title: Věc T-552/12 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. března 2013 — North Drilling v. Rada ( „Řízení o předběžných opatřeních — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů — Návrh na předběžné opatření — Nedostatek naléhavosti — Vyvážení zájmů“ )

text:
               18.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/19

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. března 2013 — North Drilling v. Rada
   (Věc T-552/12 R)
   (Řízení o předběžných opatřeních - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Návrh na předběžné opatření - Nedostatek naléhavosti - Vyvážení zájmů)
   2013/C 141/33
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: North Drilling Co. (Teherán, Írán) (zástupci: J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea a J. Iriarte Ángel, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a A. De Elera, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na odklad výkonu rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 292, s. 58), v rozsahu, v němž je jméno žalobkyně zapsáno v příloze II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), a dále na odklad výkonu prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16), v rozsahu, v němž se toto nařízení týká žalobkyně.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-92/11 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. ledna 2017 – Andersen v. Komise „Státní podpory — Železniční doprava — Podpory poskytnuté dánskými orgány ve prospěch veřejného podniku Danske Statsbaner — Smlouvy o veřejných službách na poskytování služeb osobní železniční dopravy mezi Kodaní a Ystad — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za podmíněně slučitelnou s vnitřním trhem — Časová působnost hmotněprávních pravidel práva — Služba obecného hospodářského zájmu — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. ledna 2017 – Andersen v. Komise
   (Věc T-92/11 RENV) (1)

   („Státní podpory - Železniční doprava - Podpory poskytnuté dánskými orgány ve prospěch veřejného podniku Danske Statsbaner - Smlouvy o veřejných službách na poskytování služeb osobní železniční dopravy mezi Kodaní a Ystad - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za podmíněně slučitelnou s vnitřním trhem - Časová působnost hmotněprávních pravidel práva - Služba obecného hospodářského zájmu - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2017/C 086/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jørgen Andersen (Ballerup, Dánsko) (zástupci: J. Rivas Andrés a M.-I. Rantou, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: C. Thorning, zmocněnec, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokátem) a Danske Statsbaner (DSB) (Kodaň, Dánsko) (zástupce: M. Honoré, advokát)

      Vedlejší účastník podporující žalobce v řízení o kasačním opravném prostředku: Dansk Tog (Kodaň, Dánsko) (zástupci: G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés a F. Nissen Morten, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách v dopravě mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] (Úř. věst. 2011, L 7, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 druhý pododstavec rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] se zrušuje v rozsahu, v němž se týká platby ze dne 21. prosince 2009.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Jørgen Andersen, Evropská komise, Dansk Tog, Dánské království a Danske Statsbaner (DSB) ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc T-623/14: Žaloba podaná dne 14. srpna 2014 – Loewe Technologies v. OHIM – DNS International (SoundVision)

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/27

         Žaloba podaná dne 14. srpna 2014 – Loewe Technologies v. OHIM – DNS International (SoundVision)
   (Věc T-623/14)
   2014/C 351/35
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Loewe Technologies GmbH (Kronach, Německo) (zástupce: J. Pröll, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: DNS International Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. června 2014 ve věci R 1625/2013-2.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Černobílá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „SoundVision“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 15 a 20 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 5 05  519

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „LOEWE SOUNDVISION“ – ochranná známka Společenství č. 5 7 98  228

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a povolení zápisu napadené ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství


title: Věc C-417/04 P: Opravný prostředek podaný dne 29. září 2004 proti usnesení vydanému dne 8. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-341/02, Regione Siciliana v. Komise Evropských společenství

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/30

         Opravný prostředek podaný dne 29. září 2004 proti usnesení vydanému dne 8. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-341/02, Regione Siciliana v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-417/04 P)
   (2004/C 300/56)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 29. září 2004 opravný prostředek podaný Regione Siciliana, zastoupeným Avvocatura dello Stato, proti rozsudku vydanému dne 8. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci Regione Siciliana v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. července 2004.

         Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty

               —

               v bodech 47, 48 a 49 usnesení jasně čteme, že právní základ soudního rozhodnutí vychází z článku 113 jednacího řádu Soudu prvního stupně, jehož znění je následující: „Soud může kdykoliv bez návrhu zkoumat, zda jsou splněny podmínky řízení“. V projednávaném případě ve spise nenacházíme žádnou stopu po tom, že nejsou „splněny podmínky řízení“, co by mohlo odůvodnit nepřípustnost, o níž bez návrhu rozhodl Soud. Navíc se Soud ani neobtěžoval vysvětlit, jaké by mohlo být a v čem by spočívalo toto „nesplnění podmínek řízení“ způsobilé zahájit zvláštní řízení stanovené v článku 113 jednacího řádu. Úplná absence odůvodnění v tomto ohledu způsobila velmi vážné porušení základních práv na obhajobu a zásady kontradiktornosti;

               —

               porušení a nesprávní použití článku 230 ES, co se týče způsobilosti jednat za Regione Siciliana, a tudíž porušení základních práv na obhajobu;

               —

               porušení a nesprávní použití čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 2052 ze dne 24. června 1988 (1) v posledním znění;

               —

               porušení a nesprávné použití čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4253/88 ze dne 18. prosince 1988 (2);

               —

               vada odůvodnění z důvodu nesoudržnosti a svévolnosti;

               —

               vada odůvodnění z důvodu kontradiktornosti, nelogičnosti a absence argumentů.

      (1)  Úř. věst. L 185, s. 9.

      (2)  Úř. věst. L 374, s. 1.


title: Věc C-275/07: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Režim vnějšího tranzitu Společenství — Karnety TIR — Cla — Vlastní zdroje Společenství — Poskytnutí — Lhůta — Úroky z prodlení — Pravidla zaúčtování )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-275/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Režim vnějšího tranzitu Společenství - Karnety TIR - Cla - Vlastní zdroje Společenství - Poskytnutí - Lhůta - Úroky z prodlení - Pravidla zaúčtování“)
   2009/C 113/10
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms, M. Velardo a D. Recchia, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia a G. Albenzio, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 8 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1) a čl. 6 odst. 2 písm. a) téhož nařízení nahrazeného od 30. května 2000 nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169) — Pravidla zaúčtování — Úroky z prodlení splatné v případě opožděné platby vlastních zdrojů

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. 199, 25.8.2007.


title: Věc T-432/12: Žaloba podaná dne 26. září 2012 — VTZ a další v. Rada

text:
               24.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 366/38

         Žaloba podaná dne 26. září 2012 — VTZ a další v. Rada
   (Věc T-432/12)
   2012/C 366/77
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volžskij, Rusko); Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganrog, Rusko); Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamensk-Uralskij, Rusko); a Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Polevskoj, Rusko) (zástupci: J. F. Bellis, F. Di Gianni, G. Coppo a C. Van Hemelrijck, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil v rozsahu, který se jich dotýká, prováděcí nařízení Rady (EU) č. 585/2012 ze dne 26. června 2012, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo oceli pocházejících z Ruska a Ukrajiny na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 a kterým se zastavuje řízení o přezkumu před pozbytím platnosti týkající se dovozu určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo oceli pocházejících z Chorvatska (Úř. věst. 2012 L 174, s. 5); a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z tvrzení, že kumulací dovozů z Ruska a Ukrajiny se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, porušila čl. 3 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (1) („základní nařízení“) a porušila zásadu rovného zacházení.

               2)

               V rámci druhého žalobního důvodu žalobci tvrdí, že rozhodnutím, že zrušení opatření může vést k opětovnému výskytu újmy, Rada porušila zásadu rovného zacházení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a v důsledku toho porušila čl. 11 odst. 2 základního nařízení.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada porušila čl. 9 odst. 4 a článek 21 základního nařízení, jakož i zásadu rovného zacházení tím, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení při analýze zájmu Unie.

               4)

               Obsahem čtvrtého žalobního důvodu je výtka, že Rada porušila zásadu řádné správy a práva žalobců na obhajobu, jelikož neposoudila argumenty, které žalobci vznesli během šetření a nesdělila jim podstatné skutečnosti a úvahy týkající se daného případu, a dále, že porušila povinnost uvést odůvodnění a zásadu řádné správy, jakož i práva žalobců na obhajobu tím, že sdělila členským státům informace k případu před tím, než obdržela připomínky od žalobců a tím, že před slyšením žalobců požádala o stanovisko antidumpingového poradního výboru.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009 L 343, s. 51), ve znění pozdějších předpisů.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. května 2005 ve věci C-112/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce cour d'appel de Grenoble): Société financière et industrielle du Peloux proti Axa Belgium a dalším (Bruselská úmluva — Příslušnost ve věcech pojistných smluv — Ujednání o příslušnosti mezi pojistníkem a pojistitelem, kteří mají bydliště nebo sídlo ve stejném smluvním státě — Dovolatelnost ustanovení o založení příslušnosti vůči pojištěnému, který toto ustanovení neschválil — Pojištěný s bydlištěm nebo sídlem v jiném smluvním státě)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 12. května 2005
   ve věci C-112/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce cour d'appel de Grenoble): Société financière et industrielle du Peloux proti Axa Belgium a dalším (1)

   (Bruselská úmluva - Příslušnost ve věcech pojistných smluv - Ujednání o příslušnosti mezi pojistníkem a pojistitelem, kteří mají bydliště nebo sídlo ve stejném smluvním státě - Dovolatelnost ustanovení o založení příslušnosti vůči pojištěnému, který toto ustanovení neschválil - Pojištěný s bydlištěm nebo sídlem v jiném smluvním státě)
   (2005/C 182/08)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-112/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě Protokolu ze dne 3. června 1971 o výkladu Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech Soudním dvorem, podaná rozhodnutím cour d'appel de Grenoble (Francie) ze dne 20. února 2003, došlým Soudním dvoru dne 13. března 2003, v řízení Société financière et industrielle du Peloux proti Axa Belgium a dalším, Gerling Konzern Belgique SA, Établissements Bernard Laiterie du Chatelard, Calland Réalisations SARL, Joseph Calland, Maurice Picard, Abeille Assurances Cie, Mutuelles du Mans SA, SMABTP, Axa Corporate Solutions Assurances SA, Zurich International France SA, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C.W.A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, J. Makarczyk, P. Kūris a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: K. Stranzc, rada, vydal dne 12. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Ustanovení o založení příslušnosti sjednaného v souladu s čl. 12 bodem 3 Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a o výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky, Úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky, Úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, se nelze dovolávat vůči pojištěné osobě oprávněné z této smlouvy, která nevyjádřila výslovný souhlas s daným ustanovením a má své bydliště nebo sídlo v jiném smluvním státě, než je smluvní stát pojistníka a pojistitele.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


title: Věc T-584/08: Žaloba podaná dne 30. prosince 2008 – Cantiere Navale De Poli v. Komise

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/44

         Žaloba podaná dne 30. prosince 2008 – Cantiere Navale De Poli v. Komise
   (Věc T-584/08)
   (2009/C 55/79)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Cantiere Navale De Poli SpA (zástupci: A. Abate a R. Longanesi Cattani, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí o státní podpoře Itálie č. C 20/2008 (ex č. 62/2008), které Komise Evropských společenství přijala dne 21. října 2008,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Nařízení Rady (ES) č. 1177/2002 ze dne 27. června 2002 (Úř. věst. L 172, s. 1) je založeno na čl. 87 odst. 3 písm. e) ES a zavedlo dočasný obranný mechanismus pro stavbu lodí s cílem obnovit podmínky hospodářské soutěže narušené protisoutěžními jednáními korejských loděnic. Použitelnost nařízení, která byla původně stanovena do 31. března 2004, byla následně prodloužena o jeden rok, čímž tak bylo loděnicím Společenství umožněno do 31. března 2005 (nové datum, ke kterému končí použitelnost nařízení) uzavírat pozdější smlouvy na stavbu určitých typů lodí přepravujících zboží. Na podporu uvedených smluv nařízení stanoví podpory ve výši 6 % ze smluvní hodnoty. Žalobkyně uzavřela 5 smluv na stavbu tankerů na chemikálie.
   Za účelem financování souboru smluv v období 2002-2005 Itálie oznámila dvě financování, každé ve výši 10 milionů eur. Komise první financování schválila rozhodnutím ze dne 19. května 2004, zatímco druhé financování odmítla schválit na základě napadeného rozhodnutí. V tomto ohledu Komise uvádí, že dodatečné financování představuje „novou podporu“ ve smyslu článku 4 nařízení Komise č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004 (Úř. věst. L 140, s. 1), jelikož přesahuje 20 % původního rozpočtu režimu podpor. Krom toho uvádí, že dodatečné financování je se společným trhem neslučitelné z důvodu, že k oznámení došlo po 31. březnu 2005, termínu, kdy skončila použitelnost nařízení 1177/2002.
   Žalobkyně tvrdí, že italská vláda do 31. března 2005 nemohla připravit financování smluv, o nichž nemohla vědět, jelikož podniky měly právo je uzavřít až do posledního dne použitelnosti nařízení (31. března 2005).
   Žalobkyně na podporu své žaloby, kterou napadá rozhodnutí, uvádí zejména následující důvody:

               —

               porušení nařízení 1177/2002 s ohledem na zvláštní cíle sledované zákonodárcem v rámci ustanovení čl. 87 odst. 3 písm. e),

               —

               porušení čl. 4 odst. 2 písm. a) nařízení Komise 794/2004 v souvislosti s kvalifikací dodatečného financování ve výši 10 milionů eur jako „nová podpora“,

               —

               nerelevanci doporučení smírčího orgánu WTO ze dne 20. června 2005 v souvislosti se smlouvami na stavbu lodí, které byly legálně uzavřeny za působnosti nařízení 1177/2002,

               —

               nedostatečné odůvodnění, co se týče údajného nedostatku právního základu pro schválení dodatečného financování,

               —

               porušení zásad řádné správy, kontradiktornosti, práva obhajoby, rovného zacházení, subsidiarity a proporcionality.


title: Věc C-450/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Niedersächsisches Finanzgericht — Německo) — Ulrich Schröder v. Finanzamt Hameln ( „Volný pohyb kapitálu — Přímé daně — Zdanění příjmů vyplývajících z pronájmu nemovitostí — Odpočitatelnost rent vyplácených jednomu z rodičů v rámci předjímaného dědění — Podmínka být osobou s neomezenou daňovou povinností v dotyčném členském státě“ )

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Niedersächsisches Finanzgericht — Německo) — Ulrich Schröder v. Finanzamt Hameln
   (Věc C-450/09) (1)

   (Volný pohyb kapitálu - Přímé daně - Zdanění příjmů vyplývajících z pronájmu nemovitostí - Odpočitatelnost rent vyplácených jednomu z rodičů v rámci předjímaného dědění - Podmínka být osobou s neomezenou daňovou povinností v dotyčném členském státě)
   2011/C 152/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Niedersächsisches Finanzgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ulrich Schröder

      Žalovaný: Finanzamt Hameln

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Niedersächsisches Finanzgericht — Výklad článků 12 ES a 56 ES — Zdanění příjmů z pronájmu a pachtu nemovitostí — Právní úprava členského státu podrobující možnost odpočtu rent vyplacených bývalému vlastníkovi těchto nemovitostí v rámci předjímaného dědění podmínce být osobou s neomezenou daňovou povinností v tomto státě

      Výrok

   Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která ačkoli umožňuje daňovému poplatníkovi-rezidentovi odpočíst renty vyplácené jednomu z rodičů, který na něho převedl nemovitosti nacházející se na území tohoto státu, od příjmů z pronájmu pocházejících z těchto nemovitostí, nepřiznává nárok na takový odpočet daňovému poplatníkovi-nerezidentovi v případě, že závazek vyplácet tyto renty vyplývá z převodu uvedených nemovitostí.

      (1)  Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


title: Věc C-129/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 1. března 2016 – Túrkevei Tejtermelő Kft. v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 1. března 2016 – Túrkevei Tejtermelő Kft. v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
      (Věc C-129/16)
      (2016/C 211/32)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Túrkevei Tejtermelő Kft.

         Žalovaná: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 191 Smlouvy o fungování Evropské unie a ustanovení směrnice 2004/35/ES (1) o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí takové vnitrostátní právní úpravě, která tím, že jde nad rámec zásady „znečišťovatel platí“, umožňuje správnímu orgánu ochrany životního prostředí přičíst odpovědnost k náhradě škody na životním prostředí konkrétně vlastníkovi, aniž je předtím po věcné stránce nutné prokázat existenci příčinné souvislosti mezi chováním této osoby (obchodní společnosti) a událostí, která je příčinou znečištění?

                  2)

                  Je-li odpověď na první otázku záporná a v souvislosti se znečištěním ovzduší není nutné nahradit škodu na životním prostředí, lze odůvodnit uložení pokuty v oblasti ochrany kvality ovzduší s poukazem na přísnější právní úpravu členských států podle článku 16 směrnice 2004/35/ES a článku 193 SFEU, nebo ani tato přísnější úprava nemůže být základem pro uložení pokuty výlučně sankční povahy vlastníkovi, který za znečištění neodpovídá?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, 2004, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357)


title: Věc C-268/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. května společností Binca Seafoods GmbH proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 11. března 2016 ve věci T-94/15, Binca Seafoods GmbH v. Evropská komise

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. května společností Binca Seafoods GmbH proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 11. března 2016 ve věci T-94/15, Binca Seafoods GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-268/16 P)
   (2016/C 279/22)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Binca Seafoods GmbH (zástupce: H. Schmidt, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               Zrušil usnesení Tribunálu ze dne 11. března 2016 ve věci T-94/15 a

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1358/2014 ze dne 18. prosince 2014, kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o původ živočichů pocházejících z ekologických chovů akvakultury, chovatelské postupy v akvakultuře, krmiva pro živočichy pocházející z ekologických chovů akvakultury a produkty a látky povolené pro použití v ekologické akvakultuře. (1)

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek se domáhá zrušení usnesení Tribunálu ze dne 11. března 2016 ve věci T-94/15, kterým byla odmítnuta žaloba na neplatnost, kterou podala navrhovatelka proti nařízení Komise (EU) č. 1358/2014 ze dne 18. prosince 2014, kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o původ živočichů pocházejících z ekologických chovů akvakultury, chovatelské postupy v akvakultuře, krmiva pro živočichy pocházející z ekologických chovů akvakultury a produkty a látky povolené pro použití v ekologické akvakultuře, z důvodu její nepřípustnosti, jakož i návrh domáhající se zrušení uvedeného nařízení.
   Navrhovatelka zaprvé namítá porušení svých základních práv, která pro ni vyplývají z kapitoly VI článku 47 Listiny základních práv Evropské unie. Žaloba na neplatnost je podle primárního práva Evropské unie v zásadě přípustná. Účelem základního práva zakotveného v čl. 47 první větě je, že v zásadě přípustné právní ochrany lze účinně využít. Usnesení Tribunálu porušuje právo navrhovatelky na účinnou právní ochranu ve smyslu účinného prostředku nápravy před soudem zakotveného v čl. 47 první větě Listiny.
   Navrhovatelka namítá porušení svého základního práva, které pro ni vyplývá podle čl. 47 druhé věty Listiny, neboť dochází k zásahu do jejího základního práva, které spočívá v zákazu diskriminace, zakotveného v článku 21, a do jejího základního práva, které spočívá v zaručení svobody podnikání, zakotveného v článku 16, aniž by s žalobou, kterou podala, bylo zacházeno jako s účinným prostředkem nápravy před soudem. Tribunál nesprávně vyložil předmět její žaloby, kterým byla ochrana konkurence, a nikoli získání prodlouženého přechodného období, což nebylo předmětem její žaloby na neplatnost.
   Navrhovatelka namítá, že je diskriminována z toho důvodu, že je dodavatelem produktů akvakultury vietnamského pangase ve srovnání s dodavateli produktů živočichů z akvakultury, zejména s dodavateli z Evropské unie, u nichž byla napadeným nařízením prodloužena přechodná období na období po konci roku 2015, zatímco přechodné období týkající se pangase uplynulo na ke konci uvedeného roku.
   Navrhovatelka tvrdí, že její konkurenti tak mohou nabízet své produkty s označením „Bio“, a to jen díky svévolnému přednostnímu zacházení, zatímco navrhovatelce je využívání takové označování zakázáno. Navrhovatelka tvrdí, že konkurentům byla poskytnuta nespravedlivá konkurenční výhoda, a přestože ani oni nesplňují veškeré požadavky unijního práva v dané oblasti, mohou využívat práva na označování svých produktů jako „Bio“. Navrhovatelka se domáhá rovného zacházení ze strany unijního normotvůrce.
   Navrhovatelka namítá porušení obecné zásady rovného zacházení, která je stanovena v článku 20 Listiny základních práv, a zákazu diskriminace ve smyslu článku 21. Rovněž namítá porušení základního práva, které má na základě článku 16 Listiny základních práv, a sice zaručení svobody podnikání.

      (1)  JO L 365, p. 97.


title: Věc C-576/11: Žaloba podaná dne 18. listopadu 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/9

         Žaloba podaná dne 18. listopadu 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-576/11)
   2012/C 39/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet a B. Simon, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo všechna opatření nezbytná k vyhovění rozsudku, který Soudní dvůr vydal dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 260 prvního odstavce Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 11 340 eur za každý den prodlení s vyhověním rozsudku vydanému dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05, a to ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci do dne, kdy bude vyhověno rozsudku vydanému ve věci C-452/05,

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství povinnost zaplatit Komisi denní paušální částku ve výši 1 248 eur ode dne vyhlášení rozsudku ze dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05 do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci, nebo do dne, kdy bude vyhověno rozsudku vydanému ve věci C-452/05, jestliže mu bude vyhověno dříve,

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby Komise uvádí, že jak vyplývá z přezkumu informací poskytnutých lucemburskými orgány, Lucembursko do dnešního dne nevyhovělo rozsudku Soudního dvora v plném rozsahu, a to téměř pět let po vyhlášení tohoto rozsudku. Lucembursko totiž nedodrželo ustanovení čl. 5 odst. 4 ani ustanovení čl. 5 odst. 2. Šest čistíren odpadních vod pro aglomerace s více než 10 000 obyvateli v Lucembursku totiž stále nesplňuje požadavky stanovené směrnicí 91/271/EHS (1).

      (1)  Směrnice Rady ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26)


title: Věc C-296/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 29. července 2009 — Vlaamse Gemeenschap v. M. Baesen

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/31

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 29. července 2009 — Vlaamse Gemeenschap v. M. Baesen
   (Věc C-296/09)
   2009/C 267/57
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka kasačního opravného prostředeku: Vlaamse Gemeenschap

      Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: M. Baesen

      Předběžné otázky

               1)

               Má být pro účely použití čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 (1) výraz „úředníci a osoby v podobném postavení“ vykládán na základě vnitrostátního systému sociálního zabezpečení, kterého se dotyčná osoba účastní?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Má být dotyčná osoba, která je na základě pracovní smlouvy zaměstnaná u zaměstnavatele z oblasti veřejné služby a která na základě vnitrostátního systému v souvislosti s některými odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1408/71 podléhá úpravě sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby, zatímco v souvislosti s odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1408/71 podléhá zvláštní úpravě pro úředníky, považována za osobu v podobném postavení jako úředník ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


title: Věc T-487/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Banco Privado Português a Massa Insolvente do Banco Privado Português v. Komise „Státní podpory — Finanční odvětví — Státní záruka spojená s půjčkou — Podpora určená k nápravě vážné poruchy v hospodářství některého členského státu — Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem — Pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích — Soulad se sděleními Komise o podporách pro finanční odvětví v souvislosti s finanční krizí — Legitimní očekávání — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/43

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Banco Privado Português a Massa Insolvente do Banco Privado Português v. Komise
   (Věc T-487/11) (1)

   („Státní podpory - Finanční odvětví - Státní záruka spojená s půjčkou - Podpora určená k nápravě vážné poruchy v hospodářství některého členského státu - Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem - Pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích - Soulad se sděleními Komise o podporách pro finanční odvětví v souvislosti s finanční krizí - Legitimní očekávání - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2015/C 046/52)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Banco Privado Português, SA (Lisabon, Portugalsko); a Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA (Lisabon) (zástupci: C. Fernández Vicién, F. Pereira Coutinho, M. Esperança Pina, T. Mafalda Santos, R. Leandro Vasconcelos a A. Kéri, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a M. Afonso, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2011/346/EU ze dne 20. července 2010 o státní podpoře C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09) provedené Portugalskem ve formě státní záruky ve prospěch banky BPP (Úř. věst. 2011, L 159, s. 95).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Banco Privado Português, SA a Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 340, 19.11.2011.


title: Věc F-54/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. září 2014 – CV v. EHSV „Veřejná služba — Žaloba na náhradu škody — Správní šetření — Disciplinární řízení — Psychické obtěžování“

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/52

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. září 2014 – CV v. EHSV
   (Věc F-54/13) (1)

   („Veřejná služba - Žaloba na náhradu škody - Správní šetření - Disciplinární řízení - Psychické obtěžování“)
   2014/C 421/72
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CV (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (zástupci: původně M. Arsène a L. Camarena Januzec, zmocněnci, a F.-M. Hislaire a M. Troncoso Ferrer, advokáti, poté M. Pascua Mateo a L. Camarena Januzec, zmocněnci, a F.-M. Hislaire a M. Troncoso Ferrer, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí EHSV, kterým byla zamítnuta žádost podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu a směřující k získání náhrady újmy, kterou utrpěl v důsledku údajného zaujetí vůči své osobě, či dokonce obtěžování ze strany správy

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013, s. 64.


title: Věc C-122/11: Žaloba podaná dne 8. března 2011 — Evropská komise v. Belgické království

text:
               28.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 160/12

         Žaloba podaná dne 8. března 2011 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-122/11)
   2011/C 160/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Kreuschitz a G. Rozet, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               konstatovat, že Belgické království tím, že až ode dne 1. srpna 2004 zrušilo podmínku bydliště, která bránila valorizaci důchodů evropských občanů a občanů EHP, kteří měli bydliště mimo území státu, který uzavřel s Belgií dohodu o reciprocitě, a tím, že neodstranilo diskriminaci, které byly tyto osoby vystaveny až do 1. srpna 2004, čímž byly připraveny o část svých důchodů, porušilo povinnosti, které mu vyplývají z článků 4 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), jakož i z článků 18 a 45 SFEU, které zakotvují zásadu zákazu diskriminace založené na státní příslušnosti;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise tvrdí, že vnitrostátní právní úprava vytváří diskriminaci vůči státním příslušníkům jiných členských států, jelikož pouze těmto posledně uvedeným osobám ukládá povinnost bydliště na území jednoho z členských států nebo na území státu, který uzavřel s Belgií dohodu o reciprocitě, aby jim mohly být valorizovány jejich důchody v období do 1. srpna 2004.
   Komise kromě toho tvrdí, že výše uvedené nařízení (ES) č. 883/2004 již nestanoví podmínku bydliště na území jednoho z členských států, aby bylo možné se dovolávat zásady rovného zacházení. Osoby, na které se uvedené nařízení vztahuje, tak mohou požadovat uplatnění této zásady, i když mají bydliště ve třetí zemi. Jednotlivý stát tak již nemůže vyhradit valorizace důchodů pouze svým státním příslušníkům, ale musí je rovněž přiznat důchodcům s bydlištěm ve třetí zemi.
   Konečně má Komise za to, že legitimní očekávání, praktické obtíže a finanční dopad, tedy důvody, kterých se belgické orgány dovolávají za účelem odůvodnění nemožnosti zpětně uplatnit pozměněnou právní úpravu, nemohou být přijaty.

      (1)  Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72


title: Věc C-4/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. ledna 2009 Gerasimosem Potamianosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. ledna 2009 Gerasimosem Potamianosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise
   (Věc C-4/09 P)
   (2009/C 82/21)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Gerasimos Potamianos (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání navrhovatele

               —

               v plném rozsahu zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 15. října 2008 ve věci T-160/04 (Potamianos v. Komise), kterým Soud v plném rozsahu zamítl jeho žalobu ze dne 26. dubna 2004 směřující proti rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání smluv o přijetí (OOUS) neprodloužit jeho smlouvu jakožto dočasného zaměstnance;

               —

               zrušit rozhodnutí OOUS, kterým se jeho smlouva jakožto dočasného zaměstnance neobnovuje;

               —

               uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody.
   Podle prvního důvodu kasačního opravného prostředku je výklad Soudu, podle kterého neobnovení jeho smlouvy jakožto dočasného zaměstnance se opíralo o důvody spojené se služebním zájmem, nesprávný. Nadřízený navrhovatele totiž několikrát žádal o prodloužení jeho smlouvy. Objektivní, relevantní a shodující se nepřímé důkazy naopak umožňují konstatovat, že použití pravidla „o zákazu souběhu“, které stanovení dobu trvání smlouvy dočasného zaměstnance na maximálně šest let, představuje jediný základ rozhodnutí o sporném neobnovení.
   Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že nepodal žádost o dotčené pracovní místo, zatímco včas požádal o prodloužení své smlouvy, a to několikrát, a dokonce i po vyhlášení oznámení o volném pracovním místě.
   Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když učinil závěr, že OOUS nezneužil svou pravomoc. Cílem využití dočasných zaměstnanců totiž bylo snížení počtu volných pracovních míst v Komisi a především vyřešení situace, kdy nebyl dostatek úspěšných uchazečů výběrových řízení.
   Tento posledně uvedený cíl přitom nebyl vůbec dosažen odmítnutím prodloužit smlouvu navrhovatele v důsledku použití pravidla „o zákazu souběhu“, protože jeho místo bylo zveřejněno před jakýmkoliv zveřejněním seznamů uchazečů výběrových řízení. Navíc jiný dočasný zaměstnanec byl přijat na toto místo na dlouhou dobu a smlouvy všech ostatních dočasných zaměstnanců přijatých na krátkou dobu na stejnou pozici byly automaticky prodlouženy bez předchozího zveřejnění jejich pracovních míst.
   Konečně zásada rovnosti byla porušena, neboť všem ostatním dočasným zaměstnancům nacházejícím se v podobném postavení, s výjimkou počtu odpracovaných let, byla jejich smlouva prodloužena, aniž by jejich pracovní místo bylo zveřejněno, což je v rozporu s postupem přijatým v jeho případě. V této souvislosti bylo důkazní břemeno v řízení před Soudem chybně přeneseno, neboť příslušelo odpůrkyni – a nikoli navrhovateli – prokázat dodržení pravidel, která sama stanovila.


title: Věc T-389/14: Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2015 – salesforce.com v. OHIM (MARKETINGCLOUD)

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/76

         Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2015 – salesforce.com v. OHIM (MARKETINGCLOUD)
   (Věc T-389/14) (1)

   (2016/C 027/97)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 329, 22.9.2014.


title: Věc T-86/12: Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Robert Group v. OHIM — Hardford Sweden (Pierre Robert)

text:
               2.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/27

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Robert Group v. OHIM — Hardford Sweden (Pierre Robert)
   (Věc T-86/12) (1)

   2013/C 32/47
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda pátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc T-79/06: Žaloba podaná dne  23. února 2006  – Sachsa Verpackung v. Komise

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/32

         Žaloba podaná dne 23. února 2006 – Sachsa Verpackung v. Komise
   (Věc T-79/06)
   (2006/C 96/52)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Sachsa Verpackung GmbH (Wieda, Německo) [zástupci: F. Puel a L. François-Martin, advokáti]

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 1 písm. k), čl. 2 písm. i) a čl. 4 bod 21 rozhodnutí;

               —

               podpůrně, změnit čl. 2 písm. i) rozhodnutí a snížit částku pokuty;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství veškerou náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2005) 4634 konečné, ze dne 30. listopadu 2005, v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle), kterým Komise rozhodla, že podniky, kterým bylo rozhodnutí určeno, porušily článek 81 Smlouvy o ES tím, že se účastnily dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví plastových průmyslových pytlů na území Belgie, Nizozemska, Lucemburska, Německa, Francie a Španělska. V části rozhodnutí týkající se žalobkyně Komise konstatovala, že se žalobkyně účastnila jednotného a pokračujícího porušení a uložila jí pokutu.
   Na podporu svého prvního návrhového žádání, dovolávaného primárně, se žalobkyně dovolává tří žalobních důvodů.
   Prvním žalobním důvodem žalobkyně vytýká Komisi, že se dopustila nesprávného právního posouzení, pokud jde o stupeň zapojení žalobkyně do kartelu tím, že usoudila, že se žalobkyně aktivně účastnila stanovení obecných kvót, rozdělení zákazníků a určení cen.
   Druhý žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění, jelikož Komise nedostatečně právně odůvodnila účast žalobkyně v podskupině Německo v kartelu.
   Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila čl. 23 odst. 2 nařízení ES č. 1/2003 (1) a článek 15 nařízení č. 17/62 (2) v tom, že podle žalobkyně Komise nesprávně usoudila, že nebyla autonomním podnikem, a rovněž nesprávně rozhodla, že její mateřská společnost Groupe Gascogne měla být společně a nerozdílně odpovědná za platbu pokuty. Rovněž tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení při určení části pokuty přičítané za období její účasti na porušení, která v důsledku toho překročila omezení 10 % jejího obratu.
   Na podporu svého návrhového žádání, dovolávaného podpůrně, žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně posoudila částku uložené pokuty a že porušila zásadu proporcionality tím, že nesprávně posoudila závažnost a trvání porušení, jelikož nevzala v úvahu existenci polehčujících okolností, jakož i spolupráci žalobkyně podle sdělení o spolupráci (3).

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).

      (3)  Sdělení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155).


title: Věc C-177/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. května 2009 — Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh v. Région wallonne

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. května 2009 — Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh v. Région wallonne
   (Věc C-177/09)
   2009/C 180/51
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh

      Žalovaný: Région wallonne

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 1 odst. 5 směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) vykládán tak, že vylučuje ze své působnosti takové právní předpisy — jako je nařízení Valonského regionu ze dne 17. července 2008 o některých povoleních, u kterých existují naléhavé důvody obecného zájmu —, které se omezují na stanovení, že „existují důvody naléhavého zájmu“ pro vydání povolení v oblasti územního plánování, v oblasti životního prostředí a individuálních povolení týkajících se úkonů a prací, které uvádí, a které „schvalují“ povolení, u kterých je uvedeno, že „existují naléhavé důvody obecného zájmu“?

               2)

                           a)

                           Brání články 1, 5, 6, 7, 8 a 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice Rady 97/11/ES (2) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES (3), právnímu režimu, kdy je povolení provést záměr podléhající posouzení vlivů vydáno legislativním aktem, proti kterému není možné podat opravný prostředek u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění hmotněprávní nebo procesní legality rozhodnutí, kterým se vydává povolení k uskutečnění záměru?

                           b)

                           Musí být článek 9 Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (4), vykládán tak, že členským státům ukládá stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podléhajících ustanovením článku 6 z hlediska hmotněprávní nebo procesní legality týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?

                           c)

                           Musí být článek 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice 2003/35/ES, vykládán vzhledem k Aarhuské úmluvě o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005, vykládán tak, že ukládá členským státům stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti pro každou hmotněprávní nebo procesní otázku týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?

      (1)  Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. 175, s.40; Zvl. vyd. 15/01 s. 248).

      (2)  Směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, kterou se mění směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03 s. 151).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07 s. 466).

      (4)  Rozhodnutí Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 124, s. 1).


title: Věc C-1/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de A Coruña (Španělsko) dne 4. ledna 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A. v. María Isabel Vázquez Rosende

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de A Coruña (Španělsko) dne 4. ledna 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A. v. María Isabel Vázquez Rosende
   (Věc C-1/16)
   (2016/C 098/29)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Provincial de A Coruña

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Odpůrkyně: María Isabel Vázquez Rosende

      Předběžné otázky

               1)

               Lze články 6 a 7 směrnice Rady ze dne 5. dubna 2013 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách vykládat v tom smyslu, že účinky navrácení plynoucí z prohlášení neplatnosti v důsledku zneužívající povahy klauzule o minimálním úroku obsažené v úvěrové smlouvě se nepřenáší zpět k datu uzavření smlouvy, ale k pozdějšímu datu?

               2)

               Je kritérium dobré víry zúčastněných kruhů, které slouží jako základ pro omezení zpětné účinnosti plynoucí ze zneužívající klauzule zneužívající klauzule autonomním pojmem unijního práva, který musí být všemi členskými státy vykládán jednotně?

               3)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, jaké předpoklady musí v případě kladné odpovědi být splněny pro určení existence dobré víry zúčastněných kruhů?

               4)

               V každém případě, je v souladu s články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 2013 výklad pojmu dobrá víra zúčastněných kruhů v tom smyslu, že prodávající či poskytovatel, [který] při přípravě smlouvy způsobil nedostatek transparentnosti určující zneužívající povahu klauzule, mohl jednat v dobré víře?

               5)

               Je v souladu s články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 2013 výklad pojmu dobrá víra zúčastněných kruhů v tom smyslu, že dobrou víru prodejce nebo poskytovatele lze posuzovat abstraktně, nebo je naopak třeba ji posuzovat se zřetelem na jednání prodejce či poskytovatele v souvislosti s uzavřením smlouvy?

               6)

               Je riziko závažných obtíží, které slouží jako základ pro omezení zpětné účinnosti plynoucí ze zneužívající klauzule autonomním pojmem unijního práva, který musí být všemi členskými státy vykládán jednotně?

               7)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, jaká kritéria musí být zohledněna?

               8)

               V každém případě, je v souladu s články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 2013, aby riziko závažných obtíží bylo posuzováno pouze s přihlédnutím k riziku pro prodávajícího či poskytovatele, nebo takové s přihlédnutím k obtížím, které vzniknou spotřebiteli v důsledku nevrácení všech částek zaplacených na základě uvedené klauzule o minimálním úroku?

               9)

               Je v souladu s články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 2013, aby bylo riziko vážného narušení hospodářského veřejného pořádku posuzováno s přihlédnutím k hospodářským účinkům případného uplatnění individuálních nároků ze strany velkého množství spotřebitelů?


title: Věc T-200/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. dubna 2016 – Ben Ali v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Právní základ — Zařazení žalobcova jména na základě nového odůvodnění po zrušení předchozích opatření o zmrazení finančních fondů — Povinnost uvést odůvodnění — Vlastnické právo — Přiměřenost — Nesprávné skutkové zjištění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Zneužití pravomoci — Právo na život — Právo na respektování rodinného života — Mimosmluvní odpovědnost“

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. dubna 2016 – Ben Ali v. Rada
   (Věc T-200/14) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Právní základ - Zařazení žalobcova jména na základě nového odůvodnění po zrušení předchozích opatření o zmrazení finančních fondů - Povinnost uvést odůvodnění - Vlastnické právo - Přiměřenost - Nesprávné skutkové zjištění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Zneužití pravomoci - Právo na život - Právo na respektování rodinného života - Mimosmluvní odpovědnost“)
   (2016/C 191/29)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francie) (zástupce: A. de Saint Remy, advokát)

      Žalovaná: Rada Evopské unie (zástupci: G. Étienne a A. de Elera-San Miguel Hurtado, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2014, L 28, s. 38), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 81/2014 ze dne 30. ledna 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 101/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2014, L 28, s. 2) v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce, a návrh na náhradu škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 202, 30.6.2014.


title: Věc F-2/14: Žaloba podaná dne 9. ledna 2014 — ZZ a ZZ v. Účetní dvůr

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/22

         Žaloba podaná dne 9. ledna 2014 — ZZ a ZZ v. Účetní dvůr
   (Věc F-2/14)
   2014/C 61/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a ZZ (zástupci: D. de Abreu Caldas a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaný: Evropský účetní dvůr

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Účetního dvora nepřezkoumat, jaká opatření je třeba přijmout v důsledku stížnosti podané žalobci proti dvěma jejich kolegům z důvodu jejich společných osočení, a rozhodnutí určit, že není třeba přijmout opatření, která měl na základě své povinnosti poskytnout pomoc přijmout.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí Účetního dvora ze dne13. prosince 2012, kterým nebylo návrhu žalobců podle článku 24 směřujícímu proti dvěma jejich kolegům vyhověno;

               —

               uložit Účetnímu dvoru náhradu nemajetkové škody vzniklé žalobcům ve výši předběžně stanovené na jedno euro za škodu odhadovanou na sto tisíc eur;

               —

               uložit Účetnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-575/10: Žaloba podaná dne 9. prosince 2010 — Evropská komise v. Maďarská republika

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/6

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2010 — Evropská komise v. Maďarská republika
   (Věc C-575/10)
   2011/C 72/09
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec a A. Sipos, zmocněnci)

      Žalovaná: Maďarská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit, že Maďarská republika tím, že v zadávacím řízení veřejných zakázek nezaručila hospodářským subjektům možnost využívat schopnosti jiných subjektů bez ohledu na právní povahu vztahů mezi nimi a těmito subjekty, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 47 dost. 2 a čl. 48 odst. 3 směrnice 2004/18/ES (1) a z čl. 54 odst. 5 a 6 směrnice 2004/17/ES (2).

               —

               uložit Maďarské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Směrnice 2004/17 i směrnice 2004/18 přiznává uchazečům v zadávacím řízení veřejných zakázek možnost doložit své vlastní schopnosti a splnění kritérií pro výběr tím, že využijí schopnosti jiných subjektů, a to bez ohledu na právní povahu vztahů mezi ním a těmito subjekty.
   Podle Komise maďarská právní úprava, která v případě určitých kvalitativních kritérií umožňuje uchazečům využít prostředků jiných subjektů, které se přímo neúčastní plnění zakázky, pouze tehdy, pokud v těchto subjektech drží většinový podíl, který jim umožňuje uplatňovat v těchto subjektech svůj vliv, není v souladu s příslušnými ustanoveními uvedených směrnic. Napadená vnitrostátní právní úprava tak v případě subjektů, které se plnění zakázky neúčastní jako subdodavatelé, ukládá uchazečům dodatečnou podmínku, aby v průběhu zadávacího řízení veřejných zakázek mohli využít schopností takových subjektů.
   Ustanovení směrnic jsou jasná: nevyžadují, aby subjekty poskytující prostředky byly přímo zapojeny do plnění zakázky, ale aby vnitrostátní právní úprava zaručovala možnost využít prostředků těchto subjektů bez ohledu na právní povahu vztahů mezi uchazečem a těmito subjekty. Jediným požadavkem je, aby uchazeč byl schopen veřejným zadavatelům prokázat, že skutečně bude disponovat prostředky potřebnými pro splnění zakázky.
   Podle Komise však maďarská právní úprava, která je předmětem žaloby, v tomto ohledu omezuje možnosti uchazečů, kterým prakticky nezbývá nic jiného, než subjekty, které poskytují uvedené prostředky, zapojit do plnění zakázky jako subdodavatele, pokud již od počátku nedrží v uvedených subjektech většinový podíl, který jim umožňuje uplatňovat v těchto subjektech svůj vliv.
   Komise tvrdí, že napadenou vnitrostátní právní úpravu nelze odůvodnit účelem potírání jednání, jehož cílem je obcházet právní předpisy týkající se veřejných zakázek, jelikož takového účelu se nelze dovolávat k odůvodnění ustanovení, které je v rozporu s právními předpisy Unie týkajícími se veřejných zakázek a které nepřiměřeně omezuje procesní práva a povinnosti vyplývající ze směrnic. Členské státy samozřejmě mohou v rámci mezí stanovených směrnicemi rozhodovat o tom, jakou formou mají uchazeči dokládat, že budou skutečně disponovat prostředky jiných subjektů, ale musí tak činit tak, aby nevznikaly rozdíly v závislosti na právní povaze vztahů s takovými subjekty.
   Komise odmítá tvrzení Maďarské republiky, že subjekt, který se neúčastní plnění zakázky, nemůže doložit, že splňuje minimální kritéria pro výběr uchazečů spočívající v tom, že v okamžiku plnění zakázky budou moci skutečně poskytnout nezbytné prostředky. Komise v této souvislosti zdůrazňuje, že čl. 48 odst. 3 směrnice 2004/18/ES výslovně stanoví, že uchazeč může doložit dostupnost prostředků jiných subjektů „tím, že předloží závazek poskytnout nezbytné prostředky hospodářskému subjektu“. Z uvedeného plyne, že subjekt, který poskytuje své prostředky, může doložit, že disponuje prostředky, které bude muset poskytnout v okamžiku plnění zakázky, aniž se musí plnění zakázky přímo účastnit.
   Komise nakonec uvádí, že napadená vnitrostátní právní úprava může mít diskriminační účinky vůči zahraničním uchazečům. Přestože se maďarská právní úprava vztahuje na všechny uchazeče, de facto omezuje možnosti zejména zahraničních uchazečů účastnit se veřejných zakázek, neboť ti zpravidla nedisponují v místě plnění zakázky všemi prostředky nezbytnými k jejímu splnění, takže v zadávacích řízeních veřejných zakázek musí častěji než maďarští uchazeči využívat schopností místních hospodářských subjektů, které jsou na nich nezávislé.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 134, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 19).


title: Věc C-110/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 2. března 2015 – Nokia Italia SpA a další v. Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) a další

text:
               1.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 2. března 2015 – Nokia Italia SpA a další v. Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) a další
   (Věc C-110/15)
   (2015/C 178/07)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      Odpůrci: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), in liquidazione, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

      Předběžné otázky

               1)

               Brání právní řád Společenství – a konkrétně bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES (1) – vnitrostátní právní úpravě (především článku 71e italského LDA [zákon o autorském právu] ve spojení s článkem 4 ministerské vyhlášky ze dne 30. prosince 2009), která stanoví, že v případě nosičů a zařízení zakoupených ke zjevně odlišným účelům než je soukromé rozmnožování – tedy výhradně k profesionálnímu použití – je stanovení kritérií osvobození „ex ante“ od poplatku ponecháno soukromoprávní kontraktaci – nebo „volnému vyjednávání“ – především s ohledem na „aplikační protokoly“ podle uvedeného článku 4, při neexistenci obecných ustanovení a bez jakékoli záruky rovného zacházení mezi SIAE a osobami povinnými platit odměnu, nebo jejich sdruženími?

               2)

               Brání právní řád Společenství – a konkrétně bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES – vnitrostátní právní úpravě (především článku 71e italského LDA ve spojení s ministerskou vyhláškou ze dne 30. prosince 2009 a pokyny vydanými SIAE ohledně vrácení), která stanoví, že v případě nosičů a zařízení zakoupených ke zjevně odlišným účelům než je soukromé rozmnožování – tedy výhradně k profesionálnímu použití – vrácení může být požadováno pouze konečným uživatelem, a nikoli výrobcem nosičů a zařízení?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10).


title: Věc C-122/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Firenze (Itálie) dne 15. března 2013 — Paola C v. Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               18.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Firenze (Itálie) dne 15. března 2013 — Paola C v. Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Věc C-122/13)
   2013/C 141/28
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Ordinario di Firenze

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Paola C

      Žalovaný: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Předběžná otázka

   Musí být článek 12 směrnice 2004/80/ES (1) vykládán v tom smyslu, že dovoluje členským státům, aby stanovily odškodnění pro oběti některých kategorií úmyslných násilných trestných činů, nebo naopak členským státům ukládá, aby k provedení uvedené směrnice zavedly systém odškodňování pro oběti všech úmyslných násilných trestných činů?

      (1)  Směrnice Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodňování obětí trestných činů (Úř. věst. L 261, s. 2) (Úř. věst. L 261, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 65).


title: Věc C-342/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 7. srpna 2006 La Poste proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 7. června 2006 ve věci T-613/97, Union française de l'express (Ufex) a další v. Komise Evropských společenství

text:
               14.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 7. srpna 2006 La Poste proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 7. června 2006 ve věci T-613/97, Union française de l'express (Ufex) a další v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-342/06 P)
   (2006/C 249/10)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: La Poste (zástupce: H. Lehman, advokát)

      Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství, Francouzská republika, Chronopost SA, Union française de l'express (Ufex), DHL International SA, Federal express international (France) SNC, CRIE SA
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
   Ve svém kasačním opravném prostředku se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek domáhá, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. června 2006 v rozsahu, v němž rozhodl, že rozhodnutí Komise 98/365/ES ze dne 1. října 1997 o podporách údajně poskytnutých Francií SFMI-Chronopost (1) se zrušuje, v rozsahu, v němž stanoví, že ani logistická a obchodní podpora poskytnutá La Poste své dceřiné společnosti SFMI-Chronopost, ani převod Postadex nepředstavují státní podporu ve prospěch SFMI-Chronopost

               —

               uložil Union française de l'express a společnostem DHL International, Federal express international a CRIE náhradu nákladů řízení před Soudem a Soudním dvorem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelka se na podporu svého kasačního opravného prostředku dovolává tří důvodů.
   Ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Soud prvního stupně porušil čl. 6 EU a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jelikož tento soud neposkytl všechny potřebné záruky nestrannosti, protože soudce, který působil v řízení ukončeném napadeným rozsudkem ze dne 7. června 2006 ve funkci soudce zpravodaje, byl rovněž předsedou senátu, jenž vydal rozsudek, zrušený Soudním dvorem, ze dne 14. prosince 2000 (Ufex a další v. Komise, T-613/97, Recueil, s. II-4055).
   Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku, který se dělí na dvě části, navrhovatelka následně Soudu vytýká, že se dopustil několika nesprávných právních posouzení a procesních omylů. Soud totiž jednak neprohlásil za nepřípustné důvody, které nebyly uvedeny v původním návrhu žalobkyň a přezkoumal je v rozporu s čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soudu. Kromě toho se tento soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl nesprávně za to, že převod hospodářské činnosti na dceřinou společnost představuje v podstatě státní podporu. Soud konkrétněji porušil posledně uvedený pojem tím, že nevzal v úvahu zvláštní situaci převodu na dceřinou společnost hospodářské činnosti dříve prováděné státem, a tím, že nestanovil účinky přezkoumávaného opatření na trh.
   Ve svém třetím důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka nakonec Soudu vytýká, že uložil Komisi nadměrnou povinnost uvést odůvodnění, čímž porušil článek 88 ES, který Komisi přiznává širokou posuzovací pravomoc ohledně komplexních hospodářských posouzení, a článek 253 ES, který neukládá, aby odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí stížnosti bylo stejně podrobné jako účetní zpráva.

      (1)  Úř. věst. L 164, s. 37.


title: Věc T-188/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2015 – Breyer v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Spisy účastníka řízení předložené Rakouskou republikou v řízení pro nesplnění povinnosti před Soudním dvorem — Odepření přístupu“

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2015 – Breyer v. Komise
   (Věc T-188/12) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Spisy účastníka řízení předložené Rakouskou republikou v řízení pro nesplnění povinnosti před Soudním dvorem - Odepření přístupu“)
   (2015/C 127/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Patrick Breyer (Wald-Michelbach, Německo) (zástupce: M. Starostik, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Costa de Oliveira a H. Krämer, poté H. Krämer a M. Konstantinidis, zmocněnci, původně ve spolupráci s A. Krämerem a R. Van der Houtem, poté s R. Van der Houtem, advokáty)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: Finská republika (zástupci: J. Heliskoski a S. Hartikainen, zmocněnci) a Švédské království (zástupci: původně A. Falk, C. Meyer-Seitz, C. Stege, S. Johannesson, U. Persson, K. Ahlstrand-Oxhamre a H. Karlsson, poté A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, L. Swedenborg, N. Otte Widgren, E. Karlsson a F. Sjövall, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 16. března 2012, kterým byla zamítnuta žalobcem předložená žádost o poskytnutí přístupu k jejímu právnímu stanovisku týkajícímu se směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/24/ES ze dne 15. března 2006 o uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo veřejných komunikačních sítí a o změně směrnice 2002/58/ES (Úř. věst. L 105, s. 54), a dále na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. dubna 2012, kterým byl žalobci odepřen úplný přístup k dokumentům týkajícím se provedení směrnice 2006/24 Rakouskou republikou a k dokumentům vztahujícím se k věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 29. července 2010, Komise v. Rakousko (C-189/09, EU:C:2010:455), a to v rozsahu, v němž byl posledně uvedeným rozhodnutím odepřen přístup ke spisům účastníka řízení předloženým Rakouskou republikou v rámci uvedené věci.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 3. dubna 2012, kterým byl Patricku Breyerovi odepřen úplný přístup k dokumentům týkajícím se provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/24/ES ze dne 15. března 2006 o uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo veřejných komunikačních sítí a o změně směrnice 2002/58/ES Rakouskou republikou a k dokumentům vztahujícím se k věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 29. července 2010, Komise v. Rakousko (C-189/09), se v rozsahu, v němž jím byl odepřen přístup ke spisům účastníka řízení předloženým Rakouskou republikou v rámci uvedené věci, zrušuje.

               2)

               O návrhu na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 16. března 2012, kterým byla zamítnuta P. Breyerem předložená žádost o poskytnutí přístupu k jejímu právnímu stanovisku týkajícímu se směrnice 2006/24, již není důvodné rozhodovat.

               3)

               Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených P. Breyerem.

               4)

               Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


title: Věc T-804/14: Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Ogrodnik v. OHIM – Aviário Tropical (Tropical)

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/39

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Ogrodnik v. OHIM – Aviário Tropical (Tropical)
   (Věc T-804/14)
   (2015/C 065/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polsko) (zástupci: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugalsko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka v černé a bílé barvě obsahující slovní prvek „Tropical“ – Ochranná známka Společenství č. 3 4 35  773

      Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. září 2014, ve věci R 1948/2013-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM a další účastnici v řízení před odvolacím senátem v případě, že přistoupí k řízení jako vedlejší účastník, náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný) žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 53 odst. 1 písm. a) a článku 75 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-349/09: Žaloba podaná dne 3. září 2009 — PAGO International v. OHIM — Tirol Milch (Pago)

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/76

         Žaloba podaná dne 3. září 2009 — PAGO International v. OHIM — Tirol Milch (Pago)
   (Věc T-349/09)
   2009/C 267/136
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: PAGO International GmbH (Klagenfurt, Rakousko) (zástupci: C. Hauer a C. Schumacher, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck (Innsbruck, Rakousko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. července 2009 týkající se výmazového řízení č. 2025 C (ochranná známka Společenství č. 915 488) v tom smyslu, že se zamítá odvolání podané Tirol Milch reg.Gen.mbH proti rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 4. srpna 2008 a že se Tirol Milch reg.Gen.mbH ukládá náhrada nákladů odvolacího řízení;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu a vrátit věc Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) k novému rozhodnutí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Barevná obrazová ochranná známka „Pago“ pro výrobky zařazené do třídy 32 (ochranná známka Společenství č. 915 488)

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Tirol Milch reg.Gen.mbH

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Částečné prohlášení ochranné známky Společenství za zaniklou

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení a prohlášení ochranné známky Společenství za zaniklou
   Dovolávané žalobní důvody:

               —

               Porušení článku 51 ve spojení s čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), jelikož právně relevantní používání ochranné známky, která je předmětem řízení v projednávané věci, bylo neprávem považováno za neprokázané.

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009 a základních práv Společenství, zejména práva na spravedlivý proces.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-273/17: Žaloba podaná dne 8. května 2017 – Quadri di Cardano v. Komise

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/35

         Žaloba podaná dne 8. května 2017 – Quadri di Cardano v. Komise
   (Věc T-273/17)
   (2017/C 221/50)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Belgie) (zástupci: N. De Montigny a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál rozhodl, že:

               —

               rozhodnutí PMO ze dne 19. července 2016, kterým se stanoví jeho individuální nároky při nástupu do funkce ve Výkonné agentuře pro inovace a sítě (INEA), se v rozsahu, v němž žalobci nepřiznává příspěvek za práci v zahraničí ve výši 16 % podle článku 4 přílohy VII služebního řádu, a v důsledku toho vede k nepřiznání s tím souvisejících nároků, zejména ročních cestovních výdajů, zrušuje;

               —

               žalované se ukládá náhrada nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nerespektování diskuzí a jednání souvisejících s obdobím před reformou služebního řádu úředníků a zejména z porušení legitimního očekávání, porušení zásad legitimní důvěry a právní jistoty žalobce, jakož i práv, která žalobce nabyl, a to z důvodu náhle odlišné analýzy jeho spisu týkajícího se individuálních nároků.

               2.

               Druhý žalobní důvod souvisí s dočasnou smlouvou podle belgického práva, na kterou poukazuje Komise s cílem odůvodnit, že žalobce si v průběhu zaměstnání u soukromého zaměstnavatele zřídil bydliště v Belgii. Tento žalobní důvod se dělí na tři části:

                           —

                           První část vychází ze zneužití pravomoci, kterého se Komise měla dopustit, když se pokusila vyloučit jakýkoliv vztah podřízenosti ve vztahu k žalobci v průběhu období dočasného zaměstnání, a to s cílem nepřihlédnout k existenci zaměstnání u mezinárodní organizace, v jehož důsledku by v zásadě muselo dojít k odložení analýzy podmínek vyžadovaných článkem 4 přílohy VII služebního řádu;

                           —

                           druhá část vychází z nesprávného právního posouzení, porušení ustanovení belgického práva týkajících se smluv dočasných zaměstnanců, jakož i z obcházení zákona, kterého se Komise měla dopustit;

                           —

                           třetí část vychází ze zjevně nesprávného posouzení, porušení zásady proporcionality a zásady řádné správy.


title: Věc F-87/12 RENV: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 21. dubna 2015 – Alsteens v. Komise „Veřejná služba — Vrácení věci po zrušení — Dočasný zaměstnanec — Obnovení smlouvy — Pravidlo šesti let“

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/32

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 21. dubna 2015 – Alsteens v. Komise
   (Věc F-87/12 RENV)
   („Veřejná služba - Vrácení věci po zrušení - Dočasný zaměstnanec - Obnovení smlouvy - Pravidlo šesti let“)
   (2015/C 190/36)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgie) (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: J. Currall, zmocněnec)

      Předmět věci

   Vrácení věci po zrušení – Veřejná služba – Návrh na zrušení rozhodnutí Komise omezit dobu, na kterou lze prodloužit pracovní smlouvu žalobce.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Geoffroy Alsteens ponese vlastní náklady řízení vynaložené ve věcech F-87/12, T-373/13 P a F-87/12 RENV, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci F-87/12.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené ve věcech T-373/13 P a F-87/12 RENV.


title: Věci T-362/05 a T-363/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 2. prosince 2008 – Nuova Agricast a Cofra v. Komise ( Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Režim podpor stanovený italskými právními předpisy — Režim, který byl prohlášen za slučitelný se společným trhem — Přechodné opatření — Vyloučení některých podniků — Zásada ochrany legitimního očekávání — Dostatečně závažné porušení právního pravidla přiznávajícího práva jednotlivcům — Neexistence )

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/24

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 2. prosince 2008 – Nuova Agricast a Cofra v. Komise
   (Věci T-362/05 a T-363/05) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Režim podpor stanovený italskými právními předpisy - Režim, který byl prohlášen za slučitelný se společným trhem - Přechodné opatření - Vyloučení některých podniků - Zásada ochrany legitimního očekávání - Dostatečně závažné porušení právního pravidla přiznávajícího práva jednotlivcům - Neexistence“)
   (2009/C 19/44)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nuova Agricast Srl (Cerignola, Itálie) a Cofra Srl (Barletta, Itálie) (zástupce: M. A. Calabrese, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na náhradu škod, které údajně vznikly žalobkyním v důsledku toho, že Komise přijala rozhodnutí ze dne 12. července 2000, kterým byl režim podpor investic ve znevýhodněných oblastech Itálie [státní podpora N 715/99 – Itálie (SG 2000 D/105754)] prohlášen za slučitelný se společným trhem, a v důsledku chování Komise v průběhu řízení, které předcházelo přijetí tohoto rozhodnutí
   Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-362/05 a T-363/05 se spojují pro účely rozsudku.

               2)

               Žaloby se zamítají.

               3)

               Nuova Agricast Srl ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí ve věci T-362/05.

               4)

               Cofra Srl ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí ve věci T-363/05.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


title: Věc T-105/10: Žaloba podaná dne 1. března 2010 — BASF v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/70

         Žaloba podaná dne 1. března 2010 — BASF v. Komise
   (Věc T-105/10)
   2010/C 113/104
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Německo) (zástupci: F. Montag, J. Blockx a T. Wilson, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 10568 ze dne 18. prosince 2009 ve věci č. COMP/M.5355 — BASF v. Ciba, kterým byla zamítnuta žádost podaná dne 6. listopadu 2009, aby Roquette Frères byla schválena jako kupující Divestment Business SDA, a kterým byla zamítnuta žádost o změnu závazků, kterými Komise ve svém rozhodnutí K(2009) 1961 ze dne 12. března 2009 podmínila operaci, jejímž provedením žalobkyně získá kontrolu na celým CIBA Holding AG („Ciba“) slučitelnou se společným trhem.
   Na podporu své žaloby na neplatnost uplatňuje žalobkyně následující důvody.
   Zaprvé tvrdí, že zamítnutím navrhovaného kupujícího žalovaná porušila čl. 6 odst. 2 nařízení č. 139/2004 (1), odstavce 418 a 419 rozhodnutí, kterým se schvaluje nabytí Ciba společností BASF, větu 4(a)(b), 13, 14 a 34 a seznam B závazků k tomu připojených a odstavce 31, 48, 73 a 102 oznámení o nápravných prostředcích (2).
   Žalobkyně zejména tvrdí, že žalovaná vycházela při zamítnutí navrhovaného kupujícího z nepřesných údajů a dopustila se zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o motivaci Roquette Frères zachovat a rozvíjet Divestment Business. Dále žalobkyně tvrdí, že žalovaná vycházela z nepřesných údajů a dopustila se zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o žádost žalobkyně změnit závazky v souladu s ustanoveními o přezkumu závazků.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou proporcionality, neboť podle jejího názoru nebylo zamítnutí žádosti nezbytné pro dosažení cíle zabránit vytvoření nebo posílení dominantního postavení.
   Zatřetí žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásadu řádné správy a článek 296 SFEU tím, že nevyslechla žalobkyni před přijetím napadeného rozhodnutí a tím, že náležitě neodůvodnila napadené rozhodnutí.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Nařízení ES o spojování), Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl.vyd. 08/03, s. 40.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 802/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 139/2004 o kontrole spojování podniků, Úř. věst. L 133, s. 1, Zvl. vyd. 08/03, s. 88.


title: Výmaz věci C-345/03

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/19

         Výmaz věci C-345/03 (1)

   (2005/C 45/39)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 29. listopadu 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-345/03, Komise Evorpských společenství proti Belgickému království.

      (1)  Úř. věst. C 226, 20.9.2003.


title: Věc C-74/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 10. února 2014 – UAB Eturas a další v. Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 10. února 2014 – UAB Eturas a další v. Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba
   (Věc C-74/14)
   2014/C 142/22
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: UAB Eturas a další

      Žalovaný: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (Litevská rada pro hospodářskou soutěž)

      Další účastníci řízení: UAB Aviaeuropa, UAB Grand Voyage, UAB Kalnų upė, UAB Keliautojų klubas, UAB Smaragdas travel, UAB 700LT, UAB Aljus ir Ko, UAB Gustus vitae, UAB Tropikai, UAB Vipauta, UAB Vistus

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 101 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán ve smyslu, že v situaci, kdy se hospodářské subjekty účastní společného elektronického informačního systému takového typu, jaký byl popsán v tomto případě, a kdy Rada pro hospodářskou soutěž prokázala, že se v systému objevila systémová zpráva o omezení slev a bylo zavedeno technické omezení pro stanovení výše slev, lze mít za to, že si tyto hospodářské subjekty byly nebo si musely být vědomy existence této systémové zprávy a tím, že neprojevily námitky proti uplatnění takového omezení slev, vyjádřily svůj tichý souhlas s omezením cenových slev a z tohoto důvodu by měly nést odpovědnost za jednání ve vzájemné shodě podle čl. 101 odst. 1 SFEU?

               2)

               Pokud bude odpověď na první otázku záporná, jaké faktory by měly být zohledněny při dokazování, zda hospodářské subjekty účastnící se společného elektronického informačního systému za takových okolností, jaké nastaly v původním řízení, jednají ve vzájemné shodě ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU?


title: Věc T-106/13: Žaloba podaná dne 20. února 2013 — Synergy Hellas v. Komise

text:
               18.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/21

         Žaloba podaná dne 20. února 2013 — Synergy Hellas v. Komise
   (Věc T-106/13)
   2013/C 141/38
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Αthény, Řecko) (zástupci: M. Angelopoulos a Κ. Damis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že vyloučení společnosti z účasti na programu ΑRTreat Evropskou komisí představuje porušení jejích smluvních povinností s ohledem na zásadu proporcionality a zásadu legitimního očekávání, a uložil Komisi povinnost zaplatit žalobkyni částku ve výši 343 828,88 eur, pokud jde o platby, které byla Evropská komise povinna zaplatit v rámci projektu nazvaného ΑRTreat, spolu s úroky ode dne podání této žaloby,

               —

               uložil Evropské komisi povinnost zaplatit žalobkyni částku ve výši 89 933,16 eur jako náhradu majetkové újmy a újmy na její profesionální pověsti, které žalobkyně utrpěla z důvodu zneužití pravomoci a porušení profesního tajemství, spolu s vyrovnávacími úroky ode dne 14. června 2012 do dne vydání rozsudku v této věci a spolu s úroky z prodlení ode dne vydání rozsudku v tomto sporu do úplného zaplacení a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou podává žalobkyně dvě žaloby.
   Zaprvé žalobu na určení odpovědnosti Komise ve smyslu článku 272 SFEU na základě smlouvy č. FP7 224297, jejímž předmětem je provedení projektu nazvaného „Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and vitual hand-on training (ARTreat)“. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že přestože řádně splnila své smluvní závazky v plném rozsahu, Komise, aniž by na to měla právo a v rozporu s výše uvedenou smlouvou, jakož i zásadami legitimního očekávání a proporcionality, pozastavila platbu v její prospěch.
   Zadruhé žalobu na určení mimosmluvní odpovědnosti Komise ve smyslu čl. 340 druhého pododstavce SFEU. Žalobkyně zejména tvrdí, že svým protiprávním jednáním Komise způsobila újmu na její profesionální pověsti.


title: Věc T-349/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Leiner v. OHIM — Recaro (REVARO) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství REVARO — Starší slovní mezinárodní ochranná známka RECARO — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Leiner v. OHIM — Recaro (REVARO)
   (Věc T-349/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství REVARO - Starší slovní mezinárodní ochranná známka RECARO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 304/33
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rudolf Leiner GmbH (Sankt Pölten, Rakousko) (zástupci: W. Emberger, I. Rudnay a L. Emberger, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Poch, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Recaro Holding GmbH, dříve Recaro Beteiligungs-GmbH (Stuttgart, Německo) (zástupce: J. Weiser, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. května 2012 (věc R 482/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Recaro Beteiligungs-GmbH a Rudolf Leiner GmbH.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Rudolf Leiner GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 287 22.9.2012.