title: Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 18. března 2010. # Grupo Promer Mon Graphic, SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # (Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující kulatý reklamní nosič - Starší (průmyslový) vzor Společenství - Důvod neplatnosti - Střet - Neexistence odlišného celkového dojmu - Pojem ‚střet‘ - Dotčený výrobek - Stupeň volnosti původce - Informovaný uživatel - Článek 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 6/2002. # Věc T-9/07.

text:
      Věc T-9/07
      Grupo Promer Mon Graphic, SA
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „(Průmyslový) vzor Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující kulatý reklamní nosič – Starší (průmyslový) vzor Společenství – Důvod neplatnosti – Střet – Neexistence odlišného celkového dojmu – Pojem ‚střet‘ – Dotčený výrobek – Stupeň volnosti původce – Informovaný uživatel – Článek 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 6/2002“
      Shrnutí rozsudku
      1.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Střet se starším (průmyslovým) vzorem – Pojem – (Průmyslový) vzor nepůsobící
            na informovaného uživatele celkovým dojmem, který je odlišný od dojmu, kterým působí starší (průmyslový) vzor
      [Nařízení Rady č. 6/2002, článek 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d)]
      2.      (Průmyslové) vzory Společenství – Přihláška k zápisu – Podmínky – Označení výrobků
      (Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 36 odst. 2 a 6)
      3.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Střet se starším (průmyslovým) vzorem – (Průmyslový) vzor nepůsobící
            na informovaného uživatele celkovým dojmem, který je odlišný od dojmu, kterým působí starší (průmyslový) vzor – Informovaný
            uživatel – Pojem
      [Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 10 odst. 1 a čl. 25 odst. 1 písm. d)]
      4.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Střet se starším (průmyslovým) vzorem – (Průmyslový) vzor nepůsobící
            na informovaného uživatele celkovým dojmem, který je odlišný od dojmu, kterým působí starší (průmyslový) vzor – Kritéria posouzení
      [Nařízení Rady č. 6/2002, článek 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d)]
      1.      Článek 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství je třeba vykládat v tom smyslu, že (průmyslový)
         vzor Společenství je ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem tehdy, jestliže s ohledem na volnost původce při vývoji tohoto
         (průmyslového) vzoru Společenství tento (průmyslový) vzor nepůsobí na informovaného uživatele celkovým dojmem, který je odlišný
         od dojmu, kterým působí uplatňovaný starší (průmyslový) vzor.

      Tento výklad uvedeného čl. 25 odst. 1 písm. d) je jediným výkladem, který je schopen zajistit ochranu práv majitele (průmyslového)
         vzoru s takovým právem přednosti, jaké je popsáno v tomto ustanovení, proti veškerým zásahům do uvedeného (průmyslového) vzoru
         koexistencí pozdějšího (průmyslového) vzoru Společenství, který by na informovaného uživatele působil stejným celkovým dojmem.
         Jestliže by totiž uvedené ustanovení takovým způsobem vykládáno nebylo, majitel staršího práva by neměl možnost žádat o prohlášení
         neplatnosti takového pozdějšího (průmyslového) vzoru Společenství a byl by zbaven účinné ochrany, kterou mu poskytuje jeho
         (průmyslový) vzor podle článku 10 nařízení č. 6/2002 nebo článku 9 směrnice 98/71 o právní ochraně (průmyslových) vzorů.

      (viz body 52–53)
      2.      Jelikož podle čl. 3 písm. a) nařízení č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství (průmyslový) vzor představuje vzhled
         výrobku, musí přihláška (průmyslového) vzoru Společenství podle čl. 36 odst. 2 uvedeného nařízení obsahovat uvedení výrobků,
         ve kterých má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit. Třebaže je však uvedení těchto výrobků v přihlášce
         (průmyslového) vzoru povinné, neovlivňuje tato informace podle čl. 36 odst. 6 nařízení rozsah ochrany (průmyslového) vzoru
         jako takového.

      Z článku 36 odst. 6 nařízení č. 6/2002 tudíž vyplývá, že pro určení výrobku, ve kterém má být zpochybněný (průmyslový) vzor
         ztělesněn nebo pro který má být použit, je třeba zohlednit příslušný údaj v přihlášce uvedeného (průmyslového) vzoru, ale
         případně rovněž samotný (průmyslový) vzor, jestliže upřesňuje povahu výrobku, jeho určení nebo funkci. Zohlednění samotného
         (průmyslového) vzoru totiž může umožnit identifikovat výrobek v rámci širší kategorie výrobků uvedené při zápisu, a v důsledku
         toho účinně určit informovaného uživatele a stupeň volnosti původce při vývoji (průmyslového) vzoru.

      (viz body 55–56)
      3.      Informovaný uživatel, ve smyslu čl. 10 odst. 1 nařízení č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství, je zvláště obezřetný
         a má určité znalosti o předchozím stavu, to znamená o portfoliu (průmyslových) vzorů týkajících se dotčených výrobků, které
         byly zpřístupněny ke dni podání přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru nebo případně ke dni vzniku uplatňovaného práva
         přednosti.

      (viz bod 62)
      4.      Stupeň volnosti původce při vývoji (průmyslového) vzoru je vymezen zejména na základě omezení spojených s vlastnostmi danými
         technickou funkcí výrobku nebo jeho prvku, nebo také právními předpisy použitelnými na tento výrobek. Tato omezení vedou k normalizaci
         určitých vlastností, které se tak stanou společnými pro (průmyslové) vzory, které mají být použity pro dotčený výrobek.

      V rámci konkrétního posouzení celkového dojmu, kterým dotčené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele, který
         má určité znalosti o předchozím stavu, je třeba brát ohled na stupeň volnosti původce při vývoji zpochybněného (průmyslového)
         vzoru. Jelikož se podobnosti mezi dotčenými (průmyslovými) vzory týkají společných vlastností, budou tudíž mít tyto podobnosti
         pouze malý význam v celkovém dojmu, kterým uvedené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele. Mimoto, čím je volnost
         původce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru omezenější, tím spíše mohou drobné rozdíly mezi dotčenými (průmyslovými)
         vzory postačovat k tomu, aby na informovaného uživatele působily odlišným celkovým dojmem.

      (viz body 67, 72)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (pátého senátu)
      18. března 2010 (*)

      „(Průmyslový) vzor Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující kulatý reklamní nosič – Starší (průmyslový) vzor Společenství – Důvod neplatnosti – Střet – Neexistence odlišného celkového dojmu – Pojem ‚střet‘ – Dotčený výrobek – Stupeň volnosti původce – Informovaný uživatel – Článek 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 6/2002“
      Ve věci T‑9/07,
      Grupo Promer Mon Graphic, SA, se sídlem v Sabadell (Španělsko), zastoupená R. Almaraz Palmerem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému A. Folliard-Monguiralem, jako zmocněncem,

      žalovanému,
      přičemž další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem, je
      PepsiCo, Inc., se sídlem v New Yorku, New York (Spojené státy), zastoupená E. Armijo Chávarrim a A. Castán Pérez-Gómezem, advokáty,

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 27. října 2006 (věc R 1001/2005-3),
         týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Grupo Promer Mon Graphic, SA a PepsiCo, Inc.,

      TRIBUNÁL (pátý senát),
      ve složení M. Vilaras, předseda, M. Prek a V. M. Ciucă (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Tribunálu dne 9. ledna 2007,
      s přihlédnutím k vyjádření OHIM k žalobě došlému kanceláři Tribunálu dne 27. dubna 2007,
      s přihlédnutím k vyjádření vedlejší účastnice k žalobě došlému kanceláři Tribunálu dne 30. dubna 2007,
      po jednání konaném dne 8. července 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1.     Nařízení (ES) č. 6/2002
      1        Pravidla týkající se (průmyslových) vzorů Společenství jsou stanovena v nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001
         o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).

      2        Článek 3 písm. a) nařízení č. 6/2002 stanoví:

      „Pro účely tohoto nařízení se
      a)      ‚(průmyslovým) vzorem‘ rozumí vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů,
         barev, tvaru, struktury povrchu a/nebo materiálu výrobku jako takového a/nebo jeho dekoru.“

      3        Podle článku 10 nařízení č. 6/2002:

      „1. Rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru se vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného
         uživatele odlišným celkovým dojmem.

      2. Při posuzování rozsahu ochrany se bere ohled na stupeň volnosti původce vzoru při vývoji jeho (průmyslového) vzoru.“
      4        Článek 25 nařízení č. 6/2002, ve znění použitelném na skutkové okolnosti projednávané věci, stanoví:

      „1. (Průmyslový) vzor Společenství lze prohlásit neplatným pouze v níže uvedených případech:
      a)      pokud (průmyslový) vzor neodpovídá definici podle čl. 3 písm. a);
      b)      pokud nesplňuje podmínky článků 4 až 9;
      c)      pokud na základě soudního rozhodnutí nemá majitel práva na (průmyslový) vzor Společenství podle článku 14 nárok;
      d)      pokud je (průmyslový) vzor ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti po dni podání přihlášky,
         nebo v případě uplatnění práva přednosti po dni vzniku práva přednosti vzoru Společenství, a který je chráněn ode dne předcházejícího
         uvedenému dni zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství nebo přihláškou k zápisu takového vzoru nebo právem k (průmyslovému)
         vzoru členského státu nebo přihláškou k zápisu takového práva;

      e)      pokud je v pozdějším (průmyslovém) vzoru použito rozlišovací označení a právo Společenství nebo právní předpisy dotyčného
         členského státu, které se na toto označení vztahují, poskytují majiteli označení právo zakázat takové užití;

      f)      pokud (průmyslový) vzor představuje neoprávněné užití díla chráněného autorským právem podle právních předpisů dotyčného členského
         státu nebo

      g)      pokud (průmyslový) vzor představuje nevhodné užití kteréhokoliv z prvků, uvedených v článku 6 ter Pařížské úmluvy na ochranu
         průmyslového vlastnictví (dále jen ,Pařížská úmluva‘) nebo zneužití symbolických znaků, emblémů a erbů jiných než těch, které
         jsou uvedeny v článku 6 ter výše uvedené úmluvy, které jsou ve veřejném zájmu dotyčného členského státu.

      […]
      3. Důvodů uvedených v odst. 1 písm. d), e) a f) se mohou dovolávat pouze přihlašovatel nebo majitel staršího práva.
      […]“
      5        Článek 36 nařízení č. 6/2002 stanoví:

      „[…]
      2. Přihláška musí dále obsahovat uvedení výrobků, ve kterých má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit.
      […]
      6. Informace obsažené v odstavci 2 a odst. 3 písm. a) a d) nesmí ovlivnit rozsah ochrany (průmyslového) vzoru jako takového.“
      6        Podle článku 43 nařízení č. 6/2002 „se den vzniku práva přednosti považuje za den podání přihlášky zapsaného (průmyslového)
         vzoru Společenství pro účely [...] čl. 25 odst. 1 písm. d)“.

      7        Článek 52 odst. 1 nařízení č. 6/2002 stanoví, že „[s] výhradou čl. 25 odst. 2, 3, 4 a 5 kterákoliv fyzická nebo právnická
         osoba a rovněž orgán veřejné moci k tomu zmocněný mohou předložit [OHIM] návrh na prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového)
         vzoru Společenství“.

      8        Podle čl. 61 odst. 1 nařízení č. 6/2002 „[p]roti rozhodnutí odvolacího senátu o odvolání lze podat žalobu k Soudnímu dvoru“.

      9        Článek 62 první věta nařízení č. 6/2002 stanoví, že „[r]ozhodnutí [OHIM] musí být odůvodněna“.

      2.     Směrnice 98/71/ES
      10      Článek 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/71/ES ze dne 13. října 1998 o právní ochraně (průmyslových) vzorů
         (Úř. věst. L 289, s. 28; Zvl. vyd. 13/21, s. 120) stanoví:

      „Pro účely této směrnice se:
      a)      ‚(průmyslovým) vzorem‘ rozumí vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů,
         barev, tvaru, struktury povrchu a/nebo materiálu výrobku jako takového a/nebo jeho dekoru.“

      11      Podle článku 9 směrnice 98/71:

      „1. Rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru se též vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného
         uživatele odlišným celkovým dojmem.

      2. Při posuzování rozsahu ochrany se bere ohled na stupeň volnosti původce vzoru při vývoji jeho (průmyslového) vzoru.“
       Skutečnosti předcházející sporu
      12      Dne 9. září 2003 podala vedlejší účastnice řízení, společnost PepsiCo, Inc., u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné
         známky a vzory) (OHIM) přihlášku (průmyslového) vzoru Společenství podle nařízení č. 6/2002. Při podání přihlášky bylo uplatněno
         právo přednosti španělského (průmyslového) vzoru č. 157156, jehož přihláška byla podána dne 23. července 2003 a zveřejněna
         dne 16. listopadu 2003.

      13      (Průmyslový) vzor Společenství byl zapsán pod číslem 74463-0001 pro následující výrobky: „Propagační předměty na hry“. Je
         vyobrazen následovně:

      14      Dne 4. února 2004 podala žalobkyně, společnost Grupo Promer Mon Graphic, SA, návrh na prohlášení neplatnosti (průmyslového)
         vzoru č. 74463-0001 [dále jen „zpochybněný (průmyslový) vzor“] na základě článku 52 nařízení č. 6/2002.

      15      Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na (průmyslovém) vzoru Společenství zapsaným pod číslem 53186-0001 [dále jen „starší
         (průmyslový) vzor“], jehož přihláška byla podána dne 17. července 2003 a pro který bylo uplatněno právo přednosti španělského
         (průmyslového) vzoru č. 157098, jehož přihláška byla podána dne 8. července 2003 a zveřejněna dne 1. listopadu 2003. Starší
         (průmyslový) vzor je zapsán pro následující výrobky: „Kovové talíře na hry“. Tento vzor je vyobrazen následovně:

      16      Důvody uplatňované na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti vycházely z absence novosti a individuální povahy zpochybněného
         (průmyslového) vzoru ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002, jakož i z existence staršího práva ve smyslu čl. 25
         odst. 1 písm. d) uvedeného nařízení.

      17      Dne 20. června 2005 prohlásilo zrušovací oddělení OHIM zpochybněný (průmyslový) vzor za neplatný na základě čl. 25 odst. 1
         písm. d) nařízení č. 6/2002.

      18      Dne 18. srpna 2005 podala vedlejší účastnice řízení k OHIM proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání na základě článků
         55 až 60 nařízení č. 6/2002.

      19      Rozhodnutím ze dne 27. října 2006 (dále jen „napadené rozhodnutí“) třetí odvolací senát OHIM zrušil rozhodnutí zrušovacího
         oddělení a návrh na prohlášení neplatnosti zamítl. Poté, co odvolací senát odmítl argument žalobkyně týkající se nedostatku
         dobré víry vedlejší účastnice řízení, měl v podstatě za to, že zpochybněný (průmyslový) vzor není ve střetu se starším právem
         žalobkyně, a tedy podmínky čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 nejsou splněny. V tomto ohledu se odvolací senát domníval,
         že výrobky spojené s dotčenými (průmyslovými) vzory spadají do zvláštní kategorie propagačních předmětů, a sice „taz“ nebo
         „rapperů“, a tudíž je volnost původce pověřeného tvorbou takových propagačních předmětů „značně omezená“. Odvolací senát z toho
         vyvodil, že odlišný profil dotčených (průmyslových) vzorů je dostatečný pro závěr, že na informovaného uživatele působí odlišným
         celkovým dojmem.

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      20      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadené rozhodnutí;
      –        uložil OHIM a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení před Tribunálem, jakož i před třetím
         odvolacím senátem.

      21      OHIM a vedlejší účastnice navrhují, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      1.     K písemnostem předloženým poprvé před Tribunálem
      22      OHIM a vedlejší účastnice řízení zpochybňují přípustnost dokumentů uvedených v přílohách žaloby č. 6 až 9, které nebyly předloženy
         v dřívější fázi řízení. Písemnost č. 6 je tvořena výňatky z internetových stránek OHIM, týkajících se dvou zápisů (průmyslových)
         vzorů Společenství, zveřejněných dne 9. března 2004 a představujících šestihranné herní prvky. Písemnost č. 7 je částečnou
         kopií soukromé dohody uzavřené mezi žalobkyní a jinou společností. Písemnost č. 8 je výňatek z internetových stránek obsahujících
         informace o „pozích“ a „tazech“. Písemnost č. 9 je dokument popisující škálu výrobků žalobkyně nazvanou „BEYBLADETM SPINNERS“.

      23      V odpovědi na otázku položenou Tribunálem žalobkyně potvrdila, že písemnosti č. 6 až 9 byly poprvé předloženy před ním, přičemž
         upřesnila, že tyto dokumenty předložila s ohledem na odůvodnění napadeného rozhodnutí a jeho výrok.

      24      Tyto písemnosti předložené poprvé před Tribunálem nemohou být vzaty v úvahu. Žaloba před Tribunálem se totiž týká kontroly
         legality rozhodnutí odvolacích senátů OHIM ve smyslu článku 61 nařízení č. 6/2002, takže funkcí Tribunálu není znovu zkoumat
         skutkové okolnosti ve světle dokumentů, které byly poprvé předloženy až před ním. Je tedy třeba vyloučit výše uvedené dokumenty,
         aniž by bylo nutno zkoumat jejich důkazní sílu [viz, v tomto smyslu a obdobně, rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2005,
         Sadas v. OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, Sb. rozh. s. II‑4891, bod 19 a citovaná judikatura].

      25      Tento závěr mimoto není zpochybněn argumentem žalobkyně, který uvedla na jednání a podle něhož uvedené dokumenty předložila
         s ohledem na obsah napadeného rozhodnutí.

      2.     K věci samé
      26      Žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody, vycházející zaprvé z toho, že vedlejší účastnice řízení nejednala v dobré víře, a z toho,
         že nařízení č. 6/2002 je v napadeném rozhodnutí vykládáno restriktivně, zadruhé z absence novosti zpochybněného (průmyslového)
         vzoru a zatřetí z porušení čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z toho, že vedlejší účastnice řízení nejednala v dobré víře, a z toho, že je nařízení č. 6/2002
            vykládáno restriktivně
      27      Žalobkyně zpochybňuje napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát vyložil nařízení č. 6/2002 restriktivním způsobem,
         jelikož nezohlednil to, že vedlejší účastnice řízení nejednala v dobré víře. Žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje „soukromé
         a důvěrné“ „zpřístupnění“ svého staršího (průmyslového) vzoru vedlejší účastnici řízení v rámci obchodních jednání dopisem
         ze dne 21. února 2003 a napodobení základních linií uvedeného (průmyslového) vzoru v později přihlašovaném zpochybněném (průmyslovém)
         vzoru. Datum zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti je tudíž jen málo významné, a z důvodu náhodné povahy dat
         zveřejnění je v projednávaném případě významná pouze otázka, zda byla přihláška staršího (průmyslového) vzoru podána před
         přihláškou zpochybněného (průmyslového) vzoru a zda jí uplatňovaný den vzniku práva přednosti předcházel.

      28      OHIM a vedlejší účastnice argumenty žalobkyně popírají.

      29      Odvolací senát měl v bodě 25 napadeného rozhodnutí za to, že argument vycházející z toho, že majitelka zpochybněného (průmyslového)
         vzoru nejednala v dobré víře, není relevantní, neboť nejde o to, zda jeden z dotčených (průmyslových) vzorů napodobil druhý,
         ale zda působí stejným celkovým dojmem.

      30      Tribunál uvádí, že čl. 25 odst. 1 nařízení č. 6/2002 stanoví seznam důvodů neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství.
         Tento seznam musí být považován za taxativní, jelikož uvedený článek stanoví, že (průmyslový) vzor lze prohlásit neplatným
         pouze pro některý z jím stanovených důvodů. Je přitom nutno konstatovat, že skutečnost, že majitelka zpochybněného (průmyslového)
         vzoru nejednala v dobré víře, v něm uvedena není.

      31      Krom toho je třeba připomenout, že žalobkyně ve svém návrhu na prohlášení neplatnosti uplatňovala absenci novosti a individuální
         povahy zpochybněného (průmyslového) vzoru ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002, jakož i existenci staršího
         práva ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. d) uvedeného nařízení. V rámci přezkumu těchto důvodů neplatnosti je tudíž třeba mít
         za to, že otázka týkající se toho, že vedlejší účastnice řízení údajně nejednala v dobré víře, postrádá relevanci, neboť nejde
         o to vyjadřovat se k jednání majitelky zpochybněného (průmyslového) vzoru.

      32      A konečně, na rozdíl od tvrzení žalobkyně je jedním z kritérií použití čl. 25 odst. 1 písm. b) a d) nařízení č. 6/2002 datum,
         kdy je (průmyslový) vzor uplatňovaný na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti zpřístupněn veřejnosti. Žalobkyně přitom
         uvádí, že starší (průmyslový) vzor „soukromě a důvěrně“ „zpřístupnila“ vedlejší účastnici řízení dopisem ze dne 21. února
         2003 a veřejnosti ho zpřístupnila dne 1. listopadu 2003. Je tudíž nutno konstatovat, že uvedený (průmyslový) vzor nebyl dne
         21. února 2003 zpřístupněn veřejnosti a že toto „zpřístupnění“ nemůže být uplatňováno za účelem použití čl. 25 odst. 1 písm. b)
         a d) nařízení č. 6/2002.

      33      V důsledku toho musí být žalobní důvod vycházející z toho, že vedlejší účastnice řízení nejednala v dobré víře, a z toho,
         že je nařízení č. 6/2002 vykládáno restriktivně, zamítnut.

      34      Dále je třeba posoudit žalobní důvod vycházející z porušení čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002
       Argumenty účastníků řízení
      35      Žalobkyně zaprvé tvrdí, že „taza“ nebo „rappery“ netvoří samostatnou kategorii výrobků, ale že patří do kategorie propagačních
         předmětů na hry. Žalobkyně odvolacímu senátu vytýká, že v bodech 16 až 18 napadeného rozhodnutí odkazuje na výrobky známé
         pod názvy „taza“, „pogy“ nebo „rappery“, jako kdyby se jednalo o totožné výrobky, a že měl za to, že slovo „tazo“ je španělským
         překladem anglického výrazu „rappers“. „Pogy“, které pocházejí z 20. let 20. století, jsou přitom dvourozměrné velmi ploché
         prvky z tvrdého papíru, se kterými je velmi obtížné pohybovat nebo je otáčet. Naopak „rappery“ jsou vyráběny s kovovým povrchem,
         díky čemuž s nimi lze velmi snadno pohybovat a otáčet je. Jejich střední část a kovové složení je výrazně odlišuje od „pogů“
         nebo „taz“, vytvořených v letech 1994–1998, a umožňují s nimi hrát odlišným způsobem.

      36      Zadruhé, odkazem na kategorii propagačních předmětů na hry tedy žalobkyně zpochybňuje posouzení provedené v bodě 20 napadeného
         rozhodnutí, podle kterého byla volnost původce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru „značně omezená“.

      37      Zatřetí, informovaným spotřebitelem je dítě ve věku přibližně 5 až 10 let, a nikoliv marketingový ředitel, jak je uvedeno
         v bodě 16 napadeného rozhodnutí. Takový ředitel působící v potravinářském průmyslu není konečným spotřebitelem a stupeň jeho
         odborných znalostí přesahuje stupeň odborných znalostí pouhého uživatele.

      38      Začtvrté, dotčené (průmyslové) vzory působí týmž celkovým dojmem, neboť na rozdíl od analýzy uvedené v bodech 22 a 24 napadeného
         rozhodnutí není odlišný profil dotčených (průmyslových) vzorů zjevný, jelikož zjištění této odlišnosti vyžaduje zvláštní pozornost
         a pozorné zkoumání kotouče. Žalobkyně přitom pochybuje, že by malé dítě velmi pozorně zkoumalo jejich profil, a zjistilo tak
         jejich odlišnosti.

      39      OHIM zaprvé tvrdí, že účastníkům řízení přísluší poskytnout informace týkající se konkrétní povahy dotčených výrobků, zvláštností
         dotyčného trhu a vnímání (průmyslových) vzorů na tomto trhu informovaným uživatelem. Vedlejší účastnice řízení přitom před
         odvolacím senátem předložila informace o dotčeném výrobku a „bylo rázem jasné“, že „pogy“ představují zvláštní kategorii výrobků,
         jelikož mají svůj vlastní trh a zvláštní způsob jejich používání ovlivňuje jejich tvar a vlastnosti. S odkazem na bod 17 napadeného
         rozhodnutí OHIM tvrdí, že vedlejší účastnice řízení tak předložila důkaz toho, že informovaný uživatel zná kulaté a ploché
         herní prvky, které jsou případně distribuovány jako propagační předměty, zejména v odvětví potravinářství.

      40      Zadruhé OHIM připomíná, že podle bodu 20 napadeného rozhodnutí jsou všechny „pogy“ předložené účastnicemi řízení odvolacímu
         senátu tvořeny plochými kotouči z umělé hmoty nebo tvrdého papíru, na kterých jsou vytištěny obrázky a jejichž vyvýšená střední
         část slouží k vydávání zvuků při stlačení středu „pogu“. OHIM dodává, že tato vyvýšená střední část kotouče musí být kovová,
         aby mohla vydávat zvuky, že umožňuje zvýšit schopnost otáčení tak, aby byl do hry vnesen prvek náhody, a že její tvar musí
         být jednoduchý, tak aby nebyl obrázek pokrývající „pogy“ deformován. Z bezpečnostních důvodů musejí být hrany zakulaceny a vyvýšená
         střední část nesmí převyšovat zvýšené okraje, aby bylo možné „pogy“ skládat na sebe. Závěr odvolacího senátu, podle kterého
         je volnost původce omezena těmito požadavky, je tudíž odůvodněný. OHIM konečně dodává, že závěr uvedený v bodě 24 napadeného
         rozhodnutí je opodstatněný, jestliže Tribunál přijme, že ke dni vzniku práva přednosti staršího (průmyslového) vzoru očekával
         informovaný uživatel od takového výrobku, jakým je „pog“, nebo od jakéhokoliv jiného výrobku této zvláštní kategorie výrobků,
         že bude mít tvar kotouče, neboť ten byl v dotčeném průmyslovém odvětví normou.

      41      Zatřetí, informovaný uživatel je obeznámený, a tedy pozorný, a má určité znalosti o portfoliu (průmyslových) vzorů, jakož
         i o trendech týkajících se výrobku na dotyčném trhu. Není nicméně tvůrcem ani výrobcem dotčeného výrobku. Má zejména možnost
         provést přímé srovnání dotčených (průmyslových) vzorů. OHIM v odpověď na argument žalobkyně uvádí, že v projednávaném případě
         dítě ve věku 5 až 10 let je stejně, ne-li více, pozorné jako jakákoliv kategorie dospělých.

      42      Začtvrté, podle OHIM se žalobkyně připojila k analýze uvedené v bodech 22 a 23 napadeného rozhodnutí, podle které se musí
         srovnání (průmyslových) vzorů omezit na grafická zobrazení. Skutečnost, že dotčené (průmyslové) vzory jsou určeny k tomu,
         aby byly použity pro kovové kotouče, je při neuvedení takové specifikace v zápisech irelevantní. Napadené rozhodnutí zmiňuje
         odlišné profily, jelikož pohled seshora neumožňuje spatřit perspektivu dotčených (průmyslových) vzorů. S ohledem na omezený
         stupeň volnosti tvůrce postačují i relativně velmi malé odlišnosti k vytvoření odlišného celkového dojmu. Dotčené (průmyslové)
         vzory jsou přitom odlišné ve dvou hlavních aspektech, ve kterých se projevuje volnost původce vzoru, a sice ve volbě motivu
         zdobícího střed „pogů“ a jeho umístění na této vyvýšené ploše.

      43      Zaprvé, podle vedlejší účastnice řízení tvoří „taza“ nebo „rappery“ zvláštní kategorii propagačních předmětů, mezi které patří
         kovové „taza“ nebo „rappery“. Tento druh výrobků uvádí na trh již více než deset let. Mimoto není kovový charakter důležitý,
         neboť se jedná o funkční prvek.

      44      Zadruhé, všechny vzorky „taz“ nebo „rapperů“ předložené účastnicemi řízení OHIM ukazují, že výrobky, které žalobkyně a vedlejší
         účastnice řízení uvádějí na trh, jsou ploché, kulatého tvaru, se zakulaceným okrajem a pokryté barevnými obrázky. Stupeň volnosti
         původce vzoru je u dotčených výrobků velmi nízký a drobné detaily postačují k vytvoření odlišného celkového dojmu.

      45      Zatřetí, pokud jde o informovaného uživatele, ať již se jedná o dítě nebo marketingového ředitele, podstatné je, aby byl informován
         o fenoménu „taz“ nebo „rapperů“, jak zdůrazňuje odvolací senát v bodech 17 a 19 napadeného rozhodnutí. Jelikož je uvedený
         uživatel schopen odhalit všechny drobné rozdíly mezi jednotlivými druhy „taz“ nebo „rapperů“ odchylující se od normy, marketingové
         společnosti nabízí na trhu ty nejdokonalejší.

      46      Začtvrté, jak prokázal odvolací senát v bodech 21 až 26 napadeného rozhodnutí, dotčené (průmyslové) vzory působí odlišným
         celkovým dojmem. Vrchní strany dotčených (průmyslových) vzorů, tedy pro uživatele nejviditelnější části, se vyznačují podstatnými
         odlišnostmi, což znamená, že tyto odlišnosti nemohou být považovány za nevýznamné, tím spíše pro informovaného uživatele.

       Závěry Tribunálu
      47      Podle čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 lze (průmyslový) vzor Společenství prohlásit neplatným, pokud je ve střetu
         se starším (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti po dni podání přihlášky, nebo v případě uplatnění práva
         přednosti po dni vzniku práva přednosti vzoru Společenství, a který je chráněn ode dne předcházejícího uvedenému dni zapsaným
         (průmyslovým) vzorem Společenství nebo přihláškou k zápisu takového vzoru nebo právem k (průmyslovému) vzoru členského státu
         nebo přihláškou k zápisu takového práva.

      48      Jelikož pojem „střet“ není jako takový v nařízení č. 6/2002 vymezen, je třeba ho upřesnit. V bodech 14 a 15 napadeného rozhodnutí
         se odvolací senát podobně jako zrušovací oddělení domníval, že střet mezi dvěma (průmyslovými) vzory vznikne tehdy, působí-li
         na informovaného uživatele stejným celkovým dojmem, a že je v tomto ohledu třeba zohlednit stupeň volnosti původce při vývoji
         zpochybněného (průmyslového) vzoru.

      49      Pro účely výkladu čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 je třeba připomenout, že podle článku 10 nařízení č. 6/2002,
         pokud jde o (průmyslový) vzor Společenství, a podle článku 9 směrnice 98/71, pokud jde o (průmyslový) vzor zapsaný v členském
         státě, se rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného
         uživatele odlišným celkovým dojmem, a že při posuzování rozsahu této ochrany je třeba brát ohled na stupeň volnosti původce
         při vývoji (průmyslového) vzoru.

      50      V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že znění čl. 10 odst. 1 nařízení č. 6/2002 stejně jako znění čl. 9 odst. 1 směrnice
         98/71 v naprosté většině jazykových verzí uvádí, že se jedná o „odlišný celkový dojem“. Dvě jazykové verze (a sice francouzská
         a rumunská verze), pokud jde o článek 10 nařízení č. 6/2002, a jediná (a to francouzská verze), pokud jde o článek 9 směrnice
         98/71, stanoví, že se jedná o „odlišný celkový vzhledový dojem“. Jelikož je však (průmyslový) vzor podle čl. 3 písm. a) nařízení
         č. 6/2002 a čl. 1 písm. a) směrnice 98/71 pouze vzhledem výrobku jako celku nebo jeho části, je třeba mít za to, že celkový
         dojem, na který se odkazuje v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 6/2002, jakož i v čl. 9 odst. 1 směrnice 98/71, může být pouze vzhledový.
         Odlišné znění jazykových verzí tudíž tomuto ustanovení v tomto ohledu nepřiznává odlišný smysl.

      51      Z článku 10 odst. 2 nařízení č. 6/2002 a čl. 9 odst. 2 směrnice 98/71 dále vyplývá, že pro posouzení, zda je (průmyslový)
         vzor ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem, je třeba brát ohled na volnost původce při vývoji (průmyslového) vzoru.

      52      V důsledku toho je třeba čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 vykládat v tom smyslu, že (průmyslový) vzor Společenství
         je ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem tehdy, jestliže s ohledem na volnost původce při vývoji tohoto (průmyslového)
         vzoru Společenství tento (průmyslový) vzor nepůsobí na informovaného uživatele celkovým dojmem, který je odlišný od dojmu,
         kterým působí uplatňovaný starší (průmyslový) vzor. Odvolací senát tedy správně mohl použít takový výklad.

      53      Je třeba uvést, že tento výklad čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 je jediným výkladem, který je schopen zajistit
         ochranu práv majitele (průmyslového) vzoru s takovým právem přednosti, jaké je popsáno v tomto ustanovení, proti veškerým
         zásahům do uvedeného (průmyslového) vzoru koexistencí pozdějšího (průmyslového) vzoru Společenství, který by na informovaného
         uživatele působil stejným celkovým dojmem. Jestliže by totiž čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 takovým způsobem vykládán
         nebyl, majitel staršího práva by neměl možnost žádat o prohlášení neplatnosti takového pozdějšího (průmyslového) vzoru Společenství
         a byl by zbaven účinné ochrany, kterou mu poskytuje jeho (průmyslový) vzor podle článku 10 nařízení č. 6/2002 nebo článku
         9 směrnice 98/71.

      –       K výrobku, ve kterém má být zpochybněný (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro který má být použit
      54      Žalobkyně zpochybňuje napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát vymezil kategorii výrobků, kterých se týkají dotčené
         (průmyslové) vzory, jako kategorii „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“, zatímco tyto výrobky nepředstavují stejnorodou skupinu výrobků.
         Podle žalobkyně měl odvolací senát zohlednit kategorii propagačních předmětů na hry.

      55      V tomto ohledu je třeba uvést, že jelikož podle čl. 3 písm. a) nařízení č. 6/2002 (průmyslový) vzor představuje vzhled výrobku,
         musí přihláška (průmyslového) vzoru Společenství podle čl. 36 odst. 2 uvedeného nařízení obsahovat uvedení výrobků, ve kterých
         má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit. Je však třeba uvést, že třebaže je uvedení těchto výrobků
         v přihlášce (průmyslového) vzoru povinné, nesmí tato informace podle čl. 36 odst. 6 nařízení č. 6/2002 ovlivnit rozsah ochrany
         (průmyslového) vzoru jako takového.

      56      Z článku 36 odst. 6 nařízení č. 6/2002 tudíž vyplývá, že pro určení výrobku, ve kterém má být zpochybněný (průmyslový) vzor
         ztělesněn nebo pro který má být použit, je třeba zohlednit příslušný údaj v přihlášce uvedeného (průmyslového) vzoru, ale
         případně rovněž samotný (průmyslový) vzor, jestliže upřesňuje povahu výrobku, jeho určení nebo funkci. Zohlednění samotného
         (průmyslového) vzoru totiž může umožnit identifikovat výrobek v rámci širší kategorie výrobků uvedené při zápisu, a v důsledku
         toho účinně určit informovaného uživatele a stupeň volnosti původce při vývoji (průmyslového) vzoru.

      57      Je třeba připomenout, že v bodech 16 a 20 napadeného rozhodnutí měl odvolací senát za to, že výrobky, ve kterých mají být
         dotčené (průmyslové) vzory ztělesněny nebo pro které mají být použity, se nazývají v angličtině „pogs“ nebo „rappers“ či ve
         španělštině „tazos“, zatímco zrušovací oddělení zohlednilo kategorii propagačních předmětů na hry.

      58      V projednávaném případě byl zpochybněný (průmyslový) vzor zapsán pro následující výrobky: „Propagační předměty na hry“.

      59      Ačkoli je mezi účastníky řízení nesporné, že zpochybněný (průmyslový) vzor má být stejně jako starší (průmyslový) vzor použit
         na propagační předměty na hry, ze samotného přezkumu uvedeného (průmyslového) vzoru vyplývá, že se jedná o zvláštní kategorii
         propagačních předmětů na hry. Mimoto, jak uvedl odvolací senát v bodě 17 napadeného rozhodnutí, vedlejší účastnice řízení
         předložila odvolacímu senátu informace týkající se dotčených výrobků, zejména informace týkající se „taz“, která uvádí na
         trh od roku 1995. Odvolací senát tak mohl mít platně za to, že vedlejší účastnice řízení umožnila určit konkrétně povahu a funkci
         výrobků, kterými jsou herní prvky známé pod názvy „pogy“, „rappery“ nebo „taza“. V bodě 16 napadeného rozhodnutí odvolací
         senát navíc upřesnil, že tyto zvláštní propagační předměty na hry jsou určeny malým dětem a že obecně slouží k zajištění propagace
         sušenek nebo pochutin vyráběných z brambor, což je mezi účastníky řízení nesporné.

      60      Je tudíž třeba dospět k závěru, že odvolací senát měl správně za to, že dotčený výrobek spadá v rámci široké kategorie propagačních
         předmětů na hry do jedné zvláštní kategorie, kterou je kategorie herních prvků známých pod názvy „pogy“, „rappery“ nebo „taza“.

      –       K informovanému uživateli
      61      Žalobkyně zpochybňuje napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž měl odvolací senát za to, že informovaným uživatelem může být
         rovněž marketingový ředitel, zatímco se v projednávaném případě jedná o dítě ve věku přibližně 5 až 10 let.

      62      Pokud jde o informovaného uživatele, je třeba mít za to, že není výrobcem ani prodejcem výrobků, ve kterých mají být dotčené
         (průmyslové) vzory ztělesněny nebo pro které mají být použity. Informovaný uživatel je zvláště obezřetný a má určité znalosti
         o předchozím stavu, to znamená o portfoliu (průmyslových) vzorů týkajících se dotčených výrobků, které byly zpřístupněny ke
         dni podání přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru nebo případně ke dni vzniku uplatňovaného práva přednosti.

      63      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že třebaže odvolací senát v projednávaném případě přesně nevymezil informovaného uživatele,
         na rozdíl od tvrzení žalobkyně nevyloučil případ, že by se mohlo jednat o dítě ve věku přibližně 5 až 10 let.

      64      Odvolací senát měl v bodech 16 a 17 napadeného rozhodnutí správně za to, že informovaným uživatelem může být dítě ve věku
         přibližně 5 až 10 let nebo marketingový ředitel společnosti vyrábějící výrobky, jejichž propagace je zajišťována rozdáváním
         „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“. Z definice informovaného uživatele, tak jak byla upřesněna v bodě 62 výše, totiž vyplývá, že
         v projednávaném případě je vzhledem k tomu, že výrobky, pro které má být zpochybněný (průmyslový) vzor použit, jsou „pogy“,
         „rappery“ nebo „taza“, třeba mít za to, že informovaný uživatel má určité znalosti o předchozím stavu, pokud jde o tyto výrobky.
         Mimoto, co se týče herních prvků určených konkrétněji dětem, může tímto uživatelem být, jak uvedl odvolací senát v napadeném
         rozhodnutí, dítě ve věku přibližně 5 až 10 let, což OHIM ani vedlejší účastnice řízení nezpochybňují. Jelikož však jde rovněž
         o propagační předměty, informovaným uživatelem může být v projednávaném případě rovněž marketingový ředitel společnosti využívající
         tento druh výrobků k propagaci svého vlastního zboží.

      65      Jak zdůraznil odvolací senát v bodech 16 a 17 napadeného rozhodnutí, je málo významné, zda je informovaným uživatelem dítě
         ve věku přibližně 5 až 10 let nebo marketingový ředitel společnosti vyrábějící výrobky, jejichž propagace je zajišťována rozdáváním
         „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“, důležité však je, aby obě tyto kategorie osob byly obeznámeny s fenoménem „rapperů“.

      –       Ke stupni volnosti původce vzoru
      66      Žalobkyně, vycházejíc ze skutečnosti, že se zpochybněný (průmyslový) vzor vztahuje k obecné kategorii propagačních předmětů,
         zpochybňuje napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát dospěl v jeho bodě 20 k závěru, že volnost původce vzoru
         je v projednávaném případě „značně omezená“.

      67      V tomto ohledu je třeba uvést, že stupeň volnosti původce při vývoji (průmyslového) vzoru je vymezen zejména na základě omezení
         spojených s vlastnostmi danými technickou funkcí výrobku nebo jeho prvku, nebo také právními předpisy použitelnými na tento
         výrobek. Tato omezení vedou k normalizaci určitých vlastností, které se tak stanou společnými pro (průmyslové) vzory, které
         mají být použity pro dotčený výrobek.

      68      V bodě 18 napadeného rozhodnutí odvolací senát uvedl, že všechny „rappery“ nebo „taza“ posuzované v projednávaném případě
         jsou tvořeny plochými nebo lehce vypouklými kotoučky, které mohou být umělohmotné nebo kovové. V bodě 20 tohoto rozhodnutí
         z toho vyvodil, že volnost, které se těší původce pověřený tvorbou takového výrobku, je „značně omezená“, neboť pro tento
         druh výrobku se „paradigma omezuje na plochý nebo téměř plochý kotouček, na kterém mohou být vytištěny barevné obrázky, [a
         t]ento kotouček je často směrem do středu vypouklý, tak aby při stlačení středu kotoučku dětským prstem zazněl zvuk“, přičemž
         „‚rapper‘, který takové vlastnosti nemá, má jen velmi malou šanci se na trhu prosadit“.

      69      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že „pogy“, „rappery“ nebo „taza“ mají kruhový tvar a že ke dni podání přihlášky zpochybněného
         (průmyslového) vzoru, v projednávaném případě ke dni vzniku práva přednosti uplatňovaného pro uvedený (průmyslový) vzor, měly
         “pogy“, „rappery“ nebo „taza“ tyto společné vlastnosti, které museli tvůrci zohledňovat, tak jak byly popsány v bodech 18
         a 20 napadeného rozhodnutí a připomenuty v bodě 68 výše. Toto konstatování ostatně účastníci řízení nezpochybňují.

      70      Je tudíž třeba mít za to, že odvolací senát se v napadeném rozhodnutí správně domníval, že ke dni vzniku práva přednosti uplatňovaného
         pro zpochybněný (průmyslový) vzor byla volnost jeho původce „značně omezená“, neboť musel do svého (průmyslového) vzoru pro
         dotčený výrobek promítnout tyto společné vlastnosti. Navíc, jak zdůraznil odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí,
         volnost původce byla rovněž omezena tím, že se jedná o levné předměty splňující bezpečnostní normy pro výrobky určené dětem,
         které mohou být přiloženy k výrobkům, jejichž propagaci zajišťují.

      –       K celkovému dojmu, kterým dotčené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele
      71      Žalobkyně zpochybňuje závěr, ke kterému dospěl odvolací senát v napadeném rozhodnutí a podle kterého působí dotčené (průmyslové)
         vzory na informovaného uživatele odlišným celkovým dojmem.

      72      V rámci konkrétního posouzení celkového dojmu, kterým dotčené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele, který
         má určité znalosti o předchozím stavu, je třeba brát ohled na stupeň volnosti původce při vývoji zpochybněného (průmyslového)
         vzoru. Jak uvedl odvolací senát v bodě 19 napadeného rozhodnutí, jelikož se podobnosti mezi dotčenými (průmyslovými) vzory
         týkají společných vlastností, tak jak jsou popsány v bodě 67 výše, budou tedy mít tyto podobnosti pouze malý význam v celkovém
         dojmu, kterým uvedené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele. Mimoto, čím je volnost původce při vývoji zpochybněného
         (průmyslového) vzoru omezenější, tím spíše mohou drobné rozdíly mezi dotčenými (průmyslovými) vzory postačovat k tomu, aby
         na informovaného uživatele působily odlišným celkovým dojmem.

      73      Jak bylo připomenuto v bodě 68 výše, odvolací senát poté, co v bodech 18 a 20 napadeného rozhodnutí určil omezení původce
         při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru, měl za to, že volnost původce vzoru je v projednávaném případě „značně omezená“.

      74      Pokud jde o posouzení celkového dojmu, kterým dotčené (průmyslové) vzory působí na informovaného uživatele, odvolací senát
         v bodě 19 napadeného rozhodnutí rovněž upřesnil, že informovaný uživatel automaticky vyloučí prvky, „které jsou zcela běžné
         a společné všem druhům dotčeného výrobku“, a soustředí se na vlastnosti, „které jsou svévolné nebo které se odlišují od normy“.

      75      V bodech 21 až 24 napadeného rozhodnutí dále odvolací senát provedl srovnání dotčených (průmyslových) vzorů, když poté, co
         popsal starší (průmyslový) vzor a pak zpochybněný (průmyslový) vzor, dospěl k závěru, že „obrysy vyvýšené střední části kotoučů
         jsou odlišné“. V bodě 24 tohoto rozhodnutí z toho vyvodil, že vzhledem k omezenému stupni volnosti tvůrce při vývoji zpochybněného
         (průmyslového) vzoru je tento odlišný profil dostatečný pro závěr, že na informovaného uživatele působí odlišným celkovým
         dojmem.

      76      Dotčené (průmyslové) vzory je třeba porovnávat ve světle kritérií upřesněných v bodě 72 výše tak, že se přezkoumají jejich
         podobnosti a odlišnosti, tak aby bylo možné s ohledem na stupeň volnosti tvůrce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru
         určit, zda odvolací senát mohl, aniž by se dopustil pochybení, dospět k závěru, že na informovaného uživatele působí odlišným
         celkovým dojmem.

      77      Pokud jde o podobnosti mezi dotčenými (průmyslovými) vzory, odvolací senát zaprvé v bodě 22 napadeného rozhodnutí uvedl, že
         jsou oba dva tvořeny téměř plochým kotoučem. Je však třeba mít za to, že pokud jde, ke dni vzniku práva přednosti uplatňovaného
         pro zpochybněný (průmyslový) vzor, o společné vlastnosti (průmyslových) vzorů souvisejících s výrobky takového druhu, jako
         je dotčený výrobek, jak uvedl odvolací senát v bodech 18 a 20 napadeného rozhodnutí, tato podobnost informovaným uživatelem
         v celkovém dojmu, kterým na něho dotčené (průmyslové) vzory působí, zohledněna nebude.

      78      Zadruhé, odvolací senát v bodě 22 napadeného rozhodnutí rovněž uvedl, že oba dotčené (průmyslové) vzory obsahují soustředný
         kruh umístěný velmi blízko okraje, jehož účelem je vytvořit dojem, že kotouč je po celé délce okraje zahnutý. Je přitom třeba
         uvést, že dotčené (průmyslové) vzory mohou být použity na výrobky vyrobené z kovu, což žalobkyně a vedlejší účastnice řízení
         nezpochybňují. Jelikož je výrobek určen zejména pro děti, může tedy tento zahnutý okraj pro tvůrce vzoru představovat omezení
         spojené s bezpečnostními požadavky na to, aby okraj nebyl ostrý, pokud je výrobek vyrobený z kovu, případně plastu nebo i tvrdého
         papíru. Je tudíž třeba mít za to, že tato podobnost mezi dotčenými (průmyslovými) vzory, co se týče jedné z jejich vlastností,
         která může podléhat omezení tvůrce vzoru, neupoutá pozornost informovaného uživatele.

      79      Zatřetí, oba dotčené (průmyslové) vzory obsahují soustředný kruh umístěný přibližně ve třetině vzdálenosti mezi okrajem a středem
         kotouče. V bodě 22 napadeného rozhodnutí odvolací senát poukázal na tuto podobnost a uvedl, že tento kruh je určen k navození
         dojmu, že střední část je mírně vyvýšená. Je však třeba mít za to, že tato střední část mohla být vymezena i jiným tvarem,
         než kruhem. Důkazem toho je skutečnost, že z přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru, kterou obsahuje spis OHIM předaný
         Tribunálu, vyplývá, že zpochybněný (průmyslový) vzor uplatňuje právo přednosti španělského (průmyslového) vzoru č. 157156
         zahrnujícího tři varianty a že tato vyvýšená střední část je v jednotlivých variantách vymezena kruhem, trojúhelníkem nebo
         šestiúhelníkem. Tato úvaha nemůže být mimoto zpochybněna argumentem uplatňovaným OHIM na jednání, podle kterého je k tomu,
         aby nedocházelo k deformaci obrázku, který může kotouč pokrývat, třeba, aby se jednalo o tvar jednoduchý, neboť trojúhelníkový,
         šestistranný či případně čtvercový nebo oválný tvar, namísto tvaru kruhového, by obrázek nedeformoval. Tato úvaha mimoto nemůže
         být zpochybněna ani argumentem uplatňovaným OHIM, podle kterého se musí jednat o kruh proto, aby tato vyvýšená střední část
         mohla být vypouklá, neboť se mohlo jednat zejména o tvar oválný.

      80      Začtvrté, dotčené (průmyslové) vzory jsou si podobné tím, že zahnutý okraj kotouče je vyvýšený oproti jeho části nacházející
         se mezi krajem a střední vyvýšenou částí.

      81      Zapáté, dotčené (průmyslové) vzory jsou si podobné příslušnými rozměry střední vyvýšené části a části nacházející se mezi
         krajem a střední vyvýšenou částí.

      82      Jelikož tvůrce vzoru nepodléhal žádnému zvláštnímu omezení, podobnosti uvedené v bodech 79 až 81 výše se týkají prvků, u kterých
         měl původce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru volnost. Z toho plyne, že upoutají pozornost informovaného uživatele,
         a to tím spíše, že – jak uvedla sama vedlejší účastnice řízení – vrchní strany jsou v projednávaném případě pro tohoto uživatele
         nejviditelnější.

      83      Co se týče odlišností mezi dotčenými (průmyslovými) vzory, jak uvedl odvolací senát v bodě 23 napadeného rozhodnutí, zpochybněný
         (průmyslový) vzor při pohledu seshora obsahuje o dva soustředné kruhy více než starší (průmyslový) vzor. Z profilu se oba
         (průmyslové) vzory odlišují tím, že zpochybněný (průmyslový) vzor je vypouklejší. Je třeba nicméně konstatovat, že jelikož
         je vypouklost vzhledem k samotné malé tloušťce kotoučů nízká, není pro informovaného uživatele snadné si jí všimnout, zejména
         při pohledu seshora, což potvrzují takové na trh skutečně uváděné výrobky, jaké jsou uvedeny ve spisu OHIM předaném Tribunálu.

      84      S ohledem na podobnosti uvedené v bodech 79 až 81 výše je třeba mít za to, že odlišnosti konstatované odvolacím senátem v bodě
         23 napadeného rozhodnutí (viz bod 83 výše) jsou nedostatečné k tomu, aby zpochybněný (průmyslový) vzor působil na informovaného
         uživatele celkovým dojmem, který je odlišný od celkového dojmu, kterým působí starší (průmyslový) vzor.

      85      Ze všech výše uvedených úvah plyne, že odvolací senát v napadeném rozhodnutí nesprávně dospěl k závěru, že dotčené (průmyslové)
         vzory působí na informovaného uživatele odlišným celkovým dojmem a že nejsou ve střetu ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení
         č. 6/2002. Z toho plyne, že napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s tímto ustanovením, a tedy musí být zrušeno, aniž
         by bylo třeba přezkoumávat poslední žalobní důvod směřující ke zrušení vznesený žalobkyní.

       K nákladům řízení
      86      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení,
         pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Krom toho totéž ustanovení stanoví, že je-li neúspěšných účastníků
         řízení více, rozhodne Tribunál o rozdělení nákladů.

      87      Vzhledem k tomu, že v projednávané věci žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a OHIM a vedlejší účastnice neměly ve
         věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení žalobkyně vynaložených v řízení před Tribunálem.

      88      Mimoto žalobkyně navrhovala, aby byla OHIM a vedlejší účastnici uložena náhrada nákladů, které jí vznikly v řízení před odvolacím
         senátem. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 136 odst. 2 jednacího řádu se nezbytné náklady vzniklé účastníkům
         řízení v souvislosti s řízením před odvolacím senátem považují za náklady, jejichž náhradu lze přiznat. Vzhledem k tomu, že
         žalobkyně požadovala rovněž náhradu nákladů tohoto řízení a OHIM a vedlejší účastnice neměly ve věci úspěch, je tudíž důvodné
         posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení žalobkyně vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (pátý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 27. října
            2006 (věc R 1001/2005-3) se zrušuje.
      2)      OHIM a společnost PepsiCo, Inc. ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Grupo Promer
            Mon Graphic, SA v řízením před Tribunálem.
      3)      OHIM a společnost PepsiCo, Inc. ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Grupo Promer
            Mon Graphic, SA v řízením před odvolacím senátem.

               Vilaras

                Prek

                Ciucă

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 18. března 2010.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 15. října 2014.#Skysoft Computersysteme GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).#Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství SKYSOFT – Starší slovní ochranná známka Společenství SKY – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.#Věc T‑262/13.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 30. září 2003. # Fiocchi munizioni SpA proti Komisi Evropských společenství. # Žaloba pro nečinnost - Nepřípustnost. # Věc T-26/01.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. září 2016.#Microsoft Mobile Sales International Oy, anciennement Nokia Italia SpA a další v. Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) a další.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato.#Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Výlučné právo na rozmnožování – Výjimky a omezení – Článek 5 odst. 2 písm. b) – Výjimka pro soukromé rozmnožování – Spravedlivá odměna – Uzavírání soukromoprávních smluv k určení kritérií osvobození od výběru spravedlivé odměny – Vrácení odměny, o něž může požádat pouze koncový uživatel.#Věc C-110/15.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      22. září 2016 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Duševní vlastnictví — Autorské právo a práva s ním související — Směrnice 2001/29/ES — Výlučné právo na rozmnožování — Výjimky a omezení — Článek 5 odst. 2 písm. b) — Výjimka pro soukromé rozmnožování — Spravedlivá odměna — Uzavírání soukromoprávních smluv k určení kritérií osvobození od výběru spravedlivé odměny — Vrácení odměny, o něž může požádat pouze koncový uživatel“
      Ve věci C‑110/15,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) ze dne 4. prosince 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 2. března 2015, v řízení

         Microsoft Mobile Sales International Oy, dříve Nokia Italia SpA,

         Hewlett-Packard Italiana Srl,

         Telecom Italia SpA,

         Samsung Electronics Italia SpA,

         Dell SpA,

         Fastweb SpA,

         Sony Mobile Communications Italy SpA,

         Wind Telecomunicazioni SpA,

      proti

         Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC),

         Società italiana degli autori ed editori (SIAE),

         Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), v likvidaci,

         Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (ANICA),

         Associazione produttori televisivi (APT),

      za přítomnosti:

         Assotelecomunicazioni (Asstel),

         Vodafone Omnitel Nv,

         H3G SpA,

         Movimento Difesa del Cittadino,

         Assoutenti,

         Adiconsum,

         Cittadinanza Attiva,

         Altroconsumo,

      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení M. Ilešič (zpravodaj), předseda senátu, C. Toader, A. Rosas, A. Prechal a E. Jarašiūnas, soudci,
      generální advokát: N. Wahl,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Carrasco Marco, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. února 2016,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Microsoft Mobile Sales International Oy, G. Cuonzem a Vincenzem Cerulli Irellim, avvocati,

               —

               za Hewlett-Packard Italiana Srl A. Clariziou a M. Quattronem, avvocati,

               —

               za Telecom Italia SpA F. Lattanzim a E. Stajanem, avvocati,

               —

               za Samsung Electronics Italia SpA S. Cassamagnaghim, P. Todarem a E. Raffaellim, avvocati,

               —

               za Dell SpA L. Mansanim a F. Fuscem, avvocati,

               —

               za Sony Mobile Communications Italy SpA G. Cuonzem, jakož i Vincenzem Cerulli Irellim a Vittoriem Cerulli Irellim, avvocati,

               —

               za Wind Telecomunicazioni SpA B. Caravita di Torittem, S. Fioruccim a R. Santim, avvocati,

               —

               za Società italiana degli autori ed editori (SIAE) M. Siragusou a M. Mandelem, avvocati,

               —

               za Assotelecomunicazioni (Asstel) M. Libertinim, avvocato,

               —

               za Altroconsumo G. Scorzou, D. Recciou a M. Salvatim, avvocati,

               —

               za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s A. Vitalem a S. Fiorentinem, avvocati dello Stato,

               —

               za francouzskou vládu D. Colasem a D. Segoinem, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi V. Di Buccim a J. Samnadda, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 4. května 2016,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2011 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci několika sporů mezi společnostmi, které vyrábějí a uvádějí na trh zejména osobní počítače, vypalovací zařízení, záznamové nosiče, mobilní telefony a fotoaparáty na straně jedné a Ministero per i beni e le attività culturali e del turismo (Ministerstvo kultury, kulturního dědictví a cestovního ruchu, Itálie, dále jen „MIBAC“), Società italiana degli autori ed editori (Italská společnost autorů a vydavatelů, dále jen „SIAE“), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (Institut pro ochranu práv výkonných umělců), v likvidaci, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Národní sdružení pro film, audiovizuální odvětví a multimédia) a Associazione produttori televisivi (Sdružení televizních producentů) na straně druhé ohledně „spravedlivé odměny“, která musí být prostřednictvím SIAE zaplacena autorům tvůrčích děl za soukromé rozmnožování těchto děl pro soukromé užití.

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               Body 31, 35 a 38 odůvodnění směrnice 2001/29 uvádějí:

                        „(31)

                        Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany [uživatelů předmětů ochrany] musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. […]

                  […]

                        (35)

                        V určitých případech výjimek nebo omezení by nositelé práv měli získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou náhradu za užití jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany. Při určování způsobu, podrobností a možné výše odměny je třeba vzít v úvahu konkrétní okolnosti každého případu. Při hodnocení těchto okolností by cenným kritériem byla možná újma nositelům práva vyplývající z dotyčného úkonu. […]

                  […]

                        (38)

                        Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozmnožování v případě určitých druhů rozmnožování zvukových, obrazových nebo audiovizuálních materiálů pro osobní užití, pokud jsou tato výjimka nebo omezení doprovázeny spravedlivou odměnou. Tato výjimka nebo omezení mohou zahrnovat zavedení nebo pokračování systémů odměn jako náhrady za újmu způsobenou nositelům práva. […]“

               4

               Článek 2 směrnice 2001/29, nadepsaný „Právo na rozmnožování“, stanoví:
               „Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:

                        a)

                        pro autory v případě jejich děl;

                        b)

                        pro výkonné umělce v případě záznamů jejich výkonů;

                        c)

                        pro výrobce zvukových záznamů v případě jejich zvukových záznamů;

                        d)

                        pro výrobce prvotních záznamů filmů v případě originálu a rozmnoženin jejich filmů;

                        e)

                        pro vysílací organizace v případě záznamů jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.“

               5

               Článek 5 této směrnice, nadepsaný „Výjimky a omezení“, v odstavci 2 písm. b) stanoví:
               „Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práva na rozmnožování podle článku 2 v těchto případech:
               […]

                        b)

                        u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu, která, pokud jde o dotyčné dílo nebo předmět ochrany, bere ohled na použití nebo nepoužití technologických prostředků uvedených v článku 6;

                  […]“

         Italské právo

               6

               Směrnice 2001/29 byla do italského právního řádu provedena decreto legislativo n. 68 – Attuazione della direttiva 2001/29/CE sull’armonizzazione di taluni aspetti del diritto d’autore e dei diritti connessi nella società dell’informazione (legislativní nařízení č. 68, o provedení směrnice 2001/29/ES o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti), ze dne 9. dubna 2003 (řádná příloha GURI č. 87 ze dne 14. dubna 2003), jež pozměnilo legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (zákon č. 633, o ochraně autorského práva a dalších práv souvisejících s jeho výkonem), ze dne 22. dubna 1941 (dále jen „LDA“), vložením článků 71e, 71f a 71g týkajících se „soukromého rozmnožování pro soukromé užití“ do tohoto zákona.

               7

               Článek 71e odst. 1 LDA uvádí:
               „Je dovoleno soukromé rozmnožování zvukových a obrazových záznamů na jakýkoli nosič, které provádí fyzická osoba výlučně pro soukromé užití, a to za podmínky, že k němu dochází nikoli za účelem zisku nebo pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a při respektování technologických prostředků uvedených v článku 102c.“

               8

               Článek 71f LDA stanoví:
               „1.   Autoři a výrobci zvukových záznamů, jakož i původní výrobci audiovizuálních děl, výkonní umělci a výrobci obrazových záznamů a jejich právní nástupci mají nárok na odměnu za soukromé rozmnožování zvukových a obrazových záznamů uvedené v článku 71e. V případě zařízení určených výlučně pro analogické nebo digitální zvukové nebo obrazové záznamy je tato odměna tvořena procentním podílem z ceny, kterou koncový nabyvatel zaplatil maloobchodnímu prodejci, v případě víceúčelových zařízení se odměna vypočte z ceny zařízení s vlastnostmi rovnocennými vlastnostem, které mají vnitřní součástky určené pro záznam, nebo, není-li to možné, z pevné částky za každé zařízení. V případě audio a video záznamových nosičů, jako jsou analogové nosiče, digitální nosiče, pevné nebo přenosné paměti určené k pořizování zvukového nebo obrazového záznamu, je odměna tvořena částkou odpovídající nahrávací kapacitě těchto nosičů. V případě systémů videozáznamu na dálku platí odměnu podle tohoto odstavce osoba, která službu poskytuje, přičemž odměna odpovídá platbě získané za poskytnutí služby jako takové.
               2.   Odměna podle odstavce 1 se stanoví, v souladu s [unijním] právem a v každém případě s ohledem na práva na rozmnožování, vyhláškou [MIBAC], která bude přijata nejpozději do 31. prosince 2009, dle stanoviska výboru uvedeného v článku 190 a nejreprezentativnějších sdružení výrobců zařízení a nosičů podle odstavce 1. Při stanovení odměny je třeba zohlednit, zda jsou, či nejsou, uplatňovány technologické prostředky uvedené v článku 102c, jakož i rozdílný vliv digitálního rozmnožování ve srovnání s analogovým rozmnožováním. Tato vyhláška se aktualizuje každé tři roky.
               3.   Odměna je splatná těmi, kdo vyrábí nebo na území státu za účelem zisku dováží zařízení a nosiče podle odstavce 1. Tyto osoby musí [SIAE] každé tři měsíce předložit prohlášení s uvedením realizovaných prodejů a splatných odměn, které musí být v témže okamžiku uhrazeny. V případě neuhrazení odměny je za její zaplacení společně a nerozdílně odpovědný prodejce záznamových zařízení a nosičů. […]“

               9

               Článek 71g LDA stanoví:
               „1.   Odměna uvedená v článku 71f, pokud jde o zařízení a nosiče určené k pořizování zvukových záznamů, se hradí [SIAE], která po odečtení svých nákladů zajistí její vyplacení ve výši 50 % autorům a nositelům práv a ve výši 50 % výrobcům zvukových záznamů, a to i prostřednictvím nejreprezentativnějších profesních sdružení.
               2.   Výrobci zvukových záznamů zaplatí dotčeným výkonným umělcům bezodkladně a v každém případě do šesti měsíců 50 % z odměny, kterou obdrželi na základě odstavce 1.
               3.   Odměna uvedená v článku 71f za zařízení a nosiče k pořizování obrazového záznamu se hradí [SIAE], která zajistí, po odečtení svých nákladů, vyplacení podílu 30 % z této odměny autorům a zbývajících 70 % rozdělí rovným dílem mezi původní výrobce audiovizuálních děl, výrobce obrazových záznamů a výkonné umělce, a to i prostřednictvím nejreprezentativnějších profesních sdružení. Podíl ve výši 50 % z odměny určené výkonným umělcům se použije na financování činností a cílů uvedených v čl. 7 odst. 2 zákona č. 93 ze dne 5. února 1992.“

               10

               Podle článku 71f odst. 2 LDA přijalo MIBAC dne 30. prosince 2009 decreto relativo alla determinazione del compenso per la riproduzione privata di fonogrammi e di videogrammi (vyhláška k určení odměny za soukromé rozmnožování zvukových a obrazových záznamů, dále jen „vyhláška ze dne 30. prosince 2009“), jež sestává z jediného článku, podle něhož „technická příloha, která tvoří nedílnou součást [této vyhlášky], určuje výši odměny za soukromé rozmnožování zvukových a obrazových záznamů podle článku 71f [LDA]“.

               11

               Článek 2 technické přílohy vyhlášky ze dne 30. prosince 2009 (dále jen „technická příloha“) uvádí výši odměny za soukromé rozmnožování spolu se seznamem 26 kategorií výrobků a s uvedením výše této odměny u každé z těchto kategorií.

               12

               Článek 4 technické přihlášky stanoví:
               „1.   [SIAE] prosazuje protokoly pro lepší uplatňování těchto ustanovení, zejména za účelem stanovení objektivních nebo subjektivních výjimek, jako například v případě profesionálního použití zařízení nebo nosičů nebo některých zařízení pro videohry. Tyto protokoly jsou přijímány po dohodě s osobami povinnými platit odměnu za soukromé rozmnožování nebo s jejich profesními sdruženími.
               2.   Dřívější dohody k těmto ustanovením zůstávají v platnosti až do přijetí protokolů uvedených v odstavci 1.“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               13

               Žalobkyně v původním řízení vyrábějí a uvádějí na trh zejména osobní počítače, vypalovací zařízení, záznamové nosiče, mobilní telefony a fotoaparáty.

               14

               Tyto žalobkyně podaly Tribunale amministrativo regionale del Lazio (regionální správní soud v Laziu, Itálie) žaloby na zrušení vyhlášky ze dne 30. prosince 2009. Na podporu těchto žalob tvrdily, že dotyčná vnitrostátní právní úprava je v rozporu s unijním právem, zejména z důvodu uložení povinnosti platit poplatek za soukromé rozmnožování osobám, které jednají za účelem zjevně nesouvisejícím se soukromým rozmnožováním, zejména právnickým osobám a osobám, které jednají pro profesionální účely. Rovněž zdůraznily diskriminační povahu přenesení pravomocí, které MIBAC svěřilo SIAE, jež je organizací pověřenou kolektivní správou autorských práv v Itálii, protože podle vnitrostátní právní úpravy byla tato organizace oprávněna určit osoby, které mají být osvobozeny od platby poplatku za soukromé rozmnožování, jakož i osoby, které mohou využít řízení o vrácení tohoto poplatku, když byl zaplacen.

               15

               Tribunale amministrativo regionale del Lazio (regionální správní soud v Laziu) tyto žaloby zamítl.

               16

               Žalobkyně v původním řízení se proti rozhodnutí zamítajícímu uvedené žaloby odvolaly ke Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie), která se rozhodla z důvodu pochybností o výkladu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, jenž je třeba v tomto kontextu učinit, přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Brání unijní právo, a zejména bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, vnitrostátním právním předpisům (konkrétně článku 71e LDA ve spojení s článkem 4 technické přílohy), které stanoví, že v případě nosičů a zařízení nabytých pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním, tj. výhradně k profesionálnímu použití, je stanovení kritérií pro osvobození ex ante od poplatku ponecháno na uzavírání soukromoprávních smluv – nebo na smluvní volnosti – a to především s ohledem na ‚aplikační protokoly‘ upravené v uvedeném článku 4, aniž by byla stanovena obecná pravidla nebo záruky rovného zacházení mezi SIAE a osobami povinnými platit odměnu nebo jejich profesními sdruženími?

                        2)

                        Brání unijní právo, a zejména bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, vnitrostátním právním předpisům (konkrétně článku 71e italského zákona o autorském právu, ve spojení s vyhláškou ze dne 30. prosince 2009 a pokyny SIAE ohledně vracení poplatků), které stanoví, že v případě nosičů a zařízení pořízených pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním, a sice výhradně k profesionálnímu použití, může o vrácení požádat pouze koncový uživatel a nikoli výrobce nosičů a zařízení?“

         K předběžným otázkám

         K přípustnosti

               17

               SIAE má za to, že první otázka je nepřípustná, neboť tato otázka měla být vyřešena prostřednictvím výkladu vnitrostátního práva v souladu s unijním právem, podle něhož se na záznamová zařízení a nosiče nabyté jinými subjekty než fyzickými osobami pro výlučně profesionální účely nevztahuje výběr poplatku za soukromé rozmnožování.

               18

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy stanovené článkem 267 SFEU věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Jestliže se položené otázky týkají výkladu unijního práva, je tudíž Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 21, a ze dne 12. listopadu 2015, Hewlett-Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, bod 24).

               19

               Odmítnutí rozhodnout o předběžné otázce podané vnitrostátním soudem ze strany Soudního dvora je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudky ze dne 6. června 2015, Gauweiler a další, C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 25, a ze dne 8. září 2015, Taricco a další, C‑105/14, EU:C:2015:555, bod 30).

               20

               Tak tomu v projednávané věci není vzhledem k tomu, že první otázka položená Soudnímu dvoru, jež se týká výkladu unijního práva, rozhodně nemá hypotetický charakter a je prokázán vztah k realitě sporu v původním řízení, jelikož se tato otázka týká výkladu ustanovení unijního práva, která předkládající soud považuje za určující pro rozhodnutí, jež vydá ve věci v původním řízení, konkrétně pokud jde o způsoby osvobození od výběru poplatku za soukromé rozmnožování, jsou-li nosiče a zařízení pořízeny pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním.

               21

               SIAE rovněž tvrdí, že druhá otázka je nepřípustná, jelikož je stejná jako otázky, o nichž Soudní dvůr již rozhodl.

               22

               Tuto námitku nepřípustnosti je nutno zamítnout. I za předpokladu, že by položená otázka byla obsahově shodná s otázkou, která již byla předmětem rozhodnutí o předběžné otázce v podobné věci, totiž taková okolnost nijak nezakazuje, aby vnitrostátní soud položil Soudnímu dvoru předběžnou otázku, a nezapříčiňuje nepřípustnost takto položené otázky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. října 1982, Cilfit a další, 283/81, EU:C:1982:335, body 13 a 15; ze dne 2. dubna 2009, Pedro IV Servicios, C‑260/07, EU:C:2009:215, bod 31, jakož i ze dne 26. listopadu 2014, Mascolo a další, C‑22/13, C‑61/13, C‑63/13 a C‑418/13, EU:C:2014:2401, bod 49).

               23

               Z toho vyplývá, že položené otázky jsou přípustné.

         K věci samé

               24

               Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda unijní právo, zejména čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava, jež je předmětem původního řízení, která jednak podřizuje osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování týkající se výrobců a dovozců zařízení a nosičů určených pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním uzavírání smluv mezi subjektem, jenž má ze zákona výlučné postavení při zastupování zájmů autorů děl, a osobami povinnými platit odměnu či jejich profesními sdruženími, a jednak stanoví, že vrácení tohoto poplatku, jestliže byl zaplacen nedůvodně, může požadovat pouze koncový uživatel těchto zařízení a nosičů.

               25

               Zaprvé je třeba zaprvé připomenout, že na základě čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 mají členské státy možnost stanovit výjimku nebo omezení výlučného práva na rozmnožování podle článku 2 této směrnice, pokud se jedná o rozmnoženiny na jakémkoliv nosiči vytvořené fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé tohoto výlučného práva získají spravedlivou odměnu, která bere ohled na technologické prostředky uvedené v článku 6 uvedené směrnice.

               26

               Jak vyplývá z bodů 35 a 38 odůvodnění směrnice 2001/29, čl. 5 odst. 2 písm. b) této směrnice vyjadřuje vůli unijního normotvůrce zavést zvláštní systém odměny, který začne fungovat v okamžiku, kdy nositelům práv vznikne újma, a jež v zásadě vede ke vzniku povinnosti poskytnout uvedeným nositelům práv „náhradu“ (rozsudek ze dne 9. června 2016, EGEDA a další, C‑470/14, EU:C:2016:418, bod 19, jakož i citovaná judikatura).

               27

               Vzhledem k tomu, že ustanovení směrnice 2001/29 výslovně neupravují jednotlivé prvky systému spravedlivé odměny, členské státy mají široký prostor pro uvážení pro určení, kdo má tuto odměnu uhradit. Je tomu stejně, pokud jde o určení způsobu, podrobností a možné výše této odměny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 20, jakož i citovaná judikatura).

               28

               Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, aby byla spravedlivá odměna, a tudíž i systém, na němž je založena, v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, musí souviset s újmou způsobenou nositelům práv soukromým rozmnožováním (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 21 a citovaná judikatura).

               29

               Systém financování spravedlivé odměny je s požadavky „přiměřené rovnováhy“ mezi právy a zájmy autorů, kteří mají nárok na spravedlivou odměnu, a právy a zájmy uživatelů předmětů ochrany, uvedené v bodě 31 odůvodnění směrnice 2001/29, slučitelný pouze tehdy, když dotčené přístroje a nosiče pro rozmnožování mohou být používány pro účely soukromého rozmnožování, a mohou tudíž způsobit újmu autorovi chráněného díla. S ohledem na tyto požadavky tedy existuje nezbytná spojitost mezi uplatněním poplatku za soukromé rozmnožování na uvedené přístroje a nosiče pro digitální rozmnožování a jejich používáním pro účely soukromého rozmnožování (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 52).

               30

               Zadruhé je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že vzhledem k tomu, že osobou, která způsobila újmu nositeli výlučného práva na rozmnožování, je osoba, která pro soukromé užití pořizuje rozmnoženinu chráněného díla, ačkoli uvedeného nositele práv předem nepožádala o svolení, je v zásadě tato osoba povinna nahradit újmu vzniklou v souvislosti s tímto rozmnožením tím, že bude financovat náklady na odměnu, která bude tomuto nositeli práv zaplacena (rozsudky ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 45; ze dne 16. června 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 26, a ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 23).

               31

               Soudní dvůr však připustil, že poněvadž je v praxi obtížné identifikovat soukromé uživatele a ukládat jim povinnost, aby nositelům výlučného práva na rozmnožování poskytli náhradu za újmu, kterou jim způsobili, jsou členské státy oprávněny zavést k financování spravedlivé odměny „poplatek za soukromé rozmnožování“ nikoli k tíži dotyčných soukromých osob, nýbrž k tíži osob, jež disponují vybavením, přístroji a nosiči pro rozmnožování, a které z tohoto důvodu právně nebo fakticky dávají toto vybavení k dispozici soukromým osobám nebo jim poskytují rozmnožovací služby. V rámci takového systému se povinnost zaplatit poplatek za soukromé rozmnožování vztahuje na osoby disponující uvedeným vybavením (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 46; jakož i ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 24).

               32

               Členské státy tak mohou za jistých podmínek uplatňovat poplatek za soukromé rozmnožování bez rozdílu v případě záznamových nosičů, které mohou sloužit k rozmnožování, a to i tehdy, když jejich konečné užití nespadá pod případ uvedený v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 (viz rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 44).

               33

               Soudní dvůr v tomto ohledu upřesnil, že vzhledem k tomu, že uvedený systém umožňuje osobám povinným zaplatit poplatek za soukromé rozmnožování promítnout jeho výši do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů a nosičů pro rozmnožování nebo do ceny za poskytnutí rozmnožovací služby, zátěž spojenou s poplatkem ponese v konečném důsledku soukromý uživatel, který tuto cenu platí, a to v souladu s „přiměřenou rovnováhou“ uvedenou v bodě 31 odůvodnění směrnice 2001/29, kterou je třeba nalézt mezi zájmy nositelů výlučného práva na rozmnožování a zájmy uživatelů předmětů ochrany (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. června 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 28, a ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 25).

               34

               Soudní dvůr však měl za to, že systém usilující o uplatňování takového poplatku je s čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 v souladu, pouze pokud je jeho zavedení odůvodněno praktickými obtížemi a pokud mají osoby povinné zaplatit tento poplatek nárok na jeho vrácení v případě, že poplatek placen být neměl (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 31, jakož i ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 45).

               35

               V tomto ohledu může být systém uplatňování poplatku za soukromé rozmnožování odůvodněn zejména potřebou vypořádat se s nemožností identifikovat koncové uživatele nebo s praktickými obtížemi s jejich identifikací či jinými obdobnými obtížemi (rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 46 a citovaná judikatura).

               36

               Z judikatury Soudního dvora nicméně vyplývá, že se uvedený poplatek každopádně nesmí uplatnit na dodání vybavení, přístrojů a nosičů pro rozmnožování jiným než fyzickým osobám pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití (rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 47 a citovaná judikatura).

               37

               Takový systém musí mimoto stanovit nárok na vrácení poplatku za soukromé rozmnožování, jenž je účinný a nečiní navrácení uhrazeného poplatku nadměrně obtížným. Z tohoto hlediska musí dosah, účinnost, disponibilita, veřejná známost a jednoduchost využití nároku na vrácení umožnit odstranit případnou nerovnováhu vytvořenou systémem uplatňování poplatku za soukromé rozmnožování za účelem překonání konstatovaných praktických obtíží (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 36, a ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 52).

               38

               Otázky položené předkládajícím soudem je třeba přezkoumat z hlediska těchto úvah.

               39

               Zaprvé je třeba uvést, že systém spravedlivé odměny dotčený v projednávané věci stanoví, jak plyne z čl. 71f odst. 1 LDA, že poplatek za soukromé rozmnožování je tvořen částí ceny hrazené koncovým uživatelem maloobchodnímu prodejci dotyčných zařízení a nosičů, a jeho výše se určí v závislosti na jejich nahrávací kapacitě. V souladu s čl. 71f odst. 3 LDA je tento poplatek splatný těmi, kdo za účelem zisku vyrábí nebo na italské území dováží tato zařízení a nosiče.

               40

               V tomto ohledu je nesporné, že právní úprava dotčená v původním řízení nestanoví obecně použitelné ustanovení, které od platby poplatku za soukromé rozmnožování osvobozuje výrobce a dovozce, kteří prokážou, že zařízení a nosiče byly nabyty jinými než fyzickými osobami pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití.

               41

               Z judikatury Soudního dvora, jež byla připomenuta v bodě 36 tohoto rozsudku, přitom plyne, že se uvedený poplatek na dodání takového vybavení uplatňovat nesmí.

               42

               Jak totiž bylo připomenuto v bodě 29 tohoto rozsudku, systém financování spravedlivé odměny je s požadavky „přiměřené rovnováhy“, uvedené v bodě 31 odůvodnění směrnice 2001/29, slučitelný pouze tehdy, když mohou být dotčené přístroje a nosiče pro rozmnožování používány pro účely soukromého rozmnožování.

               43

               Zajisté, jak zdůrazňuje italská vláda, technická příloha v článku 4 stanoví, že SIAE musí „prosazovat“ protokoly „pro lepší uplatňování těchto ustanovení, zejména za účelem stanovení objektivních nebo subjektivních výjimek, jako například v případě profesionálního použití zařízení nebo nosičů nebo některých zařízení pro videohry“, přičemž tyto protokoly musí být přijímány po dohodě s osobami povinnými platit odměnu za soukromé rozmnožování nebo s jejich profesními sdruženími.

               44

               Soudní dvůr však připomněl, že výjimky upravené v článku 5 směrnice 2001/29 musí být uplatňovány při dodržení zásady rovného zacházení, která je obecnou zásadou unijního práva zakotvenou v článku 20 Listiny základních práv Evropské unie a že podle ustálené judikatury Soudního dvora zásada rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, body 31 a 32 a citovaná judikatura).

               45

               Členské státy tudíž nemohou stanovit podrobnou úpravu spravedlivé odměny, která by zaváděla neodůvodněné nerovné zacházení s jednotlivými kategoriemi hospodářských subjektů uvádějících na trh srovnatelné zboží, na něž se vztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování, nebo s jednotlivými kategoriemi uživatelů předmětů ochrany (rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 33 a citovaná judikatura).

               46

               V projednávané věci je třeba konstatovat, že právní úprava dotčená v původním řízení neumožňuje v každém jednotlivém případě zaručit rovné zacházení mezi výrobci a dovozci, kteří jsou povinni platit poplatek za soukromé rozmnožování a kteří se mohou nacházet ve srovnatelných situacích.

               47

               Tato právní úprava, která nestanoví, jak bylo uvedeno v bodě 40 tohoto rozsudku, obecně použitelné ustanovení, které od platby poplatku za soukromé rozmnožování osvobozuje výrobce a dovozce, kteří prokážou, že zařízení a nosiče byly nabyty jinými než fyzickými osobami pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití, se totiž předně omezuje na to, že SIAE ukládá pouze povinnost vynaložit veškeré úsilí, ale nikoli dosáhnout konkrétního výsledku, jelikož SIAE má pouze povinnost „prosazovat“ uzavírání smluvních protokolů s osobami povinnými hradit poplatek za soukromé rozmnožování. Z toho plyne, že s výrobci a dovozci nacházejícími se ve srovnatelných situacích může být zacházeno rozdílně podle toho, jestli uzavřeli, či neuzavřeli smluvní protokol se SIAE.

               48

               Dále uvedená právní úprava, konkrétně článek 4 technické přílohy, nestanoví objektivní a transparentní kritéria, která musí splnit osoby povinné platit spravedlivou odměnu nebo jejich profesní sdružení, pro účely uzavírání těchto smluvních protokolů, jelikož se toto ustanovení omezuje na to, že příkladmo uvádí osvobození „v případě profesionálního použití zařízení nebo nosičů nebo některých zařízení pro videohry“, přičemž uplatňovaná osvobození mohou ostatně mít podle znění téhož článku objektivní či subjektivní povahu.

               49

               Konečně, jelikož je uzavírání takových protokolů ponecháno na smluvní volnosti mezi SIAE na straně jedné a osobami povinnými platit spravedlivou odměnu nebo jejich profesními sdruženími na straně druhé, je třeba mít za to, že i kdyby tyto protokoly byly uzavřeny se všemi osobami, které by mohly mít nárok na osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování, neexistuje záruka, že s výrobci a dovozci nacházejícími se ve srovnatelných situacích bude zacházeno stejně, jelikož podmínky těchto smluv jsou výsledkem soukromoprávního vyjednávání.

               50

               Kromě toho nelze mít vzhledem ke skutečnostem zdůrazněným v bodech 47 až 49 tohoto rozsudku za to, že vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení je schopna zaručit, že bude účinně, a zejména v souladu se zásadou právní jistoty naplněn požadavek připomenutý v bodě 44 tohoto rozsudku.

               51

               Zadruhé, jak plyne ze znění druhé předběžné otázky a vyjádření předložených Soudnímu dvoru, řízení o vracení poplatku, které bylo vypracováno SIAE a které se nachází v „pokynech“ SIAE dostupných na její internetové stránce, stanoví, že o vrácení může žádat pouze koncový uživatel, který není fyzickou osobou. O vrácení naproti tomu nemůže požádat výrobce nebo dovozce nosičů a zařízení.

               52

               V tomto ohledu stačí konstatovat, jak generální advokát uvedl v bodech 58 a 59 svého stanoviska, že ačkoli Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 55), rozhodl, že unijní právo nebrání systému spravedlivé odměny, jenž stanoví nárok na vrácení poplatku za soukromé rozmnožování pouze ve prospěch koncového uživatele přístrojů nebo nosičů, na něž se poplatek vztahuje, upřesnil, že takový systém je slučitelný s unijním právem za předpokladu, že osoby povinné jsou zproštěny povinnosti platit tento poplatek, pokud prokážou, že dotčené přístroje a nosiče dodaly jiným než fyzickým osobám pro účely zjevně nesouvisející s rozmnožováním pro soukromé užití.

               53

               Jak přitom plyne z úvah uvedených v bodech 39 až 49 tohoto rozsudku, tak tomu v projednávané věci není.

               54

               Kromě toho je třeba připomenout, jak plyne i z bodu 31 odůvodnění směrnice 2001/29, že mezi nositeli práv a uživateli předmětů ochrany je třeba zajišťovat přiměřenou rovnováhu. Podle judikatury Soudního dvora musí systém spravedlivé odměny zahrnovat mechanismy, zejména mechanismus vracení poplatků, určené k napravení veškerých případů, kdy by došlo k „nadměrné náhradě“ v neprospěch té které kategorie uživatelů, jež by nebyla slučitelná s požadavkem zmíněným v uvedeném bodě odůvodnění (obdobně viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2015, Hewlett-Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, body 85 a 86).

               55

               Vzhledem k tomu, že v projednávané věci systém spravedlivé odměny dotčený v původním řízení nestanoví dostatečné záruky k osvobození od platby poplatku pro výrobce a dovozce, kteří prokážou, že nabyli zařízení a nosiče pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití, tento systém by měl v každém případě, jak bylo uvedeno v bodě 37 tohoto rozsudku, stanovit nárok na vrácení poplatku, jenž je účinný a nečiní navrácení uhrazeného poplatku nadměrně obtížným. Nárok na vrácení stanovený systémem spravedlivé odměny dotčeným v původním řízení přitom nelze považovat za účinný, jelikož je nesporné, že nesvědčí fyzickým osobám, i když nabývají zařízení a nosiče pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití.

               56

               S přihlédnutím k předchozím úvahám je třeba na položené otázky odpovědět, že unijní právo, zejména čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava, jež je předmětem původního řízení, která jednak podřizuje osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování týkající se výrobců a dovozců zařízení a nosičů určených pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním uzavírání smluv mezi subjektem, jenž má ze zákona výlučné postavení při zastupování zájmů autorů děl, a osobami povinnými platit odměnu či jejich profesními sdruženími, a jednak stanoví, že vrácení tohoto poplatku, jestliže byl zaplacen nedůvodně, může požadovat pouze koncový uživatel uvedených zařízení a nosičů.

         K návrhu na omezení časových účinků tohoto rozsudku

               57

               SIAE v písemném vyjádření požádala Soudní dvůr, aby omezil časové účinky tohoto rozsudku pro případ, že konstatuje, že čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava, jež je předmětem původního řízení.

               58

               Na podporu své žádosti SIAE zaprvé upozornila Soudní dvůr na závažné hospodářské dopady, jež by SIAE způsobil rozsudek vedoucí k tomuto konstatování, neboť s výjimkou podílu SIAE na pokrytí nákladů plynoucích z její výběrčí činnosti již byly odměny rozděleny ve prospěch nositelů práv. Zadruhé není pochyb o tom, že SIAE jednala v dobré víře a s plným přesvědčením, že dotčená vnitrostátní právní úprava byla plně slučitelná s unijním právem, přičemž toto přesvědčení bylo posíleno skutečností, že i přes dlouhodobé uplatňování této právní úpravy Komise, která s ní byla dokonale obeznámena, nikdy nevyjádřila výhrady týkající se slučitelnosti uvedené právní úpravy s unijním právem.

               59

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že výklad ustanovení unijního práva, který učiní Soudní dvůr při výkonu své pravomoci, kterou mu přiznává článek 267 SFEU, objasňuje a upřesňuje význam a dosah tohoto ustanovení tak, jak musí být nebo mělo být chápáno a používáno od okamžiku jeho vstupu v platnost. Z toho vyplývá, že takto vyložené pravidlo může a musí být použito soudy i na právní vztahy vzniklé a vytvořené před rozsudkem rozhodujícím o žádosti o výklad, pokud jsou kromě toho splněny podmínky umožňující předložit příslušným soudům spor týkající se použití uvedeného pravidla (viz zejména rozsudky ze dne 17. února 2005, Linneweber a Akritidis, C‑453/02 a C‑462/02,EU:C:2005:92, bod 41; ze dne 6. března 2007; Meilicke a další, C‑292/04, EU:C:2007:132, bod 34, jakož i ze dne 27. února 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 40).

               60

               Soudní dvůr mohou jen zcela výjimečně přimět okolnosti k tomu, aby na základě obecné zásady právní jistoty, která je vlastní unijnímu právnímu řádu, omezil možnost všech zúčastněných osob dovolávat se ustanovení, jehož výklad podal, za účelem zpochybnění právních vztahů založených v dobré víře. Aby bylo možné o takovém omezení rozhodnout, je nezbytné, aby byla splněna dvě podstatná kritéria, a to dobrá víra zúčastněných kruhů a riziko závažných obtíží (viz zejména rozsudky ze dne 10. ledna 2006, Skov a Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, bod 51; ze dne 3. června 2010, Kalinčev, C‑2/09, EU:C:2010:312, bod 50, jakož i ze dne 27. února 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 41).

               61

               Soudní dvůr konkrétně toto řešení použil pouze za přesně vymezených okolností, zejména když existovalo riziko závažných hospodářských dopadů způsobených obzvláště vysokým počtem právních vztahů založených v dobré víře na základě právní úpravy považované za platnou a účinnou a když podle všeho jednotlivci a vnitrostátní orgány byli vedeni k chování, které nebylo v souladu s unijním právem, z důvodu objektivní a závažné nejistoty ohledně smyslu ustanovení unijního práva, ke které případně přispělo i chování jiných členských států nebo Evropské komise (rozsudek ze dne 27. února 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 42 a citovaná judikatura).

               62

               Pokud jde v projednávané věci o první kritérium, postačí v tomto případě konstatovat, že v rozsudku ze dne 21. října 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 53), Soudní dvůr se již vyjádřil ke slučitelnosti systému, jenž stanoví uplatnění poplatku za soukromé rozmnožování bez rozdílu na všechny typy přístrojů a nosičů pro digitální rozmnožování, včetně případu, kdy jsou tyto přístroje a nosiče nabyty jinými než fyzickými osobami za účelem zjevně nesouvisejícím se soukromým rozmnožováním, s unijním právem. Za těchto okolností SIAE nemůže tvrdit, že nabyla přesvědčení, že právní úprava dotčená v původním řízení byla slučitelná s unijním právem z důvodu neexistence výhrady ze strany Komise ohledně slučitelnosti této legislativy s unijním právem.

               63

               Pokud jde o druhé kritérium, je v každém případě třeba konstatovat, že SIAE neprokázala existenci závažných obtíží a omezila se na to, že uvedla, že náhrady byly již zcela rozděleny mezi nositele práv a že „pravděpodobně nebude schopna od nich tyto částky vybrat“.

               64

               Není tedy namístě omezit časové účinky tohoto rozsudku.

         K nákladům řízení

               65

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát), rozhodl takto:

                     Právo Evropské unie, zejména čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2011 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která jednak podřizuje osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování týkající se výrobců a dovozců zařízení a nosičů určených pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním uzavírání smluv mezi subjektem, jenž má ze zákona výlučné postavení při zastupování zájmů autorů děl, a osobami povinnými platit odměnu či jejich profesními sdruženími, a jednak stanoví, že vrácení tohoto poplatku, jestliže byl zaplacen nedůvodně, může požadovat pouze koncový uživatel uvedených zařízení a nosičů.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: italština.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 12. prosince 2000. # Alitalia - Linee aeree italiane SpA proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpory. # Věc T-296/97.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 17. října 2002. # Linde AG proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpora. # Věc T-98/00.