title: Věc T-682/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2015 Patrickem Wanèguem proti usnesení vydanému dne 15. září 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-21/15, Wanègue v. Výbor regionů

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/24

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2015 Patrickem Wanèguem proti usnesení vydanému dne 15. září 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-21/15, Wanègue v. Výbor regionů
   (Věc T-682/15 P)
   (2016/C 059/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Patrick Wanègue (Dilbeek, Belgie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Další účastník: Výbor regionů Evropské unie

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil usnesení ze dne 15. září 2015 ve věci F-21/15, kterým Soud pro veřejnou službu (druhý senát) částečně zamítl jako zjevně postrádající právní základ a částečně odmítl jako nepřípustnou žalobu podanou dne 5. února 2015 navrhovatelem na Výbor regionů,

               —

               rozhodnul o žalobě a vyhověl návrhovým žádáním navrhovatele,

               —

               uložil Výbor regionů náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel pět důvodů kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 51 odst. 1 a čl. 53 odst. 1 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu (dále jen „Soud“), jakož i ze zásady rovnosti účastníků řízení, jelikož lhůta dvou měsíců stanovená pro předložení žalobní odpovědi, prodloužená o lhůtu deseti dnů z důvodu vzdálenosti, byla určena od okamžiku oznámení o odstranění vad žaloby, a nikoliv od doručení žaloby, takže žalobní odpověď Výboru regionů (VR) byla vložena do spisu, přestože byla předložena po lhůtě, jelikož Soud z této odpovědi vycházel při zamítnutí žaloby usnesením na základě článku 81 jednacího řádu a jelikož byl navrhovatel zbaven možnosti navrhnout vydání rozsudku pro zmeškání na základě článku 121 jednacího řádu.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady výkladu ustanovení práva Evropské unie v jejich kontextu a povinnosti uvést odůvodnění, jelikož Soud v bodech 64 až 70 svého usnesení vyložil článek 56 služebního řádu úředníků Evropské unie bez přihlédnutí k článku 55 ani k rozhodnutím přijatým VR na tomto základě a neodpověděl na argumenty, které navrhovatel založil na těchto ustanoveních, jakož i z nesprávných právních posouzení, jelikož tak nerespektoval dosah a cíl článků 55 a 56 služebního řádu a článku 3 jeho přílohy VI, jakož i článků 2 a 4 rozhodnutí č. 048/03 o podmínkách poskytování paušálních náhrad za přesčasové hodiny určitých úředníků kategorií C a D, kteří jsou nuceni pravidelně pracovat přesčas (dále jen „rozhodnutí č. 48/03“).

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásad výkladu ustanovení služebního řádu v souladu s Listinou základních práv Evropské unie a rozhodnutí č. 48/03 v souladu s článkem 31 Listiny, jakož i povinnosti uvést odůvodnění rozsudků a zásady správnosti podání, jelikož Soud v bodech 71 až 74 svého usnesení nezohlednil článek 6 rozhodnutí č. 48/03 pro účely výkladu čl. 31 odst. 2 Listiny, právně dostačujícím způsobem neodpověděl na argumenty, které navrhovatel vyvodil z uvedených ustanovení, a nerespektoval předmět a důvody jeho žaloby.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady správnosti podání a zásady přezkumu žalob na základě skutečností existujících při přijetí napadeného aktu, jelikož Soud měl v bodě 77 svého usnesení za to, že navrhovatel své argumenty vycházející ze zásady rovného zacházení založil na důsledcích sporného rozhodnutí, a každopádně je na základě těchto důsledků zamítl, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění, zásady výkladu ustanovení služebního řádu v souladu se zásadou rovnosti a z této posledně uvedené zásady, jelikož Soud v bodě 77, jakož i bodech 78 až 80 svého usnesení na argumenty navrhovatele neodpověděl právně dostačujícím způsobem.

               5.

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady správnosti podání a čl. 50 odst. 1 písm. e) jednacího řádu Soudu, jelikož uvedený soud měl v bodě 82 svého usnesení za to, že námitka protiprávnosti uplatněná navrhovatelem není v rozporu s uvedeným ustanovením podpořena žádnými argumenty, a je tedy zjevně nepřípustná, a dále z následné protiprávnosti bodů 54 až 57 usnesení.


title: Věc F-122/10: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 11. prosince 2012 — Cocchi a Falcione v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Důchod — Převod nároků na důchod nabytých podle vnitrostátního důchodového systému — Zpětvzetí návrhu na převod — Akt, kterým nebyla založena subjektivní práva či jiné obdobné výhody“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/27

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 11. prosince 2012 — Cocchi a Falcione v. Komise
   (Věc F-122/10) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Důchod - Převod nároků na důchod nabytých podle vnitrostátního důchodového systému - Zpětvzetí návrhu na převod - Akt, kterým nebyla založena subjektivní práva či jiné obdobné výhody)
   2013/C 46/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Giorgio Cocchi (Wezembeek-Oppem, Belgie) a Nicola Falcione (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Veřejná služba — Návrh na zrušení rozhodnutí o zpětvzetí návrhu týkajícího se převodu nároků žalobců na důchod, který již tito žalobci přijali.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. a 23. února 2010 se zrušují v rozsahu, v němž jimi byly vzaty zpět návrhy učiněné G. Cocchimu a N. Facionemu uvádějící výsledný počet roků služby započitatelných pro důchod v důsledku případného převodu jejich nároků na důchod.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí třetinu nákladů vynaložených G. Cocchim a N. Facionem.

               4)

               G. Cocchi a N. Facione ponesou dvě třetiny vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 26.2.2011, s. 34.


title: Věc T-668/11: Žaloba podaná dne 30. prosince 2011 — VIP Car Solutions v. Parlament

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/14

         Žaloba podaná dne 30. prosince 2011 — VIP Car Solutions v. Parlament
   (Věc T-668/11)
   2012/C 109/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: VIP Car Solutions SARL (Hoenheim, Francie) (zástupce: G. Welzer, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Evropskému parlamentu povinnost zaplatit společnosti SARL VIP CAR SOLUTIONS částku 1 408 000 eur;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá náhrady majetkové a nemajetkové újmy, kterou údajně utrpěla v důsledku rozhodnutí Parlamentu ze dne 24. ledna 2007, jímž byla odmítnuta její nabídka předložená v rámci zadávacího řízení týkajícího se přepravy členů Evropského parlamentu osobním automobilem nebo mikrobusem s řidičem během období zasedání ve Štrasburku (č. PE/2006/06/UTD/1) (1). Toto rozhodnutí bylo zrušeno rozsudkem Tribunálu ze dne 20. května 2009 ve věci T-89/07, VIP Car Solutions v. Parlament (2).
   Na podporu žaloby uvádí žalobkyně následující závažná pochybení Parlamentu, která vedla ke vzniku újmy:

               —

               porušení povinnosti sdělit cenu nabídnutou uchazečem, jemuž byla zakázka zadána;

               —

               porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož Parlament nesdělil žádné informace o vlastnostech a výhodách vybrané nabídky, a

               —

               zjevně nesprávné posouzení, jelikož Parlament neodůvodnil své odmítavé rozhodnutí kritérii výběru a kritérii pro udělení zakázky předem stanovenými v zadávací dokumentaci.

      (1)  Úř. věst. 2006/S 177-187988.

      (2)  Sb. rozh. s. II-1403.


title: Věc C-93/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 6. března 2009 — Hartmut Eifert v. Land Hessen, vedlejší účastník: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 6. března 2009 — Hartmut Eifert v. Land Hessen, vedlejší účastník: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
   (Věc C-93/09)
   2009/C 113/46
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Wiesbaden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hartmut Eifert

      Žalovaná: Land Hessen

      Vedlejší účastník: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou ustanovení uvedená v čl. 42 odst. 1 bodu 8b a článku 44a nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 1), která byla do tohoto nařízení vložena nařízením Rady (ES) č. 1437/2007 ze dne 26. listopadu 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 322, 7.12.2007, s. 1), neplatná?

               2)

               Je nařízení Komise (ES) č. 259/2008 ze dne 18. března 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o zveřejňování informací o příjemcích finančních prostředků z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 76, 19.3.2008, s. 28),

                           a)

                           neplatné,

                           b)

                           nebo je platné jen proto, že je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/24/ES o uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo veřejných komunikačních sítí a o změně směrnice 2002/58/ES (Úř. věst. L 105, 13.4.2006, s. 54) neplatná?

         Pro případ, že jsou předpisy uvedené v první a druhé otázce platné:

               3)

               Má být čl. 18 odst. 2 druhá odrážka směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) vykládán v tom smyslu, že zveřejnění údajů dle nařízení Komise (ES) č. 259/2008 ze dne 18. března 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o zveřejňování informací o příjemcích finančních prostředků z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se smí uskutečnit teprve tehdy, pokud byly provedeny postupy stanovené v tomto článku, které nahrazují oznámení orgánu dozoru?

               4)

               Má být článek 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) vykládán v tom smyslu, že zveřejnění podle nařízení Komise (ES) č. 259/2008 ze dne 18. března 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o zveřejňování informací o příjemcích finančních prostředků z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se smí uskutečnit teprve tehdy, pokud byla provedena předběžná kontrola, kterou vnitrostátní právo pro takový případ předepisuje?

               5)

               V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: Má být článek 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) vykládán v tom smyslu, že se o účinnou předběžnou kontrolu nejedná tehdy, pokud byla provedena na základě seznamu vedeného podle čl. 18 odst. 2 druhé odrážky této směrnice, který neobsahuje předepsanou informaci?

               6)

               Má být článek 7 — a zde zejména písmeno e) — směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) vykládán v tom smyslu, že brání praxi, při níž jsou zaznamenávány IP adresy uživatelů internetových stránek bez jejich výslovného souhlasu?


title: Věc C-519/08: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Athinon — Řecko) — Archontia Koukou v. Elliniko Dimosio (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou — Pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném sektoru — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy — Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců — Opatření pro předcházení zneužití — Sankce — Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru — Důsledky nesprávného provedení směrnice — Konformní výklad)

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/17

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Athinon — Řecko) — Archontia Koukou v. Elliniko Dimosio
   (Věc C-519/08) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném sektoru - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy - Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců - Opatření pro předcházení zneužití - Sankce - Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru - Důsledky nesprávného provedení směrnice - Konformní výklad)
   2009/C 205/31
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Monomeles Protodikeio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Archontia Koukou

      Žalovaný: Elliniko Dimosio

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Monomeles Protodikeio Athinon — Výklad ustanovení 5 a 3 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43) — Objektivní důvody ospravedlňující neomezené obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou — Povinnost uzavírat takové smlouvy uložená vnitrostátními právními předpisy — Zákaz přijímat prováděcí právní předpisy snižující úroveň ochrany zaměstnanců — Pojem snížení

      Výrok

               1)

               Ustanovení 5 bod 1 písm. a) rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999 a obsažené v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS musí být vykládáno v tom smyslu, že brání používání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, které by bylo odůvodněno pouze tou okolností, že je upraveno obecným zákonným nebo správním předpisem členského státu. Naopak pojem „objektivní důvody“ ve smyslu této směrnice vyžaduje, aby použití tohoto zvláštního druhu pracovních poměrů, který je stanoven ve vnitrostátní právní úpravě, bylo odůvodněno existencí konkrétních skutečností souvisejících zejména s dotčenou činnosti a podmínkami jejího výkonu.

               2)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která sice vyžaduje, aby jakožto opatření, jež mají předcházet zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv, byla dodržena maximální délka těchto smluv, avšak stanoví výjimky z posledně uvedeného omezení co se týče některých skupin zaměstnanců, pokud mohou využít alespoň jednoho z opatření, jež mají předcházet zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv vyjmenovaných ve zmíněném ustanovení.

               3)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví jakožto opatření, jež mají omezit zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou, vyplacení odměny za práci a odstupného, jakož i trestní a disciplinární sankce, pokud podmínky uplatňování i účinné provádění relevantních ustanovení vnitrostátního práva z nich činí vhodné sankční opatření proti zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou veřejnou správou, což je povinen ověřit předkládající soud.

               4)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní řád dotyčného členského státu neobsahuje ve veřejném sektoru další účinná opatření, která by zabránila a případně sankcionovala zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, což musí ověřit předkládající soud, brání vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, jestliže se tato úprava nepoužije ratione temporis na po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly uzavřeny nebo obnoveny po uplynutí doby stanovené pro provedení směrnice 1999/70, jestliže platnost těchto smluv uplynula již k datu vstupu této právní úpravy v platnost nebo v jakémkoliv okamžiku v průběhu 3 měsíců předcházejících tomuto datu.

               5)

               Za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní řád dotčeného členského státu obsahuje v příslušné oblasti jiná účinná opatření, která by zabránila a případně sankcionovala zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou ve smyslu téhož bodu 1, nebrání uplatnění pravidla vnitrostátního práva, které pouze ve veřejném sektoru zcela zakazuje přeměňovat po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, jež je vzhledem k tomu, že mají sloužit uspokojování stálých a trvalých potřeb zaměstnavatele, třeba považovat za zneužívající, na pracovní smlouvy na dobu neurčitou. Předkládajícímu soudu nicméně přísluší posoudit, v jakém rozsahu podmínky uplatňování, jakož i účinné provedení příslušných ustanovení vnitrostátního práva činí z těchto ustanovení vhodné opatření, které by předcházelo a případně sankcionovalo zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou veřejnou správou.

               6)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že v zásadě nebrání tomu, aby spory týkající se zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv ve veřejném sektoru patřily pod výlučnou příslušnost správních soudů. Přísluší nicméně předkládajícímu soudu, aby dbal na to, že bude zajištěno právo na účinnou soudní ochranu při dodržování zásady efektivity a rovnocennosti.

               7)

               Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která za účelem zjištění existence zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou stanoví dodatečné podmínky k těm, které jsou stanoveny starším vnitrostátním právem, jako je zejména čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920 o povinném vypovídání pracovních smluv zaměstnanců v soukromém sektoru, jestliže se takové podmínky dotýkají omezené skupiny zaměstnanců, kteří uzavřeli smlouvu na dobu určitou, nebo jsou kompenzovány opatřeními, jimiž má být předcházeno zneužití pracovních smluv na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 zmíněné rámcové dohody, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               8)

               Předkládajícímu soudu přísluší vyložit relevantní ustanovení vnitrostátního práva pokud možno v souladu s ustanovením 5 bodem 1 a ustanovením 8 bodem 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, jakož i v tomto rámci určit, zda ustanovení vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920, musí být použito na spor v původním řízení místo některých dalších ustanovení tohoto práva.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc T-122/13: Žaloba podaná dne 21. února 2013 — Laboratoires Polive v. OHIM — Arbora & Ausonia (dodie)

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/20

         Žaloba podaná dne 21. února 2013 — Laboratoires Polive v. OHIM — Arbora & Ausonia (dodie)
   (Věc T-122/13)
   2013/C 123/33
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoires Polive (Levallois Perret, Francie) (zástupce: A. Sion, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Arbora & Ausonia, SL (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 28. listopadu 2012,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: (Barevná) obrazová ochranná známka „dodie“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 18, 21, 25 a 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 037 821

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělské a portugalské ochranné známky tvořené slovním prvkem „DODOT“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5, 10, 12, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 44

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí, vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky ochranné známky podané v souvislosti s některými výrobky zařazenými do tříd 3, 5, 8, 10, 11, 16, 18, 21, 25 a 28

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


title: Věc T-355/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Koninklijke BAM Groep v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Nizozemský trh se silničním bitumenem — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Přičitatelnost protiprávního jednání — Délka trvání protiprávního jednání“ )

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Koninklijke BAM Groep v. Komise
   (Věc T-355/06) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Nizozemský trh se silničním bitumenem - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání - Délka trvání protiprávního jednání)
   2012/C 355/31
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Koninklijke BAM Groep NV (Bunnik, Nizozemí) (zástupci: M. Biesheuvel a J. de Pree, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, A. Nijenhuis a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 4090 final ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] [věc COMP/F/38.456 — Bitumen (Nizozemsko)] v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Koninklijke BAM Groep NV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Věc T-649/11: Žaloba podaná dne 15. prosince 2011 — Cham v. Rada

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/20

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2011 — Cham v. Rada
   (Věc T-649/11)
   2012/C 39/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Cham Holding Co. SA (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že žaloba je přípustná, a v důsledku toho:

               —

               zrušil rozhodnutí 2011/628/SZBP ze dne 23. září 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/273/SZBP ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a nařízení Rady (EU) č. 950/2011 ze dne 23. září 2011, kterým se mění nařízení (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně, jelikož stanoví, že se zařazuje na seznam subjektů, na které se vztahuje článek 5 nařízení (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 a články 3 a 4 rozhodnutí 2011/273/SZBP ze dne 9. května 2011;

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává tří žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s důvody či podobné důvodům uplatňovaným ve věci T-433/11, Makhlouf v. Rada (1).

      (1)  Úř. věst. 2011, C 290, s. 14.


title: Věc C-121/10: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. prosince 2013 — Evropská komise v. Rada Evropské unie ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Článek 108 odst. 1 a 2 SFEU — Podpora poskytovaná Maďarskem na nákup zemědělské půdy — Pravomoc Rady Evropské unie — Existující režim podpor — Vhodná opatření — Neoddělitelnost dvou režimů podpor — Změna okolností — Mimořádné okolnosti — Hospodářská krize — Zjevně nesprávné posouzení — Zásada proporcionality“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. prosince 2013 — Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-121/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Článek 108 odst. 1 a 2 SFEU - Podpora poskytovaná Maďarskem na nákup zemědělské půdy - Pravomoc Rady Evropské unie - Existující režim podpor - Vhodná opatření - Neoddělitelnost dvou režimů podpor - Změna okolností - Mimořádné okolnosti - Hospodářská krize - Zjevně nesprávné posouzení - Zásada proporcionality)
   2014/C 45/05
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci a L. Flynn, jakož i A. Stobiecka-Kuik a K. Walkerová, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: E. Sitbon a F. Florindo Gijón, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a L. Liubertaitė, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: G. Koós a M. Fehér, jakož i K. Szíjjártó, zmocněnci), Polská republika (zástupce: M. Szpunar, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost — Zrušení rozhodnutí Rady 2009/1017/EU ze dne 22. prosince 2009 o poskytování státní podpory orgány Maďarské republiky na nákup zemědělské půdy v době od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2013 (Úř. věst. L 348, s. 55) — Nedostatek pravomoci — Zneužití pravomoci — Porušení zásady loajální spolupráce mezi členskými státy a orgány — Zjevně nesprávné posouzení

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Litevská republika, Maďarsko a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


title: Věc F-112/12: Žaloba podaná dne 4. října 2012 — ZZ a další v. Komise

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/35

         Žaloba podaná dne 4. října 2012 — ZZ a další v. Komise
   (Věc F-112/12)
   2012/C 379/59
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ a další (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal a S. Orlandi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o převodu nároků žalobců na důchod do důchodového systému Unie, která byla přijata na základě nových obecných prováděcích ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu úředníků

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí o převodu nároků žalobců na důchod, které tito získali před nástupem do služebního poměru u Komise, jež byla vydána podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků;

               —

               zrušit v rozsahu, ve kterém to je nezbytné, rozhodnutí o zamítnutí stížností těchto žalobců, které jsou všechny stejné a které směřují proti rozhodnutím o převodu nároků žalobců na důchod;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-330/02: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2006 – Wagenborg v. Komise

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/53

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2006 – Wagenborg v. Komise
   (Věc T-330/02) (1)

   (2006/C 224/113)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda třetího rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 323, 21.12.2002.


title: Věc C-689/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 24. prosince 2013 – PFE v. Airgest SpA

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 24. prosince 2013 – PFE v. Airgest SpA
   (Věc C-689/13)
   2014/C 112/28
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Puligienica Facility Esco SpA (PFE)

      Žalovaná: Airgest SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou zásady stanovené Soudním dvorem Evropské unie v rozsudku ze dne 4. července 2013 ve věci C-100/12, který odkazuje na specifický případ, jenž je v uvedené věci předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, v níž se zadávacího řízení na veřejné zakázky účastnily pouze dva podniky, rovněž vzhledem ke značné podobnosti skutkových okolností tohoto případu použitelné i v případě předloženém tomuto soudu, ve kterém všechny podniky účastnící se zadávacího řízení, přestože jich bylo připuštěno více než dva, byly veřejným zadavatelem vyloučeny, aniž by toto vyloučení jiné podniky, než ty, které se účastní tohoto řízení, napadly, takže spor, kterým se tento soud zabývá, se omezuje pouze na dva podniky?

               2)

               Co se týče pouze otázek, které mohou být rozhodnuty na základě práva Evropské unie, brání výklad uvedeného práva, a zejména článek 267 SFEU, článku 99 odst. 3 správního řádu v části, v níž toto procesní ustanovení stanoví, že pro všechny senáty a kolegia Státní rady jsou všechny právní zásady zakotvené plénem právně závazné, i když je jasné, že uvedené plénum vytýčilo nebo mohlo vytýčit zásadu, která je v rozporu nebo je neslučitelná s právem Evropské unie; a zejména

               3)

               – mají senát nebo kolegium Státní rady, kterým je věc přidělena k projednání, v případě pochybností o tom, zda je právní zásada již zakotvená plénem v souladu nebo slučitelná s právem Evropské unie, povinnost postoupit tomuto plénu odůvodněným usnesením věc k rozhodnutí, případně ještě předtím, než mohou předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru Evropské unie, aby rozhodl o tom, zda sporná právní zásada je v souladu nebo slučitelná s právem Evropské unie, nebo naopak mohou, či spíše musejí, senát či kolegium Státní rady coby vnitrostátní soudy posledního stupně nezávisle coby obecné soudy práva Evropské unie předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce za účelem správného výkladu práva Evropské unie?

               4)

               – mohou či musejí každý senát a každé kolegium Státní rady coby obecné soudy posledního stupně práva Evropské unie – v případě, že odpověď na otázku položenou v předcházejícím pododstavci bude v tom smyslu, že každý senát a každé kolegium Státní rady má pravomoc/povinnost položit předběžné otázky Soudnímu dvoru Evropské unie přímo, nebo v každém případě, kdy Soudní dvůr nicméně rozhodl, a fortiori po plenárním zasedání Státní rady, že vnitrostátní právní zásada zakotvená plénem není v souladu či ne zcela v souladu se správným výkladem Evropského práva – s okamžitou platností použít správný výklad práva Evropské unie poskytnutý Soudním dvorem, nebo naopak i v takových případech mají povinnost postoupit plénu věc odůvodněným usnesením k rozhodnutí, s tím důsledkem, že použití práva Evropské unie, které již bylo prohlášeno za právně závazné Soudním dvorem, je svěřeno k výlučnému posouzení tohoto pléna a podléhá jeho volnému uvážení?

               5)

               – konečně brání výklad systému správního řízení Italské republiky, podle kterého případné rozhodnutí o předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru Evropské unie podléhá výlučnému posouzení pléna – či dokonce pouze rozhodnutí ve věci, když toto rozhodnutí přímo vyplývá z použití jednotných pravidel unijního práva, která již Soudní dvůr stanovil – kromě zásadám přiměřené délky trvání řízení a rychlého podání opravného prostředku v oblasti zadávacího řízení na veřejné zakázky, i požadavku, aby právo Evropské unie bylo plně a řádně prováděno všemi soudy každého členského státu právně závazným způsobem v souladu s jeho správným výkladem stanoveným Soudním dvorem, i za účelem nejširšího uplatnění zásad tzv. „užitečného účinku“ a přednosti práva Evropské unie před vnitrostátním právem (nejen hmotným, nýbrž i procesním) každého členského státu (v tomto případě před čl. 99 odst. 3 správního řádu Italské republiky)?


title: Věc T-326/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2007 – Total v. OHIM – Peterson (Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/57

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2007 – Total v. OHIM – Peterson (Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION)
   (Věc T-326/06) (1)

   (2007/C 211/106)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc C-595/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. prosince 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost — Nahrazení napadeného rozhodnutí během řízení — Předmět žaloby — Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Podrobení nové psychoaktivní látky kontrolním opatřením — Právní rámec použitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost — Přechodná ustanovení — Konzultace Evropského parlamentu“

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/18

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. prosince 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
   (Věc C-595/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Nahrazení napadeného rozhodnutí během řízení - Předmět žaloby - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Podrobení nové psychoaktivní látky kontrolním opatřením - Právní rámec použitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost - Přechodná ustanovení - Konzultace Evropského parlamentu“)
   (2016/C 068/21)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola a M. Penčeva, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: K. Pleśniak a K. Michoel, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Rady 2014/688/EU ze dne 25. září 2014 o podrobení látek 4-jod-2,5-dimethoxy-N-(2-methoxybenzyl)fenethylamin (25I-NBOMe), 3,4-dichlor-N-[[1-(dimethylamino)cyklohexyl]methyl]benzamid (AH-7921), 3,4-methylendioxypyrovaleron (MDPV) a 2-(3-methoxyfenyl)-2-(ethylamino)cyklohexanon (methoxetamin) kontrolním opatřením se zrušuje.

               2)

               Účinky prováděcího rozhodnutí 2014/688 jsou zachovány v platnosti.

               3)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


               26.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/5

         Přidělení soudců k senátům a složení velkého senátu
   (2004/C 168/09)
   Soud v návaznosti na nástup do funkce soudce pí Cremona, p. Czúcza, pí Wiszniewska-Bialecka, pí Pelikánové, p. Švábyho, p. Vadapalase, pí Jürimäe, pí Labucka a p. Papasavvase, jakož i na změnu čl. 10 odst. 1 svého jednacího řádu ze dne 21. dubna 2004 rozhodl na své všeobecné schůzi konané dne 13. května 2004 změnit své rozhodnutí ze dne 2. července 2003 o přidělení soudců k senátům a složení velkého senátu.
   Na dobu od 13. května 2004 do 31. srpna 2004 jsou přiděleni
   k prvnímu senátu, v němž zasedají tři soudci:
   p. Vesterdorf, předseda Soudu, p. Mengozzi, pí Martins Ribeiro, pí Labucka, soudci;
   k prvnímu rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
   p. Vesterdorf, předseda Soudu, p. Jaeger, p. Mengozzi, pí Martins Ribeiro, p. Dehousse, pí Labucka, soudci;
   k druhému senátu, v němž zasedají tři soudci:
   p. Pirrung, předseda senátu, p. Meij, p. Forwood, pí Pelikánová, p. Papasavvas, soudci;
   k druhému rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
   p. Pirrung, předseda senátu, p. Meij, p. Forwood, pí Pelikánová, p. Papasavvas, soudci;
   k třetímu senátu, v němž zasedají tři soudci:
   p. Azizi, předseda senátu, p. Jaeger, p. Dehousse, pí Cremona, p. Czúcz, soudci;
   k třetímu rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
   p. Azizi, předseda senátu, p. Jaeger, p. Dehousse, pí Cremona, p. Czúcz, soudci;
   k čtvrtému senátu, v němž zasedají tři soudci:
   p. Legal, předseda senátu, pí Tiili, p. Vilaras, pí Wiszniewska-Bialecka, p. Vadapalas, soudci;
   k čtvrtému rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
   p. Legal, předseda senátu, pí Tiili, p. Vilaras, pí Wiszniewska-Bialecka, p. Vadapalas, soudci;
   k pátému senátu, v němž zasedají tři soudci:
   pí Lindh, předsedkyně senátu, p. García-Valdecasas, p. Cooke, p. Šváby, pí Jürimäe, soudci;
   k pátému rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
   pí Lindh, předsedkyně senátu, p. García-Valdecasas, p. Cooke, p. Šváby, pí Jürimäe, soudci;
   Obnáší-li jeden z těchto senátů větší počet soudců, než v kterém podle čl. 10 odst. 1 jednacího řádu Soudu zasedá, předseda senátu určí, jakmile je předložena předběžná zpráva uvedená v článku 52 jednacího řádu, střídavě pro každou věc jiného soudce nebo jiné soudce než soudce zpravodaje, který nebo kteří se neúčastní rozhodování, přičemž bere v úvahu počet odsloužených let ve funkci soudce přiděleného k senátu podle čl. 6 jednacího řádu Soudu.
   Na dobu od 1. června 2004 do 31. srpna 2004 je velký senát složen z předsedy Soudu p. Vesterdorfa, předsedů senátů pí Lindh, p. Aziziho, p. Pirrunga a p. Legala, soudců rozšířeného senátu, kteří by rozhodovali danou věc, kdyby byla přidělena senátu složenému z pěti soudců, jakož i ze čtyř dalších soudců určených předsedou Soudu střídavě ze soudců z každého z ostatních senátů podle pořadí, které soudci zaujímají ve svých senátech podle počtu odsloužených let v souladu s čl. 6 jednacího řádu Soudu.
   Ve věcech, v nichž písemná část řízení byla ukončena a jednání k ústní část řízení se konalo nebo bylo stanoveno před 13. květnem 2004, senáty nadále zasedají pro účely ústní části řízení, porady a rozsudku ve svém předchozím složení.


title: Věc T-520/13: Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2015 – Philip Morris Benelux v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Návrh zprávy o posouzení dopadů vypracované v rámci návrhu novely směrnice o tabákových výrobcích — Odepření přístupu — Zveřejnění po podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/27

         Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2015 – Philip Morris Benelux v. Komise
   (Věc T-520/13) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Návrh zprávy o posouzení dopadů vypracované v rámci návrhu novely směrnice o tabákových výrobcích - Odepření přístupu - Zveřejnění po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 381/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Philip Morris Benelux (Antverpy, Belgie) (zástupci: K. Nordlander, advokát, P. Harrison, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a F. Clotuche Duvieusart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 15. července 2013, kterým se žalobkyni zamítá přístup k návrhu zprávy o posouzení dopadů doprovázející návrh Komise týkající se novely směrnice o tabákových výrobcích.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Philip Morris Benelux.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


title: Věc T-454/13: Žaloba podaná dne 26. srpna 2013 — SNCM v. Komise

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/41

         Žaloba podaná dne 26. srpna 2013 — SNCM v. Komise
   (Věc T-454/13)
   2013/C 325/69
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) (Marseille, Francie) (zástupci: A. Winckler, F.-C. Laprévote, J.-P. Mignard a S. Mabile, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 SEU zrušil rozhodnutí Komise C(2013) 1926 ze dne 2. května 2013;

               —

               podpůrně rozhodnutí zrušil částečně v rozsahu, v němž má za to, že podpora zahrnuje skutečnosti uvedené v bodě 218 rozhodnutí;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2013) 1926 final ze dne 2. května 2013, ve kterém Komise nejprve kvalifikovala finanční náhrady vyplacené společnostem Société Nationale Corse Méditerranée (SNCM) a Compagnie Méridionale de Navigation (CNM) za služby námořní dopravy, které v letech 2007-2013 poskytovaly mezi Marseille a Korsikou v rámci smlouvy o veřejné službě, jako státní podpory. Komise dále náhrady vyplacené společnostem SNCM a CNM za dopravní služby poskytované po celý rok (dále jen „základní“ služby) prohlásila za slučitelné s vnitřním trhem, avšak náhrady vyplacené za služby poskytované během období vysoké poptávky, jako je období Vánoc, únor, jaro-podzim anebo léto (dále jen „doplňkové“ služby), prohlásila za neslučitelné s vnitřním trhem. Komise nakonec nařídila navrácení podpor prohlášených za neslučitelné s vnitřním trhem [věc týkající se státní podpory SA.22843 2012/C (ex 2012/NN)].
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod se zakládá na nesprávném právním posouzení a nesprávném posouzení skutkového stavu, jelikož Komise nesprávně konstatovala, že „doplňková“ služba není službou obecného hospodářského zájmu. Žalobkyně tvrdí, že Komise:

                           —

                           se dopustila nesprávného právního posouzení, jelikož omezila široký prostor pro uvážení, který Smlouva o fungování Evropské unie dává členským státům při vymezení služeb obecného hospodářského zájmu;

                           —

                           zvolila nesprávný a neuplatnitelný postup, pokud jde o kritérium „skutečné potřeby“ veřejné služby;

                           —

                           se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávně posoudila skutkový stav, když „základní“ službu a „doplňkovou“ službu posuzovala rozdílně;

                           —

                           se dopustila nesprávného posouzení, pokud jde o absenci soukromé iniciativy u „doplňkové“ služby.

               2)

               Druhý žalobní důvod se zakládá na zjevně nesprávném posouzení, jelikož Komise nesprávně konstatovala, že přidělení smlouvy o veřejné službě neodpovídalo čtvrtému kritériu stanovenému Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, s. I- 7747), přestože k němu došlo na základě otevřeného a transparentního zadávacího řízení.

               3)

               Třetí žalobní důvod se podpůrně a za předpokladu, že náhrada za „doplňkovou“ službu představuje podporu (quod non), zakládá na porušení čl. 106 odst. 2 SFEU a článku 107 SFEU, zásady proporcionality a zákazu bezdůvodného obohacení, jakož i zjevně nesprávného posouzení výše podpory, která má být vrácena, jelikož při vyčíslení podpory, která má být vrácena, nebyly zohledněny skutečně vzniklé vícenáklady, které SNCM vznikly z titulu „doplňkové“ služby, ani vyrovnání za „základní“ službu, a jelikož v každém případě vycházela z nesprávného posouzení náhrady za „základní“ službu a za „doplňkovou“ službu.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod se zakládá na porušení zásady legitimního očekávání, jelikož Komise postupovala v rozporu se svou rozhodovací praxí a uplatnila sdělení SGEI (1), které nebylo přijato k datu podpisu smlouvy o veřejné službě. Žalobkyně dále tvrdí, že délka trvání řízení u ní mohla vyvolat legitimní očekávání, což Komisi brání v tom, aby vnitrostátním orgánům nařídila vrátit podpory.

               5)

               Pátý žalobní důvod se zakládá na porušení zásady rovného zacházení, jelikož s SNCM bylo neodůvodněně zacházeno jinak než s ostatními společnostmi námořní dopravy.

      (1)  Sdělení Komise o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu Text s významem pro EHP (Úř. věst. 2012, C 8, s. 4).


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 28. června 2005 ve věci T-158/04: Erich Drazdansky proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství „UUP'S“ — Starší slovní národní ochranné známky UP — Zamítnutí žaloby de restitutio in integrum — Článek 78 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 — Žaloba zjevně postrádající právní základ)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/41

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 28. června 2005
   ve věci T-158/04: Erich Drazdansky proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství „UUP'S“ - Starší slovní národní ochranné známky UP - Zamítnutí žaloby de restitutio in integrum - Článek 78 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 - Žaloba zjevně postrádající právní základ)
   (2005/C 217/90)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-158/04, Erich Drazdansky, s bydlištěm ve Wiener Neustadt (Rakousko), zastoupený A. M. Leebem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnec: G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník před Soudem, je The Concentrate Manufacturing Company of Ireland (Seven-Up International), se sídlem v Hamiltonu (Bermudy), zastoupená M. de Justo Baileym, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. března 2004 (věc R 611/2003-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi E. Drazdanskym a společností The Concentrate Manufacturing Company of Ireland, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Lindh a V. Vadapalas, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 28. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


title: Věc T-177/13: Žaloba podaná dne 18. března 2013 — TestBioTech a další v. Komise

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/11

         Žaloba podaná dne 18. března 2013 — TestBioTech a další v. Komise
   (Věc T-177/13)
   2013/C 178/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: TestBioTech eV (Mnichov, Německo), European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV (Braunschweig, Německo) a Sambucus eV (Vahlde, Německo) (zástupkyně: K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 8. ledna 2013, kterým byla zamítnuta žádost žalobců o vnitřní přezkoumání rozhodnutí Komise č. 2012/347/EU ze dne 28. června 2012 o povolení uvedení produktů společnosti Monsanto Europe SA, které obsahují geneticky modifikovanou sóju „MON 87701 × MON 89788“;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení; a

               —

               nařídil jakékoli další opatření, které uzná za vhodné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (dále jen „EFSA“), že sója je „v podstatě rovnocenná“ srovnávacím produktům, je protiprávní, neboť se zakládá na vědeckém hodnocení, které nebylo provedeno v souladu s vlastními pokyny EFSA, nebo je založeno na zjevně nesprávním posouzení.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že EFSA nepředložil vhodné nebo žádné úvahy týkající se možných synergických/kombinovaných účinků sóji a dalších faktorů, nebo nepožadoval provedené vhodného posouzení toxicity, což je v rozporu s jeho vlastními pokyny, právními závazky, nebo to představuje nesprávné posouzení.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že EFSA nepožádal o provedené vhodného imunologického posouzení, což je v rozporu s jeho vlastními pokyny, právními závazky, nebo to představuje zjevně nesprávné posouzení.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí EFSA, že není třeba sledovat spotřebu sóji po vydání povolení k uvedení na trh, je zjevně nesprávné, nebo je stiženo chybami uvedenými v prvních třech žalobních důvodech.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. června 2005 ve věci T-34/04, Plus Warenhandelsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek „Turkish Power“ — Starší slovní ochranná známka POWER — Námitkové řízení — Případné nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/21

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 22. června 2005
   ve věci T-34/04, Plus Warenhandelsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek „Turkish Power“ - Starší slovní ochranná známka POWER - Námitkové řízení - Případné nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2005/C 205/37)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-34/04, Plus Warenhandelsgesellschaft mbH, se sídlem v Mülheim (Německo), zastoupená B. Piepenbrinkem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnec: G. Schneider), přičemž dalšími účastníky řízení před odvolacím senátem OHIM byli Joachim Bälz a Friedmar Hiller, s bydlištěm ve Stuttgartu (Německo), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. listopadu 2003 (věc R 620/2002-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Tengelmann Warenhandelsgesellschaft a J. Bälzem a F. Hillerem, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Lindh a V. Vadapalas, soudci, vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada, vydal dne 22. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc T-448/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  17. února 2006  – Komise v. Trends a další ( Rozhodčí doložka — Námitka nepřípustnosti — Žaloba směřující proti společníkům společnosti )

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/21

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 17. února 2006 – Komise v. Trends a další
   (Věc T-448/04) (1)

   („Rozhodčí doložka - Námitka nepřípustnosti - Žaloba směřující proti společníkům společnosti“)
   (2006/C 108/39)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia, zmocněnec, ve spolupráci s M. Bra, K. Kapoutzidou a S. Chatzigiannis, advokáty)

      Žalovaní: Transport Environment Development Systems (Trends) (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát), Marios Kontaratos (Atény), Anastasios Tillis (Neo Irakleio, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát), Georgios Argyrakos (Atény), Konstantinos Petrakis (Cholargos, Řecko) a Fotini Koutroumpa (Glyfada, Řecko)
   Předmět věci
   Návrh Komise směřující k tomu, aby byla žalovaným uložena povinnost uhradit přebytečný finanční příspěvek zaplacený Evropským společenstvím z titulu dvou smluv uzavřených v rámci zavádění programu Společenství „Telematics systems in the area of transport“
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná, neboť směřuje proti A. Tillis, M. Kontaratos, G. Argyrakos, K. Petrakis a F. Koutroumpa.

               2)

               Komise ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené A. Tillis související se jeho námitkou nepřípustnosti.

      (1)  Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


title: Věc F-119/07: Žaloba podaná dne 22. října 2007 – Strack v. Komise

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/32

         Žaloba podaná dne 22. října 2007 – Strack v. Komise
   (Věc F-119/07)
   (2008/C 183/63)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Guido Strack (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. května 2005, ze dne 19. prosince 2006, ze dne 12. ledna 2007 a ze dne 20. července 2007 v rozsahu, v němž v nich bylo zamítnuto provedení nezávislého mediačního řízení o veškerých sporech existujících mezi žalobcem a žalovanou, jakož i okamžitý zásah žalované a přijetí opatření pro řešení sporů,

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. února 2007 a ze dne 20. července 2007 v rozsahu, v němž v nich bylo zamítnuto vyplacení zálohy podle čl. 19 odst. 4 společných pravidel o pojištění úředníků Evropských společenství pro případ úrazu a nemoci z povolání,

               —

               uložit Evropské komisi, aby žalobci zaplatila náhradu škody v přiměřené výši, nejméně však 15 000 eur na základě morální a nemajetkové újmy a újmy na zdraví způsobených rozhodnutími, jež mají být zrušena na základě výše uvedených návrhových žádání; uložit Evropské komisi zaplacení úroků z prodlení od okamžiku podání žaloby převyšující o 2 % per annum úrokovou míru stanovenou pro dotčené období Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce své první a druhé návrhové žádaní zakládá na porušení povinnosti řádné péče, kterou má žalovaná, na zásadě dobré správy a na zákazu zneužití pravomoci, popřípadě na nesprávném posouzení napadených rozhodnutí Komisí. Mimoto žalobce, co se týče prvního z těchto obou návrhových žádání, uvádí, že tato rozhodnutí jsou v rozporu s čl. 25 odst. 2 druhou větou služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen „služebního řádu“) a že porušují jeho základní práva na fyzickou nedotknutelnost a respektování soukromého života zakotvených v čl. 3 odst. 1 a článku 7 (co se týče druhého návrhového žádání navíc v článcích 41 a 47) Listiny základních práv Evropské unie, jakož i v článku 8 (co se týče druhého návrhového žádání navíc v článku 13) Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
   Žalobce mimoto, pokud jde o druhé návrhové žádání, tvrdí, že napadená rozhodnutí porušují článek 73 služebního řádu, jakož i procesní ustanovení uvedená ve společných pravidel o pojištění úředníků Evropských společenství pro případ úrazu a nemoci z povolání, zejména jejich článek 15 a další.
   Ve svém třetím návrhovém žádání žalobce uvádí, že má z důvodu úředního pochybení, kterého se podle jeho názoru žalovaná dopustila, podle čl. 288 odst. 2 Smlouvy o ES a obecných právních zásad nárok na odpovídající náhradu škody za morální újmu, kterou utrpěl.
   Ve svém čtvrtém návrhovém žádání žalobce žádá o to, aby žalované byla uložena náhrada nákladů řízení, jelikož tato žaloba byla vyvolána údajně nepravdivými tvrzeními, které žalovaná vyjádřila ve svém rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, pokud jde o údajné stanovisko lékařské komise.


title: Věc C-23/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. ledna 2009 ecoblue AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 12. listopadu 2008 ve věci T-281/07: ecoblue AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. ledna 2009 ecoblue AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 12. listopadu 2008 ve věci T-281/07: ecoblue AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-23/09 P)
   2009/C 90/12
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ecoblue AG (zástupci: C. Osterrieth, T. Schmitz, advokáti)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. listopadu 2008 ve věci T-281/07;

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. dubna 2007 (ve věci R 0844/2006-1), týkající se přihlášky ochranné známky Společenství s přihláškou č. 002871598 „Ecoblue“;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uvádí, že Soud prvního stupně nesprávně použil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství, neboť kolidující ochranné známky vykazují minimální stupeň podobnosti požadovaný pro prokázání nebezpečí záměny.
   Navrhovatelka tvrdí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného posouzení, když konstatoval, že rozlišovací způsobilost dřívější ochranné známky, která byla předmětem námitek, představuje základní požadavek nebezpečí záměny. SPS tento bod sporu nezohlednil a omezil se na srovnání kolidujících ochranných známek z vizuálního, fonetického a pojmového hlediska, jako by dřívější ochranná známka byla ochrannou známkou, která má průměrný stupeň rozlišovací způsobilosti.
   Rovněž tvrdí, že SPS nesprávně použil pravidlo, že spotřebitelé obvykle přikládají větší význam první části slov. Jelikož jsou oba slovní prvky „Eco“ a „blue“ deskriptivní, spotřebitel automaticky klade větší důraz na první slovo „Eco“, čímž uznává rozlišovací způsobilost obou ochranných známek.
   Navrhovatelka dále tvrdí, že se SPS dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil pojmový rozdíl mezi kolidujícími ochrannými známkami, kterému je přikládána prvotní důležitost.


title: Věc T-181/08: Žaloba podaná dne 16. května 2008 – Tay Za v. Rada Evropské unie

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/46

         Žaloba podaná dne 16. května 2008 – Tay Za v. Rada Evropské unie
   (Věc T-181/08)
   (2008/C 171/87)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Pye Phyo Tay Za (Yangoon, Myanmar) (zástupci: D. Anderson QC, M. Lester, Barrister a G. Martin, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení č. 194/2008 ze dne 25. února 2008 v celém rozsahu, nebo v rozsahu, v němž se týká žalobce; a

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce se domáhá zrušení nařízení (ES) č. 194/2008 (1) v rozsahu, v němž se na něj použije, ze čtyř důvodů:
   Zaprvé žalobce tvrdí, že nařízení nemá správný právní základ. Na podporu tohoto tvrzení uvádí, že článek 60 ES, ani článek 301 ES nepřiznávají Radě pravomoc zcela zmrazit finanční prostředky osoby, která není napojena na vojenský režim v Barmě/Myanmaru. Zadruhé žalobce namítá, že nařízení porušuje povinnost uvést odůvodnění podle článku 253 ES. Žalobce zejména tvrdí, že nařízení neposkytuje žádné odůvodnění toho, proč byl žalobce zahrnut v části J přílohy VI uvedeného nařízení, jež obsahuje seznam členů vlády Barmy/Myanmaru a osob s ní spojených. Ani společný postoj Rady 2006/318/SZBP (2), jenž žádá členské státy, aby zabránily vstupu žalobce na jejich území nebo jeho průjezdu přes jejich území, údajně neuvádí důvody pro zahrnutí žalobce do seznamu, ale pouze jej začleňuje do seznamu pod názvem „Osoby mající prospěch z hospodářské politiky vlády“. Zatřetí, žalobce uvádí, že nařízení porušuje jeho základní práva, neboť údajně nepřiměřeně zasahuje do jeho práva na pokojné užívání majetku, práva na spravedlivý proces a na účinnou právní ochranu. Začtvrté, nařízení podle žalobce porušuje zásadu proporcionality.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 194/2008 ze dne 25. února 2008, kterým se obnovují a zpřísňují omezující opatření vůči Barmě/Myanmaru a zrušuje nařízení (ES) č. 817/2006 (Úř. věst. L 66, s. 1).

      (2)  Společný postoj Rady 2006/318/SZBP ze dne 27. dubna 2006, kterým se obnovují omezující opatření vůči Barmě/Myanmaru (Úř. věst. L 116, s. 77) prodloužený do 30. dubna 2009 společným postojem Rady 2008/349/SZBP ze dne 29. dubna 2008 (Úř. věst. L 116, s. 57).


title: Věc C-192/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2013 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 31. ledna 2013 ve věci T-235/11, Španělsko v. Komise

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2013 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 31. ledna 2013 ve věci T-235/11, Španělsko v. Komise
   (Věc C-192/13 P)
   2013/C 178/09
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               vyhověl kasačnímu opravnému prostředku a zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2013 ve věci T-235/11, Španělsko v. Komise;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C(2011) 1023 final, ze dne 18. února 2011, kterým se snižuje podpora přidělená Fondem soudržnosti těmto fázím projektů: „Dodávka a montáž drážního tělesa na vysokorychlostní trati (Línea de Alta Velocidad) Madrid–Zaragoza–Barcelona–Francouzská hranice. Úsek Madrid-Lleida“ (CCI č. 1999.ES.16.CPT.001); „Vysokorychlostní železniční trať (Línea de Alta Velocidad ferroviaria) Madrid-Barcelona. Úsek Lleida–Martorell (násep, 1. fáze)“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PT.001); „Vysokorychlostní trať (Línea de Alta Velocidad) Madrid–Zaragoza–Barcelona–Francouzská hranice. Přístupové cesty do Zaragozy“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PT.003); „Vysokorychlostní trať (Línea de Alta Velocidad) Madrid–Zaragoza–Barcelona–Francouzská hranice. Úsek Lleida–Martorell. Podúsek X-A (Olérdola — Avinyonet del Penedés)“ (CCI č. 2001.ES.16.C.PT.007) a „Nový železniční vysokorychlostní přístup k východnímu pobřeží (Nuevo acceso ferroviario de Alta Velocidad a Levante). Podúsek La Gineta–Albacete (násep)“ (CCI č. 2004.ES.16.C.PT.014);

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

         Nesprávné právní posouzení účinků lhůty stanovené v čl. H odst. 2 přílohy II nařízení Rady (ES) č. 1164/94

       (1)

         ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti
      . Po skončení uvedené lhůty nemůže již Komise přijímat žádná opatření k finanční opravě, v důsledku čehož musí realizovat platbu a provedená oprava je v rozporu s právem.

         Nesprávné právní posouzení pojmu „zadání zakázky“ ve smyslu směrnice Rady 93/38/EHS

       (2)

         ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací
      . Článek 20 odst. 2 písm. e) a f) směrnice 93/38 se nevztahuje obecně na jakékoli změny veřejných zakázek zadaných ve fázi jejich provádění, nýbrž jen na změny podstatné. O podstatnou změnu, která má vést k novému zadání, se může jednat jen tehdy, pokud jsou splněny podmínky uvedené v rozsudku Pressetext Nachrichtenagentur (3).

      (1)  Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9

      (2)  Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194

      (3)  Rozsudek ze dne 19. června 2008, Pressetext Nachrichtenagentur (C-454/06, Sb. rozh. s. I-4401)


title: Věc C-56/12 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. září 2013 — European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) v. Evropská komise, Lexmark International Technology SA ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Trhy s inkoustovými kartušemi — Rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost — Nedostatek zájmu Společenství — Nízká pravděpodobnost prokázání existence porušení článku 82 ES — Význam závažnosti údajného protiprávního jednání“ )

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/20

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. září 2013 — European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) v. Evropská komise, Lexmark International Technology SA
   (Věc C-56/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trhy s inkoustovými kartušemi - Rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost - Nedostatek zájmu Společenství - Nízká pravděpodobnost prokázání existence porušení článku 82 ES - Význam závažnosti údajného protiprávního jednání)
   2013/C 344/33
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (zástupce: D. Ehle, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Antoniadis a C. Hödlmayr, zmocněnci, ve spolupráci s W. Bergem, advokátem), Lexmark International Technology SA

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2011, EFIM v. Komise (T-296/09), kterým Tribunál zamítl návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 4125 ze dne 20. května 2009 o zamítnutí stížnosti COMP/C-3/39.391 týkající se údajných porušení článků 81 ES a 82 ES společnostmi Hewlett Packard, Lexmark, Canon a Epson na trzích s inkoustovými kartušemi — Pravomoc Komise — Povinnosti v oblasti prošetřování stížností — Nedostatek zájmu Společenství — Proporcionalita — Nedostatek odůvodnění — Porušení práva na obhajobu — Oznámení Komise o vyřizování stížností

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc T-160/06: Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Estancia Piedra v. OHIM – Franciscan Vineyards (ESTANCIA PIEDRA)

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/26

         Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Estancia Piedra v. OHIM – Franciscan Vineyards (ESTANCIA PIEDRA)
   (Věc T-160/06)
   (2006/C 190/47)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Estancia Piedra SL (Toro, Španělsko) (zástupce: B. Cordery, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Franciscan Vineyards Inc. (St. Helena, USA)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 28. března 2006 (Věc R 361/2005-2);

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „ESTANCIA PIEDRA“ pro výrobky ve třídě 33 (alkoholické nápoje) – ochranná známka Společenství č. 1 894 831

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Franciscan Vineyards Inc.

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka Společenství „ESTANCIA“ pro výrobky ve třídách 29, 30 a 33 (maso, ryby, káva, čaj, alkoholické nápoje ...)

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Zaprvé, porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož byl vyvozen závěr, že existuje nebezpečí záměny mezi starší ochrannou známkou a „ESTANCIA PIEDRA“. Zadruhé, porušení procesních náležitostí, jelikož odvolací senát přijal, podle žalobkyně, neplatné a pozdě předložené zmocnění od Franciscan Vineyards pro její zástupce a protiprávně prodloužil lhůtu Franciscan Vineyards pro předložení zmocnění.


title: Věc C-47/07 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. prosince 2008 – Masdar (UK) Ltd v. Komise Evropských společenství ( Kasační opravný prostředek — Článek 288 druhý pododstavec ES — Žaloba založená na bezdůvodném obohacení Společenství — Programy pomoci Společenství — Protiprávní jednání smluvního partnera Komise — Služby poskytované subdodavatelem — Nezaplacení — Rizika inherentní hospodářské činnosti — Zásada ochrany legitimního očekávání — Povinnost řádné péče správy Společenství )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. prosince 2008 – Masdar (UK) Ltd v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-47/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 288 druhý pododstavec ES - Žaloba založená na bezdůvodném obohacení Společenství - Programy pomoci Společenství - Protiprávní jednání smluvního partnera Komise - Služby poskytované subdodavatelem - Nezaplacení - Rizika inherentní hospodářské činnosti - Zásada ochrany legitimního očekávání - Povinnost řádné péče správy Společenství“)
   (2009/C 44/08)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Masdar (UK) Ltd (zástupci: A. Bentley, QC a P. Green, Barrister)

      Další účastník řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a M. Wilderspin, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 16. listopadu 2006 ve věci T-333/03, Masdar (UK) Ltd v. Komise Evropských společenství, kterým byla zamítnuta jako neopodstatněná žaloba na náhradu škody směřující k získání náhrady škody, kterou účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek údajně utrpěla v důsledku toho, že ji Komise odmítla zaplatit za služby, které údajně poskytla v rámci dvou projektů programu TACIS v Moldavsku a v Rusku.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Masdar (UK) Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Výmaz věci T-289/99

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/40

         Výmaz věci T-289/99 (1)

   (2005/C 115/70)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 28. ledna 2005 rozhodl předseda druhého rozšířeného senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T-289/99, V.O.F. Heiliger podporovaný Nizozemským královstvím proti Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 63, 4.3.2000


title: Věc C-328/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Ralph Schmid (správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek Aletty Zimmermman) v. Lilly Hertel ( „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 1346/2000 — Úpadkové řízení — Odpůrčí žaloba podaná v úpadkovém řízení — Žalovaný, který má bydliště ve třetím státě — Příslušnost soudu členského státu, ve kterém jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka“ )

text:
               22.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 85/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Ralph Schmid (správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek Aletty Zimmermman) v. Lilly Hertel
   (Věc C-328/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Úpadkové řízení - Odpůrčí žaloba podaná v úpadkovém řízení - Žalovaný, který má bydliště ve třetím státě - Příslušnost soudu členského státu, ve kterém jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka)
   2014/C 85/08
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ralph Schmid (správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek Aletty Zimmermman)

      Žalovaná: Lilly Hertel

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191) — Příslušnost soudu členského státu, ve kterém jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka, pro rozhodnutí, která vyplývají přímo z úpadkového řízení — Odpůrčí žaloba podaná v úpadkovém řízení (Insolvenzanfechtungsklage) proti žalovanému, který má bydliště ve třetím státě.

      Výrok

   Článek 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení, jsou příslušné rozhodnout o odpůrčí žalobě podané v úpadkovém řízení proti žalovanému, který nemá bydliště na území členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 303, 6. 10. 2012.


title: Věc C-143/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Reuter & Co. (Firma A.O.B.) v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Zemědělství — Nařízení (EHS) č. 3665/87 — Článek 11 — Režim vývozních náhrad pro zemědělské produkty — Podmínka poskytnutí náhrady — Náhrada vyplacená vývozci po předložení dokumentů padělaných jeho smluvním partnerem — Nevyvezené zboží — Podmínky použití sankcí)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Reuter & Co. (Firma A.O.B.) v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-143/07) (1)

   (Zemědělství - Nařízení (EHS) č. 3665/87 - Článek 11 - Režim vývozních náhrad pro zemědělské produkty - Podmínka poskytnutí náhrady - Náhrada vyplacená vývozci po předložení dokumentů padělaných jeho smluvním partnerem - Nevyvezené zboží - Podmínky použití sankcí)
   (2008/C 142/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Hamburg
   Účastnici původního řízení

      Žalobkyně: Reuter & Co. (Firma A.O.B.)

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Výklad čl. 11 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne 2. prosince 1994 (Úř. věst. L 310, s. 57, dále jen „nařízení č. 3665/87“) a čl. 51 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 19999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11; Zvl. vyd. 03/25, s. 129, a oprava Úř. věst. L 180, s. 53) – Náhrada vyplacená vývozci po předložení dokumentů padělaných třetí osobou – Podmínky použití sankcí
   Výrok
   Článek 11 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne 2. prosince 1994, musí být vykládán v tom smyslu, že sankce, kterou stanoví, je použitelná na vývozce, jenž požádal o vývozní náhradu pro zboží, jestliže toto zboží nebylo vyvezeno z důvodu podvodného jednání jeho smluvního partnera.

      (1)  Úř. věst. C 117, 26.5.2007.


title: Věc T-410/13: Žaloba podaná dne 6. srpna 2013 — Bitiqi a další v. Komise a další

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/33

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2013 — Bitiqi a další v. Komise a další
   (Věc T-410/13)
   2013/C 325/55
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Burim Bitiqi (Londýn, Spojené království); Arlinda Gjebrea (Priština, Kosovská republika); Anna Gorska (Varšava, Polsko); Agim Hajdini (Londýn); Josefa Martínez Estéve (Valencie, Španělsko); Denis Vasile Miron (Bukurešť, Rumunsko); James Nicholls (Swindon, Spojené království); Zornica Popova Glodžani (Varna, Bulharsko); Andrei Mihai Popovici (Bukurešť) a Amaia San José Ortiz (Llodio, Španělsko) (zástupci: A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)

      Žalovaní: Evropská komise; Eulex Kosovo a Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že rozhodnutí ze dne 27. května a ze dne 2. července 2013 neprodloužit žalobcům pracovní smlouvy se zrušují, a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení zásady projednávání se zástupci zaměstnanců, neboť zaměstnanci byli o důsledcích restrukturalizace mise Eulex Kosovo informování teprve po přijetí tohoto rozhodnutí a nadřízení odmítli s odborovým zástupcem diskutovat.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení ochrany pracovníků při hromadném propouštění, neboť každý z propuštěných podléhá právu platnému v členském státě svého původu, což obnáší velké rozdíly v normách a v přiznané ochraně.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází ze zneužití práva při opakovaném používání smluv na dobu určitou.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení a zásady nediskriminace mezi kategoriemi pracovníků „seconded“ a „contracted“, neboť rušení míst se ve skutečnosti týká výlučně pracovníků zaměstnaných jako „contracted“, jelikož pracovníkům zaměstnaným jako „seconded“ byla nabídnuta možnost převedení na jiné pracovní místo.

               5)

               Pátý žalobní důvod, týkající se jedné žalobkyně, vychází z porušení článku 8 Evropské sociální charty, neboť tato žalobkyně byla o napadeném rozhodnutí informována v době, kdy byla těhotná a na mateřské dovolené.


title: Věc C-275/04: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Belgické království (Nesplnění povinnosti státem — Vnější tranzit Společenství — Nařízení (EHS) č. 2913/92 a 2454/93 — Vlastní zdroje Společenství — Poskytování — Lhůty — Úroky z prodlení — Neuchovávání a nesdělení podkladů pro stanovení a poskytování vlastních zdrojů)

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-275/04) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Vnější tranzit Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 a 2454/93 - Vlastní zdroje Společenství - Poskytování - Lhůty - Úroky z prodlení - Neuchovávání a nesdělení podkladů pro stanovení a poskytování vlastních zdrojů)
   (2006/C 294/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Giolito a G. Wilms, zmocněnci)

      Žalovaný: Belgické království (zástupci: E. Dominkovits a M. Wimmer, zmocněnci)

      Vedlejší účastník na podporu žalovaného: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: C. Jackson, zmocněnec, M. Angiolini a R. Anderson, barristers)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Články 6, 9, 10 a 11 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169), které s účinností od 31. května 2000 zrušilo a nahradilo nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom (Úř. věst. L 155, s. l) – Zjištěné odchylky a prodlení při poukazování vlastních zdrojů na účty
   Výrok

               1)

               Belgické království tím, že nepoukázalo na účty uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství, stanovené nároky v požadovaných lhůtách,
               neověřilo, zda od 1. ledna 1995 nedošlo k jiným prodlením v poskytnutí vlastních zdrojů z důvodu opožděného poukázání částek na účty uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení 1150/2000, zničilo archivy vztahující se k tomuto období a neuvědomilo o tomto prodlení Komisi Evropských společenství, aby mohla vypočítat dlužné úroky z prodlení v souladu s článkem 11 uvedeného nařízení z důvodu opožděného poskytnutí vlastních zdrojů,
               nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článků 3, 6, 9, 10 a 11 nařízení č. 1150/2000, které s účinností od 31. května 2000 zrušilo a nahradilo nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství, mající stejný předmět, a z článku 10 ES.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


title: Věc C-283/15: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – X v. Staatssecretaris van Financiën „Řízení o předběžné otázce — Daňové právní předpisy — Daň z příjmů — Státní příslušník členského státu dosahující příjmů na území tohoto členského státu a na území třetího státu a s bydlištěm na území jiného členského státu — Daňové zvýhodnění, které má zohlednit jeho osobní a rodinnou situaci“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/15

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – X v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-283/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daňové právní předpisy - Daň z příjmů - Státní příslušník členského státu dosahující příjmů na území tohoto členského státu a na území třetího státu a s bydlištěm na území jiného členského státu - Daňové zvýhodnění, které má zohlednit jeho osobní a rodinnou situaci“)
   (2017/C 104/22)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Výrok

               1)

               Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát, jehož daňové právní předpisy umožňují odpočet „záporných příjmů“ vztahujících se k obytné nemovitosti, odepřel uplatnění tohoto odpočtu samostatně výdělečně činné osobě-nerezidentovi, jestliže tato osoba dosahuje 60 % svých celkových příjmů na území tohoto členského státu a na území členského státu, kde se nachází její obytná nemovitost, nemá takový příjem, který by jí umožňoval uplatnit odpovídající nárok na odpočet.

               2)

               Zákaz vyplývající z odpovědi na první otázku se týká každého členského státu, kde je činnost vykonávána a na jehož území osoba samostatně výdělečně činná dosahuje příjmů, které jí umožňují uplatnit odpovídající nárok na odpočet, a to poměrně k podílu těchto příjmů dosahovaných na území každého z členských států, kde je činnost vykonávána. V této souvislosti je „členským státem, kde je činnost vykonávána“, každý členský stát, jenž má pravomoc zdanit příjmy z činnosti nerezidenta plynoucí na jeho území bez ohledu na místo skutečného výkonu této činnosti.

               3)

               Okolnost, že dotyčný daňový poplatník-nerezident dosahuje části zdanitelných příjmů nikoli na území členského státu, nýbrž na území třetího státu, nemá dopad na odpověď danou na druhou otázku.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc C-314/07: Žaloba podaná dne 6. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/24

         Žaloba podaná dne 6. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-314/07)
   (2007/C 199/38)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Portugalská republika tím, že při zařazení kandidátů ve výběrovém řízení na učitele v autonomní oblasti Azory upřednostnila kandidáty spadající pod čl. 25 odst. 7 písm. a) nařízení o výběrových řízeních, přijatého regionálním nařízením s mocí zákona č. 27/2003/A ze dne 9. června 2003, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 39 ES a z čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 (1) ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Kritéria upřednostnění při určení pořadí kandidátů vhodných na přijetí na pracovní místa ve školách či vzdělávacích centrech v autonomní oblasti Azory, na minimální dobu tří let, stanovená v čl. 25 odst. 7 regionálních nařízení s mocí zákona č. 27/2003/A ze dne 9. června 2003, vedou k diskriminaci na základě státní příslušnosti, v rozporu s ustanoveními Společenství, která se týkají volného pohybu pracovníků, bez ohledu na skutečnost, že se vztahují také na portugalské občany usazené v jiných částech země. Pojem diskriminace zahrnuje nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale také všechna opatření vedoucí na základě uplatnění dalších rozlišovacích kritérií ke stejnému výsledku.
   Komise má za to, že tvrzení portugalských orgánů, podle kterého existence vztahu kandidáta k autonomní oblastí Azory může naznačovat vůli kandidáta setrvat v uvedené oblasti, nelze považovat za objektivní údaj, jež by mohl odůvodnit omezení jmenování kandidátů dotčeného výběrového řízení.

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 2.


title: Věc C-477/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (správní senát) - Spojené království – Pillbox 38 (UK) Ltd v. Secretary of State for Health „Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Směrnice 2014/40/EU — Článek 20 — Elektronické cigarety a náhradní náplně — Platnost — Zásada rovného zacházení — Zásady proporcionality a právní jistoty — Zásada subsidiarity — Listina základních práv Evropské unie — Články 16 a 17“

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (správní senát) - Spojené království – Pillbox 38 (UK) Ltd v. Secretary of State for Health
   (Věc C-477/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Směrnice 2014/40/EU - Článek 20 - Elektronické cigarety a náhradní náplně - Platnost - Zásada rovného zacházení - Zásady proporcionality a právní jistoty - Zásada subsidiarity - Listina základních práv Evropské unie - Články 16 a 17“)
   (2016/C 243/07)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Pillbox 38 (UK) Ltd

      Žalovaný: Secretary of State for Health

      Výrok

   Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12.1.2015.


title: Věc T-71/07 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 4. května 2007 – Icuna.Com v. Parlament ( Veřejné zakázky — Nabídkové řízení Společenství — Řízení o předběžném opatření — Nedostatek naléhavosti )

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/24

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 4. května 2007 – Icuna.Com v. Parlament
   (Věc T-71/07 R)
   („Veřejné zakázky - Nabídkové řízení Společenství - Řízení o předběžném opatření - Nedostatek naléhavosti“)
   (2007/C 140/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Icuna.Com SCRL (Braine-le-Château, Belgie) (zástupci: J. Windey a P. de Bandt, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau a M. Ecker, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 31. ledna 2006, kterým se zrušuje nabídkové řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, týkající se položky 2, do doby, než Soud rozhodne o žalobě v hlavním řízení.
   Výrok

               1)

               Žádost o předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-70/12: Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2013 — Divandari v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Námitka nepřípustnosti — Překážka věci zahájené — Námitka protiprávnosti — Vynětí ze seznamu dotčených osob — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/79

         Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2013 — Divandari v. Rada
   (Věc T-70/12) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Námitka nepřípustnosti - Překážka věci zahájené - Námitka protiprávnosti - Vynětí ze seznamu dotčených osob - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 225/176
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ali Divandari (Teherán, Irán) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy a F. Zaiwalla, solicitors, M. Brindle, QC, a R. Blakeley, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop et I. Rodios, agents)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1), a to v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce, a zadruhé návrh na určení, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39) a čl. 16 odst. 2 nařízení Rady č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) nejsou na žalobce použitelné

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž zní na určení, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP a čl. 16 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) nejsou na žalobce použitelné.

               2)

               Ve zbývající části se námitka nepřípustnosti zamítá.

               3)

               O žalobě již není třeba rozhodovat v rozsahu, v němž zní na zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010, a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.

               4)

               Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem v souvislosti s návrhem na zrušení rozhodnutí 2011/783, prováděcího nařízení č. 1245/2011 a nařízení č. 267/2012.

               5)

               Žalobce ponese vlastní náklady řízení související s návrhem na určení, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413 a čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010 nejsou použitelné, a s námitkou nepřípustnosti.

      (1)  Úř. věst. C 109, 14.4.2012.