy - Účast na dvoustranných a mnohostranných kontaktech zaměřených na koordinaci cen v celém Evropském hospodářském prostoru - ‚Hybridní‘ řízení, které vedlo postupně k přijetí rozhodnutí o narovnání a rozhodnutí v řádném řízení - Listina základních práv Evropské unie - Článek 41 - Povinnost Evropské komise být nestranná - Článek 48 - Presumpce neviny - Povinnost uvést odůvodnění - Jediné a trvající protiprávní jednání - Doba trvání protiprávního jednání - Rovné zacházení - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)
      (2021/C 182/08)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Pometon SpA (zástupci: E. Fabrizi, V. Veneziano a A. Molinaro, avvocati)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: původně P. Rossi a T. Vecchi, poté P. Rossi a C. Sjödin, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Body 2 a 4 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 28. března 2019, Pometon v. Komise (T 433/16, EU:T:2019:201), se zrušují.

                  2)

                  Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.

                  3)

                  Výše pokuty uložené společnosti Pometon SpA v článku 2 rozhodnutí Komise C(2016) 3121 final ze dne 25. května 2016 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39792 – Ocelová abraziva) se stanovuje na 2 633 895 eur.

                  4)

                  Pometon SpA a Evropská komise ponesou vlastní náklady vynaložené v řízení o kasačním opravném prostředku i v řízení v prvním stupni.

         (1)  Úř. věst. C 255, 29.7.2019.


title: Věc C-459/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – (Spojené království) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Wellcome Trust Ltd („Řízení o předběžné otázce – Harmonizace daňových právních předpisů – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Články 43 a 44 – Místo poskytnutí služby osobě povinné k dani, která jedná jako taková – Místo poskytnutí služby správy investic, kterou přijala dobročinná organizace pro neekonomické profesní činnosti od poskytovatelů usazených mimo Unii“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/7

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – (Spojené království) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Wellcome Trust Ltd
      (Věc C-459/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Harmonizace daňových právních předpisů - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 43 a 44 - Místo poskytnutí služby osobě povinné k dani, která jedná jako taková - Místo poskytnutí služby správy investic, kterou přijala dobročinná organizace pro neekonomické profesní činnosti od poskytovatelů usazených mimo Unii“)
      (2021/C 182/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Žalovaná: Wellcome Trust Ltd

         Výrok

      Článek 44 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy jsou osobě povinné k dani, která vykonává neekonomickou činnost jako profesní činnost, poskytnuty služby pro účely této neekonomické činnosti, musí být tyto služby považovány za služby, které jsou poskytnuty této osobě povinné k dani, „která jedná jako taková“ ve smyslu tohoto článku.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.