title: Věc T-14/12: Žaloba podaná dne 10. ledna 2012 — Kazino Parnithas v. Komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/19

         Žaloba podaná dne 10. ledna 2012 — Kazino Parnithas v. Komise
   (Věc T-14/12)
   2012/C 65/37
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Elliniko Kazino Parnithas AE (Maroussi, Řecko) (zástupci: F. Carlin, Barrister, N. Niejahr, Q. Azau, F. Spyropoulos, I. Dryllerakis a K. Spyropoulos, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí Komise 2011/716/EU ze dne 24. května 2011 o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecká republika poskytla některým řeckým kasinům (Úř. věst. L 285, s. 25);

               —

               podpůrně zrušit zpochybněné rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; nebo

               —

               ještě podpůrněji zrušit zpochybněné rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá žalobkyni povinnost navrátit podporu, a

               —

               rozhodnout, že žalovaná ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady žalobkyně vzniklé v souvislosti s tímto řízením.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila čl. 107 první pododstavec SFEU v rozsahu, v němž rozhodla, že sporné opatření je podporou, jelikož:

                           —

                           určila, že žalobkyně získala hospodářskou výhodu ve formě „daňové diskriminace“ odpovídající částce 7,20 eur za tiket;

                           —

                           shledala, že předmětné opatření zahrnovalo využití státních prostředků;

                           —

                           měla za to, že opatření bylo selektivní ve prospěch žalobkyně, a

                           —

                           dospěla k závěru, že opatření narušilo hospodářskou soutěž a ovlivnilo obchod mezi členskými státy.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila článek 296 SFEU, jelikož neposkytla odpovídající odůvodnění, aby žalobkyni umožnila porozumět a Tribunálu přezkoumat úvahy, na jejichž základě konstatovala, že žalobkyně získala selektivní výhodu, že taková výhoda zahrnovala využití státních prostředků a že byla způsobilá narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že v rozsahu, v němž je zpochybněným rozhodnutím žalobkyni uložena povinnost navrátit podporu, toto rozhodnutí porušuje:

                           —

                           čl. 14 odst. 1 první větu nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1), podle nějž se navrácení vztahuje k podpoře, kterou příjemce obdržel, jelikož žalovaná ve zpochybněném rozhodnutí nesprávně vyčíslila částku podpory, kterou žalobkyně získala, a

                           —

                           čl. 14 odst. 1 druhou větu nařízení Rady (ES) č. 659/1999, jelikož navrácení je v tomto případě v rozporu s obecnými zásadami práva EU, a to konkrétně zásadou legitimního očekávání, zásadou právní jistoty a zásadou proporcionality.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1)


title: Věc T-170/11: Žaloba podaná dne 17. března 2011 — Rivella International v. OHIM — Baskaya di Baskaya & C. (BASKAYA)

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/34

         Žaloba podaná dne 17. března 2011 — Rivella International v. OHIM — Baskaya di Baskaya & C. (BASKAYA)
   (Věc T-170/11)
   2011/C 145/57
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rivella International AG (Rothrist, Švýcarsko) (zástupci: C. Spintig, U. Sander a H. Förster, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Baskaya di Baskaya & C. s.a.s. (Grosseto, Itálie)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. ledna 2011 ve věci R 534/2010-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Baskaya di Baskaya & C. s.a.s.

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka, obsahující slovní prvek „BASKAYA“, pro výrobky zařazené do tříd 29, 30 a 32.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodně registrovaná obrazová ochranná známka, obsahující slovní prvek „Passaia“, pro výrobky zařazené do třídy 32.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 2 a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť odvolací senát nepoužil článek 5 německo-švýcarské úmluvy ze dne 13. dubna 1892 o vzájemné ochraně patentů, průmyslových vzorů a ochranných známek a nesprávně tudíž nezohlednil důkazy o používání předložené žalobkyní.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


title: Věc C-274/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Düsseldorf (Německo) dne 13. května 2016 – flightright GmbH v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Düsseldorf (Německo) dne 13. května 2016 – flightright GmbH v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
   (Věc C-274/16)
   (2016/C 343/33)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: flightright GmbH

      Žalovaná: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, SA

      Předběžná otázka

   Jsou-li cestující přepravováni jedním ze dvou navazujících letů bez významnější přestávky na přestupním letišti, je třeba místo příletu druhého úseku cesty považovat za místo, kde závazek byl nebo měl být splněn ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1215/2012 (1), pokud je stížnost, která byla podána, směrovaná proti leteckému dopravci, který provozoval první úsek cesty, na kterém došlo k nesrovnalosti, a druhý úsek cesty byl provozován jiným dopravcem?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012 L 351, s. 1).


title: Věc T-12/17: Žaloba podaná dne 11. ledna 2017 – Mellifera v. Komise

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/40

         Žaloba podaná dne 11. ledna 2017 – Mellifera v. Komise
   (Věc T-12/17)
   (2017/C 063/52)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Německo) (zástupce: A. Willand, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise Ares (2016) 6306335 ze dne 8. listopadu 2016, které bylo doručené žalobkyni dne 11. listopadu 2016;

               —

               nařídil Komisi, aby znova rozhodla o opodstatněnosti návrhu žalobkyně na interní přezkum prováděcího nařízení (EU) 2016/1096 o prodloužení schválení glyfosátu;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 10 odst. 1 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení (ES) č. 1367/2006 (1) a s Aarhuskou úmluvou (2)

                           —

                           Žalobkyně v rámci prvního žalobního důvodu uvádí, že prodloužení schválení účinné látky glyfosátu je správním aktem, který je možno přezkoumat v řízení podle čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 17 nařízení (ES) č. 1107/2009 (3)

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise nebyla oprávněná prodloužit schválení pro účinnou látku glyfosát podle výše uvedeného ustanovení, jelikož tento předpis se v projednávaném případě vůbec neměl použít.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).

      (2)  Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí.

      (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS (Úř. věst. 2009, L 309, s. 1).


title: Věc T-145/13: Žaloba podaná dne 13. března 2013 — Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance v. Komise

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/24

         Žaloba podaná dne 13. března 2013 — Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance v. Komise
   (Věc T-145/13)
   2013/C 123/42
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance Co. Ltd (Zhejiang, Čína) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               podle článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie zrušil rozhodnutí Evropské komise oznámené dopisem ze dne 3. ledna 2013, č. H4/JN/Ref.t13.000011, kterým Komise žalobkyni informovala, že nebude přezkoumávat žádost žalobkyně o přiznání statutu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, podanou na základě čl. 2 bodu 7 písm. b) nařízení Rady č. 1225/2009 v rámci antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů pocházejících z Čínské lidové republiky, zahájeného dne 6. září 2012 (AD 590);

               —

               podle článku 277 Smlouvy o fungování Evropské unie určil, že na žalobkyni není v rámci této žaloby použitelné nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 ze dne 12. prosince 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 344, s. 1);

               —

               a v důsledku toho uložil Komisi a případným vedlejším účastníkům řízení náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který je stejný jako žalobní důvod uplatněný ve věci T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology v. Komise.


title: Věc C-192/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Centrale Raad van Beroep ze dne 22. dubna 2005 ve věci K. Tas-Hagen a R.A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Centrale Raad van Beroep ze dne 22. dubna 2005 ve věci K. Tas-Hagen a R.A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
   (Věc C-192/05)
   (2005/C 182/44)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) ze dne 22. dubna 2005 ve věci K. Tas-Hagen a R.A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 29. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Centrale Raad van Beroep žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Brání právo Společenství, zvláště článek 18 ES, vnitrostátní úpravě, podle které je za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, právo na plnění pro civilní oběti války odepřeno pouze z toho důvodu, že postižený, který má státní příslušnost dotyčného členského státu, nebydlí při podání žádosti na území tohoto členského státu, ale na území jiného členského státu?


title: Věc C-93/14: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Navarra - Španělsko) — Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/16

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Navarra - Španělsko) — Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
   (Věc C-93/14) (1)

   (2014/C 431/24)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 151, 19.5.2014.


title: Věc C-262/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Köln — Německo) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler v. Finanzamt Bonn-Innenstadt ( „Volný pohyb kapitálu — Daň z příjmů — Osvědčení o korporační dani skutečně odvedené z dividend zahraničního původu — Zamezení dvojímu zdanění dividend — Sleva na dani u dividend vyplácených společnostmi rezidenty — Důkazy vyžadované ohledně započitatelné zahraniční daně“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Köln — Německo) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler v. Finanzamt Bonn-Innenstadt
   (Věc C-262/09) (1)

   (Volný pohyb kapitálu - Daň z příjmů - Osvědčení o korporační dani skutečně odvedené z dividend zahraničního původu - Zamezení dvojímu zdanění dividend - Sleva na dani u dividend vyplácených společnostmi rezidenty - Důkazy vyžadované ohledně započitatelné zahraniční daně)
   2011/C 252/03
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Köln

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler

      Žalovaný: Finanzamt Bonn-Innenstadt

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Köln — Výklad článku 56 a čl. 58 odst. 1 písm. a) a odst. 3 ES, jakož i zásad efektivity a užitečného účinku — Výplata dividend společností usazenou v prvním členském státě osobě povinné k dani v druhém členském státě — Slučitelnost režimu druhého členského státu, upravujícího daň z příjmu, který jednak stanoví „započtení daně“ ve výši 3/7 hodnoty dividend před zdaněním, ačkoli korporační daň, kterou jsou zatíženy tyto dividendy nelze prakticky stanovit u společnosti usazené v jiném členském státě, a který dále podmiňuje toto „započtení daně“ předložením osvědčení o korporační dani vystaveného podle jejího daňového práva, ačkoli není prakticky možné, aby jej osoba povinná k dani předložila ohledně společnosti usazené v jiném členském státě, s právem Společenství

      Výrok

               1)

               Při výpočtu částky slevy na dani, na kterou má nárok akcionář s neomezenou daňovou povinností v členském státě ve vztahu k dividendám vypláceným kapitálovou společností usazenou v jiném členském státě, brání články 56 ES a 58 ES v případě nepředložení důkazů vyžadovaných právními předpisy prvně uvedeného členského státu použití takového ustanovení, jako je § 36 odst. 2 druhá věta bod 3 zákona o dani z příjmu (Einkommensteuergesetz) ze dne 7. září 1990, ve znění zákona ze dne 13. září 1993, na základě něhož se korporační daň zatěžující dividendy zahraničního původu započte na daň z příjmu akcionáře ve výši zlomku korporační daně, kterou je nutné odvést z dividend, jež jsou vypláceny společnostmi prvního členského státu, před zdaněním.
               Výpočet slevy na dani musí být proveden podle daňové sazby, kterou jsou rozdělované zisky zdaňovány z titulu korporační daně použitelné na společnost vyplácející dividendy podle práva členského státu, v němž je usazena, aniž však částka, která má být započtena, může převýšit částku daně z příjmu, kterou je nutné odvést z dividend vyplacených akcionáři v členském státě, v němž má tento akcionář neomezenou daňovou povinnost.

               2)

               Pokud jde o míru přesnosti, kterou musí splňovat důkazy vyžadované pro účely získání slevy na dani ve vztahu k dividendám vypláceným kapitálovou společností usazenou v jiném členském státě, než je stát, ve kterém má příjemce neomezenou daňovou povinnost, brání články 56 ES a 58 ES použití takového ustanovení, jako je § 36 odst. 2 druhá věta bod 3 čtvrtá věta písm. b) zákona o dani z příjmu (Einkommensteuergesetz) ze dne 7. září 1990, ve znění zákona ze dne 13. září 1993, na základě něhož musí být míra podrobnosti, jakož i forma předložení důkazů, které má podat takový příjemce dividend, totožné s těmi, které jsou vyžadovány, pokud je společnost vyplácející dividendy usazena v členském státě zdanění tohoto příjemce.
               Daňové orgány posledně uvedeného členského státu jsou oprávněny vyžadovat od uvedeného příjemce, aby předložil doklady, které jim umožní zřetelně a přesně ověřit, zda podmínky pro získání slevy na dani stanovené vnitrostátními právními předpisy jsou splněny, aniž mohou provést odhad uvedené slevy na dani.

               3)

               Zásada efektivity brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava vyplývající z § 175 odst. 2 druhé věty daňového zákoníku (Abgabenordnung) ve znění zákona k provedení směrnic Evropské unie do vnitrostátního daňového práva a o změně dalších předpisů (Gesetz zur Umsetzung von EU-Richtlinien in nationales Steuerrecht und zur Änderung weiterer Vorschriften) ve spojení s čl. 97 odst. 9 třetím pododstavcem uvozovacího zákona k daňovému zákoníku (Einführungsgesetz zur Abgabenordnung) ze dne 14. prosince 1976, ve znění změn, která se zpětným účinkem a aniž je stanoveno přechodné období, neumožňuje získat zápočet zahraniční korporační daně zatěžující dividendy vyplácené kapitálovou společností usazenou v jiném členském státě, na základě předložení buď osvědčení o této dani, jež je v souladu s právními předpisy členského státu, v němž má příjemce těchto dividend neomezenou daňovou povinnost, nebo na základě dokladů, které umožňují daňovým orgánům tohoto členského státu zřetelně a přesně ověřit, zda podmínky získání daňového zvýhodnění jsou splněny. Předkládajícímu soudu přísluší určit, jaká je přiměřená lhůta pro předložení uvedeného osvědčení nebo uvedených dokladů.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-387/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. října 2012 — Evropská komise v. Belgické království ( „Nesplnění povinnosti státem — Články 49 SFEU a 63 SFEU — Články 31 a 40 Dohody o EHP — Zdanění příjmů z kapitálového a movitého majetku — Investiční společnosti rezidenti a investiční společnosti nerezidenti — Srážková daň z příjmů z movitého majetku — Započtení srážkové daně z příjmů z movitého majetku — Osvobození příjmů z kapitálového a movitého majetku od daně — Diskriminace — Odůvodnění“ )

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. října 2012 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-387/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Články 49 SFEU a 63 SFEU - Články 31 a 40 Dohody o EHP - Zdanění příjmů z kapitálového a movitého majetku - Investiční společnosti rezidenti a investiční společnosti nerezidenti - Srážková daň z příjmů z movitého majetku - Započtení srážkové daně z příjmů z movitého majetku - Osvobození příjmů z kapitálového a movitého majetku od daně - Diskriminace - Odůvodnění)
   2012/C 399/09
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a C. Soulay, zmocněnci)

      Žalovaná: Belgické království (zástupci: J.-C. Halleux a M. Jacobs, zmocněnci)

      Vedlejší účastník řízení podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: S. Behzadi-Spencer, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 49 SFEU a 63 SFEU a článků 31 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Zdanění příjmů z kapitálového a movitého majetku — Osvobození investičních společností od daně — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví srážkovou daň z příjmů z kapitálového a movitého majetku („précompte mobilier“) — Diskriminace zahraničních investičních společností, které nemají stálou provozovnu v tuzemsku, jelikož se nemohou domáhat vrácení částky zaplacené na srážkové dani z příjmů z movitého majetku — Neexistence odůvodnění

      Výrok

               1)

               Belgické království tím, že zachovává rozdílná pravidla zdanění příjmů z kapitálového a movitého majetku podle toho, zda jsou tyto příjmy dosahovány investičními společnostmi rezidenty nebo investičními společnostmi nerezidenty, které nemají v Belgii stálou provozovnu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 49 SFEU a 63 SFEU, jakož i článků 31 a 40 Dohody o evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 305, 15.10.2011.


title: Věc F-109/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2007 – Kerelov v. Komise ( Úředníci — Zjevná nepřípustnost — Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně )

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/64

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2007 – Kerelov v. Komise
   (Věc F-109/07)
   („Úředníci - Zjevná nepřípustnost - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně“)
   (2008/C 64/104)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Georgi Kerelov (Pazardžik, Bulharsko) (zástupce: A. Kerelov, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět věci
   Jednak žádost o zrušení rozhodnutí EPSO ze dne 2. února 2007 nezaslat žalobci informace a dokumenty týkající se výběrového řízení, a jednak žádost o náhradu škody, kterou měl utrpět
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-196/07: Žaloba podaná dne 11. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/10

         Žaloba podaná dne 11. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-196/07)
   (2007/C 155/18)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Gippini Fournier, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Španělské království tím, že bez odkladu nezrušilo řadu podmínek uložených rozhodnutím Národní komise pro energii (NKE) (podmínky první až šestá, osmá a sedmnáctá) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 rozhodnutí Komise ze dne 26. září 2006 (věc COMP/M.4197 – E.ON/Endesa – K(2006)4279 konečné), a tím, že nejpozději do 19. ledna 2007 nezrušilo řadu podmínek uložených ministerským rozhodnutím (pozměněná první, desátá, jedenáctá a patnáctá podmínka) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006 (věc č. COMP/M.4197 – E.ON/Endesa – K(2006)7039 konečné), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2 uvedených rozhodnutí.

               —

               Uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Španělské orgány nezrušily řadu podmínek uložených rozhodnutím NKE (podmínky první až šestá, osmá a sedmnáctá) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 prvního rozhodnutí Komise ze dne 26. září 2006 a nezrušily pozměněné podmínky uložené ministerským rozhodnutím (pozměněná první, desátá, jedenáctá a patnáctá podmínka) a prohlášené za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 druhého rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006.
   První rozhodnutí uložilo Španělskému království povinnost „bez odkladu“ zrušit dotčené podmínky. Ke dni uplynutí lhůty stanovené Komisí pro vyhovění odůvodněnému stanovisku uplynulo téměř šest měsíců od oznámení prvního rozhodnutí, takže je zjevné, že Španělské království nesplnilo povinnost uloženou článkem 2 „bez odkladu“.
   Lhůta pro dosažení souladu s druhým rozhodnutím Komise uplynula dne 19. ledna 2007, aniž by Španělské království zrušilo podmínky prohlášené uvedeným rozhodnutím za neslučitelné s právem Společenství.
   Z výše uvedeného vyplývá, že Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 2 prvního rozhodnutí Komise a z článku 2 druhého rozhodnutí Komise.


title: Věc T-462/10: Žaloba podaná dne 27. září 2010 — Flaherty v. Komise

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/43

         Žaloba podaná dne 27. září 2010 — Flaherty v. Komise
   (Věc T-462/10)
   ()
   2010/C 328/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Thomas Flaherty (Kilronan, Irsko) (zástupci: A. Collins, SC, N. Travers, barrister, a D. Barry, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise oznámeného dopisem Irsku pod číslem K(2010) 4764 ze dne 13. července 2010, kterým se zamítá žádost o bezpečnostní kapacitu pro nové plavidlo s vlečnými sítěmi navrženého s cílem nahradit plavidlo MFV Westward Isle a kterým se nahrazuje rozhodnutí o uvedené žádosti obsažení v rozhodnutí Komise č. 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech doručených Komisi směřujících ke zvýšení cílů MAGP IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla delší než 12 m [neoficiální překlad] (Úř. věst. L 90, s. 48), jež bylo v rozsahu, v jakém se týká žaloby, zrušeno rozsudkem Soudního dvora ze dne 17. dubna 2008, Flaherty a další v. Komise (C-373/06 P, C-379/06 P a C-382/06 P, Sb. rozh. s. I 2649), a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobce domáhá na základě článku 263 SFEU zrušení rozhodnutí Komise oznámeného dopisem Irsku pod číslem K(2010) 4764 ze dne 13. července 2010, kterým se zamítá žádost o bezpečnostní kapacitu pro nové plavidlo s vlečnými sítěmi navrženého s cílem nahradit plavidlo MFV Westward Isle a kterým se nahrazuje rozhodnutí o uvedené žádosti obsažení v rozhodnutí Komise č. 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech doručených Komisi směřujících ke zvýšení cílů MAGP IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla delší než 12 m [neoficiální překlad] (Úř. věst. L 90, s. 48), jež bylo v rozsahu, v jakém se týká žaloby, zrušeno rozsudkem Soudního dvora ze dne 17. dubna 2008, Flaherty a další v. Komise (C-373/06 P, C-379/06 P a C-382/06 P, Sb. rozh. s. I 2649).
   Na podporu žaloby žalobce uvádí tyto žalobní důvody:

               Zaprvé žalobce tvrdí, že žalovaná jednala bez právního základu. Článek 4 odst. 2 rozhodnutí Rady 97/413/ES ze den 26. června 1997 o cílech a pravidlech restrukturalizace rybolovu Společenství v průběhu období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001 k vytvoření trvalé rovnováhy mezi zdroji a jejich využíváním [neoficiální překlad] (Úř. věst. L 175, s. 27) i nadále představuje vhodný právní základ pro napadené rozhodnutí a Komisi tak chyběl právní základ pro přijetí ad hoc rozhodnutí.

               Zadruhé žalobce tvrdí, že Komise porušila podstatné procesní náležitosti. Žalobce tvrdí, že podle rozhodnutí Rady 97/413/ES mělo být napadené rozhodnutí přijato na základě postupu řídícího výboru a že přijetím rozhodnutí ad hoc Komise jednala v rozporu s podstatnými procesními náležitostmi.

               Zatřetí žalobce tvrdí, že v důsledku nesprávného výkladu čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Rady 97/413/ES Komise překročila své pravomoci, zejména když se opřela o nerelevantní kritéria a nezohlednila definici „rybolovného výkonu“ stanovenou v rozhodnutí Rady č. 97/413/ES a v právních předpisech Společenství pro rybolov, jež platily v době podání žádosti žalobce o bezpečnostní tonáž v prosinci 2001.

               Krom toho žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí obsahuje několik zjevně nesprávných posouzení týkajících se jeho žádosti o bezpečnostní tonáž. Žalobce konkrétně tvrdí, že rozhodnutí, kterým Komise zamítla jeho žádost z důvodu vyššího objemu pod hlavní palubou v navrhovaném novém plavidle ve srovnání s plavidlem Westward Isle je zjevně nesprávné a rovněž je nesprávný i její předpoklad, že rybolovný výkon nového navrhnutého plavidla bude vyšší než rybolovný výkon Westward Isle.

               Žalobce dále tvrdí, že Komise porušila zásadu rovného zacházení. Tvrdí, že zamítnutí žádosti ze strany Komise z důvodu vyššího objemu pod hlavní palubou v navrhovaném novém plavidle představuje výrazný rozdíl v zacházení rovnající se zakázané diskriminaci jeho osoby ve srovnání s úplně odlišným přístupem vůči některým žádostem o bezpečnostní tonáž přijatými v rozhodnutí Komise 2003/245, jakož i vůči jedné ze žádostí původně zamítnuté v uvedeném rozhodnutí, ale později přijaté v rozhodnutí Komise oznámeném pod číslem K(2010) 4765 ze dne 13. července 2010.


title: Věc C-386/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Commissione tributaria provinciale di Milano – Itálie) – Bakemark Italia Srl v. Agenzia Entrate Ufficio Milano 1

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Commissione tributaria provinciale di Milano – Itálie) – Bakemark Italia Srl v. Agenzia Entrate Ufficio Milano 1
   (Věc C-386/06) (1)

   (2007/C 96/60)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


title: Věc T-571/10: Žaloba podaná dne 16. prosince 2010 — Fabryka Łożysk Tocznych Kraśnik v. OHIM — Impexmetal (FŁT-1)

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/28

         Žaloba podaná dne 16. prosince 2010 — Fabryka Łożysk Tocznych Kraśnik v. OHIM — Impexmetal (FŁT-1)
   (Věc T-571/10)
   2011/C 63/54
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (Kraśnik, Polsko) (zástupce: J. Sieklucki, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Impexmetal S.A.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               v celém rozsahu zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. října 2010 ve věci R 1387/2009-1;

               —

               uložit žalovanému a IMPEXMETAL S.A. náhradu nákladů řízení včetně nákladů vzniklých žalobkyni v řízení před odvolacím senátem a námitkovým oddělením Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „FŁT-1“ (přihláška č. 5026372) pro výrobky zařazené do třídy 7.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: IMPEXMETAL S.A.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazové ochranné známky Společenství „FŁT“ a národní slovní a obrazová ochranná známka „FŁT“ pro výrobky zařazené do třídy 7.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: námitce bylo z části vyhověno a přihláška ochranné známky byla pro některé výrobky zařazené do třídy 7 zamítnuta.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání podaného proti rozhodnutí námitkového oddělení.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) chybným posouzením podobnosti kolidujících označení, nezohledněním skutečnosti, že přihlášená ochranná známka patří k obchodnímu označení, které žalobkyně používala dlouho před podáním přihlášky, a že toto označení se na základě historického užívání stalo rozlišovacím znakem žalobkyně a nezohledněním dlouhé a nekonfliktní koexistence přihlášené ochranné známky a ochranných známek namítaných v námitkovém řízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-463/15 PPU: Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Openbaar Ministerie v. A. „Řízení o předběžné otázce — Naléhavé řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Evropský zatýkací rozkaz — Článek 2 odst. 4 a čl. 4 bod 1 — Podmínky výkonu — Vnitrostátní trestní právo podmiňující výkon evropského zatýkacího rozkazu kromě oboustranné trestnosti také tím, že inkriminované jednání lze potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně 12 měsíců podle práva vykonávajícího členského státu“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/20

         Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Openbaar Ministerie v. A.
   (Věc C-463/15 PPU) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz - Článek 2 odst. 4 a čl. 4 bod 1 - Podmínky výkonu - Vnitrostátní trestní právo podmiňující výkon evropského zatýkacího rozkazu kromě oboustranné trestnosti také tím, že inkriminované jednání lze potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně 12 měsíců podle práva vykonávajícího členského státu“)
   (2016/C 038/29)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Openbaar Ministerie

      Žalovaný: A.

      Výrok

   Článek 2 odst. 4 a čl. 4 bod 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby předání na základě evropského zatýkacího rozkazu bylo podmíněno ve vykonávajícím členském státě nejen tím, že jednání, kvůli kterému byl tento zatýkací rozkaz vydán, je trestným činem podle práva tohoto členského státu, ale také tím, že za toto jednání lze podle stejného práva uložit trest odnětí svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně 12 měsíců.

      (1)  Úř. věst. C 363, 3.11.2015.


title: Věc T-292/02: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. června 2009 — Confservizi v. Komise ( Státní podpory — Režim podpor poskytovaných italskými orgány některým podnikům poskytujícím veřejné služby ve formě osvobození od daně a půjček se zvýhodněnou sazbou — Rozhodnutí prohlašující podpory za neslučitelné se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Sdružení podniků — Nedostatek osobního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. června 2009 — Confservizi v. Komise
   (Věc T-292/02) (1)

   („Státní podpory - Režim podpor poskytovaných italskými orgány některým podnikům poskytujícím veřejné služby ve formě osvobození od daně a půjček se zvýhodněnou sazbou - Rozhodnutí prohlašující podpory za neslučitelné se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Sdružení podniků - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   2009/C 180/67
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Confederazione Nazionale dei Servizi (Confservizi) (Řím, Itálie) (zástupci: C. Tessarolo, A. Vianello, S. Gobbato a F. Spitaleri, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: V. Di Bucci, zmocněnec)

      Vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalované: Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida (Řím, Itálie) (zástupce: P. Alberti, advokát)

      Předmět

   Návrh na zrušení článků 2 a 3 rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o státní podpoře poskytované Itálií ve formě osvobození od daně a půjček za zvýhodněných podmínek podnikům poskytujícím veřejné služby s většinovou veřejnou kapitálovou účastí (Úř. věst. 2003, L 77, s. 21).

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Confederazione Nazionale di Servizi (Confservizi) ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.

               3)

               Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.11.2002.


title: Věc C-186/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Münster (Německo) dne 24. dubna 2015 – Kreissparkasse Wiedenbrück v. Finanzamt Wiedenbrück

text:
               3.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 254/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Münster (Německo) dne 24. dubna 2015 – Kreissparkasse Wiedenbrück v. Finanzamt Wiedenbrück
   (Věc C-186/15)
   (2015/C 254/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Münster

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Kreissparkasse Wiedenbrück

      Žalovaný: Finanzamt Wiedenbrück

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou členské státy povinny použít pravidlo o zaokrouhlování obsažené v čl. 175 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (1), pokud je odpočitatelný podíl vypočten podle jedné ze zvláštních metod čl. 173 odst. 2 písm. a), b), c) nebo d) této směrnice?

               2)

               Jsou členské státy povinny použít pravidlo o zaokrouhlování obsažené v čl. 175 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty v případě opravy odpočitatelné daně na vstupu podle článku 184 a násl. směrnice 2006/112/ES, pokud se odpočitatelný podíl vypočte ve smyslu čl. 175 odst. 1 směrnice podle jedné ze zvláštních metod čl. 173 odst. 2 písm. a), b), c) nebo d) této směrnice, resp. podle čl. 17 odst. 5 třetího pododstavce písm. a), b, c) nebo d) Šesté směrnice Rady 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně?

               3)

               Jsou členské státy povinny provést opravu odpočtu daně na vstupu podle článku 184 a násl. směrnice 2006/112/ES za použití pravidla o zaokrouhlování – 2. otázka – tak, že odpočet daně na vstupu, u něhož má být provedena oprava, se zaokrouhlí ve prospěch osoby povinné k dani na celé procento směrem nahoru nebo dolů?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-351/17: Žaloba podaná dne 2. června 2017 – Nike European Operations Netherlands a další v. Komise

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/40

         Žaloba podaná dne 2. června 2017 – Nike European Operations Netherlands a další v. Komise
   (Věc T-351/17)
   (2017/C 249/54)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nike European Operations Netherlands BV (Hilversum, Nizozemsko), Hugo Boss AG (Metzingen, Německo), Timberland Europe BV (Almelo, Nizozemsko), New Balance Athletic Shoes (UK) Ltd (Warrington, Spojené království), Wolverine Europe BV (Amsterodam, Nizozemsko) a Wolverine Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: E. Vermulst a J. Cornelis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/423 ze dne 9. března 2017, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné společnostmi Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co Ltd, Samyang Vietnam Co Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd a Dongguan Texas Shoes Limited Co., s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. 2017, L 64, s. 72);

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Evropská komise neměla pravomoc přijmout napadené nařízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že opětovné zahájení ukončeného řízení týkajícího se obuvi a uložení promlčeného antidumpingového cla se zpětnou účinností prostřednictvím napadeného nařízení i) nemá právní základ, je založené na zjevně nesprávném posouzení článku 266 SFEU a základního nařízení (1) a porušuje čl. 9 odst. 4 tohoto nařízení, ii) je neslučitelné se zásadami ochrany legitimního očekávání, právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti, pokud jde o žalobkyně; a iii) je založeno na nesprávném použití článku 266 SFEU, na zneužití pravomoci Evropskou komisí a porušuje čl. 5 odst. 4 SEU.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že uložení cla se zpětnou účinností dodavatelům žalobkyní, které zabránilo žalobkyním v zaplacení, porušuje zásadu zákazu diskriminace.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Evropská komise zneužila pravomoci při posouzení žádostí o zacházení v tržním hospodářství a individuálního zacházení dodavatelů žalobkyně týkajících se uložení antidumpingového cla se zpětnou účinností, a že porušila zásadu zákazu diskriminace.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).


title: Věc T-105/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. prosince 2007 – Sandoz v. Komise

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/33

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. prosince 2007 – Sandoz v. Komise
   (Věc T-105/04) (1)

   (2008/C 37/53)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc T-657/16: Žaloba podaná dne 17. září 2016 – Márquez Alentà v. EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Vyobrazení mravence)

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/24

         Žaloba podaná dne 17. září 2016 – Márquez Alentà v. EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Vyobrazení mravence)
   (Věc T-657/16)
   (2016/C 410/34)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marc Márquez Alentà (Cervera, Španělsko) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (Vyobrazení mravence) – Přihláška č. 12 715 661

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. června 2016 ve věci R 1242/2015-1

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž bylo částečně vyhověno odvolání R 1242/2015-1 a námitkám v souvislosti s blíže určenými výrobky požadovanými pro třídu 16 a se službami zařazenými do třídy 35;

               —

               potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení, potažmo zápis přihlašované ochranné známky pro všechny požadované výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35, 41 a 43;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 nařízení č. 207/2009.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-87/08: Žaloba podaná dne 18. února 2008 – Kyperská republika v. Komise

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/27

         Žaloba podaná dne 18. února 2008 – Kyperská republika v. Komise
   (Věc T-87/08)
   (2008/C 142/48)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Kyperská republika (zástupce: P. Kliridis)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit vyhlášení zakázky EuropeAid/126225/C/SER/CY na zadání zakázky nazvané „Technical Assistance for engineering works for waste management infrastructure and rehabilitation of dumping sites in the northern part of Cyprus“, které bylo zveřejněno pouze v anglickém jazyce na internetové stránce http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ dne 8. prosince 2007 nebo okolo tohoto data, a zrušit článek 5 a čl. 28.2 vyhlášení zakázky;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně tvrdí, že dotčené vyhlášení zakázky je protiprávní z následujících důvodů:

               —

               zaprvé z důvodu, že Komise při vyhlášení zakázky překročila svou pravomoc nebo porušila její právní základ, zvláště nařízení Rady (ES) č. 389/2006 ze dne 27. února 2006, kterým se vytváří nástroj finanční podpory na posílení hospodářského rozvoje tureckého společenství na Kypru a mění nařízení (ES) č. 2667/2000 o Evropské agentuře pro obnovu (1),

               —

               zadruhé z důvodu, že je dotčené vyhlášení zakázky v rozporu nebo je neslučitelné s článkem 299 ES, ve znění článku 19 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky (2) (dále jen „Akt o přistoupení z roku 2003“), jakož i s Protokolem č. 10 o Kypru Aktu o přistoupení z roku 2003 (3),

               —

               zatřetí z důvodu, že je vyhlášení zakázky v rozporu nebo je neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z kogentních norem mezinárodního práva a s rezolucemi Rady bezpečnosti Spojených národů 541 (1983) a 550 (1984), a

               —

               začtvrté z důvodu, že vyhlášení zakázky nebylo zveřejněno v Úředním věstníku.

      (1)  Úř. věst. L 65, s. 5.

      (2)  Úř. věst. L 236, s. 33.

      (3)  Úř. věst. L 236, s. 955.


title: Věc C-578/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – C. K., H. F., A. S. v. Republika Slovinsko „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Hranice, azyl a přistěhovalectví — Dublinský systém — Nařízení (EU) č. 604/2013 — Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie — Nelidské či ponižující zacházení — Přemístění závažně nemocného žadatele o azyl do státu příslušného k posouzení jeho žádosti — Neexistence závažných důvodů se domnívat, že v tomto členském státě dochází k systematickým nedostatkům — Povinnosti uložené členskému státu, který má provést přemístění“

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/11

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – C. K., H. F., A. S. v. Republika Slovinsko
   (Věc C-578/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Hranice, azyl a přistěhovalectví - Dublinský systém - Nařízení (EU) č. 604/2013 - Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie - Nelidské či ponižující zacházení - Přemístění závažně nemocného žadatele o azyl do státu příslušného k posouzení jeho žádosti - Neexistence závažných důvodů se domnívat, že v tomto členském státě dochází k systematickým nedostatkům - Povinnosti uložené členskému státu, který má provést přemístění“)
   (2017/C 112/16)
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: C. K., H. F., A. S.

      Žalovaná: Republika Slovinsko

      Výrok

               1)

               Článek 17 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států musí být vykládán v tom smyslu, že se na uplatnění „diskrečního ustanovení“, které je stanoveno v tomto ustanovení, členským státem nevztahuje pouze vnitrostátní právo a jeho výklad podaný ústavním soudem tohoto členského státu, ale představuje otázku výkladu unijního práva ve smyslu článku 267 SFEU.

               2)

               Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           i při neexistenci závažných důvodů se domnívat, že dochází k systematickým nedostatkům v členském státě příslušném pro posouzení žádosti o azyl, lze přemístění žadatele o azyl v rámci nařízení Dublin III provést pouze za podmínek, které vylučují, že toto přemístění s sebou ponese skutečné a prokázané riziko, že dotyčná osoba bude vystavena nelidskému či ponižujícímu zacházení ve smyslu tohoto článku;

                           —

                           za okolností, kdy by přemístění žadatele o azyl, který trpí obzvláště závažným duševním nebo fyzickým onemocněním, s sebou neslo skutečné a prokázané riziko značného a nevratného zhoršení jeho zdravotního stavu, představuje toto přemístění nelidské a ponižující zacházení ve smyslu uvedeného článku;

                           —

                           přísluší orgánům členského státu, který má provést přemístění, a případně jeho soudům, aby vyloučily jakoukoliv závažnou pochybnost týkající se dopadu přemístění na zdravotní stav dotyčné osoby a přijaly nezbytná opatření proto, aby k jejímu přemístění došlo za podmínek, které umožňují vhodným a dostatečným způsobem ochránit zdravotní stav této osoby. V případě, že přijetí uvedených opatření nebude vzhledem k obzvláštní závažnosti onemocnění dotyčného žadatele dostatečné k zajištění, že jeho přemístění s sebou neponese skutečné riziko značného a nevratného zhoršení jeho zdravotního stavu, přísluší orgánům dotčeného členského státu, aby odložily výkon přemístění této osoby, a to do doby, než bude její stav takový, že bude způsobilá k takovému přemístění, a

                           —

                           jestliže případně zjistí, že se zdravotní stav dotyčného žadatele o azyl v krátké době nezlepší nebo že odklad řízení po dlouhou dobu může zhoršit stav dotyčné osoby, může se dožadující členský stát rozhodnout, že žádost přezkoumá sám, přičemž uplatní „diskreční ustanovení“ stanovené v čl. 17 odst. 1 nařízení Dublin III.

         Článek 17 odst. 1 tohoto nařízení vykládaný ve světle článku 4 Listiny nelze vykládat tak, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, ukládá tomuto členskému státu povinnost, aby uvedené ustanovení uplatnil.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23. 1. 2017.


title: Věc T-255/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. června 2010 — Montero Padilla v. OHIM — Padilla Requena (JOSE PADILLA) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství JOSE PADILLA — Starší ochranné známky a označení JOSE PADILLA — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence všeobecně známé ochranné známky ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy a ochranné známky s dobrým jménem — Článek 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009) — Neexistence staršího označení užívaného v obchodním styku — Článek 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009)“ )

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/34

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. června 2010 — Montero Padilla v. OHIM — Padilla Requena (JOSE PADILLA)
   (Věc T-255/08) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství JOSE PADILLA - Starší ochranné známky a označení JOSE PADILLA - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence všeobecně známé ochranné známky ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy a ochranné známky s dobrým jménem - Článek 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009) - Neexistence staršího označení užívaného v obchodním styku - Článek 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009))
   2010/C 209/50
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eugenia Montero Padilla (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně G. Aguillaume Gandasegui a P. Linde Puelles, poté A. Salerno a M. Di Stefano, advokáty)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J.F. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: José María Padilla Requena (Santa Eulalia, Španělsko) (zástupci: J.F. Gallego Jiménez a J. R. Gil Cantons, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. března 2008 (věc R 516/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Eugenií Montero Padilla a Josém María Padilla Requenou.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Eugenie Montero Padilla ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Josého María Padilla Requeny.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc F-132/15: Žaloba podaná dne 12. října 2015 – ZZ v. Komise

text:
               7.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/46

         Žaloba podaná dne 12. října 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-132/15)
   (2015/C 406/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise o použití ustanovení o výhradě týkající se zdravotního stavu stanoveného v článku 32 PŘOZ se zpětnou účinností ode dne vstupu žalobkyně do služby u Komise a o pozastavení záruk v oblasti invalidity nebo úmrtí a zrušení rozhodnutí o vyloučení jejího dalšího zaměstnání Komisí během šesti let následujících po ukončení její poslední smlouvy.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí OOUPS o uplatnění se zpětnou účinností výhrady týkající se zdravotního stavu upravené v článku 32 PŘOZ vůči žalobkyni a o pozastavení záruk v oblasti invalidity nebo úmrtí a rozhodnutí o vyloučení jakékoli možnosti, aby žalobkyně byla zaměstnána Komisí během šesti let.

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (pléna) ze dne 19. října 2004 ve věci C-200/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Immigration Appellate Authority): Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen proti Secretary of State for the Home Department (Právo pobytu — Dítě mající státní příslušnost členského státu, avšak pobývající v jiném členském státu — Rodiče, kteří jsou státními příslušníky třetího státu — Právo pobytu matky v jiném členském státu)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pléna)
   ze dne 19. října 2004
   ve věci C-200/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Immigration Appellate Authority): Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen proti Secretary of State for the Home Department (1)

   (Právo pobytu - Dítě mající státní příslušnost členského státu, avšak pobývající v jiném členském státu - Rodiče, kteří jsou státními příslušníky třetího státu - Právo pobytu matky v jiném členském státu)
   (2004/C 300/13)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-200/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Immigration Appellate Authority (Spojené království) ze dne 27. května 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 30. května 2002, v řízení: Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen proti Secretary of State for the Home Department, Soudní dvůr (plénum), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, předsedové senátů, C. Gulmann, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr a J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,vydal dne 19. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 18 ES a směrnice Rady 90/364/EHS ze dne 28. června 1990 o právu pobytu zakládají za okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, ve prospěch státního příslušníka členského státu, který je nezletilou osobou nízkého věku, má uzavřeno příslušné zdravotní pojištění a je osobou vyživovanou rodičem, který je sám státním příslušníkem třetího státu a jehož finanční prostředky jsou dostatečné k tomu, aby prvně jmenovaná osoba se nestala zátěží pro veřejné finance hostitelského státu, právo pobytu na dobu neurčitou na území posledně uvedeného státu. V takovém případě umožňují tatáž ustanovení rodiči, který tohoto státního příslušníka skutečně vychovává, aby s ním pobýval v hostitelském členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 180, 27.07.2002.


title: Věc C-39/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. května 2012 — Evropská komise v. Estonská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb pracovníků — Daň z příjmů — Snížení základu daně — Starobní důchody — Dopad na nízké důchody — Diskriminace mezi daňovými poplatníky-rezidenty a daňovými poplatníky-nerezidenty“ )

text:
               30.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. května 2012 — Evropská komise v. Estonská republika
   (Věc C-39/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb pracovníků - Daň z příjmů - Snížení základu daně - Starobní důchody - Dopad na nízké důchody - Diskriminace mezi daňovými poplatníky-rezidenty a daňovými poplatníky-nerezidenty)
   2012/C 194/02
   Jednací jazyk: estonština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov a R. Lyal, zmocněnci)

      Žalovaná: Estonská republika (zástupce: M. Linntam, agent)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Španělské království (zástupci: M. Muñoz Pérez et A. Rubio Gonzáles, zmocněnci), Portugalská republika, (zástupce: L. Inez Fernandes, zmocněnec), Švédské království (zástupce: A. Falk, zmocněnkyně), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: S. Ossowski, zmocněnec), Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller, C. Blaschke et B. Klein, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 45 SFEU a článku 28 Dohody o EHP — Daň z příjmů ze starobních důchodů — Vnitrostátní právní předpisy, které nestanoví možnost přiznat osvobození od daně z příjmu nerezidentům, jejichž celkové příjmy jsou natolik nízké, že by byly od daně z příjmu osvobozeny, pokud by byli daňovými poplatníky-rezidenty

      Výrok

               1)

               Estonská republika tím, že nepřiznává důchodcům-nerezidentům nárok na snížení základu daně stanovená zákonem o dani z příjmů (tulumaksuseadus) ze dne 15. prosince 1999 ve znění zákona ze dne 26. listopadu 2009, když jim vzhledem k jejich nízkým důchodům není na základě daňových předpisů členského státu bydliště uložena v tomto státě daň, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 45 SFEU a 28 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

               2)

               Estonské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Španělské království, Portugalská republika, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Spolková republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc T-331/11: Žaloba podaná dne 16. června 2011 — Besselink v. Rada

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/35

         Žaloba podaná dne 16. června 2011 — Besselink v. Rada
   (Věc T-331/11)
   2011/C 238/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Leonard Besselink (Utrecht, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a J. Blockx, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady ze dne 1. dubna 2011, kterým byl odepřen neomezený přístup k dokumentu č. 9689/10 podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331), a které bylo žalobci oznámeno dne 7. dubna 2011 dopisem značky 04/c/01/11, a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení podle článku 87 jednacího řádu Tribunálu, a to včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí spočívá na nesprávném výkladu a použití článku 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážky nařízení č. 1049/2001, jež se týká ochrany veřejného zájmu s ohledem na mezinárodní vztahy, neboť:

                           —

                           Rada pochybila, když nezohlednila ústavněprávní povahu dokumentu, o přístup k němuž žalobce žádá;

                           —

                           žalobce se domnívá, že přístup k dokumentu č. 9689/10 zaručuje i svoboda projevu stanovená v článku 11 Listiny základních práv Evropské unie;

                           —

                           Rada nezohlednila zvláštní okolnosti a zvláštní předmět projednávané věci; a

                           —

                           Rada neprávem poukazovala na hypotetické negativní důsledky poskytnutí požadovaného dokumentu na pokračování jednání ze strany Unie.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného použití čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001 a z porušení zásady proporcionality, neboť Rada se nezabývala otázkou, zda by nebylo vhodné zpřístupnit dokument č. 9689/10 částečně a odepřít přístup jen k těm částem dokumentu, u kterých je to adekvátní a nezbytně nutné.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada nesplnila svou povinnost odůvodnit napadené rozhodnutí řádně a dostatečně.


title: Věc F-53/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. února 2014 – Diamantopoulos v. ESVČ „Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD12 — Implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti — Výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti vydané po podání žaloby — Odůvodnění“

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/44

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. února 2014 – Diamantopoulos v. ESVČ
   (Věc F-53/13) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD12 - Implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti vydané po podání žaloby - Odůvodnění“)
   2014/C 102/64
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Alkis Diamantopoulos (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis a D. Abreu Caldas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a E. Chaboureau, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD12 v rámci povyšování za rok 2012

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské služby pro vnější činnost o nepovýšení pana Alkise Diamantopoulose do platové třídy AD 12 v rámci povyšování za rok 2012 se zrušuje.

               2)

               Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené panem Alkisem Diamantopoulosem.

      (1)  Úř. věst. C 215, 27.7.2013, s. 20.


title: Věc C-137/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. března 2010 — Evropská společenství v. Région de Bruxelles-Capitale

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. března 2010 — Evropská společenství v. Région de Bruxelles-Capitale
   (Věc C-137/10)
   2010/C 148/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Evropská společenství

      Žalovaný: Région de Bruxelles-Capitale

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 282 Smlouvy o založení Evropského společenství a konkrétně výraz „pro tento účel je zastupováno Komisí“ obsažený v druhé větě tohoto článku vykládán v tom smyslu, že orgán je platně zmocněn k zastupování Společenství již na základě pouhé existence plné moci, kterou Komise na tento orgán přenesla své pravomoci vystupovat před soudem za Společenství bez ohledu na to, zda tato plná moc jmenovitě určila fyzickou osobu zmocněnou k zastupování zmocněného orgánu?

               2)

               V případě záporné odpovědi, je takový vnitrostátní soud, jako je Conseil d’Etat, oprávněn ověřit přípustnost žaloby evropského orgánu řádně zmocněného k vystupování před soudem Komisí ve smyslu čl. 282 druhé věty Smlouvy o založení Evropského společenství tím, že přezkoumá, zda je tento orgán zastoupen náležitou fyzickou osobou, která je zmocněna k podání žaloby před vnitrostátním soudem?

               3)

               Podpůrně a v případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být čl. 207 odst. 2 první pododstavec první věta Smlouvy o založení Evropského společenství a konkrétněji výraz „jemuž je nápomocen náměstek generálního tajemníka odpovědný za chod generálního sekretariátu“ vykládán v tom smyslu, že náměstek generálního tajemníka Rady může Radu platně zastupovat pro účely podání žaloby před vnitrostátními soudními orgány?


title: Věc C-201/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division ze dne 18. března 2005 ve věci The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division ze dne 18. března 2005 ve věci The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue
   (Věc C-201/05)
   (2005/C 182/50)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division ze dne 18. března 2005 ve věci The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. května 2005, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je v rozporu s články 43 nebo 56 Smlouvy o ES, aby členské státy ponechaly v platnosti a používaly opatření která:

                           i)

                           osvobozují od daně z příjmů právnických osob dividendy obdržené společností se sídlem v tomto členském státě (dále jen „místní společnost“) od jiných místních společností; ale

                           ii)

                           podrobují dani z příjmů právnických osob dividendy obdržené místní společností od společnosti se sídlem v jiném členském státě a zejména od společnosti jí řízené se sídlem v jiném členském státě a podléhající v tomto jiném členském státě nižšímu zdanění (dále jen „řízená společnost“) po poskytnutí úlevy, vyplývající ze smluv o zamezení dvojího zdanění, z jakékoliv daně odváděné z dividendy a ze základní daně placené řízenou společností z jejích zisků?

               2)

               Brání články 43, 49 nebo 56 Smlouvy o ES takové vnitrostátní daňové právní úpravě, která je předmětem původního řízení, na základě které před 1. červencem 1997:

                           i)

                           určité dividendy obdržené pojišťovnou se sídlem v členském státě od společnosti se sídlem v jiném členském státě (dále jen „zahraniční společnost“) podléhaly dani z příjmů právnických osob; ale

                           ii)

                           místní pojišťovna měla možnost si zvolit, že odpovídající dividendy obdržené od společnosti se sídlem ve stejném členském státě nebudou podléhat dani z příjmů právnických osob, s tím důsledkem, že společnost, která učinila volbu, nemohla požadovat vrácení přeplatku na dani, na který by jinak měla nárok?

               3)

               Brání články 43, 49 nebo 56 Smlouvy o ES takové vnitrostátní daňové právní úpravě v členském státě, která je předmětem původního řízení, která:

                           a)

                           stanoví za určitých okolností zdanění místní společnosti s ohledem na zisky řízené společnosti, která je společností se sídlem v jiném členském státě, jak je uvedeno v otázce 1 ii) výše; a

                           b)

                           ukládá splnění určitých požadavků, pokud místní společnost nepožaduje nebo nemůže požadovat jakékoliv osvobození a platí daň ze zisků této řízené společnosti; a

                           c)

                           ukládá splnění dalších požadavků, pokud se místní společnost snaží získat osvobození od této daně?

               4)

               Byla by odpověď na otázky 1, 2 nebo 3 rozdílná, pokud by řízená společnost (v otázkách 1 a 3) nebo zahraniční společnost (v otázce 2) měla sídlo v třetí zemi?

               5)

               Pokud před 31. prosincem 1993 členský stát přijal opatření uvedená v otázkách 1, 2 a 3 a po tomto datu změnil tato opatření způsobem popsaným v části C této přílohy a pokud tato změněná opatření představují omezení zakázána článkem 56 Smlouvy o ES, jsou tato omezení omezeními, která neexistovala dne 31. prosince 1993 pro účely článku 57 ES?

               6)

               V případě, že jakékoliv z opatření uvedených v otázkách 1, 2 a 3 je v rozporu s ustanoveními práva Společenství v těchto otázkách uvedenými, potom za okolností, za kterých místní společnost nebo řízená společnost vznese jakýkoliv z následujících nároků:

                           i)

                           nárok na vrácení (nebo nárok z důvodu zbavení možnosti využití peněž zaplacených jako daň z příjmů právnický osob) daně z příjmů právnický osob protiprávně uložené místní společnosti za okolností uvedených v otázkách 1, 2 nebo 3 výše;

                           ii)

                           nárok na vrácení nebo náhradu ztrát, úlev a nákladů, které byly použity místní společností (nebo byly převedeny na místní společnost jinými společnostmi ve stejné skupině se sídlem ve stejném členském státě) k odstranění nebo snížení daní vzniklých na základě opatření uvedených v otázkách 1, 2 a 3 výše, zatímco by takové ztráty, úlevy a náklady byly k dispozici k alternativnímu využití nebo by mohly být převedeny;

                           iii)

                           nárok na náhradu výdajů, ztrát, nákladů a závazků vzniklých v souvislosti s dodržováním vnitrostátní právní úpravy uvedené v otázce 3 výše;

                           iv)

                           pokud řízená společnost rozdělila rezervy místní společnosti, aby splnila požadavky vnitrostátní právní úpravy namísto toho, aby místní společnosti vznikla daň uvedená v otázce 3, takže řízené společnosti tímto vznikly výdaje, náklady a závazky, kterým mohla předejít, kdyby mohla tyto rezervy jinak využít, nárok na náhradu těchto výdajů, nákladů a závazků,

                     má se na takové nároky pohlížet jako na:

                           nárok na vrácení částek neoprávněně uložených, které jsou následkem nebo doplňkem porušení výše uvedených ustanovení práva Společenství; nebo

                           takový nárok na náhradu škody, u kterého musí být splněny podmínky uvedené ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame; nebo

                           nárok na zaplacení částky představující neoprávněně odepřené zvýhodnění?

               7)

               V případě, že odpověď na jakoukoliv část otázky 6 je, že nárok je nárokem na zaplacení částky představující neoprávněně odepřené zvýhodnění:

                           a)

                           jsou takové nároky důsledkem nebo doplňkem práva přiznaného výše uvedenými ustanoveními práva Společenství; nebo

                           b)

                           musí být některá nebo všechny podmínky stanovené ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame splněny; nebo

                           c)

                           musí být splněny nějaké další podmínky?

               8)

               Liší se odpověď na tyto otázky, pokud v rámci vnitrostátního práva jsou nároky uvedené v otázce 6 vzneseny jako nároky na vrácení nebo jsou vzneseny, nebo musí být vzneseny, jako nároky na náhradu škody?

               9)

               Jaké obecné pokyny, pokud nějaké existují, považuje Soudní dvůr za vhodné poskytnout v projednávaných věcech ohledně toho, jaké okolnosti by měl vnitrostátní soud vzít do úvahy, pokud má určit, zda existuje dostatečně závažné porušení ve smyslu rozsudku ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame, zejména jestli bylo, vycházeje ze stavu judikatury ohledně výkladu relevantních ustanovení práva Společenství, porušení omluvitelné?

               10)

               Může zde v zásadě existovat přímá příčinná souvislost (ve smyslu rozsudku ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame) mezi jakýmkoliv porušením článků 43, 49 a 56 ES a ztrátami spadajícími do kategorií uvedených v otázce 6 i) až iv) výše, o nichž se tvrdí, že vyplývají z uvedených porušení? Pokud ano, jaké obecné pokyny, pokud nějaké existují, považuje Soudní dvůr za vhodné poskytnout ohledně toho, jaké okolnosti by měl vnitrostátní soud vzít do úvahy při určení, zda zde existuje přímá příčinná souvislost?

               11)

               Má vnitrostátní soud při určení ztráty nebo škody, pro které může být přiznána náhrada, možnost vzít do úvahy otázku, zda poškozené osoby vyvinuly přiměřené úsilí, aby zabránily nebo omezily své ztráty, zejména využitím právních prostředků, které by mohly stanovit, že vnitrostátní ustanovení neměla (z důvodu použití smluv o zamezení dvojího zdanění) za účinek uložení povinností uvedených v otázkách 1, 2 a 3 výše?

               12)

               Je odpověď na otázku 11 ovlivněna přesvědčením účastníků v rozhodných obdobích, pokud jde o účinky smluv o zamezení dvojího zdanění?


title: Věc C-472/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerisches Verwaltungsgericht München (Německo) dne 2. září 2013 — Andre Lawrence Shepherd v. Spolková republika Německo

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerisches Verwaltungsgericht München (Německo) dne 2. září 2013 — Andre Lawrence Shepherd v. Spolková republika Německo
   (Věc C-472/13)
   2013/C 336/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bayerisches Verwaltungsgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Andre Lawrence Shepherdndre

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES (1) vykládán v tom smyslu, že se ochrana vztahuje jen na takové osoby, jejichž konkrétní okruh vojenských úkolů zahrnuje přímou účast na bojových operacích, to znamená zásahy se zbraní, resp. osoby, které disponují pravomocí takovéto zásahy nařizovat (první alternativa), nebo mohou pod ochranu tohoto ustanovení spadat i jiní příslušníci ozbrojených sil, pokud se jejich okruh úkolů omezuje na logistickou a technickou podporu jednotky mimo vlastních bojových operací a boj ovlivňují jen nepřímo (druhá alternativa)?

               2)

               Pro případ, že na první otázku bude odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
               Má být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES vykládán v tom smyslu, že vojenská služba v (mezinárodním nebo vnitrostátním) konfliktu musí převážně nebo systematicky povolávat resp. zavazovat k páchání zločinů nebo jednání ve smyslu čl. 12 odst. 2 směrnice 2004/83/ES (první alternativa), nebo stačí, že žadatel o azyl doloží, že ozbrojené síly, ke kterým patří, spáchaly v oblasti svého nasazení v jednotlivých případech zločiny ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/83/ES, a to buď proto, že se jednotlivé rozkazy k nasazení ukázaly být zločinnými v tomto smyslu, nebo proto, že se jednalo o excesy jednotlivých osob (druhá alternativa)?

               3)

               Pro případ, že na druhou otázku budu odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
               Poskytne se uprchlická ochrana jen tehdy, pokud lze i do budoucna se značnou pravděpodobností, mimo rozumné pochybnosti, počítat s tím, že dojde k porušování humanitárního mezinárodního práva, nebo stačí, pokud žadatel o azyl označí skutečnosti, podle kterých v konkrétním konfliktu (nutně nebo pravděpodobně) dojde k takovým zločinům a proto nelze vyloučit možnost, že by do nich mohl být zapleten?

               4)

               Vylučuje netolerování nebo stíhání porušení humanitárního mezinárodního práva vojenskými soudy jednotek uprchlickou ochranu podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES nebo nehraje tato skutečnost roli?
               Musí dokonce dojít ke stíhání Mezinárodním trestním soudem?

               5)

               Vylučuje skutečnost, že nasazení jednotek, resp. obsazení území bylo schváleno mezinárodním společenstvím nebo se opírá o mandát Rady bezpečnosti OSN uprchlickou ochranu?

               6)

               Je pro přiznání uprchlické ochrany podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES nezbytné, aby žadatel o azyl mohl být při plnění svých služebních povinností odsouzen podle Statutu Mezinárodního trestního soudu (první alternativa), nebo se uprchlická ochrana poskytne již tehdy, není-li tato hranice dosažena, žadatel o azyl se tedy nemusí obávat trestního stíhání, plnění vojenské služby ale přesto nemůže uvést do souladu se svým svědomím (druhá alternativa)?

               7)

               Pro případ, že na šestou otázku bude odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
               Vylučuje skutečnost, že žadatel o azyl nevyužil možnosti nechat proběhnout řádné řízení o odepření výkonu služby ve válce, i když k tomu měl příležitost, uprchlickou ochranu podle výše uvedených ustanovení, nebo přichází uprchlická ochrana v úvahu i tehdy, pokud se jedná o aktuální rozhodnutí podle jeho svědomí?

               8)

               Představuje nečestné propuštění z armády, uložení trestu odnětí svobody a s tím související sociální zavržení a znevýhodňování akt pronásledování ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. b) nebo písm. c) směrnice 2004/83/ES?

      (1)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12).


title: Věc C-571/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 14. listopadu 2016 – Nikolaj Kantarev v. Balgarska narodna banka

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 14. listopadu 2016 – Nikolaj Kantarev v. Balgarska narodna banka
   (Věc C-571/16)
   (2017/C 038/12)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Nikolaj Kantarev

      Žalovaná: Balgarska narodna banka

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 4 odst. 3 SEU, jakož i zásadu rovnocennosti a efektivity vykládat v tom smyslu, že v případě chybějícího vnitrostátního předpisu umožňují, aby se příslušnost soudu a řízení o žalobě na náhradu škody kvůli porušení unijního práva určila podle správního orgánu, který se dopustil porušení a podle druhu jednání/nečinnosti, v důsledku něhož došlo k porušení, pokud použití těchto kritérií vede k tomu, že žaloby jsou projednávány před různými soudy – obecným a správním soudem, podle odlišných procesních řádů – občanským soudním řádem [Graždansko-procesualen kodeks, dále jen „GPK“] a správním řádem [Administrativnoprocesualen kodeks, dále jen „APK“], které se liší výší různých poplatků, totiž poměrným a standardním poplatkem a stanoví různé podmínky pro dokazování, včetně zavinění?

               2)

               Je třeba čl. 4 odst. 3 SEU a požadavky stanovené v rozsudku Soudního dvora ve věci Frankovich vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby žaloby na náhradu škody kvůli porušení unijního práva [mohly být] projednány v řízení, jako je řízení podle § 45 a § 49 zákona o závazkových a smluvních vztazích [Zakon za zadalženijata i dogovorite, dále jen „ZZD“], které vyžaduje zaplacení poměrného poplatku a prokázání zavinění, a aby bylo o těchto nárocích možné rozhodovat v řízení podle § 1 zákona o odpovědnosti státu a obcí za škody [Zakon za otgovornostta na daržavata i obštinite za vredi, dále jen „ZODOV“], který sice stanoví objektivní odpovědnost a obsahuje zvláštní pravidla, která mají usnadnit přístup k soudu, současně je použitelný pouze na škody, které vznikly v důsledku zrušených protiprávních aktů a protiprávních jednání/nečinnosti správních orgánů, a nezahrnuje porušení unijního práva, kterých se dopustily další státní orgány na základě právních jednání/nečinností nezrušených v příslušném řízení?

               3)

               Je třeba čl. 1 odst. 3 písm. i) a čl. 10 odst. 1 směrnice 94/19 (1) vykládat v tom smyslu, že umožňují takový legislativní přístup, který byl přijat v § 36 odst. 3 zákona o úvěrových institucích [Zakon za kreditnite institucii, dále jen: ZKI] a § 23 odst. 5 zákona o pojištění vkladů [Zakon za garantirane na vlogovete v bankite, dále jen „ZGVB“], podle něhož „podmínka, že úvěrová instituce z důvodů, které přímo souvisejí s její finanční situací, prozatím nemůže zaplatit zpět vklad a v současnosti není výhled na pozdější zaplacení“ má stejný účinek jako konstatování platební neschopnosti instituce a odebrání její licence, přičemž systém pojištění vkladů se začne uplatňovat od okamžiku odebrání bankovní licence?

               4)

               Je třeba čl. 1 odst. 3 směrnice 94/19 vykládat v tom smyslu, že pro kvalifikaci podílu jako „nedisponibilního“ musí jeho nedostupnost výslovně stanovit „příslušné orgány“ po uskutečněném posouzení podle písm. i) tohoto ustanovení nebo umožňuje, aby v případě mezery ve vnitrostátním právu bylo posouzení a vůle „příslušného orgánu“ vyvozeno na základě výkladu jiných právních aktů tohoto orgánu – v projednávaném případě např. rozhodnutí č. 73 ze dne 20. června 2014 správní rady (upravitelen savet, dále jen „US“) BNB, kterou byla postavena „KTB“ AD pod zvláštní dohled nebo s ohledem na takové okolnosti, jako jsou okolnosti v původním řízení?

               5)

               Je za okolností jako jsou okolnosti v původním řízení, pokud rozhodnutím č. 73 správní rady BNB ze dne 20. června 2014 byly zastaveny všechny platby a obchody a vkladatelé nemohli v období od 20. června 2014 do 6. listopadu 2014 podávat ani žádosti o vyplacení ani neměli přístup ke svým vkladům, třeba vycházet z toho, že všechny zajištěné vklady na dobu neurčitou (s nimiž lze disponovat bez předchozího oznámení a které musí být vyplaceny okamžitě při výzvě) ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. i) směrnice 94/19 se staly nedisponibilními, nebo vyžaduje podmínka, že vklad „je sice splatný a má být úvěrovou institucí vyplacen, avšak nebyl ještě vyplacen“, aby vkladatelé museli úvěrovou instituci požádat o vyplacení (na základě žádosti, výzvy), aniž by však plnění bylo poskytnuto?

               6)

               Je třeba čl. 1 odst. 3 písm. i), čl. 10 odst. 1 směrnice 94/19 a osmý bod odůvodnění směrnice 2009/14 (2) vykládat v tom smyslu, že prostor pro uvážení „příslušného orgánu“ při posouzení podle čl. 1 odst. 3 písm. i) je v každém případě omezen lhůtou podle písm. i) druhé věty nebo umožňují pro účely zvláštního dohledu, jako je zvláštní dohled podle § 115 ZKI, aby vklady zůstaly nedisponibilní delší dobu, než jak stanoví směrnice?

               7)

               Mají čl. 1 odst. 3 písm. i) a čl. čl. 10 odst. 1 směrnice 94/19 přímý účinek a přiznávají vlastníkům podílů v bance, která je součástí systému pojištění vkladů, kromě jejich nároku na náhradu prostřednictvím tohoto systému až do výše částky podle čl. 7 odst. 1 směrnice 94/19 rovněž nárok uplatnit nárok vůči státu kvůli porušení unijního práva na základě žaloby na náhradu škody, která jim byla způsobena opožděným vyplacením pojištěné částky vkladů a která směřuje proti orgánu, který je příslušný pro rozhodnutí o nedostupnosti vkladů, pokud bylo rozhodnutí podle čl. 1 odst. 3 písm. i) přijato po uplynutí pětidenní lhůty stanovené ve směrnici a toto zpoždění je důsledkem reorganizačního opatření, které má banku chránit před platební neschopností a bylo nařízeno tímto orgánem nebo připouští za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, aby podle takové právní úpravy, jako je úprava § 79 odst. 8 ZKI, byly BNB, její orgány a osoby zmocněné touto bankou odpovědné za škody vzniklé při provádění dohledu pouze tehdy, pokud ji způsobili úmyslně?

               8)

               Představuje porušení unijního práva, které spočívá v tom, že „příslušný orgán“ nepřijal rozhodnutí podle čl. 1 odst. 3 písm. i) směrnice 94/19, „dostatečně závažné porušení“, které může vést k odpovědnosti členského státu za škodu prostřednictvím žaloby namířené proti orgánu dohledu, a za jakých podmínek se jedná o takový případ a jsou v této souvislosti relevantní následující okolnosti: a) Fond pro zajištění bankovních vkladů [Fond za garantirane na vlogovete v bankite, dále jen „FGVB“] nedisponuje dostatečnými prostředky k pokrytí všech pojištěných vkladů; b) v období, v němž platby jsou pozastaveny, úvěrová instituce byla postavena pod zvláštní dohled za účelem ochrany před platební neschopností; c) vklad žalobce byl vyplacen poté, co BNB konstatovala neúspěšnost reorganizačních opatření; d) byl vyplacen vklad žalobce navýšený o částku z úroků, vypočtenou za období od 20. června 2014 do 6. listopadu 2014 včetně?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (Úř. věst. 1994, L 135, s. 5; Zvl. vyd. 06/02, s. 252).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES ze dne 11. března 2009, kterou se mění směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, pokud jde o výši pojištění a lhůtu k výplatě (Úř. věst. 2009, L 68, s. 3).


title: Věc C-177/08: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. srpna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Khoshnaw Abdullah v. Spolková republika Německo

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/22

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. srpna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Khoshnaw Abdullah v. Spolková republika Německo
   (Věc C-177/08) (1)

   (2008/C 313/39)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 197, 2.8.2008.


title: Věc T-421/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — DEI v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Řecký trh s dodávkami hnědého uhlí a řecký velkoobchodní trh s elektrickou energií — Rozhodnutí, kterým se stanoví specifická opatření k nápravě protisoutěžních účinků porušení čl. 86 odst. 1 ES, ve spojení s článkem 82 ES, konstatovaného v dřívějším rozhodnutí — Článek 86 odst. 3 ES — Zrušení dřívějšího rozhodnutí“ )

text:
               10.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/13

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — DEI v. Komise
   (Věc T-421/09) (1)

   (Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Řecký trh s dodávkami hnědého uhlí a řecký velkoobchodní trh s elektrickou energií - Rozhodnutí, kterým se stanoví specifická opatření k nápravě protisoutěžních účinků porušení čl. 86 odst. 1 ES, ve spojení s článkem 82 ES, konstatovaného v dřívějším rozhodnutí - Článek 86 odst. 3 ES - Zrušení dřívějšího rozhodnutí)
   2012/C 343/19
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atény, Řecko) (zástupce: P. Anestis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou a A. Antoniadis, zmocněnci, ve spolupráci s A. Oikonomou, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Řecká republika (zástupci: P. Mylonopoulos a K. Boskovits, zmocněnci, ve spolupráci s M. Marinosem, advokátem)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 6244 final ze dne 4. srpna 2009, kterým se stanoví specifická opatření k nápravě protisoutěžních účinků porušení právních předpisů uvedeného v rozhodnutí Komise ze dne 5. března 2008 o udělení nebo zachování práv na těžbu hnědého uhlí Řeckou republikou ve prospěch společnosti DEI.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise C(2009) 6244 final ze dne 4. srpna 2009, kterým se stanoví specifická opatření k nápravě protisoutěžních účinků porušení právních předpisů uvedeného v rozhodnutí Komise ze dne 5. března 2008 o udělení nebo zachování práv na těžbu hnědého uhlí Řeckou republikou ve prospěch společnosti Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností DEI.

               3)

               Řecká republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


title: Věc C-430/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 17. července 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG v. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 17. července 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG v. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV
   (Věc C-430/17)
   (2017/C 347/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku „Revision“: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku „Revision“: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

      Předběžné otázky

               1)

               Je při použití čl. 8 odst. 4 směrnice 2011/83/EU (1), pokud jde o otázku, zda určitý prostředek komunikace na dálku (zde reklamní prospekt s objednacím lístkem) poskytuje jen omezený prostor nebo čas pro uvedení informací, rozhodné,

                           a)

                           zda prostředek komunikace na dálku (obecně) ze své povahy poskytuje jen omezený prostor nebo čas pro uvedení informací,
                           nebo

                           b)

                           zda (konkrétně) tento prostředek vzhledem k podobě, jakou zvolil příslušný obchodník, nabízí jen omezený prostor nebo čas pro uvedení informací?

               2)

               Je slučitelné s čl. 8 odst. 4 a čl. 6. odst. 1 písm. h) směrnice 2011/83/EU, aby informace o právu odstoupit od smlouvy v případě omezených možností jejich poskytnutí ve smyslu čl. 8 odst. 4 směrnice 2011/83/EU byly omezeny na informaci o tom, že právo odstoupit od smlouvy existuje?

               3)

               Je podle čl. 8 odst. 4 a čl. 6. odst. 1 písm. h) směrnice 2011/83/EU před uzavřením smlouvy na dálku i v případě omezených možností uvedení informací nezbytně nutné, aby byl k nosiči sloužícímu jako prostředek komunikace na dálku připojen vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy uvedený v části B přílohy I směrnice 2011/83/EU?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 304, s. 64).


title: Věc C-502/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. září 2016 společností Monster Energy Company proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 14. července 2016 ve věci T-567/15, Monster Energy v. EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (Znázornění černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. září 2016 společností Monster Energy Company proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 14. července 2016 ve věci T-567/15, Monster Energy v. EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (Znázornění černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)
   (Věc C-502/16 P)
   (2017/C 112/21)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Monster Energy Company (zástupce: P. Brownlow, Solicitor)

      Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
   Soudní dvůr (devátý senát) usnesením ze dne 16. února 2017 prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný.