title: Věc T-389/19: Žaloba podaná dne 27. června 2019 — Coppo Gavazzi v. Parlament

text:
               12.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/48

      Žaloba podaná dne 27. června 2019 — Coppo Gavazzi v. Parlament
      (Věc T-389/19)
      (2019/C 270/50)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Maria Teresa Coppo Gavazzi (Milán, Itálie) (zástupce: M. Merola, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil za neplatný nebo v plném rozsahu zrušil akt, kterým byla žalobkyně informována prostřednictvím napadeného oznámení, v němž Evropský parlament znovu stanovil důchodové nároky související s ukončením činnosti a nařídil navrácení částky vyplacené na základě předchozího výpočtu důchodových nároků;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu povinnost k navrácení všech bezdůvodně stržených částek, navýšených o zákonné úroky od data srážky, a uložil Evropskému parlamentu povinnost vyhovět rozsudku, jenž bude vydán, a přijmout veškeré kroky, akty nebo opatření nezbytné k zajištění okamžitého a úplného obnovení původně stanovených důchodových nároků;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba směřuje proti aktu, kterým Evropský parlament znovu stanovil důchodové nároky související s ukončením činnosti žalobkyně v důsledku nabytí platnosti dne 1. ledna 2019 usnesení předsednictva poslanecké sněmovny č. 14/2018 (Itálie) a nařídil navrácení částky vyplacené na základě předchozího výpočtu.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci autora aktu, porušení podstatných náležitostí a z toho plynoucího porušení článku 41 Listiny základních práv.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že oznámení Evropského parlamentu je protiprávní, jelikož je stiženo závažnými vadami a zjevným opomenutím zejména procesního charakteru, konkrétně že rozhodnutí bylo přijato Generálním ředitelstvím pro finance, a nikoli předsednictvem evropského parlamentu, jak je stanoveno v čl. 11a odst. 6 a čl. 25 odst. 3 jednacího řádu Evropského parlamentu. Oznámení neuvádí žádné důvody, proč bylo přijato a které by vedly k automatickému použití italského usnesení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku právního základu napadeného aktu a právního omylu při výkladu článku 75 Prováděcích opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že napadený akt nesprávně uvádí jako právní základ přílohu III Pravidel pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu (pravidla FID) a článek 75 Prováděcích opatření ke statutu poslanců (MAS). Důchodový systém stanovený v pravidlech FID pozbyl platnosti dne 14. července 2009 vstupem v platnost statutu europoslanců. Pokud jde o článek 75 MAS, který odkazuje na přílohu III pravidel FID, tento článek neopravňuje Evropský parlament k přijetí takových opatření, jako je napadený akt.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené oznámení zjevně porušuje právní výhradu stanovenou v čl. 75 odst. 2 MAS, který výslovně odkazuje na podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy, což vylučuje relevanci interních usnesení poslanecké sněmovny některého členského státu.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že změny stanovené v usnesení předsednictva poslanecké sněmovny č. 14/2018 nebyly přijaty na základně státního zákona, ale prostřednictvím pouhého usnesení předsednictva poslanecké sněmovny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevného porušení obecných zásad unijního práva, zejména zásady právní jistoty, legitimního očekávání, ochrany nabytých práv a zásady rovnosti.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že napadené usnesení vážně narušuje očekávání bývalých poslanců ohledně nedotknutelnosti již nabytých práv, jakož i očekávání vzniklé na základě právního rámce platného v době výkonu jejich mandátu. Navíc se jeví, že podstatné snížení finančních částek, na které měli bývalí poslanci nárok na základě dříve platné právní úpravy, není podepřeno žádným vhodným normativním důvodem ani žádným naléhavým důvodem, jak je vyžadováno v judikatuře Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva.


title: Věc C-573/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam- Nizozemsko) — Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného proti Danielu Adamovi Popławskému („Řízení o předběžné otázce — Justiční spolupráce v trestních věcech — Evropský zatýkací rozkaz — Rámcová rozhodnutí — Neexistence přímého účinku — Přednost unijního práva — Důsledky — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Článek 4 bod 6 — Rámcové rozhodnutí 2008/909/SVV — Článek 28 odst. 2 — Prohlášení členského státu umožňující mu nadále uplatňovat stávající právní předpisy o předávání odsouzených osob platné před 5. prosincem 2011 — Opožděné prohlášení — Důsledky“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/2

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam- Nizozemsko) — Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného proti Danielu Adamovi Popławskému
      (Věc C-573/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcová rozhodnutí - Neexistence přímého účinku - Přednost unijního práva - Důsledky - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 4 bod 6 - Rámcové rozhodnutí 2008/909/SVV - Článek 28 odst. 2 - Prohlášení členského státu umožňující mu nadále uplatňovat stávající právní předpisy o předávání odsouzených osob platné před 5. prosincem 2011 - Opožděné prohlášení - Důsledky“)
      (2019/C 280/02)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

      Daniel Adam Popławski

         Za přítomnosti: Openbaar Ministerie

         Výrok

                  1)

                  Článek 28 odst. 2 rámcového rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii musí být vykládán v tom smyslu, že prohlášení učiněné členským státem na základě tohoto ustanovení po dni přijetí tohoto rámcového rozhodnutí nemůže vyvolávat právní účinky.

                  2)

                  Zásada přednosti unijního práva musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžaduje, aby vnitrostátní soud upustil od použití ustanovení vnitrostátního práva, které je neslučitelné s ustanoveními takového rámcového rozhodnutí, jako jsou rámcová rozhodnutí dotčená v původním řízení, jejichž právní účinky jsou podle článku 9 protokolu (č. 36) o přechodných ustanoveních, připojeného ke Smlouvám, zachovány, jelikož tato ustanovení nemají přímý účinek. Orgány členských států, včetně soudů, jsou však povinny vykládat své vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu v souladu s těmito ustanoveními, a zajistit tak výsledek slučitelný s cílem sledovaným předmětným rámcovým rozhodnutím.

         (1)  Úř. věst. C 412, 4.12.2017.


title: Věc C-597/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof — Belgie) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries a další v. Ministerraad („Řízení o předběžné otázce — Daně — Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Článek 132 odst. 1 písm. c) — Osvobození od daně — Lékařská a nelékařská zdravotnická povolání — Chiropraxe a osteopatie — Článek 98 — Příloha III body 3 a 4 — Léčiva a zdravotnické prostředky — Snížená sazba — Dodání v rámci zákroků nebo ošetření léčebné povahy — Základní sazba — Dodání v rámci zákroků nebo ošetření estetické povahy — Zásada daňové neutrality — Zachování účinků vnitrostátní právní úpravy neslučitelné s unijním právem“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/3

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof — Belgie) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries a další v. Ministerraad
      (Věc C-597/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 132 odst. 1 písm. c) - Osvobození od daně - Lékařská a nelékařská zdravotnická povolání - Chiropraxe a osteopatie - Článek 98 - Příloha III body 3 a 4 - Léčiva a zdravotnické prostředky - Snížená sazba - Dodání v rámci zákroků nebo ošetření léčebné povahy - Základní sazba - Dodání v rámci zákroků nebo ošetření estetické povahy - Zásada daňové neutrality - Zachování účinků vnitrostátní právní úpravy neslučitelné s unijním právem“)
      (2019/C 280/03)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Grondwettelijk Hof

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten a další, Plast.Surg. a další, Belgian Society for Private Clinics a další

         Žalovaný: Ministerraad

         Výrok

                  1)

                  Článek 132 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nevyhrazuje osvobození od daně, které upravuje, pro plnění uskutečňovaná osobami, které vykonávají lékařské nebo nelékařské zdravotnické povolání regulované právními předpisy dotčeného členského státu.

                  2)

                  Článek 98 směrnice 2006/112, ve spojení s body 3 a 4 přílohy III této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví rozdílné zacházení mezi léčivy a zdravotnickými prostředky dodávanými v rámci zákroků nebo ošetření léčebné povahy na jedné straně a léčivy a zdravotnickými prostředky dodávanými v rámci zákroků nebo ošetření pro výlučně estetické účely na straně druhé tím, že se na posledně uvedené nevztahuje snížená sazba daně z přidané hodnoty (DPH), která se použije na první z nich.

                  3)

                  Za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, nemůže vnitrostátní soud použít vnitrostátní ustanovení, které jej opravňuje zachovat některé účinky zrušeného aktu, aby dočasně zachoval účinek vnitrostátních ustanovení, o jejichž neslučitelnosti se směrnicí 2006/112 rozhodl, až do jejich uvedení do souladu s touto směrnicí, za účelem omezení rizik právní nejistoty plynoucí ze zpětného účinku tohoto zrušení a za účelem zamezení použití vnitrostátní úpravy předcházející těmto ustanovením, která je neslučitelná s uvedenou směrnicí.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-723/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgie) — Lies Craeynest a další v. Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer („Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2008/50/ES — Články 6, 7, 13 a 23 — Příloha III — Posuzování kvality ovzduší — Kritéria, na jejichž základě lze konstatovat překročení mezních hodnot oxidu dusičitého — Měření prováděná prostřednictvím míst odběru vzorků pro stacionární měření — Výběr vhodných lokalit — Interpretace hodnot naměřených na místech odběru vzorků — Povinnosti členských států — Soudní přezkum — Rozsah přezkumu — Pravomoc uložit soudní příkaz“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgie) — Lies Craeynest a další v. Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer
      (Věc C-723/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2008/50/ES - Články 6, 7, 13 a 23 - Příloha III - Posuzování kvality ovzduší - Kritéria, na jejichž základě lze konstatovat překročení mezních hodnot oxidu dusičitého - Měření prováděná prostřednictvím míst odběru vzorků pro stacionární měření - Výběr vhodných lokalit - Interpretace hodnot naměřených na místech odběru vzorků - Povinnosti členských států - Soudní přezkum - Rozsah přezkumu - Pravomoc uložit soudní příkaz“)
      (2019/C 280/04)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Lies Craeynest, Cristina Lopez Devaux, Frédéric Mertens, Stefan Vandermeulen, Karin De Schepper, Clientearth VZW

         Žalovaní: Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer

         Za účasti: Belgische Staat

         Výrok

                  1)

                  Článek 4 odst. 3 SEU a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s čl. 288 třetím pododstavcem SFEU a články 6 a 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu, kterému je za tímto účelem předložen návrh jednotlivců, jichž se přímo dotýká překročení mezních hodnot uvedených v čl. 13 odst. 1 této směrnice, přísluší ověřit, zda byla místa odběru vzorků umístěná v určité zóně zřízena v souladu s kritérii stanovenými v příloze III oddílu B bodu 1 písm. a) uvedené směrnice, a pokud tomu tak není, přijmout vůči vnitrostátnímu příslušnému orgánu všechna nezbytná opatření, jako například soudní příkaz, je-li upraven vnitrostátním právem, aby byla tato místa odběru vzorků umístěna v souladu s těmito kritérii.

                  2)

                  Článek 13 odst. 1 a čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 musí být vykládány v tom smyslu, že má-li být konstatováno překročení mezní hodnoty stanovené v příloze XI této směrnice pro dobu průměrování jednoho kalendářního roku, postačuje, aby byla úroveň znečištění překračující tuto hodnotu naměřena na jednom místě odběru vzorků.

         (1)  Úř. věst. C 104, 19.03.2018.


title: Věc C-454/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Heilbronn (Německo) dne 14. června 2019 — trestní řízení proti ZW

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Heilbronn (Německo) dne 14. června 2019 — trestní řízení proti ZW
      (Věc C-454/19)
      (2019/C 280/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Heilbronn

         Účastníci původního trestního řízení

      ZW

         Zúčastněná strana: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být evropské primární nebo sekundární právo, v tomto případě zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES, (1) ve smyslu úplného práva občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, vykládáno tak, že se vztahuje rovněž na vnitrostátní trestní normy?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na výše uvedenou otázku: Brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva použití vnitrostátní trestní normy, kterou má být sankcionováno neoprávněné zadržení dítěte v zahraničí bez souhlasu jeho opatrovníka, pokud dané ustanovení nerozlišuje, zda se jedná o státy Evropské unie nebo třetí státy?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).


title: Věc C-456/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea Hovrätt (Švédsko) dne 14. června 2019 — AB Östgötatrafiken v. Patent-och registreringsverket

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea Hovrätt (Švédsko) dne 14. června 2019 — AB Östgötatrafiken v. Patent-och registreringsverket
      (Věc C-456/19)
      (2019/C 280/37)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Svea Hovrätt

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: AB Östgötatrafiken

         Další účastník řízení: Patent-och registreringsverket

         Předběžné otázky

      Předběžné otázky se týkají použití čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (1), a zní následovně:

                  1)

                  Musí být čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice o ochranných známkách vykládán v tom smyslu, že v případě přihlášky k zápisu ochranné známky, která označuje služby, přičemž dotčená přihláška se týká označení umístěného v určité pozici, které pokrývá velké plochy fyzických objektů používaných k poskytování daných služeb, je nutno posuzovat, zda daná známka není nezávislá na vzhledu dotčených objektů?

                  2)

                  Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná, musí se ochranná známka podstatně odlišovat od normy nebo zvyklostí dotčeného hospodářského odvětví, aby byla považována za známku, která má rozlišovací způsobilost?

         (1)  Úř. věst. 2015, L 336, s. 1


title: Věc C-459/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 17. června 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Wellcome Trust Ltd

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 17. června 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Wellcome Trust Ltd
      (Věc C-459/19)
      (2019/C 280/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Žalovaná: Wellcome Trust Ltd

         Předběžné otázky

                  1.

                  Má být článek 44 směrnice 2006/112 (1) vykládán v tom smyslu, že pokud jsou osobě povinné k dani, která vykonává nehospodářskou činnost spočívající v nákupu a prodeji akcií a jiných cenných papírů při správě majetku dobročinné organizace, výhradně pro účely této činnosti osobou mimo Společenství poskytnuty služby správy investic, je třeba ji považovat za „osobu povinnou k dani, která jedná jako taková“?

                  2.

                  V případě, že je odpověď na otázku 1 záporná a články 46 až 49 směrnice se nepoužijí, použije se na toto plnění článek 45 směrnice, nebo se na toto plnění nepoužije ani článek 44, ani článek 45 směrnice?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-463/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil de prud'hommes de Metz (Francie) dne 18. června 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle v. Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil de prud'hommes de Metz (Francie) dne 18. června 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle v. Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle
      (Věc C-463/19)
      (2019/C 280/39)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil de prud'hommes de Metz

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

         Žalovaná: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

         Vedlejší účastník: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

         Předběžná otázka

      Má být směrnice 2006/54 (1) ve spojení s články 8 a 157 SFEU, s obecnými zásadami unijního práva týkajícími se rovného zacházení a zákazu diskriminace a s články 20, 21.1 a 23 Listiny základních práv Evropské unie vykládána v tom smyslu, že vyjímá ze své věcné působnosti ustanovení článku 46 francouzské vnitrostátní kolektivní smlouvy orgánů sociálního zabezpečení, který vyhrazuje zaměstnankyním těchto institucí, které samy pečují o děti, po skončení mateřské dovolené dovolenou v délce tří měsíců při vyplácení poloviny měsíčního základního platu, nebo dovolenou v délce jednoho a půl měsíce při vyplácení měsíčního základního platu v plné výši a neplacenou dovolenou v délce jednoho roku?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2006, L 204, s. 23).


title: Věc C-467/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 19. června 2019 — trestní řízení proti QR

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 19. června 2019 — trestní řízení proti QR
      (Věc C-467/19)
      (2019/C 280/40)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      QR

         Předběžná otázka

      Je taková judikatura, jaká je dotčená v projednávané věci, která se týká vnitrostátního zákona, jenž upravuje schválení dohody o vině a trestu uzavřené mezi obžalobou a obhajobou soudem, a podle které je souhlas ostatních obviněných podmínkou pro schválení takové dohody a je nezbytný pouze během soudní fáze řízení, v souladu s čl. 7 odst. 4 směrnice 2016/343 (1), s články 47 a 52 Listiny a se zásadami efektivity a rovnosti?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. L 65, 11.3.2016, s. 1).


title: Věc C-470/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 17. června 2019 — Friends of the Irish Environment Limited v. Commissioner for Environmental Information

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 17. června 2019 — Friends of the Irish Environment Limited v. Commissioner for Environmental Information
      (Věc C-470/19)
      (2019/C 280/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Friends of the Irish Environment Limited

         Žalovaný: Commissioner for Environmental Information

         První vedlejší účastník řízení: The Courts Service of Ireland

         Předběžná otázka

      Je kontrola přístupu k soudním záznamům týkajícím se řízení, v němž bylo vydáno konečné rozhodnutí, v němž uplynula lhůta pro podání odvolání a v němž není projednáváno žádné odvolání ani další návrh nebo žádost, avšak podání dalších návrhů nebo žádostí je za určitých okolností možné, výkonem „soudní funkce“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (1) ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375.


title: Věc C-472/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 20. června 2019 — Vert Marine SAS v. Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 20. června 2019 — Vert Marine SAS v. Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Věc C-472/19)
      (2019/C 280/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vert Marine SAS

         Žalovaní: Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (1) vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby právní úprava členského státu v zájmu prosazení morálních zásad v oblasti zadávání veřejných zakázek neposkytovala hospodářskému subjektu, který byl pravomocně odsouzen za zvlášť závažný trestný čin a z tohoto důvodu je vyloučen z účasti v koncesním řízení po dobu pěti let, žádnou možnost poskytnout důkazy o tom, že jím přijatá opatření postačují k prokázání jeho spolehlivosti veřejnému zadavateli navzdory existenci tohoto důvodu pro vyloučení?

                  2.

                  Jestliže směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 ponechává členským státům možnost svěřit úkol spočívající v posouzení opatření směřujících k zajištění souladu jiným orgánům než dotčenému veřejnému zadavateli, lze na základě tohoto oprávnění svěřit uvedený úkol soudním orgánům? Pokud ano, lze takové mechanismy, jako je zproštění zákazu, zahlazení trestu soudem a neuvedení záznamu o odsouzení v rubrice č. 2 trestního rejstříku podle francouzského práva, považovat za obdobná opatřením směřujícím k zajištění souladu ve smyslu uvedené směrnice?

         (1)  Úř. věst. 2014, L 94, s. 1.


title: Věc T-182/16 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2019 — L’Oréal v. EUIPO — Guinot (MASTER DUO) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER DUO — Starší národní obrazová ochranná známka MASTERS COLORS PARIS — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2019 — L’Oréal v. EUIPO — Guinot (MASTER DUO)
      (Věc T-182/16 RENV) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER DUO - Starší národní obrazová ochranná známka MASTERS COLORS PARIS - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 305/46)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupci: T. de Haan a P. Péters, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Guinot (Paříž, Francie) (zástupce: A. Sion, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2016 (věc R 2916/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Guinot a L’Oréal.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti L’Oréal se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 222, 20.6.2016.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. května 2019 ve věci E-2/18 – C v. Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein (nařízení (ES) č. 883/2004 – článek 24 – důchodce s bydlištěm mimo příslušný stát – věcné dávky v místě bydliště – postup úhrady)

text:
               19.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. května 2019
      ve věci E-2/18
      C
      v.
      Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein

         (nařízení (ES) č. 883/2004 – článek 24 – důchodce s bydlištěm mimo příslušný stát – věcné dávky v místě bydliště – postup úhrady)

      (2019/C 315/04)
      Ve věci E-2/18, C v. Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru lichtenštejnským soudem Fürstliches Landgericht ohledně výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, dne 14. května 2019 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Nemá-li důchodce nárok na věcné dávky ve státě EHP, kde bydlí, protože tyto dávky nejsou součástí systému sociálního zabezpečení daného státu, má důchodce podle čl. 24 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení nárok získat věcné dávky na náklady příslušné instituce ve státě EHP, podle jehož právních předpisů je mu vyplácen důchod.

                  2.

                  Důchodce má právo podat žádost o úhradu přímo příslušné instituci ve státě EHP, podle jehož právních předpisů je mu vyplácen důchod, zejména (nikoli však výhradně) tehdy, když mu byla úhrada zamítnuta státem bydliště. V souladu s čl. 22 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, a čl. 76 odst. 4 nařízení (ES) č. 883/2004 platí, že pokud příslušná instituce neposkytne důchodci informace o tom, jak je třeba postupovat, nesmí se to nepříznivě dotknout práv, které důchodce má vůči dané instituci.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. května 2019 ve věci E-3/18 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) 2015/1051)

text:
               19.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. května 2019
      ve věci E-3/18
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) 2015/1051)

      (2019/C 315/05)
      Ve věci E-3/18, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby se akt uvedený v bodě 7ja přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1051 ze dne 1. července 2015 o způsobech provádění funkcí platformy pro řešení sporů on-line, o podrobnostech týkajících se elektronického formuláře pro podávání stížností a o pravidlech týkajících se spolupráce mezi kontaktními místy uvedených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, stal součástí jeho vnitrostátního právního řádu, jak požaduje ustanovení článku 7 Dohody o EHP, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, dne 14. května 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, neboť ve stanovené lhůtě nezačlenil do svého vnitrostátního právního řádu akt uvedený v bodě 7ja přílohy XIX Dohody o EHP (prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1051 ze dne 1. července 2015 o způsobech provádění funkcí platformy pro řešení sporů on-line, o podrobnostech týkajících se elektronického formuláře pro podávání stížností a o pravidlech týkajících se spolupráce mezi kontaktními místy uvedených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě;

                  2.

                  ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Rozsudek soudního dvora ze dne 14. května 2019 ve věci E-4/18 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 524/2013)

text:
               19.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. května 2019
      ve věci E-4/18
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 524/2013)

      (2019/C 315/06)
      Ve věci E-4/18, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby se akt uvedený v bodech 7d, 7f a 7j přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line)), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, stal součástí jeho vnitrostátního právního řádu, jak požaduje ustanovení článku 7 Dohody o EHP, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, dne 14. května 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, neboť ve stanovené lhůtě nezačlenil do svého vnitrostátního právního řádu akt uvedený v bodech 7d, 7f a 7j přílohy XIX Dohody o EHP (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line)), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě;

                  2.

                  ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. května 2019 ve věci E-5/18 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – směrnice 2013/11/EU)

text:
               19.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. května 2019
      ve věci E-5/18
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – směrnice 2013/11/EU)

      (2019/C 315/07)
      Ve věci E-5/18, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v bodech 7d, 7f a 7k přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP, neboť nepřijal opatření nezbytná k provedení uvedeného aktu ve stanovené lhůtě, nebo o skutečnosti v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, dne 14. května 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v bodech 7d, 7f a 7k přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP, neboť nepřijal opatření nezbytná k provedení uvedeného aktu ve stanovené lhůtě;

                  2.

                  ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-289/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Pšonka v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/49

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Pšonka v. Rada
      (Věc T-289/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 328/54)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Artem Viktorovyč Pšonka (Kramatorsk, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a R. Pekař, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 48), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 5), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se tato omezující opatření vztahují.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření, ponecháno jméno Artema Viktorovyče Pšonky.

                  2)

                     Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc T-480/16: Usnesení Tribunálu ze dne 8. července 2019 — Lidl Stiftung v. EUIPO — Amedei (For you) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie For you — Rozhodnutí o zamítnutí přihlášky z absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu — Zánik právního zájmu na pokračování v řízení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/52

      Usnesení Tribunálu ze dne 8. července 2019 — Lidl Stiftung v. EUIPO — Amedei (For you)
      (Věc T-480/16) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie For you - Rozhodnutí o zamítnutí přihlášky z absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu - Zánik právního zájmu na pokračování v řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2019/C 328/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: A. Berger a M. Wolter, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Amedei Srl (Pontedera, Itálie)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2016 (věc R 851/2015-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Amedei a Lidl Stiftung.

         Výrok

                  1)

                     O žalobě již není třeba rozhodovat.

                  2)

                     Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc C-292/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené A Oy „Řízení o předběžné otázce — Svoboda usazování — Přímé daně — Korporační daň — Směrnice 90/434/EHS — Článek 10 odst. 2 — Převod aktiv — Stálá provozovna-nerezident převedená v rámci převodu aktiv na přijímající společnost, která rovněž není rezidentem — Právo členského státu převádějící společnosti zdanit zisky nebo kapitálové zisky této provozovny plynoucí z převodu aktiv — Vnitrostátní právní úprava stanovící okamžité zdanění zisků nebo kapitálových zisků již v roce převodu — Výběr dlužné daně jako z příjmu za zdaňovací období roku, ve kterém se uskutečnila operace převodu aktiv“

text:
               22.1.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené A Oy
   (Věc C-292/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Přímé daně - Korporační daň - Směrnice 90/434/EHS - Článek 10 odst. 2 - Převod aktiv - Stálá provozovna-nerezident převedená v rámci převodu aktiv na přijímající společnost, která rovněž není rezidentem - Právo členského státu převádějící společnosti zdanit zisky nebo kapitálové zisky této provozovny plynoucí z převodu aktiv - Vnitrostátní právní úprava stanovící okamžité zdanění zisků nebo kapitálových zisků již v roce převodu - Výběr dlužné daně jako z příjmu za zdaňovací období roku, ve kterém se uskutečnila operace převodu aktiv“)
   (2018/C 022/13)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Helsingin hallinto-oikeus

      Účastnice původního řízení

   A Oy

      Výrok

   Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která pro případ, kdy společnost-rezident převede v rámci operace převodu aktiv stálou provozovnu-nerezidenta na společnost, která rovněž není rezidentem, stanoví okamžité zdanění kapitálových zisků plynoucích z této operace a zároveň neumožňuje odklad výběru dlužné daně, kdežto v obdobné vnitrostátní situaci jsou takové kapitálové zisky zdaněny teprve v okamžiku prodeje převáděných aktiv, jestliže tato právní úprava neumožňuje odklad výběru daně.

      (1)  Úř. věst. C 270, 25.7.2016.


title: Věc C-13/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 17. ledna 2018 – „Elektrorazpredelenie Jug“ EAD v. Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 17. ledna 2018 – „Elektrorazpredelenie Jug“ EAD v. Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)
   (Věc C-13/18)
   (2018/C 123/18)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně:„Elektrorazpredelenie Jug“ EAD

      Žalovaná: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být ustanovení čl. 2 bodů 3 a 5 směrnice 2009/72/ES (1) vykládána v tom smyslu, že jediné kritérium pro rozlišení distribuční soustavy a přenosové soustavy, resp. činností „distribuce“ a „přenos“ elektřiny, je napěťová hladina a členským státům není dovoleno, i přes jejich možnost svobodně přiřazovat uživatele soustav k jednomu nebo druhému typu soustavy (přenosové soustavě nebo distribuční soustavě), zavést vlastnictví majetku, který je užíván pro tyto činnosti, jako dodatečné rozlišovací kritérium pro činnosti přenos a distribuce?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: je třeba zákazníky, kteří jsou připojeni k přenosové soustavě středního napětí, vždy považovat za zákazníky provozovatele distribuční soustavy, který má licenci pro příslušné území, a to bez ohledu na vlastnické poměry k zařízením, na která jsou elektrická zařízení těchto zákazníků přímo napojena a nezávisle na smlouvách, které tito zákazníci mají přímo s provozovatelem přenosové soustavy?

               3)

               3) V případě záporné odpovědi na první otázku: je s ohledem na smysl a účel směrnice 2009/72/ES přípustná taková vnitrostátní úprava, jako je ta, která je uvedena v § 1 bodu 44 ve spojení s bodem 20 doplňujících předpisů k energetickému zákonu, podle které je „přenos elektřiny“ přeprava elektřiny prostřednictvím přenosové soustavy a „elektrická přenosová soustava“ je souhrn elektrických vedení a zařízení, který slouží přenosu, transformaci elektřiny z vysokého napětí na střední napětí a přerozdělování energetických proudů? Je za stejných podmínek přípustná taková vnitrostátní právní úprava, jako je ta, která je uvedena v článku 88 bodu 1 energetického zákona, která stanoví, že „distribuce elektřiny a provozování elektrických distribučních soustav je vykonáváno provozovateli elektrických distribučních soustav, kteří jsou na vymezeném území vlastníky těchto soustav a získali licenci pro distribuci elektřiny na příslušném území“?

      (1)  Směrnice 2009/72/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-102/18: Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Knauf v. EUIPO (upgrade your personality)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/35

         Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Knauf v. EUIPO (upgrade your personality)
   (Věc T-102/18)
   (2018/C 134/50)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Martin Knauf (Berlín, Německo) (zástupce: H. Jaeger, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „upgrade your personality“ – přihláška č. 15 750 029

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. prosince 2017, ve věci R 1011/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               zapsal slovní ochrannou známku Evropské unie „upgrade your personality“ pro následující zboží ve třídách 9 a 28:
               třída 09 – počítačový software (nahraný); počítačové programy (s možností stažení); nahrané počítačové programy; stahovatelné počítačové programy; software; software pro počítačové hry; počítačový software pro videohry; software pro videohry; softwarové programy pro videohry; software pro hry na videozařízeních; programové vybavení zpracování dat; software pro zpracování údajů; programové vybavení počítačové grafiky; software pro virtuální realitu; optická média s nahraným software; nahraná magnetická média; kazety videoher; videopásky; videonahrávky (nahrané); nahrané videonahrávky
               třída 28 – herní konzole.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc T-63/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Torro Entertainment v. EUIPO – Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/23

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Torro Entertainment v. EUIPO – Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)
   (Věc T-63/18)
   (2018/C 134/33)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Torro Entertainment (Plovdiv, Bulharsko) (zástupce: A. Kostov, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TORRO Grande Meat in Style – Přiháška č. 14 744 452

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. prosince 2017, ve věci R 1776/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž jím bylo zamítnuto odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení;

               —

               uložil EUIPO a Grupo Osborne S.A. náhradu nákladů řízení vynaložených „Torro Entertainment“ Ltd. v řízení před Soudním dvorem, v odvolacím řízení a námitkovém řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení povinnosti uvést odůvodnění a povinnosti jednat s řádnou péčí.


title: Věc T-103/18: Žaloba podaná dne 19. února 2018 – S & V Technologies v. EUIPO – Smoothline (Smoothline)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/36

         Žaloba podaná dne 19. února 2018 – S & V Technologies v. EUIPO – Smoothline (Smoothline)
   (Věc T-103/18)
   (2018/C 134/51)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: S & V Technologies GmbH (Hennigsdorf, Německo) (zástupci: T. Schmitz a M. Breuer, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Smoothline AG (Curych, Švýcarsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Smoothline“ – Mezinárodní zápis č. 958 169 s vyznačením Evropské unie

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. prosince 2017, ve věci R 115/2017-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení článku 95 nařízení č. 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc C-71/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 2. února 2018 – Skatteministeriet v. KPC Herning

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 2. února 2018 – Skatteministeriet v. KPC Herning
   (Věc C-71/18)
   (2018/C 134/21)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Skatteministeriet

      Žalovaná: KPC Herning

      Předběžná otázka

   Je slučitelné s čl. 135 odst. 1 písm. j), srov. s čl. 12 odst. 1 písm. a) a odst. 2, ve spojení s čl. 135 odst. 1 písm. k), srov. s čl. 12 odst. 1 písm. b) a odst. 3, směrnice o DPH, aby členský stát za okolností, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, považoval dodání pozemku, zastavěného v době dodání budovou, za prodej stavebního pozemku podléhajícího dani z přidané hodnoty (DPH), jestliže je záměrem smluvních stran úplná nebo částečná demolice této budovy, aby se uvolnilo místo pro novou budovu?


title: Věc T-89/18: Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Guiral Broto v. EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/29

         Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Guiral Broto v. EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol)
   (Věc T-89/18)
   (2018/C 134/42)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španělsko) (zástupce: J. de Castro Hermida, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Café del Sol“ – Ochranná známka Evropské unie č. 6 105 985

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. prosince 2017, ve věci R 1095/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a prohlásil za přípustnou námitku založenou na španělské ochranné známce č. 2348110 ve třídě 42 mezinárodní nomenklatury, která má přednost a jejímž majitelem je Ramón Giral Broto;

               —

               potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení v tom smyslu, že zamítne přihlášku ochranné známky Společenství MUE č. 6105985 pro „služby zajišťující stravování a nápoje; dočasné ubytování“ ve třídě 43 mezinárodní nomenklatury, podanou německou obchodní společností Gastro & Soul GmbH, s ohledem na nebezpečí záměny ze strany spotřebitele plynoucí se souběžné existence kolidujících ochranných známek, vzhledem k jejich fonetické podobnosti a aplikační totožnosti; nebo pokud k tomu Tribunál není příslušný, vrátil věc zpět odvolacímu senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu s pokynem považovat námitku za přípustnou

               —

               podpůrně zrušil rozhodnutí napadené z důvodu nesrovnalostí a porušení práva na obhajobu a právní jistoty žalobce tím, že mu byla výslovně odepřena možnost předložit úplný překlad namítané ochranné známky v řízení o žalobě 1095/2017-4, čímž bylo znemožněno dosažení jednoho z cílů vrácení věci odvolacímu senátu EUIPO nařízené rozsudkem Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 ve věci T-548/15, a nařídil další vrácení věci odvolacímu senátu EUIPO k nápravě a rozhodnutí o odvolání.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc C-90/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Visoki upravni sud (Chorvatsko) dne 8. února 2018 – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR) v. Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Visoki upravni sud (Chorvatsko) dne 8. února 2018 – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR) v. Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske
   (Věc C-90/18)
   (2018/C 134/22)
   Jednací jazyk: chorvatština

      Předkládající soud

   Visoki upravni sud

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)

      Žalovaný: Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

      Předběžná otázka

   Je třeba ustanovení čl. 15 odst. 3 druhého pododstavce SFEU a čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví možnost bezpodmínečného přístupu k informacím o použití veřejných prostředků, i když je přístup k těmto informacím současně omezen, jelikož jde o obchodní (bankovní) tajemství?


title: Věc T-91/18: Žaloba podaná dne 16. února 2018 – Equity Cheque Capital Corporation v. EUIPO (DIAMOND CARD)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/31

         Žaloba podaná dne 16. února 2018 – Equity Cheque Capital Corporation v. EUIPO (DIAMOND CARD)
   (Věc T-91/18)
   (2018/C 134/44)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Equity Cheque Capital Corporation (Victoria, Kanada) (zásutpci: I. Berkeley, barrister, P. Wheeler a C. Rani, solicitors)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka:) Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie DIAMOND CARD – Přihláška č. 15 775 422

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. prosince 2017 ve věci R 1544/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001;


title: Věc T-107/18: Žaloba podaná dne 20. února 2018 – Aytekin v. EUIPO – Dienne Salotti (Dienne)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/38

         Žaloba podaná dne 20. února 2018 – Aytekin v. EUIPO – Dienne Salotti (Dienne)
   (Věc T-107/18)
   (2018/C 134/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Erkan Aytekin (Ankara, Turecko) (zástupce: V. Martín Santos, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dienne Salotti SRL a socio unico (Altamura, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Dienne – Přihláška č. 15 080 302

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. prosince 2017 ve věci R 1444/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil přihlašovatelce/vedlejší účastnici a EUIPO náhradu nákladů řízení v souvislosti s touto žalobou a veškeré náklady řízení vzniklé v důsledku rozhodnutí EUIPO.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001.


title: Věc T-316/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Polsko v. Komise „EFRR — Odmítnutí potvrdit finanční příspěvek na velký projekt — Článek 41 první pododstavec písm. g) nařízení (ES) č. 1083/2006 — Odůvodnění příspěvku z veřejných zdrojů — Článek 41 odst. 2 nařízení č. 1083/2006 — Překročení lhůty“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Polsko v. Komise
   (Věc T-316/15) (1)

   („EFRR - Odmítnutí potvrdit finanční příspěvek na velký projekt - Článek 41 první pododstavec písm. g) nařízení (ES) č. 1083/2006 - Odůvodnění příspěvku z veřejných zdrojů - Článek 41 odst. 2 nařízení č. 1083/2006 - Překročení lhůty“)
   (2018/C 142/52)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B.-R. Killmann, D. Recchia a M. Siekierzyńska, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C (2015) 2230 ze dne 31. března 2015, kterým se odmítá potvrzení finančního příspěvku z Evropského fondu na regionální rozvoj (EFRR) na velký projekt nazvaný „Vytvoření inovativních služeb v centru společných služeb IBM ve Wroclavi“ v rámci prioritní osy č. 4 operačního programu „Inovativní ekonomika“.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc C-39/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2018 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 10. listopadu 2017 ve věci T-180/15, Icap plc a další v. Evropská komise

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2018 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 10. listopadu 2017 ve věci T-180/15, Icap plc a další v. Evropská komise
   (Věc C-39/18 P)
   (2018/C 142/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek (body 281-299 a výrok) v rozsahu, v němž byly zrušeny pokuty uvedené v článku 2 napadeného rozhodnutí;

               —

               zamítl pátý a šestý žalobní důvod, které společnost ICAP uplatnila v souvislosti s pokutami před Tribunálem, a stanovil společnosti ICAP přiměřené pokuty v rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci;

               —

               uložil společnosti ICAP náhradu veškerých nákladů tohoto řízení a pozměnil rozhodnutí o nákladech řízení obsažené v rozsudku vydaném v prvním stupni tak, aby odráželo výsledek tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá Komise jediný důvod:
   Komise tvrdí, že Tribunál v rozsudku ve věci T-180/15, Icap plc a další v. Komise, EU:T:2017:795, nesprávně použil judikaturu Soudního dvora týkající se odůvodnění vyžadovaného při ukládání pokut. Rozsudek Tribunálu se podle ní odchyluje od zásadního rozsudku ve věci C-194/14 P, AC Treuhand v. Komise, EU:C:2015:717, body 66-68, a ukládá Komisi přísnější povinnost ve smyslu podrobnějšího odůvodnění metodiky použité při výpočtu pokut ukládaných za porušení článku 101 SFEU, zvláště při použití bodu 37 pokynů o pokutách. Smyslem kasačního opravného prostředku Komise je náprava závažných případů nesprávného právního posouzení, kterých se Tribunál dopustil a které by v případě jejich akceptování narušily schopnost Komise stanovovat přiměřené pokuty k dosažení skutečně odrazujícího účinku. Správně pojatá povinnost uvést odůvodnění odpovídající požadavkům judikatury připomenutým ve věci C-194/14 P, AC Treuhand, bod 68, je pro dosažení tohoto cíle zásadní. Naproti tomu přísnější povinnost uvést odůvodnění v souvislosti s pokutami, která by zahrnovala interní jednání a výpočty v rámci jednotlivých dílčích kroků, zasahuje do volného uvážení Komise při stanovování pokut, a to i v případě, kdy vychází z bodu 37 pokynů o pokutách. Posledně uvedený bod byl zakotven právě s cílem umožnit Komisi, aby se odchýlila od pokynů o pokutách v netypických případech, například když ukládá pokuty subjektům, které usnadnily spáchání protiprávního jednání. Jak uznaly unijní soudy, je nezbytné, aby si Komise zachovala posuzovací pravomoc a volné uvážení při stanovování přiměřených pokut.


title: Věc T-402/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Polsko v. Komise „EFRR — Odmítnutí potvrdit finanční příspěvek na velký projekt — Článek 41 odst. 1 nařízení (ES) č. 1083/2006 — Posouzení přínosu velkého projektu k dosažení cílů operačního programu — Článek 41 odst. 2 nařízení č. 1083/2006 — Překročení lhůty“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Polsko v. Komise
   (Věc T-402/15) (1)

   („EFRR - Odmítnutí potvrdit finanční příspěvek na velký projekt - Článek 41 odst. 1 nařízení (ES) č. 1083/2006 - Posouzení přínosu velkého projektu k dosažení cílů operačního programu - Článek 41 odst. 2 nařízení č. 1083/2006 - Překročení lhůty“)
   (2018/C 142/53)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B.-R. Killmann a M. Siekierzyńska, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 3228 final ze dne 11. května 2015, kterým se odmítá potvrzení finančního příspěvku z Evropského fondu na regionální rozvoj (EFRR) na velký projekt nazvaný „Evropské centrum sdílených služeb – Inteligentní logistické systémy“ v rámci prioritní osy č. 4 operačního programu „Inovativní ekonomika“.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


title: Věc T-41/18: Žaloba podaná dne 24. ledna 2018 – Autoridad Portuaria de Vigo v. Komise

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/52

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2018 – Autoridad Portuaria de Vigo v. Komise
   (Věc T-41/18)
   (2018/C 142/69)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Autoridad Portuaria de Vigo (Vigo, Španělsko) (zástupce: J. Costas Alonso, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce podává Tribunálu návrh, aby:

               —

               Soudní dvůr Evropské unie zajistil, že Evropská komise bude coby strážkyně Smluv plnit svou povinnost dbát na jednotné uplatňování právních předpisů Společenství všemi členskými státy a jednala tak, aby bylo zaručeno jednotné uplatňování evropské právní úpravy dovážení produktů živočišného původu ze třetích zemí do všech členských států a aby byly sjednoceny předpisy upravující tyto kontroly;

               —

               konkrétně uložil Generálnímu ředitelství pro zdraví a bezpečnost potravin Evropské komise povinnost provést komparativní analýzu uplatňování právních předpisů Společenství upravujících dovážení produktů živočišného původu ze třetích zemí do přístavů Vigo a Leixoes (Portugal).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce na podporu své žaloby uvádí, že rozdílné uplatňování právních předpisů Společenství upravujících dovážení mrazených a chlazených produktů rybolovu ze zemí mimo Společenství představuje porušování pravidel hospodářské soutěže a level playing field, což v konečném důsledku vede k narušení vnitřního trhu.
   K tomu dále uvádí, že přístavy hrají klíčovou roli v obchodu se zbožím, a to obzvláště při dovážení produktů rybolovu, z nichž 76 % se přiváží do přístavů.


title: Věc C-64/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses v. Tribunal de Contas „Řízení o předběžné otázce — Článek 19 odst. 1 SEU — Prostředky právní ochrany — Účinná právní ochrana — Nezávislost soudců — Listina základních práv Evropské unie — Článek 47 — Snižování platů ve vnitrostátní veřejné správě — Úsporná rozpočtová opatření“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses v. Tribunal de Contas
   (Věc C-64/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 19 odst. 1 SEU - Prostředky právní ochrany - Účinná právní ochrana - Nezávislost soudců - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 - Snižování platů ve vnitrostátní veřejné správě - Úsporná rozpočtová opatření“)
   (2018/C 142/02)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Associação Sindical dos Juízes Portugueses

      Žalovaný: Tribunal de Contas

      Výrok

   Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že zásada nezávislosti soudců nebrání tomu, aby se na členy Tribunal de Contas (Účetní dvůr, Portugalsko) vztahovala taková obecná opatření na snižování platů, o jaká se jedná ve věci v původním řízení a která souvisejí s odstraňováním rozpočtového deficitu a programem finanční pomoci Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


title: Věc T-140/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2018 – Le Pen v. Parlament „Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu — Příspěvky na parlamentní asistenci — Vrácení neoprávněně vyplacených částek — Pravomoc generálního tajemníka — Důkazní břemeno — Povinnost uvést odůvodnění — Zneužití pravomoci — Nesprávné posouzení — Rovnost zacházení“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2018 – Le Pen v. Parlament
   (Věc T-140/16) (1)

   („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvky na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Pravomoc generálního tajemníka - Důkazní břemeno - Povinnost uvést odůvodnění - Zneužití pravomoci - Nesprávné posouzení - Rovnost zacházení“)
   (2018/C 142/55)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Francie) (zástupci: M. Ceccaldi a J.-P. Le Moigne, poté M. Ceccaldi a nakonec F. Wagner, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: S. Seyr a G. Corstens, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 29. ledna 2016, jímž bylo žalobci uloženo vrácení částky 320 026,23 eur neoprávněně vyplacené v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a oznámení o dluhu ze dne 4. února 2016 vydaného na základě tohoto rozhodnutí

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Jean-Marie Le Pen ponese vlastní náklady řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v souvislosti s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


title: Věc C-44/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 24. ledna 2018 – Cobra Servicios Auxiliares S. A. v. FOGASA, Jesús Valiño López a Incatema, S. L.

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 24. ledna 2018 – Cobra Servicios Auxiliares S. A. v. FOGASA, Jesús Valiño López a Incatema, S. L.
   (Věc C-44/18)
   (2018/C 142/37)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Cobra Servicios Auxiliares S. A.

      Žalobce a další účastníci řízení: FOGASA, Jesús Valiño López a Incatema, S. L.

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou směrnice 1999/70 (1), vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která na základě téže skutkové okolnosti (ukončení smlouvy mezi zaměstnavatelem a třetím podnikem z vůle posledně zmíněného podniku) stanoví nižší odstupné při ukončení pracovní smlouvy sjednané na určitý úkol na dobu určitou odpovídající trvání uvedené smlouvy mezi dotčenými společnostmi než při ukončení pracovních smluv na dobu neurčitou u srovnatelných zaměstnanců postupem hromadného propuštění odůvodněným výrobními důvody na straně zaměstnavatele, vyplývajícími z ukončení uvedené smlouvy mezi dotčenými společnostmi?

               2)

               Je v případě kladné odpovědi třeba zaujmout výklad, že nerovné zacházení v rovině odstupného při ukončení pracovní smlouvy odůvodněném touž skutkovou okolností, i když na základě odlišného zákonného důvodu, mezi srovnatelnými zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou a zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou představuje jeden z případů diskriminace zakázaných v článku 21 Listiny a je v rozporu se zásadami rovného zacházení a nediskriminace podle článků 20 a 21 Listiny, které patří mezi základní zásady unijního práva?

      (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


title: Věc T-64/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Alfamicro v. Komise

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/52

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Alfamicro v. Komise
   (Věc T-64/18)
   (2018/C 142/70)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alfamicro – Sistema de Computadores – Sociedade Unipessoal, L.da (Cascais, Portugalsko) (zástupci: G. Gentil Anastácio a D. Pirra Xarepe, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že rozhodnutí Komise C(2017) 8839 final ze dne 13. prosince 2017, týkající se vymáhání pohledávky, je v rozsahu, v němž se vztahuje na oznámení o dluhu č. 3241507078, nicotné, a v ostatních částech neplatné;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

               1.

               V souvislosti s návrhem na prohlášení nicotnosti žalobkyně uvádí, že Komise v rozporu s články 19 SEU a 272 SFEU zasahuje do pravomocí soudů, neboť nahrazuje rozhodnutí Tribunálu ze dne 14. listopadu 2017 (věc T-831/14), v němž byla definována pohledávka Unie ve vztahu k blíže určené povinnosti, jiným rozhodnutím, jež je exekuční titulem, týkajícím se téže povinnosti.

               2.

               V souvislosti s návrhem na prohlášení neplatnosti žalobkyně namítá:

                           —

                           nedostatek odůvodnění, neboť se Komise omezila na tvrzení, že v rámci kontrol finančního auditu provedených v souvislosti s dohodou, na kterou se vztahuje napadené rozhodnutí, byly odhaleny systémové chyby, aniž vysvětlila, v čem tyto chyby spočívají;

                           —

                           porušení práva, neboť Komise tím, že závěry finančního auditu provedeného v rámci jednoho smluvního vztahu automaticky vztáhla na jiné smluvní vztahy, porušila čl. 135 odst. 5 druhý pododstavec nařízení č. 966/2012 (1), jakož i takovou základní zásadu veřejnoprávních smluv obecně a konkrétních veřejnoprávních smluv, jako je nezměnitelnost ujednání o odměně.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a kterým se zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L. 298, s. 1).


title: Věc C-266/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království) – The Queen, na žádost: Western Sahara Campaign UK v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs „Řízení o předběžné otázce — Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu — Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva podle této dohody — Akty o uzavření této dohody a tohoto protokolu — Nařízení, jimiž se mezi členské státy rozdělují rybolovná práva stanovená protokolem — Soudní pravomoc — Výklad — Platnost z hlediska čl. 3 odst. 5 SEU a z hlediska mezinárodního práva — Použitelnost uvedené dohody a uvedeného protokolu na území Západní Sahary a na vody k němu přiléhající“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království) – The Queen, na žádost: Western Sahara Campaign UK v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (Věc C-266/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu - Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva podle této dohody - Akty o uzavření této dohody a tohoto protokolu - Nařízení, jimiž se mezi členské státy rozdělují rybolovná práva stanovená protokolem - Soudní pravomoc - Výklad - Platnost z hlediska čl. 3 odst. 5 SEU a z hlediska mezinárodního práva - Použitelnost uvedené dohody a uvedeného protokolu na území Západní Sahary a na vody k němu přiléhající“)
   (2018/C 142/03)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: The Queen, na žádost: Western Sahara Campaign UK,

      Žalovaní: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Za přítomnosti: Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

      Výrok

   Vzhledem k tomu, že se Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu ani Protokol mezi Evropskou unií a Marockým královstvím, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropskou unií a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu, nevztahují na vody přiléhající k území Západní Sahary, přezkum první předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 764/2006 ze dne 22. května 2006 o uzavření této dohody, rozhodnutí Rady 2013/785/EU ze dne 16. prosince 2013 o uzavření tohoto protokolu a nařízení Rady (EU) č. 1270/2013 ze dne 15. listopadu 2013 o rozdělení rybolovných práv na základě uvedeného protokolu z hlediska čl. 3 odst. 5 SEU.

      (1)  Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


title: Věc C-46/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 25. ledna 2018 – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 25. ledna 2018 – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
   (Věc C-46/18)
   (2018/C 142/38)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S.s. Franco e Maurizio Artuso, Sebastiano Bolzon, Claudio Matteazzi, Roberto Tellatin

      Odpůrci: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Předběžné otázky

               1)

               Má být unijní právo v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládáno v tom smyslu, že rozpor mezi ustanovením vnitrostátního právního předpisu a čl. 2 odst. 2 třetím pododstavcem nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 (1) vede v důsledku k neexistenci povinnosti producentů uhradit doplňkovou dávku za podmínek stanovených tímto nařízením?

               2)

               Má být unijní právo, zejména pak obecná zásada ochrany legitimního očekávání, v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládáno v tom smyslu, že ochrana legitimního očekávání nemůže být poskytnuta subjektům, které splnily povinnosti uložené členským státem a měly prospěch z účinků spojených se splněním této povinnosti, pokud je tato povinnost v rozporu s unijním právem?

               3)

               Mají být článek 9 nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 (2) a pojem unijního práva „prioritní kategorie“ v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 2 třetí pododstavec nařízení vlády s mocí zákona č. 157/2004, který stanoví rozdílné způsoby vrácení přeplatku, přičemž s ohledem na časové rozvržení a způsob vrácení rozlišuje mezi producenty, kteří jednali v souladu s vnitrostátním ustanovením, jež se ukázalo být v rozporu s unijním právem a producenty, kteří toto vnitrostátní ustanovení nedodrželi?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 405, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3950/92, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků
   (Úř. věst. L 187, s. 19; Zvl. vyd. 03/33, s. 104).


title: Věc C-297/16: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO) v. Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2006/123/ES — Služby na vnitřním trhu — Vnitrostátní právní úprava, která vyhrazuje právo maloobchodního prodeje a používání biologických přípravků, přípravků proti parazitům a veterinárních léčivých přípravků pouze veterinárním lékařům — Svoboda usazování — Požadavek, aby byl kapitál zařízení prodávajících maloobchodně veterinární léčivé přípravky výhradně ve vlastnictví veterinárních lékařů — Ochrana veřejného zdraví — Přiměřenost“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO) v. Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor
   (Věc C-297/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2006/123/ES - Služby na vnitřním trhu - Vnitrostátní právní úprava, která vyhrazuje právo maloobchodního prodeje a používání biologických přípravků, přípravků proti parazitům a veterinárních léčivých přípravků pouze veterinárním lékařům - Svoboda usazování - Požadavek, aby byl kapitál zařízení prodávajících maloobchodně veterinární léčivé přípravky výhradně ve vlastnictví veterinárních lékařů - Ochrana veřejného zdraví - Přiměřenost“)
   (2018/C 142/04)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bucureşti

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO)

      Žalovaný: Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor

      Výrok

               1)

               Článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví ve prospěch veterinárních lékařů výlučné právo k maloobchodnímu prodeji a používání biologických přípravků, přípravků proti parazitům ke zvláštnímu užití a veterinárních léčivých přípravků.

               2)

               Článek 15 směrnice 2006/123 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která vyžaduje, aby základní kapitál zařízení prodávajících na maloobchodní úrovni veterinární léčivé přípravky byl vlastněn výlučně jedním nebo několika veterinárními lékaři.

      (1)  Úř. věst. C 314, 29.8.2016.


title: Věc T-462/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2018 – Portugalsko v. Komise „EZZF — Výdaje vyloučené z financování — Podpory na plochu — Výdaje vynaložené Portugalskem — Legitimní očekávání — Článek 41 odst. 3 nařízení (ES) č. 73/2009 — Článek 31 odst. 2 nařízení (ES) č. 1290/2005 — Proporcionalita“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/44

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2018 – Portugalsko v. Komise
   (Věc T-462/16) (1)

   („EZZF - Výdaje vyloučené z financování - Podpory na plochu - Výdaje vynaložené Portugalskem - Legitimní očekávání - Článek 41 odst. 3 nařízení (ES) č. 73/2009 - Článek 31 odst. 2 nařízení (ES) č. 1290/2005 - Proporcionalita“)
   (2018/C 142/57)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão a J. Saraiva de Almeida, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Sauka, zmocněnec, ve spolupráci s M. Marques Mendesem a A. Dias Henriquesem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/1059 ze dne 20. června 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2016, L 173, s. 59, v rozsahu, ve kterém se týká Portugalské republiky.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


title: Věc T-624/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2018 – Gollnisch v. Parlament „Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu — Příspěvky na parlamentní asistenci — Vrácení neoprávněně vyplacených částek — Pravomoc generálního tajemníka — Electa una via — Právo na obhajobu — Důkazní břemeno — Povinnost odůvodnění — Legitimní očekávání — Politická práva — Rovné zacházení — Zneužití pravomoci — Nezávislost poslanců — Skutkový omyl — Proporcionalita“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/44

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2018 – Gollnisch v. Parlament
   (Věc T-624/16) (1)

   („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvky na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Pravomoc generálního tajemníka - Electa una via - Právo na obhajobu - Důkazní břemeno - Povinnost odůvodnění - Legitimní očekávání - Politická práva - Rovné zacházení - Zneužití pravomoci - Nezávislost poslanců - Skutkový omyl - Proporcionalita“)
   (2018/C 142/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francie) (zástupci: původně N. Fakiroff, poté F. Wagner, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: G. Corstens a S. Seyr, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 1. července 2016, jímž bylo žalobci uloženo vrácení částky 275 984,23 eur, neoprávněně vyplacené v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a oznámení o dluhu ze dne 5. července 2016, vydaného na základě uvedeného rozhodnutí.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Bruno Gollnisch ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.

      (1)  Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


title: Věc C-76/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu v. Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice „Řízení o předběžné otázce — Poplatek s účinkem rovnocenným clu — Článek 30 SFEU — Vnitrostátní zdanění — Článek 110 SFEU — Poplatek používaný na vyvážené ropné produkty — Nepřenesení daně na spotřebitele — Daňová povinnost nesená daňovým poplatníkem — Vrácení částek zaplacených poplatníkem“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/13

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu v. Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice
   (Věc C-76/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Poplatek s účinkem rovnocenným clu - Článek 30 SFEU - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Poplatek používaný na vyvážené ropné produkty - Nepřenesení daně na spotřebitele - Daňová povinnost nesená daňovým poplatníkem - Vrácení částek zaplacených poplatníkem“)
   (2018/C 142/18)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu

      Žalovaní: Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice

      Výrok

   Unijní právo, konkrétně článek 30 SFEU, musí být vykládáno v tom smyslu, že daňový poplatník, který skutečně nesl poplatek s rovnocenným účinkem, který je v rozporu s tímto článkem, musí mít možnost získat vrácení částek, které zaplatil z tohoto důvodu, a to i za situace, kdy byl mechanismus placení poplatku koncipován vnitrostátními právními předpisy takovým způsobem, že se tento poplatek přenáší na spotřebitele.

      (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Věc T-629/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Shoe Branding Europ v. EUIPO – adidas (Umístění dvou paralelních pruhů na botě) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tvořené dvěma paralelními pruhy na botě — Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující tři paralelní pruhy na botě — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Zásah do dobrého jména — Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/45

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2018 – Shoe Branding Europ v. EUIPO – adidas (Umístění dvou paralelních pruhů na botě)
   (Věc T-629/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tvořené dvěma paralelními pruhy na botě - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující tři paralelní pruhy na botě - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Zásah do dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 142/59)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Shoe Branding Europe BVBA Oudenaarde (Belgie) (zástupce: J. Løje, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Lukošiūtė a A. Söder, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: adidas AG (Herzogenaurach, Německo)(zástupci: I. Fowler a I. Junkar, solicitors)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. června 2016 (věc R 597/2016-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi adidas a Shoe Branding Europe.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Shoe Branding Europe BVBA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc C-117/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Itálie) – Comune di Castelbellino v. Regione Marche a další „Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Směrnice 2011/92/EU — Článek 4 odst. 2 a 3 a přílohy I až III — Posuzování vlivů na životní prostředí — Povolení k zahájení prací na zařízení na výrobu elektrické energie z bioplynu bez předchozího zkoumání nutnosti posouzení vlivů na životní prostředí — Zrušení — Dodatečná legalizace povolení na základě nových ustanovení vnitrostátního práva bez předchozího zkoumání nutnosti posouzení vlivů na životní prostředí“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/14

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Itálie) – Comune di Castelbellino v. Regione Marche a další
   (Věc C-117/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 2011/92/EU - Článek 4 odst. 2 a 3 a přílohy I až III - Posuzování vlivů na životní prostředí - Povolení k zahájení prací na zařízení na výrobu elektrické energie z bioplynu bez předchozího zkoumání nutnosti posouzení vlivů na životní prostředí - Zrušení - Dodatečná legalizace povolení na základě nových ustanovení vnitrostátního práva bez předchozího zkoumání nutnosti posouzení vlivů na životní prostředí“)
   (2018/C 142/19)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Comune di Castelbellino

      Žalovaní: Regione Marche, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Marche Servizio Infrastrutture Trasporti Energia – P.F. Rete Elettrica Regionale a Provincia di Ancona

      za přítomnosti: Società Agricola 4 C S.S.

      Výrok

   V případě, že záměr na zvýšení výkonu takového zařízení na výrobu elektrické energie, jako je zařízení dotčené v původním řízení, nebyl podroben předchozímu zkoumání nutnosti provést posouzení vlivů na životní prostředí, a to na základě vnitrostátních ustanovení, která byla následně v tomto ohledu prohlášena za neslučitelná se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, unijní právo vyžaduje, aby členské státy zhojily protiprávní důsledky tohoto porušení, a nebrání tomu, aby toto zařízení, když byl záměr již realizován, podléhalo novému zkoumání příslušnými orgány za účelem ověření jeho shody s požadavky uvedené směrnice, a případně bylo podrobeno posouzení uvedených vlivů, za podmínky, že vnitrostátní pravidla umožňující takovou legalizaci dotčeným osobám nedávají příležitost k obcházení pravidel unijního práva ani k vyhýbání se jejich použití. Je rovněž třeba, aby byly zohledněny vlivy na životní prostředí, které záměr vyvolal od okamžiku jeho realizace. Uvedené vnitrostátní orgány mohou mít na základě ustanovení vnitrostátního práva platných v okamžiku, kdy rozhodují, za to, že posouzení vlivů na životní prostředí není nutné, pokud jsou tato ustanovení slučitelná s uvedenou směrnicí.

      (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.