title: Věc C-617/12: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court od Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Astrazeneca AB v. Comptroller General of Patents „Humánní léčivé přípravky — Dodatková ochranná osvědčení — Nařízení (ES) č. 469/2009 — Článek 13 odst. 1 — Pojem ‚první registrace ve Společenství‘  — Registrace udělená Švýcarským ústavem pro léčivé přípravky (Swissmedic) — Automatické uznání v Lichtenštejnsku — Registrace udělená Evropskou agenturou pro léčivé přípravky — Doba platnosti osvědčení“

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/7

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court od Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Astrazeneca AB v. Comptroller General of Patents
   (Věc C-617/12) (1)

   („Humánní léčivé přípravky - Dodatková ochranná osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 13 odst. 1 - Pojem ‚první registrace ve Společenství‘ - Registrace udělená Švýcarským ústavem pro léčivé přípravky (Swissmedic) - Automatické uznání v Lichtenštejnsku - Registrace udělená Evropskou agenturou pro léčivé přípravky - Doba platnosti osvědčení“)
   2014/C 102/08
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court od Justice (Chancery Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Astrazeneca AB

      Žalovaný: Comptroller General of Patents

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice, Chancery Division Patents Court – Výklad čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1) – Pojem „první registrace“ – Švýcarská registrace, která byla automaticky uznána Lichtenštejnskem, ale nebyla vydána ve správním řízení o registraci podle směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků

      Výrok

   V kontextu Evropského hospodářského prostoru (EHP) musí být čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky vykládán tak, že správní registrace léčivého přípravku udělená Švýcarským ústavem pro léčivé přípravky (Swissmedic), která je automaticky uznávaná v Lichtenštejnsku, musí být považována za první registraci tohoto léčivého přípravku v Evropském hospodářském prostoru ve smyslu tohoto ustanovení, pokud byla tato registrace vydána před registrací téhož léčivého přípravku udělenou Evropskou agenturou pro léčivé přípravky (EMA) nebo orgány členských států Evropské unie v souladu s požadavky uvedenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, či orgány Islandské republiky nebo Norského království. Okolnosti, že na rozdíl od švýcarského orgánu Evropská agentura pro léčivé přípravky po přezkoumání obdobných klinických údajů odmítla udělit registraci pro tentýž výrobek a že Švýcarský ústav pro léčivé přípravky pozastavil platnost švýcarské registrace a později ji obnovil až poté, co držitelka registrace předložila dodatečné údaje, nejsou v tomto ohledu relevantní.

      (1)  Úř. věst. C 86, 23. 3. 2013.


title: Věc C-453/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer v. Landeshauptmann von Vorarlberg „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Článek 5 — Pojem ‚rovnocenné dávky‘ — Shodné nakládání s dávkami ve stáří dvou členských států Evropského hospodářského prostoru — Vnitrostátní právní úprava, která při výpočtu výše pojistného na sociální zabezpečení zohledňuje dávky ve stáří pobírané v jiných členských státech“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/13

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer v. Landeshauptmann von Vorarlberg
   (Věc C-453/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 5 - Pojem ‚rovnocenné dávky‘ - Shodné nakládání s dávkami ve stáří dvou členských států Evropského hospodářského prostoru - Vnitrostátní právní úprava, která při výpočtu výše pojistného na sociální zabezpečení zohledňuje dávky ve stáří pobírané v jiných členských státech“)
   (2016/C 098/15)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

      Žalovaný: Landeshauptmann von Vorarlberg

      za přítomnosti: Rudolfa Mathise

      Výrok

   Článek 5 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jaké nastaly v původním řízení, představují dávky ve stáří vyplácené v rámci zaměstnaneckého důchodového systému jednoho členského státu a dávky ve stáří vyplácené v rámci zákonného důchodového systému jiného členského státu, které spadají v obou případech do působnosti téhož nařízení, rovnocenné dávky ve smyslu tohoto ustanovení, jelikož obě kategorie dávek sledují stejný cíl, kterým je zajistit jejich poživatelům zachování životní úrovně odpovídající té, kterou měli před odchodem do důchodu.

      (1)  Úř. věst. C 462, 22. 12. 2014.


title: Věc C-246/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 10. května 2017 – Ibrahima Diallo v. État belge

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 10. května 2017 – Ibrahima Diallo v. État belge
   (Věc C-246/17)
   (2017/C 231/24)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ibrahima Diallo

      Žalovaný: État belge

      Předběžné otázky

               1)

               „Musí být čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (1) vykládán v tom smyslu, že požaduje, aby rozhodnutí, jímž se potvrzuje právo pobytu, bylo přijato a oznámeno ve lhůtě šesti měsíců, nebo že umožňuje, aby rozhodnutí bylo přijato v této lhůtě, ale oznámeno později? Může-li být výše uvedené rozhodnutí oznámeno později, v jaké lhůtě tak musí být učiněno?“

               2)

               „Musí být čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států ve spojení s článkem 5 téže směrnice, s čl. 5 odst. 4 směrnice [Rady] 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (2) a s články 7, 20, 21 a 41 Listiny základních práv Evropské unie vykládán a používán v tom smyslu, že rozhodnutí přijaté na tomto základě musí být ve lhůtě šesti měsíců, kterou toto ustanovení stanoví, pouze přijato, aniž existuje jakákoli lhůta pro oznámení tohoto rozhodnutí a sebemenší dopad na právo pobytu v případě, že k oznámení dojde až po uplynutí této lhůty?“

               3)

               „Aby byla zaručena účinnost práva pobytu rodinného příslušníka občana Unie, brání zásada efektivity tomu, aby byla po zrušení rozhodnutí týkajícího se výše uvedeného práva správnímu orgánu znovu poskytnuta celá lhůta šesti měsíců, která mu byla přiznána na základě čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států? Pokud bude odpověď kladná, jakou lhůtu má vnitrostátní orgán ještě k dispozici po zrušení rozhodnutí, jímž tento orgán odmítl přiznat dotčené právo?“

               4)

               „Jsou články 5, 10 a 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států ve spojení s články 8 a 13 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, s články 7, 24, 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie a s článkem 21 Smlouvy o fungování Evropské unie slučitelné s vnitrostátní judikaturou a takovými vnitrostátními ustanoveními, jako jsou čl. 39/2 odst. 2 a články 40, 40a, 42 a 43 zákona ze dne 15. prosince 1980 o vstupu na území, pobytu, usazení a ukončení pobytu cizinců, jakož i čl. 52 odst. 4 královské vyhlášky ze dne 8. října 1981 o vstupu na území, pobytu, usazení a ukončení pobytu cizinců, podle nichž rozsudek, kterým Conseil du contentieux des étrangers (Rada pro spornou cizineckou agendu) zrušila rozhodnutí, jímž byl odepřen pobyt na základě těchto ustanovení, nemá mít za následek pozastavení, nýbrž přerušení běhu pevné lhůty šesti měsíců stanovené článkem 10 směrnice 2004/38/ES, článkem 42 zákona ze dne 15. prosince 1980 a článkem 52 královské vyhlášky ze dne 8. října 1981?“

               5)

               „Stanoví směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států požadavek, aby byl z překročení lhůty šesti měsíců stanovené čl. 10 odst. 1 této směrnice vyvozen nějaký důsledek, a pokud bude odpověď kladná, o jaký důsledek se má jednat? Vyžaduje nebo umožňuje tatáž směrnice 2004/38/ES, aby důsledkem překročení této lhůty bylo automatické udělení požadované pobytové karty, aniž by bylo konstatováno, že žadatel skutečně splňuje podmínky pro požívání práva pobytu, jehož se domáhá?“

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77).

      (2)  Úř. věst. L 251, s. 12.


title: Věc C-44/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 8. února 2008 – Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry a další v. Fujitsu Siemens Computers Oy

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 8. února 2008 – Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry a další v. Fujitsu Siemens Computers Oy
   (Věc C-44/08)
   (2008/C 107/20)
   Jednací jazyk: finština
   Předkládající soud
   Korkein oikeus
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry, Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ry, Uusi Insinööriliitto UIL ry (dříve Insinööriliitto IL ry), Metallityöväen Liitto ry, Palvelualojen Ammattiliitto PAM ry, Suomen Ekonomiliitto – Finlands Ekonomförbund SEFE ry, Ammattiliitto SUORA ry, Suomen Valtiotieteilijöitten Liitto SVAL ry -Statsvetarnas Förbund i Finland rf, Sähköalojen Ammattiliitto ry, Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry, Toimihenkilöunioni TU ry

      Žalovaná: Fujitsu Siemens Computers Oy
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 2 odst. 1 směrnice 98/59/ES (1) vykládán v tom smyslu, že zde stanovená povinnost „včas“ zahájit projednání, pokud zaměstnavatel „zamýšlí provést hromadné propouštění“, vyžaduje, aby projednání byla zahájena, pokud ze strategických rozhodnutí nebo změn týkajících se obchodní činnosti vyplývá nezbytnost hromadných propouštění? Nebo musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že povinnost zahájit projednání vzniká již tehdy, pokud zaměstnavatel zamýšlí taková opatření nebo změny týkající se obchodní činnosti, jako změna výrobní kapacity nebo spojení výroby, v jejichž důsledku lze očekávat nezbytnost hromadných propouštění?

               2)

               Musí být čl. 2 odst. 1 směrnice s ohledem na odkaz v čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci směrnice na včasné poskytnutí informací během projednání vykládán v tom smyslu, že zde stanovená povinnost „včas“ zahájit projednání, pokud se „zamýšlí“ provést hromadné propouštění, předpokládá, že projednání musí být již zahájena předtím, než plány zaměstnavatele postoupily tak daleko, že je schopen upřesnit a poskytnout zaměstnancům informace podle čl. 2 odst. 3 písm. b)?

               3)

               Musí být čl. 2 odst. 1 ve spojení s čl. 2 odst. 4 směrnice vykládán v tom smyslu, že v případě, že zaměstnavatelem je podnik kontrolovaný jinou společností, vzniká povinnost tohoto zaměstnavatele zahájit projednání se zástupci zaměstnanců, pokud zaměstnavatel nebo mateřská společnost, která jej kontroluje, zamýšlí provést hromadné propouštění zaměstnanců zaměstnaných u tohoto zaměstnavatele?

               4)

               Vzniká povinnost zahájit projednání, pokud se jedná o projednání v dceřiné společnosti náležející ke skupině a pokud je třeba povinnost stanovenou v čl. 2 odst. 1 směrnice „včas“ zahájit projednání v případě „úmyslu“ provést hromadné propouštění posoudit s ohledem na ustanovení čl. 2 odst. 4, již tehdy, pokud management skupiny nebo mateřské společnosti zamýšlí hromadné propouštění, avšak tyto plány ještě neupřesnil s ohledem na zaměstnance zaměstnané u určité kontrolované dceřiné společnosti? Nebo vzniká povinnost zahájit projednání v dceřiné společnosti teprve ve fázi, ve které management skupiny nebo mateřské společnosti zamýšlí výslovně provést hromadné propouštění v dotčené dceřiné společnosti?

               5)

               Musí být článek 2 směrnice, pokud je zaměstnavatelem podnik (dceřiná společnost náležející ke skupině), který je kontrolován jiným podnikem (mateřskou společností nebo managementem skupiny) ve smyslu čl. 2 odst. 4 směrnice, vykládán v tom smyslu, že zde stanovené projednání musí být ukončeno předtím, než je v mateřské společnosti nebo managementu skupiny přijato rozhodnutí o provedení hromadných propouštění?

               6)

               Pokud musí být směrnice vykládána v tom smyslu, že projednání, které je třeba provést v dceřiné společnosti, musí být ukončeno předtím, než je v mateřské společnosti nebo managementu skupiny přijato rozhodnutí vedoucí k hromadným propouštěním, je v tomto ohledu významné pouze rozhodnutí, jehož přímým důsledkem jsou hromadná propouštění v dceřiné společnosti, nebo musí projednání být ukončeno již předtím, než mateřská společnost nebo management skupiny přijme hospodářské nebo strategické rozhodnutí, na jehož základě jsou hromadná propouštění v dceřiné společnosti pravděpodobná, avšak nejsou ještě definitivně jistá?

      (1)  Směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (Úř. věst. L 225, s. 16; Zvl. vyd. 05/03, s. 327).


title: Věc C-180/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék (dříve Fővárosi Bíróság) — Maďarsko) — Bericap Záródástechnikai bt v. Plastinnova 2000 kft ( „Směrnice 2004/48/ES — Pravidla pro hodnocení důkazů v rámci sporu před vnitrostátním soudem, kterému je předložen návrh na prohlášení neplatnosti užitného vzoru — Pravomoci vnitrostátního soudu — Pařížská úmluva — Dohoda TRIPS“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/13

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék (dříve Fővárosi Bíróság) — Maďarsko) — Bericap Záródástechnikai bt v. Plastinnova 2000 kft
   (Věc C-180/11) (1)

   (Směrnice 2004/48/ES - Pravidla pro hodnocení důkazů v rámci sporu před vnitrostátním soudem, kterému je předložen návrh na prohlášení neplatnosti užitného vzoru - Pravomoci vnitrostátního soudu - Pařížská úmluva - Dohoda TRIPS)
   2013/C 9/19
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Törvényszék (dříve Fővárosi Bíróság)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Bericap Záródástechnikai bt

      Žalovaná: Plastinnova 2000 kft

      za přítomnosti: Magyar Szabadalmi Hivatal

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Fővárosi Bíróság — Výklad Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, tvořící přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), Úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví, podepsané v Paříži dne 20. března 1883, jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. L 157, s. 45) — Pravidla pro hodnocení důkazů v rámci sporu před vnitrostátním soudem, kterému je předložen návrh na prohlášení neplatnosti užitného vzoru — Pravomoci vnitrostátního soudu

      Výrok

   Vzhledem k tomu, že se ustanovení čl. 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví, vykládaná ve spojení s čl. 2 odst. 1 Úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví, podepsané v Paříži dne 20. března 1883, naposledy revidované ve Stockholmu dne 14. července 1967 a změněné dne 28. září 1979, a s čl. 41 odst. 1 a 2 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, tvořící přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), nepoužijí na takové řízení o prohlášení neplatnosti, o jaké se jedná v původním řízení, tato ustanovení nelze považovat za bránící tomu, aby v takovémto soudním řízení soud:

               —

               nebyl vázán návrhovými žádáními a jinými prohlášeními účastníků řízení a mohl i bez návrhu nařídit provedení důkazů, které považuje za nutné;

               —

               nebyl vázán správním rozhodnutím vydaným na základě návrhu na prohlášení neplatnosti ani v něm učiněnými skutkovými zjištěními a

               —

               nemohl znovu posoudit důkazy, které již byly předloženy v rámci dřívějšího návrhu na prohlášení neplatnosti.

      (1)  Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


title: Věc F-127/05: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 19. června 2006 – Nanbru v. Parlament

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/38

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 19. června 2006 – Nanbru v. Parlament
   (Věc F-127/05) (1)

   (2006/C 190/73)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci poté, co byl uzavřen smír.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Věc C-128/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Cruz & Companhia Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL „Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Nařízení (EHS) č. 3665/87 — Článek 4 odst. 1 a článek 13 — Nařízení (EHS) č. 2220/85 — Článek 19 odst. 1 písm. a) — Vývozní náhrady — Záloha na náhradu — Podmínky uvolnění jistoty složené za účelem zajištění vrácení zálohy“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Cruz & Companhia Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL
   (Věc C-128/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (EHS) č. 3665/87 - Článek 4 odst. 1 a článek 13 - Nařízení (EHS) č. 2220/85 - Článek 19 odst. 1 písm. a) - Vývozní náhrady - Záloha na náhradu - Podmínky uvolnění jistoty složené za účelem zajištění vrácení zálohy“)
   (2015/C 046/04)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Cruz & Companhia Lda

      Žalovaní: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

      Výrok

   Článek 19 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 3403/93 ze dne 10. prosince 1993, musí být vykládán v tom smyslu, že jistotu poskytnutou vývozcem pro účely zajištění vrácení zálohy obdržené na vývozní náhradu nelze považovat za zaniklou, i když se prokáže, že vývozce předložil dokumenty týkající se přijetí vývozního prohlášení, důkaz, že produkty opustily unijní celní území nejpozději do 60 dnů od tohoto přijetí, jakož i důkaz o celním odbavení těchto produktů v dovážející třetí zemi, pokud nejsou splněny ostatní podmínky pro poskytnutí náhrady, zejména podmínka řádné a uspokojivé obchodní jakosti vyvážených produktů stanovená v článku 13 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1829/94 ze dne 26. července 1994.

      (1)  Úř. věst. C 171, 15. 6. 2013.


title: Věc C-10/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2017 Polo Club proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. listopadu 2016 ve věci T-67/15, Polo Club v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/2

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2017 Polo Club proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. listopadu 2016 ve věci T-67/15, Polo Club v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
   (Věc C-10/17 P)
   (2017/C 231/02)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Polo Club (zástupce: D. Masson, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Lifestyle Equities CV
   Usnesením ze dne 1. června 2017 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc T-8/11: Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Bank Kargoshaei a další v. Rada

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/24

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Bank Kargoshaei a další v. Rada
   (Věc T-8/11)
   2011/C 72/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agrochemical Company, Shomal Cement Co. (Teherán, Írán) (zástupci: L. Defalque a S. Woog, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit bod 5 oddílu B přílohy k rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (1), a bod 5 oddílu B přílohy VIII k nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (2), a zrušit rozhodnutí obsažené v dopisu Rady ze dne 28. října 2010;

               —

               určit, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 (3) a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (EU) č. 961/2010 jsou protiprávní a nepoužitelné ve vztahu k žalobkyním;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby se žalobkyně opírají o žalobní důvody, které jsou totožné se žalobními důvody uplatněnými žalobkyní ve věci T-7/11, Bank Melli Iran v. Rada.

      (1)  Úř. věst. L 281, s. 81.

      (2)  Úř. věst. L 281, s. 1.

      (3)  Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39; oprava v Úř. věst. L 197, 29.7.2010, s. 19, a Úř. věst. L 265, 8.10.2010, s. 18).


               22.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 374/16

         Žaloba společnosti DB Schenker ze dne 19. října 2011 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
   (věc E-14/11)
   2011/C 374/11
   Společnosti Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS (společně označované „DB Schenker“), zastoupené advokátem Jonem Midthjellem, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norsko, podaly dne 19. října 2011 k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
   Žalobci požadují, aby Soud ESVO:

               1)

               zrušil napadené rozhodnutí, protože odpírá přístup ke kontrolní dokumentaci ve věci č. 34250 (Norsko Post/Privpak);

               2)

               uložil žalované straně a případným vedlejším účastníkům nést náklady řízení.

      Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Žalující strana, společnosti Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS, jsou členy skupiny DB Schenker, mezinárodní přepravní a logistické skupiny, jejímž vlastníkem je Deutsche Bahn AG. Schenker North AB poskytuje komplexní služby v oblasti pozemní, námořní a železniční přepravy v Norsku, Švédsku a Dánsku, včetně dceřiných společností Schenker Privpak AS a Schenker Privpak AB (dále společně označované „DB Schenker“).

               —

               Dne 14. července 2010 přijal Kontrolní úřad ESVO rozhodnutí ve věci č. 34250 (Norsko Post/Privpak), ve kterém konstatoval, že podnik Norway Post zneužil svého dominantního postavení na trhu balíkových služeb mezi podnikem a spotřebitelem v období let 2000–2006. Žalující strana požaduje po podniku Norway Post náhradu škody za ztráty způsobené porušením práva. Dne 3. srpna 2010 žalující strana předložila žádost o přístup k dokumentům podle pravidel přístupu k dokumentům (RAD) stanovených rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 27. června 2008.

               —

               Dopisem ze dne 16. srpna 2011 Kontrolní úřad ESVO zamítl žádost žalující strany o přístup k dokumentům shromážděným během kontroly, která proběhla ve dnech 21. až 24. června 2004 v prostorách podniku Norway Post. Žalující strana chce zpochybnit toto zamítnutí podle článku 36 Dohody o kontrolním úřadu a soudním dvoru.

         Žalující strana tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO porušil právo společnosti DB Schenker na přístup k dokumentům podle čl. 2 odst. 1 pravidel přístupu k dokumentům tím, že:

               —

               nesprávně uplatnil výjimku v čl. 4 odst. 1 písm. b) pravidel přístupu k dokumentům týkající se soukromí a nedotknutelnosti osoby,

               —

               nesprávně uplatnil výjimky v čl. 4 odst. 2 pravidel přístupu k dokumentům týkající se obchodních zájmů, kontrol a šetření a převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění, a dále

               —

               porušil právo v čl. 4 odst. 6 pravidel přístupu k dokumentům na částečný přístup k dokumentům.


title: Věc T-500/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. září 2011 — Itálie v. Komise ( EZOZF — Záruční sekce — Výdaje vyloučené z financování Společenství — Podpory na zpracování citrusových plodů — Účinnost kontrol — Proporcionalita )

text:
               29.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. září 2011 — Itálie v. Komise
   (Věc T-500/09) (1)

   (EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Podpory na zpracování citrusových plodů - Účinnost kontrol - Proporcionalita)
   2011/C 319/33
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: L. Ventrella a G. Palmieri, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: P. Rossi, zmocněnec)

      Předmět

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2009/721/ES ze dne 24. září 2009, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 257, s. 28), v rozsahu, v němž vylučuje některé výdaje vynaložené Italskou republikou v odvětví zpracování citrusových plodů

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


title: Věc T-136/06: Žaloba podaná dne  5. května 2006  – Sanabel Relief Agency v. Rada

text:
               15.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/30

         Žaloba podaná dne 5. května 2006 – Sanabel Relief Agency v. Rada
   (Věc T-136/06)
   (2006/C 165/59)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sanabel Relief Agency Ltd (Birmingham, Spojené království) (zástupci: N. Garcia, advokát, S. Cox, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 2 nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 ve znění nařízení Rady (ES) č. 561/2003 ze dne 27. března 2003 a nařízení Komise (ES) č. 246/2006 ze dne 10. února 2006 a uvedení žalobkyně v příloze I;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobkyní jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-135/06 Al-Faquih v. Rada.


title: Věc T-312/05: Žaloba podaná dne 9. srpna 2005 – Komise Evropských společenství v. Effrosyni Alexiadou

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/22

         Žaloba podaná dne 9. srpna 2005 – Komise Evropských společenství v. Effrosyni Alexiadou
   (Věc T-312/05)
   (2005/C 271/44)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: Dimitrios Triantafyllou a Dimos Nikopoulos, advokát)

      Žalovaná: Effrosyni Alexiadou
   Návrhy žalobkyně

               —

               uložit žalované, aby Komisi zaplatila částku 26 068,11 eur odpovídající jistině ve výši 23 036,31 eur a částce 3 031,81 eur z titulu úroků z prodlení od 1. března 2003 do 31. srpna 2005;

               —

               uložit žalované zaplatit Komisi částku 3,31 eur z titulu denního úroku až do úplného splacení dluhu;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Evropské společenství zastoupené Evropskou komisí uzavřelo s žalovanou, jako členkou konsorcia, smlouvu č. G1ST-CT-2002-50227-PLASAMALEATHER, jejímž předmětem byl zvláštní program technologického výzkumu a rozvoje týkající se úpravy studené plazmy pro nepromokavé kůže.
   Smlouva stanovila, že Komise finančně přispěje k řádnému provedení daného projektu zaplacením částky nepřesahující 832 362 eur. V daném rámci Komise žalované zaplatila prostřednictvím koordinátorky projektu zálohu ve výši 23 036,31 eur.
   Přesto, okamžitě po obdržení uvedené částky, žalovaná koordinátorce ohlásila, že ukončila výrobu kožených výrobků, že se rozhodla zaměřit svoji činnost jiným směrem, že nemůže zaručit úspěšné provedené činností programu a že považuje za příhodnější upustit od programu na jeho počátku.
   Ačkoli byla několikrát vyzívána, žalovaná zálohu nevrátila, přestože, jak potvrdila koordinátorka, se neúčastnila výzkumu a tedy nepoužila uvedenou zálohu k tomuto účelu.
   Svojí žalobou se Komise domáhá zaplacení výše uvedené dlužné částky, jakož i příslušných úroků.


title: Věc T-43/13: Usnesení Tribunálu ze dne 20. března 2014 – Donnici v. Parlament „Žaloba na náhradu škody — Poslanci Evropského parlamentu — Ověření pověřovacích listin — Rozhodnutí Parlamentu, že mandát evropského poslance je neplatný — Zrušení rozhodnutí Parlamentu rozsudkem Soudního dvora — Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               26.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 159/26

         Usnesení Tribunálu ze dne 20. března 2014 – Donnici v. Parlament
   (Věc T-43/13) (1)

   („Žaloba na náhradu škody - Poslanci Evropského parlamentu - Ověření pověřovacích listin - Rozhodnutí Parlamentu, že mandát evropského poslance je neplatný - Zrušení rozhodnutí Parlamentu rozsudkem Soudního dvora - Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   2014/C 159/35
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Beniamino Donnici (Castrolibero, Itálie) (zástupci: V. Vallefuoco a J.-M. Van Gyseghem, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: N. Lorenz a S. Seyr, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu, která údajně vznikla žalobci v důsledku přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007 o ověření jeho pověřovacích listin, které bylo zrušeno rozsudkem Soudního dvora ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C-393/07 a C-9/08, s. I-3679)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Beniaminu Donnicimu se ukládá náhrada nákladů souvisejících s tímto řízením.

      (1)  Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


title: Věc C-443/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo dne 27. října 2006 – Erika Hollmann v. Fazenda Pública

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo dne 27. října 2006 – Erika Hollmann v. Fazenda Pública
   (Věc C-443/06)
   (2006/C 326/75)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předkládající soud
   Supremo Tribunal Administrativo.
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Erika Hollmann.

      Žalovaný: Fazenda Pública.

      Vedlejší účastník: Ministério Público
   Předběžné otázky
   Porušuje čl. 43 odst. 2 CIRS, schváleného zákonným nařízením č. 442-A/88 ze dne 30. listopadu 1988, ve znění zákona č. 109-B/2001 ze dne 27. prosince 2001, který omezuje zdanění na 50 % kapitálových zisků dosažených portugalskými rezidenty, ustanovení článků 12 ES, 18 ES, 39 ES, 43 ES a 56 ES, protože z tohoto omezení vylučuje kapitálové zisky dosažené rezidenty ostatních členských států Evropské unie?


title: Věc C-146/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. dubna 2009 — Prof. Dr. Claus Scholl v. Stadtwerke Aachen AG

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. dubna 2009 — Prof. Dr. Claus Scholl v. Stadtwerke Aachen AG
   (Věc C-146/09)
   2009/C 153/49
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Prof. Dr. Claus Scholl

      Žalovaná: Stadtwerke Aachen AG

      Předběžná otázka

   Lze čl. 6 odst. 3 třetí odrážku třetí případ směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 1997/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (1) vykládat tak, že právo odstoupit od smlouvy neexistuje v případě smluv uzavřených na dálku o dodávkách elektrické energie a plynu dodávaných vedením?

      (1)  Úř. věst. L 144, s. 19; Zvl. vyd. 15/03, s. 315.


title: Věc C-286/06: Žaloba podaná dne 29. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/23

         Žaloba podaná dne 29. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-286/06)
   (2006/C 212/39)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Søvlbæke a R. Vidal Puig, zmocněnci)

      Žalovaná: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že odmítlo uznat profesní kvalifikaci inženýra získanou v Itálii a podřídilo připuštění ke zkouškám za účelem interního povýšení ve veřejné službě inženýrů, kteří jsou držiteli profesních kvalifikací získaných v jiném členském státě, akademickému uznání uvedených kvalifikací, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady č. 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (1) a zejména z jejího článku 3;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise obdržela četné stížnosti týkající se odmítnutí, ze strany příslušných španělských orgánů, žádostí o uznání profesních kvalifikací inženýrů získaných v Itálii s cílem vykonávat ve Španělsku povolání inženýra pro cesty, kanály a přístavy.
   V souladu s článkem 3 směrnice 89/48/EHS musejí španělské orgány umožnit přístup k regulovanému povolání, jakož i k jeho výkonu, všem státním příslušníkům členského státu, kteří jsou držiteli diplomu předepsaného pro výkon uvedeného povolání v jiném členském státě. Ze skutečností předložených Komisí vyplývá, že:

               1)

               povolání inženýra cest, kanálů a přístavů je ve Španělsku „regulované povolání“;

               2)

               stěžovatelé jsou státními příslušníky členského státu;

               3)

               diplom předepsaný v Itálii pro přístup k povolání inženýra je „Diploma de Laurea in Ingegneria Civile“ spolu s „Abilitazione all'esercizio della professione di ingegnere“. Stěžovatelé jsou držiteli obou diplomů, takže jsou oprávnění vykonávat povolání inženýra v Itálii; a

               4)

               „soubor diplomů“ tvořený „Laurea in Ingegneria Civile“ a „Abilitazione all'esercizio della professione di ingegnere“ splňuje veškeré požadavky definice „diplomu“ obsažené v čl. 1 písm. a) uvedené směrnice.

         Následně byly španělské orgány povinny umožnit stěžovatelům přístup k povolání inženýra pro cesty, kanály a přístavy. Odmítnutím uvedeného přístupu Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 3 uvedené směrnice.
   Ze skutečností dovolávaných Komisí vyplývá rovněž, že španělské orgány podřídily účast na zkouškách za účelem interního povýšení ve veřejné správě, které vyžadují být držitelem diplomu inženýra, pokud jde o diplomy vydané v zahraničí, jejich „homologaci“, tedy uznání akademické rovnocennosti se španělským diplomem. Tento požadavek ztížil interní povýšení, a tím i výkon povolání inženýra, státním příslušníkům členského státu, kteří jsou držiteli profesního diplomu předepsaného v jiném členském státě a rovněž je v rozporu s článkem 3 uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. 1989 L 19, s. 16.


title: Věc C-74/12: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 4. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di Pace di Revere — Itálie) — trestní řízení proti Abdovi Azizovi Tamovi ( „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Chybějící popis sporu v původním řízení — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/8

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 4. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di Pace di Revere — Itálie) — trestní řízení proti Abdovi Azizovi Tamovi
   (Věc C-74/12) (1)

   (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Chybějící popis sporu v původním řízení - Zjevná nepřípustnost)
   2012/C 303/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Giudice di Pace di Revere

      Účastník původního trestního řízení

   Abd Aziz Tam

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Giudice di Pace di Revere — Výklad článků 2, 4, 6, 7, 8, 15 a 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98), jakož i čl. 4 odst. 3 Smlouvy o EU — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví pokutu cizinci, který neoprávněně vstoupil na vnitrostátní území nebo na něm neoprávněně pobývá — Přípustnost trestného činu neoprávněného pobytu — Přípustnost okamžitého vyhoštění na období přinejmenším pěti let nebo trestu omezujícího svobodu („permanenza domiciliare“) nahrazujícího pokutu — Povinnosti členských států během lhůty pro provedení směrnice

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Giudice di pace di Revere (Itálie) ze dne 26. ledna 2012 je zjevně nepřípustná.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc C-503/08: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/31

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-503/08) (1)

   2009/C 220/62

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


title: Spojené věci C-204/09: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 14. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Flachglas Torgau GmbH v. Spolková republika Německo ( „Řízení o předběžné otázce — Aarhuská úmluva — Směrnice 2003/4/ES — Přístup k informacím o životním prostředí — Instituce nebo subjekty působící v zákonodárné funkci — Důvěrnost řízení u orgánů veřejné správy — Podmínka, podle níž tato důvěrnost musí být upravena v zákonem stanovených případech“ )

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 14. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Flachglas Torgau GmbH v. Spolková republika Německo
   (Spojené věci C-204/09) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/4/ES - Přístup k informacím o životním prostředí - Instituce nebo subjekty působící v zákonodárné funkci - Důvěrnost řízení u orgánů veřejné správy - Podmínka, podle níž tato důvěrnost musí být upravena v zákonem stanovených případech)
   2012/C 98/03
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Flachglas Torgau GmbH

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht — Výklad čl. 2 bodu 2 druhého pododstavce a čl. 4 odst. 2 prvního pododstavce písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (Úř. věst. L 41, s. 26) — Vnitrostátní právní úprava, která nejvyšší spolkové orgány zprošťuje povinnosti poskytnout informace, pokud jednají v rámci zákonodárného procesu, a která obecně stanoví, že žádost o informace musí být odmítnuta, pokud by zveřejnění informací mělo nepříznivý vliv na důvěrnost řízení — Meze pravomoci členských států vyloučit z pojmu „orgán veřejné správy“ upraveného směrnicí 2003/4/ES instituce působící v zákonodárné funkci — Podmínky pro uplatnění odchylky související s důvěrností řízení

      Výrok

               1)

               Článek 2 bod 2 druhý pododstavec první věta směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že se možnost, která je na základě tohoto ustanovení poskytnuta členským státům, aby „instituce nebo subjekty působící v […] zákonodárné funkci“ nepovažovaly za orgány veřejné správy, může vztahovat na ministerstva v rozsahu, v němž se účastní zákonodárného procesu, zejména prostřednictvím předkládání návrhů zákonů nebo stanovisek, a že tato možnost nepodléhá dodržení podmínek uvedených v čl. 2 bodu 2 druhém pododstavci druhé větě této směrnice.

               2)

               Článek 2 bod 2 druhý pododstavec první věta směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že možnost, kterou toto ustanovení poskytuje členským státům, aby instituce a subjekty působící v zákonodárné funkci nepovažovaly za orgány veřejné správy, již nelze uplatnit v případě, že byl dotčený zákonodárný proces ukončen.

               3)

               Článek 4 odst. 2 první pododstavec písm. a) směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že lze mít za to, že podmínka, kterou stanoví, podle níž důvěrnost řízení u orgánů veřejné správy musí být upravena v zákonem stanovených případech, je splněna v důsledku toho, že ve vnitrostátním právu dotčeného členského státu existuje pravidlo, které obecným způsobem stanoví, že důvěrnost řízení u orgánů veřejné správy představuje důvod pro odmítnutí přístupu k informacím o životním prostředí v držení těchto orgánů, avšak za podmínky, že vnitrostátní právo jasně určí pojem „řízení“, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 193, 15.08.2009.


title: Věc T-354/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. března 2009 — TF1 v. Komise ( Státní podpory — Financování společnosti France Télévisions prostřednictvím audiovizuálních poplatků — Průběžné zkoumání existujících podpor — Doporučení navrhující přijetí vhodných opatření — Závazky členského státu přijaté Komisí — Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Lhůta pro podání žaloby — Povaha napadeného aktu — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Práva obhajoby — Povinnost uvést odůvodnění — Rozsudek Altmark )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/31

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. března 2009 — TF1 v. Komise
   (Věc T-354/05) (1)

   („Státní podpory - Financování společnosti France Télévisions prostřednictvím audiovizuálních poplatků - Průběžné zkoumání existujících podpor - Doporučení navrhující přijetí vhodných opatření - Závazky členského státu přijaté Komisí - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Povaha napadeného aktu - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Práva obhajoby - Povinnost uvést odůvodnění - Rozsudek Altmark“)
   2009/C 113/62
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Télévision française 1 SA (TF1) (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: J.-P. Hordies a C. Smits, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: C. Giolito, zmocněnec)

      Vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalované: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a A.-L. Vendrolini, zmocněnci); a France Télévisions S.A. (Paříž, Francie) (zástupci: J.-P. Gunther a D. Tayar, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2005)1166 konečné ze dne 20. dubna 2005, týkajícího se podpory poskytnuté ve prospěch France Télévisions [podpora E 10/2005 (ex C 60/1999) — Francie, Poplatky za vysílání].

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Télévision française 1 SA (TF1) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí a France Télévisions SA.

               3)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


title: Věc C-376/04: Žaloba podaná dne 2. září 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/23

         Žaloba podaná dne 2. září 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
   (Věc C-376/04)
   (2004/C 262/40)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 2. září 2004 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou M. Shotterem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (1) a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 17 této směrnice.

               —

               uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 31. října 2003.

      (1)  Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37.


title: Věc T-357/02 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Freistaat Sachsen v. Komise ( „Státní podpory — Podpory poskytované orgány spolkové země Sasko — Podpora coachingu, účasti na veletrzích a výstavách, spolupráce a designu — Rozhodnutí určující, že režim podpor je z části slučitelný a z části neslučitelný se společným trhem — Režim podpor malým a středním podnikům — Nevyužití posuzovací pravomoci — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/40

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Freistaat Sachsen v. Komise
   (Věc T-357/02 RENV) (1)

   (Státní podpory - Podpory poskytované orgány spolkové země Sasko - Podpora coachingu, účasti na veletrzích a výstavách, spolupráce a designu - Rozhodnutí určující, že režim podpor je z části slučitelný a z části neslučitelný se společným trhem - Režim podpor malým a středním podnikům - Nevyužití posuzovací pravomoci - Povinnost uvést odůvodnění)
   2011/C 269/86
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Freistaat Sachsen (Německo) (zástupce: T. Lübbig, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Gross, V. Kreuschitz a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení čl. 2 druhého pododstavce a článků 3 a 4 rozhodnutí Komise 2003/226/ES ze dne 24. září 2002 o režimu podpor zamýšleném Německem — „Program ve prospěch malých a středních podniků — Zlepšení výkonnosti saských podniků“ — Podprogramy 1 (coaching), 4 (účast na veletrzích a výstavách), 5 (spolupráce) a 7 (podpora designu) (Úř. věst. 2003, L 91, s. 13).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Freistaat Sachsen (Německo) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení před Tribunálem i Soudním dvorem vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


title: Věc T-683/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2016 – Brammer v. OHIM – Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství EUROMARKER — Starší slovní ochranná známka Společenství EURIMARK — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2016 – Brammer v. OHIM – Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER)
   (Věc T-683/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství EUROMARKER - Starší slovní ochranná známka Společenství EURIMARK - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 098/42)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Brammer GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupce: R. Kornfeld, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Schneider a H. Kunz, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Office Ernest T. Freylinger SA (Strassen, Lucembursko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2013 (věc R 1653/2012-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Office Ernest T. Freylinger SA a společností Brammer GmbH.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 8. října 2013 (věc R 1653/2012-1) se zrušuje v části, v níž bylo konstatováno nebezpečí záměny, pokud jde o služby zahrnuté do třídy 38 „poskytování přístupu k databázovým serverům za účelem vyhledávání dostupnosti a předpisů v oblasti ochranných známek a vzorů Společenství“, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Společnost Brammer GmbH a OHMI ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1. 3. 2014.


title: Věc T-270/13: Žaloba podaná dne 21. května 2013 — SACBO v. Komise a TEN-T EA

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/46

         Žaloba podaná dne 21. května 2013 — SACBO v. Komise a TEN-T EA
   (Věc T-270/13)
   2013/C 207/77
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA) (Grassobbio (BG), Itálie) (zástupci: M. Muscardini, avvocato, G. Greco, avvocato)

      Žalované: Výkonná agentura pro transevropskou dopravní síť, Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutí v rozsahu, v němž prohlašuje některé externí výdaje za neuznatelné a v důsledku toho snižuje splatné platby v rámci spolufinancování a požaduje vrácení 158 517,54 euro se všemi právními důsledky,

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směruje proti rozhodnutí Výkonné agentury pro transevropskou dopravní síť (TEN-T EA) ze dne 18. března 2013, jehož předmětem je „Uzavření akce 2009-IT-91407-S —„Studie intermodálního rozvoje letiště Bergame-Orio al Serio“ — rozhodnutí Komise (1) C(2010) 4456“ v rozsahu, v němž rozhodla, že výdaje na činnosti 1, 2.1, 4, 5, 6 a 7, které již byly uskutečněné, nebyly uznatelné a nemohly být proto předmětem podpory, přičemž požádala o vrácení částky 158 517,54 eur.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 680/2007 ze dne 20. června 2007, jakož i z porušení článků III.4.2.2 a III.4.2.3 rozhodnutí Komise C(2010) 4456 ze dne 24. června 2010

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že řízení o „oznámení“ stanovené v článku III.4.2.3 rozhodnutí o poskytnutí finančních prostředků, se neprovedlo.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 17 odst. 2 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004, čl. 296 druhého pododstavce SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie a z porušení článku II.2.3 rozhodnutí Komise C(2010) 4456 ze dne 24. června 2010.
               Žalobkyně v této souvislosti uvádí:

                           —

                           rozpornost odůvodnění v rozsahu, v němž se v rozhodnutí tvrdí, že došlo k neodůvodněné „fragmentaci zakázek“ a zároveň se tvrdí, že předměty zakázek spolu natolik „úzce souvisely“, že tyto zakázky měly být předmětem jediného zadávacího řízení,

                           —

                           nesprávnost tvrzení o neodůvodněnosti fragmentace jednotné zakázky, jelikož toto tvrzení je vyvráceno obsahem rozhodnutí Komise C(2010) 4456 ze dne 24. června 2010,

                           —

                           neexistence jakékoliv fragmentace zakázek a jakéhokoliv rozdělení projektů,

                           —

                           nepoužitelnost směrnice 2004/17/ES na podprahové zakázky při neexistenci přeshraničního zájmu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku I.3.1 rozhodnutí Komise C(2010) 4456 ze dne 24. června 2010, článku 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie a článku 296 SFEU a zásady legitimního očekávání.
               Žalobkyně v této souvislosti uvádí:

                           —

                           rozpornost odůvodnění v rozsahu, v němž je v rozporu s akty, se kterými TEN-T EA souhlasila a kterými schválila strategický akční plán a správu o průběhu prací,

                           —

                           činnosti vykonané SACBO byly v souladu s činnostmi, které byly předmětem spolufinancování.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 40 odst. 3 písm. b), c) a d) směrnice 2004/17/ES.
               Žalobkyně v této souvislosti uvádí:

                           —

                           nepoužitelnost směrnice 2004/17/ES na zakázky, které jsou spolufinancované z důvodu, že jsou předmětem „studia“ a „výzkumu“,

                           —

                           nemožnost uskutečnit zadání zakázky metodou hospodářské soutěže z důvodu časového rozvrhu uloženého rozhodnutím o spolufinancování.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.
               Žalobkyně se domnívá, že žalované porušily zásadu proporcionality tím, že na údajné porušení použily přísnější režim než ten, který je stanovený v případě zrušení spolufinancování.

      (1)  „Closure of Action no 2009-IT-91407-S —„STUDY FOR BERGAMO-ORIO AL SERIO AIRPORT DEVELOPMENT INTERMODALITY“ — Commission Decision C(2010) 4456“.


title: Věc C-18/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo jednání Haarlem (Nizozemsko) dne 13. ledna 2016 – K v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo jednání Haarlem (Nizozemsko) dne 13. ledna 2016 – K v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-18/16)
   (2016/C 098/31)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Haarlem

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: K

      Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

   Je čl. 8 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 2013/33 (1), platný ve světle článku 6 Listiny základních práv (2):

               1)

               v situaci, kdy byl státní příslušník třetí země zajištěn podle čl. 8 odst. 3 písm. a) a b) této směrnice a má podle článku 9 směrnice 2013/32 (3) právo setrvat v členském státě do doby, než bude o jeho žádosti o azyl rozhodnuto v řízení v prvním stupni, a

               2)

               s přihlédnutím k vysvětlením k Listině (Úř. věst. 2007, C 303/02), podle kterých nesmějí omezení, která mohou být oprávněně uvalena na práva uvedená v článku 6, překročit meze povolené článkem 5 [odst. 1] písm. f) EÚLP, a s přihlédnutím k výkladu posledně uvedeného ustanovení Evropským soudem pro lidská práva, mimo jiné v rozsudku ze dne 22. září 2015, Nabil a další v. Maďarsko, 62116/12, podle kterého je zajištění žadatele o azyl v rozporu s článkem 5 odst. 1 písm. f) EÚLP, pokud toto zajištění nebylo uloženo pro účely vyhoštění?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013 , kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. L 180, s. 96).

      (2)  Listina základních svobod Evropské unie (Úř. věst. 2007, C 303, s. 1).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, s. 60).


title: Věc C-48/06: Žaloba podaná dne  30. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/31

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-48/06)
   (2006/C 60/61)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. ledna 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou C. O'Reilly, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2002/90/ES ze dne 28. listopadu 2002, kterou se definuje napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu (1), a v každém případě tím, že Komisi o takových předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice 2002/90/ES uplynula dne 4. prosince 2004.

      (1)  Úř. věst. L 328, 5.12.2002, s. 17; Zvl. vyd. 19/06, s. 64.


title: Věc T-480/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2011 — ATB Norte v. OHIM — Bricocenter Italia (BRICOCENTER) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BRICOCENTER — Starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2011 — ATB Norte v. OHIM — Bricocenter Italia (BRICOCENTER)
   (Věc T-480/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BRICOCENTER - Starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 232/47
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ATB Norte, SL (Burgos, Španělsko) (zástupci: původně P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. Curtis-Oliver a G. Marín Raigal, poté F. Brandolini Kujman advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: O. Montalto a G. Mannucci, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Itálie) (zástupci: G. Ghidini, M. Mergati a C. Signorini, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. září 2009 (věc R 1045/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi ATB Norte, SL a Bricocenter Italia Srl.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. září 2009 (věc R 1045/2008-4) se zrušuje v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání společnosti Bricocenter Italia Srl před odvolacím senátem týkajícímu se služeb „reklamy“, „vedení obchodních záležitostí“ a „komerční správy“, jichž se týkala přihláška ochranné známky Společenství.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia a OHIM ponesou každý své vlastní náklady řízení vynaložené v průběhu řízení před Tribunálem.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-411/15 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 12. ledna 2017 – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Evropský trh s fosfáty používanými ve výživě zvířat — Přidělování prodejních kvót, koordinace cen a obchodních podmínek, jakož i výměna citlivých obchodních informací — Odstoupení navrhovatelek z postupu při narovnání — Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci — Ochrana legitimního očekávání a rovného zacházení — Přiměřená délka řízení“

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/3

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 12. ledna 2017 – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) v. Evropská komise
   (Věc C-411/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropský trh s fosfáty používanými ve výživě zvířat - Přidělování prodejních kvót, koordinace cen a obchodních podmínek, jakož i výměna citlivých obchodních informací - Odstoupení navrhovatelek z postupu při narovnání - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci - Ochrana legitimního očekávání a rovného zacházení - Přiměřená délka řízení“)
   (2017/C 063/04)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (zástupkyně: N. Lenoir, advokátka)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Giolito a B. Mongin zmocněnci, ve spolupráci s N. Coutrelis, advokátkou)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Timab Industries a Cie financière et de participations Roullier (CFPR) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 320, 28.9.2015.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. května 2016 ve spojených věcech E-15/15 a E-16/15 – Franz-Josef Hagedorn v. Vienna-Life Lebensversicherung AG a Rainer Armbruster v. Swiss Life (Liechtenstein) AG (Směrnice 2002/83/ES – článek 36 – převedení smluv o životním pojištění – přípustnost – pojem „pojistná smlouva“ – změna v pojistných podmínkách)

text:
               2.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 66/29

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 10. května 2016
   ve spojených věcech E-15/15 a E-16/15
   Franz-Josef Hagedorn v. Vienna-Life Lebensversicherung AG a Rainer Armbruster v. Swiss Life (Liechtenstein) AG
   (Směrnice 2002/83/ES – článek 36 – převedení smluv o životním pojištění – přípustnost – pojem „pojistná smlouva“ – změna v pojistných podmínkách)
   (2017/C 66/08)
   Ve spojených věcech E-15/15 a E-16/15, Franz-Josef Hagedorn v. Vienna-Life Lebensversicherung AG a Rainer Armbruster v. Swiss Life (Liechtenstein) AG – ŽÁDOST k Soudu podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná Nejvyšším soudem Lichtenštejnského knížectví (Fürstlicher Oberster Gerichtshof), týkající se výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 10. května 2016 rozsudek, jehož výrok zní:

               1.

               Ustanovení čl. 36 odst. 1 směrnice 2002/83/ES se nezabývají právními úkony, např. úkony, u kterých je stávající investiční životní pojištění převedeno prostřednictvím kupní smlouvy z jedné osoby na druhou, pokud pojištěné riziko, tj. pojištěná osoba, v rámci pojištění zůstává stejné. Převod investičního životního pojištění právním aktem nepředstavuje změnu pojistných podmínek, pokud se rovněž nezmění podmínky pojištění, čímž se změní rovnováha práv a povinností stran pojistné smlouvy. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil skutkový stav věcí a určil, zda relevantní převody vedly ke změně podmínek investičního životního pojištění, které nabývají žalobci.

               2.

               Pokud došlo ke „změně v pojistných podmínkách“ ve smyslu směrnice, musí příslušný soud posoudit, zda informace uvedené v příloze III části B písm. b) (2) byly sděleny novému pojistníkovi jasně, přesně a úplně, písemně a v úředním jazyce státu EHP, jehož se týká závazek.

               3.

               Pokud jde o informační povinnost pojišťovny, není důležité, zda byl první pojistník podnik a nový pojistník je spotřebitel, pokud tento rozdíl nevedl ke změně podmínek pojistné smlouvy.

               4.

               Informace uvedené v příloze III části A této směrnice se týkají pouze „informací o pojišťovně“ a „informací o závazku“. V důsledku toho není s ohledem na informační povinnost pojišťovny podle směrnice důležité, zda původní pojistník o sobě sdělil informace, podle kterých lze posoudit jeho riziko či profil investora.

               5.

               Směrnice musí být provedeny do vnitrostátního právního řádu států EHP s nezpochybnitelným závazným účinkem, jakož i se specifičností, přesností a jasností tak, aby byl splněn požadavek právní jistoty. Kromě toho jsou vnitrostátní soudy povinny vykládat vnitrostátní právo v souladu s právem EHP. Podle článku 34 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru má Soudní dvůr pravomoc poskytovat na žádost vnitrostátních soudů poradní stanoviska ohledně výkladu Dohody o EHP. Poté, co Soudní dvůr vynesl rozsudek, přísluší předkládajícímu soudu, aby vyložil vnitrostátní právo s ohledem na vyjasnění Soudního dvora. Ve věcech, kdy konformní výklad vnitrostátního práva nepostačuje k dosažení výsledku, jaký vyžaduje příslušné pravidlo EHP, může být věc předložena Soudnímu dvoru v souladu s postupem stanoveným v článku 31 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.


title: Věc T-541/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – Abertis Telecom a Retevisión I v. Komise „Státní podpory — Digitální televizní vysílání — Podpora na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech ve Španělsku — Rozhodnutí prohlašující podpory za částečně slučitelné a částečně neslučitelné s vnitřním trhem — Zvýhodnění — Služba obecného hospodářského zájmu — Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU — Nové podpory — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – Abertis Telecom a Retevisión I v. Komise
   (Věc T-541/13) (1)

   („Státní podpory - Digitální televizní vysílání - Podpora na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech ve Španělsku - Rozhodnutí prohlašující podpory za částečně slučitelné a částečně neslučitelné s vnitřním trhem - Zvýhodnění - Služba obecného hospodářského zájmu - Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU - Nové podpory - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2016/C 027/48)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Abertis Telecom, SA (Barcelona, Španělsko) a Retevisión I, SA (Barcelona) (zástupci: původně L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan a M. Reverter Baquer, poté L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo a M. Reverter Baquer, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, B. Stromsky a P. Němečková, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: SES Astra (Betzdorf, Lucembursko) (zástupci: F. González Díaz, F. Salerno a V. Romero Algarra, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2014/489/EU ze dne 19. června 2013 o státní podpoře SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] poskytnuté Španělským královstvím na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech (kromě oblasti Kastilie-La Mancha) (Úř. věst. L 217, s. 52)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Abertis Telecom, SA, a Retevisión I, SA, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a společností SES Astra.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30.11.2013.


title: Věc C-158/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag (Nizozemsko) dne 28. března 2013 — Hamidullah Rajaby v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag (Nizozemsko) dne 28. března 2013 — Hamidullah Rajaby v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-158/13)
   2013/C 164/19
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Den Haag

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hamidullah Rajaby

      Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

               1)

               Je za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávaného případu, kdy se zdá, že existuje zjevný rozpor s unijním právem, který bude mít důsledky do budoucna, a kdy si účastnící řízení vyměnili v průběhu správního řízení své názory ohledně použitelnosti článku 14 nařízení č. 343/2003, ale k této otázce se již v řízení před soudem nevrátili, přičemž se žalobce před soudem již ani výslovně tohoto bodu nedovolával, s unijním právem neslučitelné, že soud tento bod nezohlední z důvodu zákazu přezkoumat jej z úřední moci?

               2)

               Lze hovořit o závislosti ve smyslu čl. 15 odst. 2 nařízení č. 343/2003 již za okolností projednávaného případu, to znamená, když se v případě rodinných příslušníků jedná o mladou ženu z Afganistánu bez jakéhokoliv vzdělání doprovázenou dvěma dětmi, nyní ve věku 5 a půl let a 3 roky, vůči kterým má vyživovací povinnost a při péči o ně a při jejich výchově se nemůže obrátit na nikoho jiného než na žalobce jako jejího manžela a otce dětí, přičemž dále žalovaný zamítl její žádost o azyl, protože její výpověď považoval za zcela nehodnověrnou, zatímco tato výpověď je potvrzena vysvětleními žalobce a (kopiemi) dokumentů, které přinesl?


title: Věc T-329/05: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. dubna 2012 — Movimondo Onlus v. Komise ( „Rozhodčí doložka — Rámcová dohoda o partnerství mezi ECHO a humanitárními organizacemi — Dohody o financování — Pozastavení plateb“ )

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. dubna 2012 — Movimondo Onlus v. Komise
   (Věc T-329/05) (1)

   (Rozhodčí doložka - Rámcová dohoda o partnerství mezi ECHO a humanitárními organizacemi - Dohody o financování - Pozastavení plateb)
   2012/C 165/25
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale (Řím, Itálie) (zástupci: původně P. Vitali, G. Verusio, G. M. Roberti a A. Franchi, poté P. Vitali, G. Verusio a A. Franchi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Wilderspin a F. Moro, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 238 ES, jehož účelem je domoci se zaplacení částek podle dohod o financování a podpůrně návrh na zrušení dvou dopisů Komise ze dne 17. června a 27. července 2005

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 257, 15.10.2005.


title: Věc F-97/07: Žaloba podaná dne 24. září 2007 – De Fays v. Komise

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/45

         Žaloba podaná dne 24. září 2007 – De Fays v. Komise
   (Věc F-97/07)
   (2007/C 283/82)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Chantal De Fays (Brusel, Belgie) (zástupci: P.-P. Gehuchten a Ph. Reyniers, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 21. června 2007 a, v případě potřeby, jeho rozhodnutí ze dne 21. listopadu 2006;

               —

               uložit Komisi zaplacení mezd, jejichž výplata byla pozastavena, navýšených o zákonné úroky;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, úřednice Komise trpící onemocněním, kvůli kterému údajně nemohla pracovat, zpochybňuje rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterými považuje její nepřítomnosti počínaje dnem 19. října 2006 za neomluvené a uplatňuje vůči ní článek 60 služebního řádu úředníků Evropských společenství (služebního řádu).
   Žalobkyně nejprve uplatňuje, že v průběhu arbitrážního řízení zahájeného na základě článku 59 služebního řádu byla porušena práva obhajoby a zásada kontradiktornosti. Navíc zpráva smírčího lékaře není řádně odůvodněna a je postižena zjevně nesprávným posouzením.
   Žalobkyně mimoto tvrdí, že rozhodnutí, které jí ukládá dostavit se na pracoviště, porušuje za současného stavu vědeckého poznání zásadu obezřetnosti.


title: Věc C-257/05: Žaloba podaná dne 17. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/27

         Žaloba podaná dne 17. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
   (Věc C-257/05)
   (2005/C 217/53)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. června 2005 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Enricem Traversou a Wolfgangem Bogensbergerem jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Rakouská republika tím, že v § 21 odst. 4 zákona o kotlích (1) stanoví, že jen žadatelé se sídlem v Rakousku mohou obdržet oprávnění provozovat zkušebnu kotlů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES;

               2.

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Podle článku 49 ES jsou zakázána omezení volného pohybu služeb uvnitř Společenství pro státní příslušníky členských států, kteří podnikají v jiném státě Společenství, než se nachází příjemce služeb.
   Paragraf 21 zákona o kotlích Rakouské republiky upravuje požadavky pro udělení oprávnění k výkonu činnosti zkušebny kotlů. Podle odstavce 4 tohoto paragrafu mohou obdržet oprávnění provozovat zkušebnu kotlů jen ti žadatelé, kteří mají sídlo v Rakousku. Zkušebna pro tlaková zařízení se sídlem v jiném členském státě, která chce nabízet své služby v Rakousku je tedy konfrontována s požadavkem nejprve vytvořit zastoupení v Rakousku.
   Tato úprava představuje omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES. Také z judikatury Soudního dvora vyplývá, že požadavek sídla je v přímém rozporu s volným pohybem služeb, jelikož znemožňuje poskytování služeb podniky se sídlem v jiném členském státě.
   Důvody uvedené Rakouskou republikou – jako například zachování veřejné bezpečnosti nebo ochrana zaměstnanců a spotřebitelů nejsou způsobilé odůvodnit toto omezení volného pohybu služeb. Podle judikatury Soudního dvora totiž může být omezení volného pohybu služeb odůvodněné jen tehdy, pokud obecný zájem ještě není chráněn předpisy, kterým podléhá poskytovatel služby v tom členském státě, ve kterém má sídlo. K zajištění kvality dozoru je požadavek sídla s ohledem na zájmy, které má chránit nepřiměřený, neboť zachování veřejné bezpečnosti případně ochrany zaměstnanců a spotřebitelů je možno dosáhnout již systémem pro povolení a kontrolu zkušeben stanoveným v zákonu o kotlích, aniž by pro to bylo nutné sídlo v tuzemsku.

      (1)  BGBl. č. 211/1992.


title: Věc T-157/15: Žaloba podaná dne 30. března 2015 – Estonsko v. Komise

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/25

         Žaloba podaná dne 30. března 2015 – Estonsko v. Komise
   (Věc T-157/15)
   (2015/C 190/29)
   Jednací jazyk: estonština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Estonská republika (zástupkyně: Kristi Kraavi-Käerdi, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Evropské komise C(2015) 53 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1), v rozsahu, v němž se týká Estonské republiky ve výši 6 91  746,53 eur;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá prováděcí rozhodnutí Komise C(2015) 53 ze dne 16. ledna 2015 v rozsahu, v němž se týká Estonské republiky a částky ve výši 6 91  746,53 eur za roky 2009 až 2011.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
   První žalobní důvod: Napadené rozhodnutí musí být prohlášeno za neplatné, jelikož Komise nesprávně konstatovala a vyhodnotila okolnosti, které jsou základem tohoto rozhodnutí, a nesprávně aplikovala unijní právo, takže dospěla k chybnému závěru, že Estonsko ohrozilo unijní prostředky.
   Druhý žalobní důvod: Komise porušila zásadu proporcionality a chybně aplikovala čl. 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 (2), když napadeným rozhodnutím stanovila pro Estonsko paušální finanční opravu v rozsahu 2 %.
   Třetí žalobní důvod: Komise porušila zásadu řádné správy, neboť pečlivě neposoudila a nezohlednila veškeré důkazy předložené žalobkyní.
   Čtvrtý žalobní důvod: Komise porušila zásadu právní jistoty, jelikož zastávala názor, že je nutné použít požadavek na dobrý zemědělský a environmentální stav krajinných prvků a že se mělo jeho použití nepřetržitě přezkoumávat také v roce 2009.

      (1)  Úř. věst. L 16, s. 33.

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. L 347, s. 549).


title: Věc T-439/11: Žaloba podaná dne 12. srpna 2011 — Sport-pari v. Rada

text:
               1.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 290/15

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2011 — Sport-pari v. Rada
   (Věc T-439/11)
   2011/C 290/22
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sport-pari ZAO (Minsk, Bělorusko) (zástupci: V. Vaitkute Pavan, A. Smaliukas a E. Matulionyte, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

               —

               zrušit nařízení Rady (EU) č. 588/2011 ze dne 20. června 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. 2011 L 161, s. 1), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               zrušit rozhodnutí Rady 2011/357/SZBP ze dne 20. června 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska (Úř. věst. 2011 L 161, s. 25), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně jako hlavní argument zjevně nesprávné posouzení v souvislosti s napadenými opatřeními. Rada především nesprávně konstatovala, že žalobkyně je a) kontrolována Vladimirem Peftievem, b) je provozovatelkou národní loterie a c) podílela se na porušování volebních standardů a lidských práv či tvrdých zákrocích proti občanské společnosti v Bělorusku nebo na dovozu zařízení do Běloruska, která lze použít pro vnitrostátní represe.
   Na podporu žaloby předkládá dále čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod: žalovaná porušila povinnost náležitého odůvodnění zařazení žalobkyně na seznam osob, na něž se vztahují omezující opatření.

               2)

               Druhý žalobní důvod: žalovaná porušila právo na obhajobu a právo na spravedlivý proces, která jsou upravena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie a v článcích 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jelikož:

                           —

                           nikde neuvedla podrobné důvody pro zařazení žalobkyně na seznam osob, na něž se vztahují omezující opatření; a

                           —

                           žalobkyni neumožnila účinný výkon jejích práv na obhajobu, především práva být vyslechnut a práva na proces, který by jí poskytl možnost účinně požadovat vyškrtnutí ze seznamu osob, na něž se vztahují restriktivní opatření.

               3)

               Třetí žalobní důvod: žalovaná porušila neodůvodněně a nepřiměřeně a bez přesvědčivých důkazů základní právo na vlastnictví upravené v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie a článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: žalovaná porušila zásadu proporcionality tím, že nepřiměřeně omezila základní práva žalobkyně, aniž poskytla náležité procesní záruky a předložila přesvědčivé důkazy.


title: Věc T-547/13: Žaloba podaná dne 8. října 2013 — Rosian Express v. OHIM (Forma krabice)

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/34

         Žaloba podaná dne 8. října 2013 — Rosian Express v. OHIM (Forma krabice)
   (Věc T-547/13)
   2013/C 367/61
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rosian Express (Mediaș, Rumunsko) (zástupce: E. Grecu, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory);

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka představující formu krabice pro výrobky a služby zařazené do tříd 28 a 35

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-455/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varbergs tingsrätt (Švédsko) dne 28. srpna 2015 – P v. Q

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varbergs tingsrätt (Švédsko) dne 28. srpna 2015 – P v. Q
   (Věc C-455/15)
   (2015/C 346/12)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Varbergs tingsrätt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: P

      Žalovaná: Q

      Předběžná otázka

   Musí Varbergs tingsrätt podle čl. 23 písm. a) nařízení Brusel II (1) nebo jiného ustanovení a bez ohledu na článek 24 tohoto nařízení odmítnout uznat rozhodnutí soudu prvního stupně v Šilute ze dne 18. února 2015, a pokračovat tudíž v řízení ve věci práva péče o dítě, které u něj právě probíhá?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).


title: Věc C-477/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 8. srpna 2017 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. D. Balandin a další

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 8. srpna 2017 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. D. Balandin a další
   (Věc C-477/17)
   (2017/C 357/05)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Odpůrci: D. Balandin, I. Lukašenko, Holiday on Ice Services BV

      Předběžná otázka

   Je třeba článek 1 nařízení č. 1231/2010 (1) vykládat v tom smyslu, že se zaměstnanci, kteří jsou státními příslušníky třetího státu a mají bydliště mimo Unii, avšak dočasně pracují v různých členských státech pro zaměstnavatele se sídlem v Nizozemsku, mohou dovolávat nařízení č. 883/2004 (2) a 987/2009 (3) (příp. jejich hlavy II)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1231/2010 ze dne 24. listopadu 2010, kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009 na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (Úř. věst. L 344, 29.12.2010, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1).

      (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1).


title: Věc T-71/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2007 – Enercon v. OHIM (Konvertor větrné energie) (Ochranná známka Společenství — Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství znázorňující pouzdro středové části konvertoru větrné energie — Absolutní důvody pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2007 – Enercon v. OHIM (Konvertor větrné energie)
   (Věc T-71/06) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství znázorňující pouzdro středové části konvertoru větrné energie - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94)
   (2007/C 315/70)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Enercon GmbH (Aurich, Německo) (zástupce: R. Böhm, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. listopadu 2005 (věc R 179/2005-2) o zamítnutí zápisu trojrozměrné ochranné známky (část konvertoru větrné energie mající tvar míče amerického fotbalu) jako ochranné známky Společenství.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Enercon GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


title: Věc C-63/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette (Lucemburské velkovévodství) dne 18. února 2008 – Virginie Pontin v. T-Comalux SA

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette (Lucemburské velkovévodství) dne 18. února 2008 – Virginie Pontin v. T-Comalux SA
   (Věc C-63/08)
   (2008/C 92/39)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Virginie Pontin
   Žalovaný: T- Comalux SA
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být články 10 a 12 směrnice 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (1) vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní zákonodárce podmínil možnost podání žaloby těhotnou zaměstnankyní propuštěnou během těhotenství takovými pevnými lhůtami, jako je týdenní lhůta uložená v druhém pododstavci odstavce 1 článku 337 Code du Travail, respektive dvoutýdenní lhůta uložená ve čtvrtém pododstavci téhož odstavce 1?

               2)

               Nemohou být v případě kladné odpovědi na první otázku týdenní či dvoutýdenní lhůta považovány za příliš krátké pro to, aby těhotná zaměstnankyně propuštěná během svého těhotenství mohla uplatnit svá práva soudní cestou?

               3)

               Musí být článek 2 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (2), vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní zákonodárce zbavil těhotnou zaměstnankyni propuštěnou během jejího těhotenství možnosti podat žalobu na náhradu škody z důvodu protiprávní výpovědi, tak jak je vyhrazena ostatním propuštěným zaměstnancům články L. 124-11. (1) a (2) Code du Travail?

      (1)  Úř. věst. L 348, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 39, s. 40.


title: Věc C-203/07 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. listopadu 2008 – Řecká republika v. Komise Evropských společenství ( Kasační opravný prostředek — Projekt vytvoření společného diplomatického zastoupení v Abuji (Nigérie) — Uhrazení částek, které dluží Řecká republika — Započtení proti částce, kterou má zaplatit Komise v rámci operačního regionálního programu kontinentálního Řecka )

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. listopadu 2008 – Řecká republika v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-203/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Projekt vytvoření společného diplomatického zastoupení v Abuji (Nigérie) - Uhrazení částek, které dluží Řecká republika - Započtení proti částce, kterou má zaplatit Komise v rámci operačního regionálního programu kontinentálního Řecka“)
   (2008/C 327/04)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: P. Mylonopoulos, S. Trekli a Z. Stavridi, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: I. Zervas a D. Trantafyllou, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (první senát) ze dne 17. ledna 2007, Řecká republika v. Komise (T-231/04), kterým Soud zamítl jako neopodstatněnou žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise formou započtu provést inkaso částek, jež dlužila Řecká republika v návaznosti na svou účast na projektech Abuja I a Abuja II týkajících se zřízení společného diplomatického zastoupení států Evropské unie v Abuji (Nigérie)
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 155, 7.7.2007.