title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 2. října 2015 ve věci E-7/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Norské království (Nesplnění povinnosti státem ESVO – Směrnice 2008/50/ES o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu – Mezní hodnoty pro některé znečisťující látky ve vnějším ovzduší – Plán kvality ovzduší)

text:
               15.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 467/22

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 2. října 2015
   ve věci E-7/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Norské království
   (Nesplnění povinnosti státem ESVO – Směrnice 2008/50/ES o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu – Mezní hodnoty pro některé znečisťující látky ve vnějším ovzduší – Plán kvality ovzduší)
   (2016/C 467/09)
   Ve věci E-7/15 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království – ŽALOBA na prohlášení, že Norské království nesplnilo své povinnosti podle aktu uvedeného v bodě 14c přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu) tím, že v některých oblastech v Norsku během let 2008 až 2012 porůznu překračovalo mezní hodnoty oxidu siřičitého (SO2), částic (PM10) a oxidu dusičitého (NO2) ve vnějším ovzduší, a tím, že nesplnilo požadavek na plán kvality ovzduší stanovený tamtéž, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda (soudce zpravodaj), Per Christiansen (soudce) a Páll Hreinsson (soudce), vynesl dne 2. října 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               prohlašuje, že

                           i)

                           tím, že v oblastech NO3, NO4 a NO6 během let 2009 až 2012 porůznu překračovalo mezní hodnoty oxidu siřičitého (SO2) a částic (PM10) ve vnějším ovzduší uvedené v článcích 3 a 5 směrnice 1999/30/ES, nyní článku 13 směrnice 2008/50/ES;

                           ii)

                           tím, že v oblastech NO1, NO3 a NO5 během let 2010 až 2012 porůznu překračovalo mezní hodnoty oxidu dusičitého (NO2) ve vnějším ovzduší uvedené v článku 4 směrnice 1999/30/ES, nyní článku 13 směrnice 2008/50/ES; a

                           iii)

                           tím, že v oblastech NO1, NO2, NO3, NO4 a NO5 porůznu nesplnilo požadavek na plán kvality ovzduší uvedený v čl. 8 odst. 3 směrnice 96/62/ES, nyní článku 23 směrnice 2008/50/ES;
                           nesplnilo Norské království své povinnosti podle aktu uvedeného v bodě 14c přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu);

               2.

               ukládá Norsku uhradit náklady řízení.


title: Věc C-299/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. prosince 2009 — Evropská komise v. Francouzská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/18/ES — Postupy při zadávání veřejných zakázek — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví jednotný postup zadávání zakázek vymezujících potřebnost (marché de définition) a na ně navazujících zakázek provádění (marché d’exécution) — Slučitelnost s uvedenou směrnicí )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. prosince 2009 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-299/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/18/ES - Postupy při zadávání veřejných zakázek - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví jednotný postup zadávání zakázek vymezujících potřebnost (marché de définition) a na ně navazujících zakázek provádění (marché d’exécution) - Slučitelnost s uvedenou směrnicí“)
   2010/C 24/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec, G. Rozet a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, J.-C. Gracia a J. - S. Pilczer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 2, 28 a 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Vyjednávací řízení bez vyhlášení výzvy k podávání nabídek v případech neupravených směrnicí 2004/18 — Rozdíl mezi „marchés de définition“, podléhajícími pravidlům směrnice, a „marchés d'exécution“, které těmto pravidlům nepodléhají — Porušení zásad transparentnosti a rovného zacházení

      Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že přijala a zachovala v platnosti články 73 a 74-IV zákona o veřejných zakázkách přijatého nařízením č. 2006-975 ze dne 1. srpna 2006 v rozsahu, v němž tato ustanovení stanoví postup zadávání marchés de définition, který veřejnému zadavateli umožňuje udělit marché d’exécution (veřejnou zakázku na služby, dodávky nebo služby) jednomu z držitelů původních marchés de définition s jejím otevřením hospodářské soutěži omezené na tyto držitele, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


title: Věc C-271/07: Žaloba podaná dne 7. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/13

         Žaloba podaná dne 7. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-271/07)
   (2007/C 211/24)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalovaný: Belgické království
   Návrhová žádání

               —

               určit, že Belgické království tím, že provedlo částečně nebo nesprávně čl. 2 odst. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10 a 11, článek 3, článek 5, čl. 6 odst. 1, článek 8, čl. 9 odst. 3, 4, 5 a 6, článek 10, čl. 12 odst. 2, čl. 13 odst. 1 a 2, článek 14, čl. 17 odst. 2, přílohu I a přílohu IV směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou Komise žalovanému vytýká, že provedl částečně nebo nesprávně, případně že neprovedl několik základních ustanovení směrnice 96/61. Žaloba, která se vztahuje na opatření přijatá (či nepřijatá) regionem Valonsko a regionem Brusel-hlavní město, se týká zejména neexistence shody mezi věcnou působností uvedených opatření a věcnou působností směrnice a příliš rozsáhlé posuzovací pravomoci, která je přiznána regionálním orgánům, pokud jde o provozní povolení a okolnosti, za nichž musí být proveden nový přezkum nebo aktualizace podmínek pro povolení.

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 26; Zvl. vyd. 15/03, s. 80.


title: Věc F-29/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. dubna 2016 – Hill a další v. Komise

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/53

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. dubna 2016 – Hill a další v. Komise
   (Věc F-29/12) (1)

   (2016/C 191/78)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 133, 5.5.2012, s. 31.


title: Věc C-281/14 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. ledna 2016 – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA v. Evropská komise, Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA) „Kasační opravný prostředek — Transevropská dopravní síť — Finanční pomoc — Ukončení — Rozhodnutí, kterým se některé náklady prohlašují za nezpůsobilé a kterým se provádí konečné vyúčtování — Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU — Žaloba na neplatnost — Napadnutelný akt — Aktivní legitimace — Jiná osoba než příjemce pomoci“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/6

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. ledna 2016 – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA v. Evropská komise, Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA)
   (Věc C-281/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Transevropská dopravní síť - Finanční pomoc - Ukončení - Rozhodnutí, kterým se některé náklady prohlašují za nezpůsobilé a kterým se provádí konečné vyúčtování - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Žaloba na neplatnost - Napadnutelný akt - Aktivní legitimace - Jiná osoba než příjemce pomoci“)
   (2016/C 098/07)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA (zástupci: G. Greco, M. Muscardini a G. Carullo, avvocati)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a E. Montaguti, zmocněnkyně, D. Gullo, avvocato), Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA) (zástupci: I. Ramallo, D. Silhol a Z. Szilvássy, zmocněnci, A. Lanzi a M. Bozzo, avvocati)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1.9.2014.


title: Spojené věci C-106/09 P a C-107/09 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. listopadu 2011 — Evropská komise v. Government of Gibraltar, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Španělské království (C-106/09), Španělské království v. Evropská komise, Government of Gibraltar, Spojené království Velké Británie a Severního Irska ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Věcná selektivita — Daňový režim — Gibraltar — Společnosti „offshore“  “ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/2

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. listopadu 2011 — Evropská komise v. Government of Gibraltar, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Španělské království (C-106/09), Španělské království v. Evropská komise, Government of Gibraltar, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
      (Spojené věci C-106/09 P a C-107/09 P) (1)

      (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Věcná selektivita - Daňový režim - Gibraltar - Společnosti „offshore“)
      (2012/C 25/02)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         (C-106/09 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, V. Di Bucci a N. Khan, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Government of Gibraltar (zástupci: J. Temple Lang, solicitor, M. Llamas, barrister a A. Petersen, advokat), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: I. Rao, zmocněnkyně, D. Anderson QC, M. Gray, barrister), Španělské království (zástupci: N. Díaz Abad a J. M. Rodríguez Cárcamo, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující Government of Gibraltar a Spojené království Velké Británie a Severního Irska: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec a B. Doherty, barrister)

         (C-107/09 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupci: N. Díaz Abad a J. M. Rodríguez Cárcamo, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, V. Di Bucci a N. Khan, zmocněnci), Government of Gibraltar (zástupci: J. Temple Lang, solicitor, M. Llamas, barrister a A. Petersen, advokat), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: I. Rao, zmocněnkyně, D. Anderson QC a M. Gray, barrister)

         Předmět věci

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 18. prosince 2008, Government of Gibraltar v. Komise (T-211/04 a T-215/04), kterým bylo zrušeno rozhodnutí Komise 2005/261/ES ze dne 30. března 2004 o režimu podpory, kterou plánuje zavést Spojené království v souvislosti s reformou korporační daně vlády Gibraltaru (státní podpora č. K 66/2002 ex (N 534/2002) — Spojené království)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 18. prosince 2008, Government of Gibraltar a Spojené království v. Komise (T-211/04 a T-215/04), se zrušuje.

                  2)

                  Žaloba Government of Gibraltar a žaloba Spojeného království Velké Británie a Severního Irska se zamítají.

                  3)

                  Government of Gibraltar a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi a Španělskému království v souvislosti s řízením o projednávaných kasačních opravných prostředcích, jakož i náklady vzniklé Evropské komisi v prvním stupni řízení.

                  4)

                  Španělské království a Irsko jakožto vedlejší účastníci řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství a Soudním dvorem Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


title: Věc T-141/17 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 23. března 2017 – Amisi Kumba v. Rada „Řízení o předběžných opatřeních — Omezující opatření — Demokratická republika Kongo — Návrh na odklad provádění — Neexistence naléhavosti“

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/24

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 23. března 2017 – Amisi Kumba v. Rada
   (Věc T-141/17 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Omezující opatření - Demokratická republika Kongo - Návrh na odklad provádění - Neexistence naléhavosti“)
   (2017/C 178/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gabriel Amisi Kumba (Kasa Vubu, Demokratická republika Kongo) (zástupci: O. Okito a A. Ouannès, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět věci

   Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a směřující k odkladu provádění nařízení Rady (EU) 2016/2230 ze dne 12. prosince 2016, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1183/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. 2016, L 336 I, s. 1).

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-215/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polská republika) dne 9. května 2011 — Iwona Szyrocka v. Siger Technologie GmbH

text:
               23.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polská republika) dne 9. května 2011 — Iwona Szyrocka v. Siger Technologie GmbH
   (Věc C-215/11)
   2011/C 219/08
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Okręgowy we Wrocławiu

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Iwona Szyrocka

      Odpůrkyně: Siger Technologie GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Má být článek 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (1) vykládán v tom smyslu, že

                           a)

                           taxativním způsobem upravuje veškeré požadavky, které musí splňovat návrh na vydání evropského platebního rozkazu,
                           nebo v tom smyslu, že

                           b)

                           pro takový návrh stanoví pouze minimální požadavky a na otázky, které nejsou v tomto ustanovení upraveny, se použijí vnitrostátní právní předpisy?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1 b), je nutno — pokud návrh nesplňuje formální požadavky podle právních předpisů členského státu (např. nebyl přiložen stejnopis návrhu pro protistranu nebo v něm není uvedena hodnota předmětu sporu) — požádat žalobce o doplnění návrhu podle vnitrostátních právních předpisů podle článku 26 nařízení č. 1896/2006 anebo podle článku 9 nařízení č. 1896/2006?

               3)

               Má být článek 4 nařízení č. 1896/2006 vykládán v tom smyslu, že charakteristické znaky peněžité pohledávky uvedené v tomto ustanovení, tzn. výše pohledávky vyčíslená na určitou částku, jakož i splatnost pohledávky v okamžiku podání návrhu na vydání evropského platebního rozkazu, se vztahují výlučně na jistinu, nebo v tom smyslu, že se vztahují rovněž na úrok z prodlení?

               4)

               Má být článek čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1896/2006 vykládán v tom smyslu, že v řízení o evropském platebním rozkazu — pokud právní předpisy členského státu původu nestanovují automatické připočtení úroku — mohou být kromě jistiny uplatňovány:

                           a)

                           veškeré úroky včetně tzv. „otevřených“ úroků (vypočtené od přesně určeného data splatnosti do data zaplacení neurčeného konkrétním dnem, např. „ode dne 20. března 2011 do data zaplacení“);

                           b)

                           pouze úroky vypočtené od přesně určeného data splatnosti do podání návrhu nebo do vydání platebního rozkazu;

                           c)

                           výlučně úroky vypočtené od přesně určeného data splatnosti do podání návrhu?

               5)

               Jak musí být v případě kladné odpovědi na otázku 4 a) formulováno podle nařízení č. 1896/2006 rozhodnutí soudu ohledně úroku v platebním rozkazu?

               6)

               Kdo musí v případě kladné odpovědi na otázku 4 a) uvést výši úroku, žalobce nebo soud z úřední povinnosti?

               7)

               Má žalobce v případě kladné odpovědi na otázku 4 a) povinnost uvést v návrhu výši vypočteného úroku?

               8)

               Musí soud, pokud žalobce nevypočítá úrok požadovaný do podání návrhu, vypočítat tento úrok z úřední povinnosti nebo místo toho požádat žalobce o doplnění návrhu podle článku 9 nařízení č. 1896/2006?

      (1)  Úř. věst. L 399, s. 1.


title: Věc T-629/15: Žaloba podaná dne 12. listopadu 2015 – Hako v. OHIM (SCRUBMASTER)

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/47

         Žaloba podaná dne 12. listopadu 2015 – Hako v. OHIM (SCRUBMASTER)
   (Věc T-629/15)
   (2016/C 016/56)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hako GmbH (Bad Oldesloe, Německo) (zástupkyně: A. Marx, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „SCRUBMASTER“ – Přihláška č. 12 492 617

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. září 2015, ve věci R 2197/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009,

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009,

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-173/17: Žaloba podaná dne 16. března 2017 – TestBioTech v. Komise

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/31

         Žaloba podaná dne 16. března 2017 – TestBioTech v. Komise
   (Věc T-173/17)
   (2017/C 161/44)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: TestBioTech eV (Mnichov, Německo) (zástupci: K. Smith, QC, a J. Stevenson, barrister)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. ledna 2017, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o vnitřní přezkum prováděcích rozhodnutí Komise (EU) 2016/1215 (1), (EU) 2016/1216 (2) a (EU) 2016/1217 (3) ze dne 22. července 2016, kterými se udělují povolení k uvedení geneticky modifikované sóji FG 72, MON 87708 x MON 89788 a MON 87705 x MON 89788 na trh podle nařízení (ES) č. 1829/2003 (4);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby se žalobce v podstatě dovolává jediného žalobního důvodu, který vychází z toho, že Komise nesplnila povinnosti, které jí ukládá nařízení č. 1829/2003, zejména jeho články 14 a 16, když neprovedla náležitá kompletní ohodnocení před udělením povolení k uvedení na trh nebo nezajistila účinný dohled po udělení povolení.
   Komise nesprávně vycházela z relevantního unijního práva týkajícího se kontroly pesticidů, jelikož toto právo konkrétně neupravuje geneticky modifikované organismy.

      (1)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1215 ze dne 22. července 2016 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju FG72 (MST-FGØ72-2), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. 2016, L 199, s. 16).

      (2)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1216 ze dne 22. července 2016, o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju MON 87708 × MON 89788 (MON-877Ø8-9 × MON-89788-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. 2016, L 199, s. 22).

      (3)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1217 ze dne 22. července 2016 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju MON 87705 × MON 89788 (MON-877Ø5-6 × MON-89788-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. 2016, L 199, s. 28).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (Úř. věst. 2003, L 268, s. 1; Zvl. vyd. 13/32, s. 432).


title: Věc T-406/09: Žaloba podaná dne 5. října 2009 — Donau Chemie v. Komise

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/32

         Žaloba podaná dne 5. října 2009 — Donau Chemie v. Komise
   (Věc T-406/09)
   2009/C 312/53
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Donau Chemie AG (Vídeň, Rakousko) (zástupci: S. Polster, W. Brugger a M. Brodey, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 2 napadeného rozhodnutí Komise ze dne 22. července 2009, K(2009) 5791 konečné, ve věci COMP/39.396 — karbid vápníku a činidla na bázi hořčíku pro hutnický a plynárenský průmysl v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               podpůrně, podstatně a přiměřeně snížit výši pokuty uložené žalobkyni Komisí v napadeném rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se obrací proti rozhodnutí Komise K(2009) konečné ze dne 22. července 2009 ve věci COMP/39.396 — karbid vápníku a činidla na bázi hořčíku pro hutnický a plynárenský průmysl. V napadeném rozhodnutí byla žalobkyni a dalším podnikům uložena pokuta z důvodu porušení článku 81 ES, jakož i článku 53 Dohody o EHP. Žalobkyně se měla podle názoru Komise účastnit jediného a trvajícího protiprávního jednání v odvětví karbidu vápníku a hořčíku v EHP, s výjimkou Španělska, Portugalska, Irska a Spojeného království, které mělo spočívat v rozdělení trhu, dohodách o kvótách, rozdělení zákazníků, stanovení cen a výměně důvěrných obchodních informací o cenách, zákaznících a objemech prodejů.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně vytýká porušení Smlouvy o ES a právních předpisů, které je třeba použít v rámci jejího provádění a uplatňuje zejména následující:

               —

               protiprávní stanovení základní výše pokuty, jakož i dodatečné částky pokuty, kterou je nutné stanovit podle bodu 25 Pokynů pro výpočet pokut (1);

               —

               protiprávní nezohlednění polehčujících okolností při výpočtu pokuty;

               —

               protiprávní použití úpravy korunního svědka (2), neboť žalobkyni bylo na základě její žádosti týkající se korunního svědka přiznáno snížení pokuty v malém rozsahu;

               —

               porušení zásady rovného zacházení a zásady proporcionality při stanovení výše pokuty;

               —

               protiprávní nezohlednění snížení pokuty z důvodu platební neschopnosti podle bodu 35 Pokynů pro výpočet pokut nebo konkrétních okolností podle bodu 37 týchž Pokynů;

               —

               porušení článku 253 ES z důvodu nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí.

      (1)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).

      (2)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (2002/C 45/03) (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155).


title: Věc T-51/14: Žaloba podaná dne 22. ledna 2014 — Česká republika v. Komise

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/27

         Žaloba podaná dne 22. ledna 2014 — Česká republika v. Komise
   (Věc T-51/14)
   2014/C 93/47
   Jednací jazyk: čeština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, J. Vitáková, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Evropské komise C(2013) 7615 ze dne 13. listopadu 2013 o zamítnutí žádosti o zápis do rejstříku zaručených tradičních specialit podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 (1) (Pomazánkové máslo (ZTS)) a

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod, který vychází z porušení čl. 50 a čl. 52 ve spojení s čl. 18 nařízení č. 1151/2012. Žalobkyně uplatňuje, že Komise neprovedla přezkum splnění podmínek pro zápis názvu „Pomazánkové máslo“ jakožto zaručené tradiční speciality a předmětnou žádost zamítla z jiného důvodu než pro nesplnění těchto podmínek.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1).


title: Věc F-36/06: Žaloba podaná dne  5. dubna 2006  – Martin Magone v. Komise

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/52

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2006 – Martin Magone v. Komise
   (Věc F-36/06)
   (2006/C 131/95)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Alejandro Martin Magone (Brusel, Belgie) (zástupce: E. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí generálního ředitele ECHO, které přijal dne 7. června 2005 jako odvolací hodnotitel a kterým byl žalobce zkrácen na svých právech tím, že se jím potvrzuje a s konečnou platností schvaluje zpráva o vývoji služebního postupu (ZVSP) za období od 1. ledna 2004 do 15. září 2004;

               —

               zrušit uvedenou spornou ZVSP;

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 22. prosince 2005, doručené dne 5. ledna 2006, kterým se zamítá stížnost podaná na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu ze dne 6. září 2005 a směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí;

               —

               rozhodnout, že žalobce je obětí morálního a profesního útoku;

               —

               přiznat náhradu škody za nemajetkovou a majetkovou újmu a dopad na služební postup, přičemž náhrada škody byla oceněna dle zásady spravedlivého posouzení na 29 000 EUR s výhradou zvýšení nebo snížení v průběhu řízení;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje žalobní důvod vycházející z porušení čl. 12a, čl. 25 pododstavce 2 a článků 26 a 43 služebního řádu, stejně jako obecných prováděcích ustanovení týkajících se použití článku 43, tak jak byly přijaty Komisí dne 3. března 2004, z porušení rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 týkajícího se zachování úrovně dávek, Správního průvodce a obecných směrů v tomto ohledu, stejně jako ze zneužití pravomoci a nedodržování základních právních zásad, jako je dodržování práv obhajoby, zásada řádné správy a povinnost péče, zásada rovného zacházení a zásady ukládající OOJ přijímat rozhodnutí pouze na základě právem dovolených důvodů, tedy relevantních a nestižených zjevně nesprávným skutkovým nebo právním posouzením.
   Žalobce dále uplatňuje, že přijetím sporné zprávy za hodnotící období 2004 za těchto podmínek zjevně ze strany OOJ nedošlo ke správnému uplatnění a výkladu ustanovení služebního řádu a výše uvedených zásad. Jeho rozhodnutí je tak založeno na nepřesných skutkových i právních odůvodněních. V důsledku toho se žalobce nachází v diskriminující správní situaci neodpovídající jeho očekáváním a oprávněným zájmům, vyplývající z morálního a profesního útoku.


title: Výmaz věci C-498/04

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/33

         Výmaz věci C-498/04 (1)

   (2005/C 217/74)

      (Jednací jazyk: řečtina)

   Usnesením ze dne 13. června 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-498/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice.

      (1)  Úř. věst. C 31, 05.02.2005


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. října 2004 ve věci C-87/00 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di Genova): Roberto Nicoli proti Eridania SpA (Cukr — Režim cen — Regionalizace — Deficitní oblasti — Klasifikace Itálie — Hospodářský rok 1998/1999 — Nařízení (EHS) č. 1785/81 a nařízení (ES) č. 1361/98 — Platnost nařízení č. 1361/98)

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 12. října 2004
   ve věci C-87/00 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di Genova): Roberto Nicoli proti Eridania SpA (1)

   (Cukr - Režim cen - Regionalizace - Deficitní oblasti - Klasifikace Itálie - Hospodářský rok 1998/1999 - Nařízení (EHS) č. 1785/81 a nařízení (ES) č. 1361/98 - Platnost nařízení č. 1361/98)
   (2005/C 31/06)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-87/00, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Giudice di pace di Genova (Itálie), ze dne 28. února 2000, zapsaným do rejstříku Soudního dvora dne 7. března 2000 v řízení Roberto Nicoli proti Eridania SpA, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann a R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric (zpravodaj), soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 12. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Přezkum předložených otázek neodhalil žádné skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 1361/98 ze dne 26. června 1998, kterým se pro hospodářský rok 1998/1999 stanoví odvozené intervenční ceny bílého cukru, intervenční cena surového cukru, minimální ceny cukrové řepy A a cukrové řepy B a náhrady nákladů na skladování.

      (1)  Úř. věst. C 149, 27.5.2000.


title: Věc T-363/15: Žaloba podaná dne 6. července 2015 – Työhönvalmennus Valma v. OHIM (Tvar bedny)

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/16

         Žaloba podaná dne 6. července 2015 – Työhönvalmennus Valma v. OHIM (Tvar bedny)
   (Věc T-363/15)
   (2015/C 337/18)
   Jednací jazyk: finština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Työhönvalmennus Valma (Lahti, Finsko) (zástupci: S. Salonen a K. Parviainen, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Společenství (Tvar bedny – Přihláška č. 12137337

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2015, ve věci R 1690/2014-2.

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž je potvrzeno rozhodnutím průzkumového referenta, podle něhož přihlašovaná ochranná známka nemá ve vztahu k dotčenému zboží rozlišovací způsobilost,

               —

               povolil zápis ochranné známky nebo podpůrně, vrátil přihlášku ochranné známky OHIM k opětovnému rozhodnutí;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 3 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-168/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúriou (Maďarsko) dne 3. dubna 2017 – SH v. TG

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúriou (Maďarsko) dne 3. dubna 2017 – SH v. TG
   (Věc C-168/17)
   (2017/C 221/07)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SH

      Žalovaná: TG

      Vedlejší účastnice řízení na podporu žalobkyně: UF

      Předběžné otázky

               1)

               Spadají do působnosti nařízení č. 204/2011 (1) nebo případně do působnosti nařízení 2016/44 (2) níže uvedené závazky týkající se zaplacení nákladů na záruku, vyplývající ze smluv o protizáruce, které byly jakožto součást řetězce smluv uzavřeny za účelem vystavení bankovní záruky ve prospěch Libyan Housing and Infrastructure Board (dále jen „HIB“):

                           1.1)

                           v případě, že je banka, která má sídlo v Evropské unii, povinna zaplatit na základě smlouvy o protizáruce náklady libyjské bance uvedené na seznamu subjektů, na něž se vztahují zákazy, obsaženém v příloze III nařízení č. 204/2011;

                           1.2)

                           v případě, že je banka, která má sídlo v Evropské unii, povinna zaplatit na základě smlouvy o protizáruce náklady libyjské bance, která sice není uvedena na seznamu subjektů, na něž se vztahují zákazy, obsaženém v příloze III nařízení č. 204/2011, avšak bankovní záruka je vystavena ve prospěch HIB, který je na tomto seznamu uveden;

                           1.3)

                           v případě, že v období následujícím poté, co bylo nařízení č. 204/2011 změněno nařízením č. 45/2014, byly nařízením č. 204/2011 zakázány přímé či nepřímé platby ve prospěch jakéhokoli libyjského subjektu;

                           1.4)

                           v případě, že závazek týkající se zaplacení nákladů na záruku vyplývá ze smluv o protizáruce, které byly jakožto součást řetězce smluv uzavřeny mezi dvěma bankami se sídlem v Evropské unii za účelem vystavení bankovní záruky ve prospěch HIB;

                           1.5)

                           v případě, že jsou náklady na záruku vyúčtovány až po uplynutí období, na něž se vztahuje záruka, a sice v soudním řízení probíhajícím poté, co vstoupilo v platnost nařízení 2016/44?

               2)

               Za předpokladu, že závazek týkající se zaplacení nákladů na záruku, který je uveden v bodech 1.1) a 1.2), spadá do působnosti zmíněného nařízení, je nutné mít za to, že náklady na záruku zaplacené libyjské bance – která byla rovněž po určitou dobu uvedena na seznamu subjektů, na něž se vztahují zákazy, obsaženém v příloze III nařízení č. 204/2011 – představují pro účely vystavení záruky na vrácení zaplacené zálohy a záruky řádného provedení poskytnuté ve prospěch HIB finanční prostředky přímo či nepřímo poskytnuté ve prospěch právnických osob, subjektů nebo orgánů uvedených v příloze III?

               3)

               Musí se čl. 12 odst. 1 písm. b) nařízení č. 204/2011 v období následujícím poté, co bylo toto nařízení změněno nařízením č. 45/2014 (bod 1.3), vykládat v tom smyslu, že náklady a výdaje, kterých se domáhá libyjská banka a které na základě smlouvy o protizáruce platí banka se sídlem v Evropské unii, mají být přímo či nepřímo považovány za nároky v rámci záruky?

               4)

               Je nutné považovat banku se sídlem v Evropské unii, která je na základě smlouvy o protizáruce, která byla jakožto součást řetězce smluv uzavřena za účelem vystavení bankovní záruky ve prospěch HIB, povinna zaplatit náklady na záruku libyjskému subjektu (bod 1.4), za osobu nebo subjekt ve smyslu čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 204/2011 ve znění nařízení č. 45/2014, tedy osobu nebo subjekt jednající prostřednictvím nebo jménem či ve prospěch osob, subjektů nebo orgánů uvedených v písmenech a) nebo b) výše uvedeného čl. 12 odst. 1? Je nutné mít za to, že náklady na záruku, kterých se domáhá výše uvedená banka u jiné banky se sídlem v Evropské unii, mají být přímo nebo nepřímo považovány za nároky v rámci záruky?

               5)

               Týká se ustanovení o výjimce, které je obsaženo v článku 9 nařízení č. 204/2011, jakékoli platby?

               6)

               Je-li vyúčtování nákladů na záruku provedeno poté, co vstoupilo v platnost nařízení Rady 2016/44, které sice zrušilo nařízení č. 204/2011, avšak obsahuje v podstatě totožná ustanovení (bod 1.5), je nařízení 2016/44 použitelné na vyřešení sporu mezi účastnicemi tohoto řízení a musí se čl. 17 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení vykládat v tom smyslu, že náklady a výdaje, kterých se domáhá libyjská banka a které na základě smlouvy o protizáruce platí banka se sídlem v Evropské unii, mají být přímo nebo nepřímo považovány za nároky v rámci záruky? Je nutné považovat banku se sídlem v Evropské unii, která je na základě smlouvy o protizáruce, která byla jakožto součást řetězce smluv uzavřena za účelem vystavení bankovní záruky ve prospěch HIB, povinna zaplatit náklady na záruku libyjskému subjektu, za osobu nebo subjekt ve smyslu čl. 17 odst. 1 písm. c) zmíněného nařízení, tedy osobu nebo subjekt jednající prostřednictvím nebo jménem či ve prospěch osob, subjektů nebo orgánů uvedených v písmenech a) nebo b) výše uvedeného čl. 17 odst. 1? Je nutné mít za to, že náklady na záruku, kterých se domáhá výše uvedená banka u jiné banky se sídlem v Evropské unii, mají být přímo nebo nepřímo považovány za nároky v rámci záruky?

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 204/2011 ze dne 2. března 2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi (Úř. věst. 2011, L 58, s. 1; oprava Úř. věst. 2011, L 87, s. 37).

      (2)  Nařízení Rady (EU) 2016/44 ze dne 18. ledna 2016 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi a o zrušení nařízení (EU) č. 204/2011 (Úř. věst. 2016, L 12, s. 1).


title: Věci T-195/11, T-458/11, T-448/12 a T-41/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. března 2015 – Cahier a další v. Rada a Komise „Mimosmluvní odpovědnost — Zákaz pro producenty vína pocházejícího z odrůd s dvojím zatříděním, aby sami destilovali na alkohol množství vína pocházejícího z odrůd s dvojím zatříděním vyrobené nad rámec běžně vinifikovaného množství — Uplatnění této právní úpravy vnitrostátními orgány“

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/34

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. března 2015 – Cahier a další v. Rada a Komise
   (Věci T-195/11, T-458/11, T-448/12 a T-41/13) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost - Zákaz pro producenty vína pocházejícího z odrůd s dvojím zatříděním, aby sami destilovali na alkohol množství vína pocházejícího z odrůd s dvojím zatříděním vyrobené nad rámec běžně vinifikovaného množství - Uplatnění této právní úpravy vnitrostátními orgány“)
   (2015/C 146/45)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Jean-Marie Cahier (Montchaude, Francie) a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupce: C.-É. Gudin, advokát)

      Žalovaní: Rada Evropské unie (zástupci: ve věcech T-195/11 a T-458/11, původně É. Sitbon a P. Mahnič Bruni, poté É. Sitbon a S. Barbagallo, ve věci T-448/12, původně E. Karlsson a É. Sitbon, poté E. Karlsson a A. Westerhof Löfflerová a nakonec E. Karlsson a S. Barbagallo, a ve věci T-41/13, S. Barbagallo a E. Karlsson, zmocněnci); a Evropská komise (zástupci: ve věci T-195/11, původně D. Bianchi, B. Schima a M. Vollkommer, poté D. Bianchi a B. Schima, ve věci T-458/11, B. Schima, ve věci T-448/12, I. Galindo Martin a B. Schima, a ve věci T-41/13, původně A. Marcoulli a B. Schima, poté D. Bianchi, B. Schima a A. Marcoulli, zmocněnci)

      Předmět

   Žaloby na náhradu škody, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku toho, že ve Francii bylo proti nim vedeno vyšetřování a byly jim soudy uloženy povinnosti, jelikož v několika hospodářských letech nedodržovali mechanismus povinné destilace stanovený v článku 28 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 03/026, s. 25) a provedený nařízením Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu (Úř. věst L 194, s. 45; Zvl. vyd. 03/030, s. 182).

      Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-195/11, T-458/11, T-448/12 a T-41/13 se spojují pro účely tohoto rozsudku.

               2)

               Žaloby se zamítají.

               3)

               Jean-Marie Cahier a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení ve věci samé a nahradí náklady řízení ve věci samé vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.

               4)

               Jean-Marie Cahier a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena příloze, ponesou náklady řízení o předběžných opatřeních ve věci T-195/11 R.

               5)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 173, 11.6.2011.


title: Věc C-40/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n° 4 de Bilbao (Španělsko) dne 5. února 2008 – Asturcom Telecomunicaciones S.L. v. Cristina Rodríguez Nogueira

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao (Španělsko) dne 5. února 2008 – Asturcom Telecomunicaciones S.L. v. Cristina Rodríguez Nogueira
   (Věc C-40/08)
   (2008/C 92/31)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Asturcom Telecomunicaciones S.L.

      Žalovaná: Cristina Rodríguez Nogueira
   Předběžná otázka
   Může ochrana spotřebitelů podle směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách znamenat, že soud, který rozhoduje o návrhu na exekuci pravomocného rozhodčího nálezu, vydaného bez účasti spotřebitele, určí z úřední povinnosti neplatnost rozhodčí smlouvy a v důsledku zruší nález z důvodu, že uvedená smlouva obsahuje nepřiměřenou rozhodčí doložku [zneužívající klauzuli], která je na újmu spotřebitele?

      (1)  Úř. věst. L 95, s. 29.


title: Věc C-296/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Stuttgart (Německo) dne 16. června 2010 — Bianca Purrucker v. Guillermo Vallés Pérez

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Stuttgart (Německo) dne 16. června 2010 — Bianca Purrucker v. Guillermo Vallés Pérez
   (Věc C-296/10)
   ()
   2010/C 221/48
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Stuttgart

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bianca Purrucker

      Žalovaný: Guillermo Vallés Pérez

      Předběžné otázky

               1)

               Je ustanovení čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 (1) o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti („Brusel II a“) použitelné v případě, že je na návrh jednoho z účastníku řízení za účelem úpravy rodičovské zodpovědnosti nejprve zahájeno řízení u soudu členského státu pouze za účelem vydání předběžného opatření a na návrh jiného účastníka řízení je později zahájeno řízení u soudu jiného členského státu se stejným předmětem řízení za účelem rozhodnutí ve věci samé?

               2)

               Je nutné použít dané ustanovení také v případě, že rozhodnutí vydané v samostatném řízení o předběžném opatření z jednoho členského státu nelze uznat v jiném členském státě ve smyslu článku 21 nařízení ES č. 2201/2003?

               3)

               Lze zahájení řízení u soudu členského státu ve věci samostatného předběžného opatření klást na roveň zahájení řízení ve věci samé ve smyslu čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/2003, jestliže podle vnitrostátního procesního práva tohoto státu musí být následně za účelem vyloučení procesních vad podán během určitého časového období návrh na zahájení řízení u tohoto soudu za účelem rozhodnutí ve věci samé?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 388, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).


title: Věc C-567/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2012 Adrianem Barlibou proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. září 2012 ve věci T-312/12, Barliba v. Komise

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/53

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2012 Adrianem Barlibou proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. září 2012 ve věci T-312/12, Barliba v. Komise
   (Věc C-567/12 P)
   2013/C 225/95
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Adrian Barliba (zástupce: R. Neagu, avocat)

      Další účastnice řízení: Evropská komise
   Usnesením ze dne 27. června 2013 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-489/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Spojené království) dne 4. listopadu 2014 – A v. B

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Spojené království) dne 4. listopadu 2014 – A v. B
   (Věc C-489/14)
   (2015/C 026/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: A

      Odpůrce: B

      Předběžné otázky

               1)

               Jak je třeba pro účely čl. 19 odst. 1 a 3 (1) chápat výraz „určena“ za okolností, kdy:

                           a)

                           navrhovatel v řízení před soudem, který řízení zahájil jako první („první řízení“), neučinil v podstatě žádné úkony krom podání návrhu na zahájení řízení k tomuto soudu, a sice nepředložil návrh (Assignation) ve lhůtě pro podání žaloby (Requête), v důsledku čehož první řízení skončilo bez rozhodnutí uplynutím lhůty v souladu s místní (francouzskou) právní úpravou prvního řízení, tj. 30 měsíců po prvním organizačním jednání;

                           b)

                           první řízení skončí výše uvedeným způsobem velmi krátce (3 dny) poté, co bylo v Anglii zahájeno řízení na soudě, u něhož bylo řízení zahájeno později („druhé řízení“), takže ve Francii nedošlo k vydání rozsudku a nehrozí, že budou v prvním a druhém řízení vydána neslučitelná rozhodnutí; a

                           c)

                           vzhledem k jinému časovému pásmu, v kterém se nachází Spojené království, by navrhovatel v řízení, které bylo zahájeno jako první, mohl po skončení prvního řízení vždy podat návrh na rozvod ve Francii dříve, než by mohl návrh na rozvod podat navrhovatel v Anglii?

               2)

               Je třeba výraz „určena“ chápat v tom smyslu, že navrhovatel v prvním řízení musí učinit úkony k postupu v prvním řízení s patřičnou péčí a rychlostí pro vyřešení sporu (ať již soudně či dohodou), nebo je navrhovatel oprávněn neučinit v prvním řízení poté, co si zajistil příslušnost podle článku 3 a čl. 19 odst. 1, žádné hmotněprávní úkony směřující k vyřešení sporu v prvním řízení, jak bylo uvedeno výše, a zajistit si tím tak jednoduše přerušení druhého řízení a zablokování celého sporu?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003 L 338, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. října 2015 ve věci E-10/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – neprovedení do vnitrostátního práva – směrnice 2009/126/ES o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích)

text:
               15.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 467/23

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 27. října 2015
   ve věci E-10/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – neprovedení do vnitrostátního práva – směrnice 2009/126/ES o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích)
   (2016/C 467/10)
   Ve věci E-10/15, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby ve stanovené lhůtě do svého vnitrostátního práva provedl akt uvedený v bodě 21au kapitoly III přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/126/ES ze dne 21. října 2009 o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, dne 27. října 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               Prohlašuje, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby ve stanovené lhůtě do svého vnitrostátního práva provedl akt uvedený v bodě 21au kapitoly III přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/126/ES ze dne 21. října 2009 o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP.

               2.

               Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc C-118/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad Varna (Bulharsko) dne 7. března 2011 — EON ASSET MANAGEMENT OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad Varna (Bulharsko) dne 7. března 2011 — EON ASSET MANAGEMENT OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“
   (Věc C-118/11)
   2011/C 145/21
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen Sad Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: EON ASSET MANAGEMENT OOD

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, gr. Varna, pri Sentralno Upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

      Předběžné otázky

               1)

               Jak má být vykládána podmínka „jsou-li použity“, která je uvedena v článku 168 směrnice 2006/112 (1), a — v rámci posouzení vzniku původního nároku na odpočet daně — ve kterém okamžiku musí být tato podmínka splněna: již v tom zdaňovacím období, ve kterém bylo zboží dodáno nebo služba poskytnuta, nebo je dostatečné, že tato podmínka bude splněna v budoucím zdaňovacím období?

               2)

               Je s ohledem na článek 168 a článek 176 směrnice 2006/112 přípustná právní úprava, jako je vnitrostátní právní úprava čl. 70 odst. 1 bodu 2 zákona o dani z přidané hodnoty, která dovoluje předem vyloučit zboží a služby, které „jsou určeny pro bezúplatná plnění nebo pro jiné činnosti, než pro ekonomickou činnost osoby povinné k dani“, ze systému odpočtu daně?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Je nutno článek 176 směrnice 2006/112 vykládat v tom smyslu, že členský stát, který chtěl využít možnosti, která je mu poskytnuta, vyloučit u určitého zboží nebo služeb nárok na odpočet daně a který tyto kategorie výdajů definoval následujícím způsobem: zboží nebo služba určené pro bezúplatná plnění nebo pro jiné činnosti než pro ekonomickou činnost osoby povinné k dani, kromě případů uvedených v čl. 70 odst. 3 zákona o dani z přidané hodnoty, splnil podmínku stanovit kategorii dostatečně definovaného zboží a služeb, to znamená definovat tuto kategorii zboží a služeb na základě její povahy?

               4)

               V závislosti na tom, jak bude zodpovězena třetí otázka: Jak má být vzhledem k článku 168 a článku 173 směrnice 2006/112 posouzen účel (použití, resp. budoucího použití) zboží nebo služeb pořízených osobou povinnou k dani: jako podmínka původního vzniku nároku na odpočet daně, nebo jako důvod pro provedení opravy výše odpočtu?

               5)

               V případě, že je nutno účel (použití) považovat za důvod pro provedení opravy výše odpočtu, jak má být vykládáno ustanovení článku 173 směrnice 2006/112: Stanoví provedení oprav i v těch případech, v nichž je zboží nebo služba nejprve použita pro činnost, která nepodléhá dani, nebo po svém pořízení vůbec není použita, podnik ji však má k dispozici a v některém ze zdaňovacích období po jejím pořízení je zahrnuta do zdanitelné činnosti osoby povinné k dani?

               6)

               Pokud by článek 173 směrnice 2006/112 měl být vykládán v tom smyslu, že se stanovená oprava vztahuje i na ty případy, v nichž bylo zboží nebo služba po jejím pořízení nejprve použita pro činnost, která nepodléhá dani, nebo nebyla použita vůbec, později však byla do zdanitelné činnosti osoby povinné k dani zahrnuta, je pak — s ohledem na omezení uvedené v čl. 70 odst. 1 bodě 2 zákona o dani z přidané hodnoty a s ohledem na okolnost, že podle čl. 79 odst. 1 a 2 zákona o dani z přidané hodnoty se opravy provedou pouze v případech, v nichž je zboží, jehož původní použití splnilo podmínky pro odpočet daně, později zahrnuto do použití, které tyto podmínky nesplňuje — nutno vycházet z toho, že členský stát splnil svoji povinnost upravit nárok na odpočet daně pokud možno spolehlivě a spravedlivě?

               7)

               V závislosti na tom, jak budou zodpovězeny výše uvedené otázky: Je nutno vycházet z toho, že osoba povinná k dani zaregistrovaná podle bulharského zákona o dani z přidané hodnoty má podle právní úpravy uvedené v zákoně o dani z přidané hodnoty týkající se omezení nároku na odpočet daně, resp. opravy výše odpočtu — za okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení a vzhledem k článku 168 směrnice 2006/112 — nárok na odpočet daně u zboží, které jí bylo dodáno, a služby, které jí byly poskytnuty, jinou osobou povinnou k dani, v tom zdaňovacím období, ve kterém jí toto zboží bylo dodáno nebo tyto služby poskytnuty a ve kterém vznikla daňová povinnost?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-84/05: Žaloba podaná dne 18. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/18

         Žaloba podaná dne 18. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-84/05)
   (2005/C 93/32)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 18. února 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou M. Konstantinidisem a A. Aresuem, členy Právní služby.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Italská republika tím, že dodnes nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (1), nová zařízení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 21 odst. 1 této směrnice

               2.

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 30. října 1999.

      (1)  Úř. věst. L 257, 10.10.1996, s. 26.


title: Věc T-274/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. listopadu 2011 — Zhejiang Harmonic Hardware Products v. Rada ( „Dumping — Dovoz žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a z Ukrajiny — Postavení podniku působícího v tržním hospodářství — Právo na obhajobu — Nabídka cenového závazku — Důvěrné zacházení s totožností žadatelů“ )

text:
               17.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 370/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. listopadu 2011 — Zhejiang Harmonic Hardware Products v. Rada
   (Věc T-274/07) (1)

   (Dumping - Dovoz žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a z Ukrajiny - Postavení podniku působícího v tržním hospodářství - Právo na obhajobu - Nabídka cenového závazku - Důvěrné zacházení s totožností žadatelů)
   2011/C 370/34
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd (Quzhou, Zhejiang, Čína) (zástupci: R. MacLean, solicitor, a Y. Melin, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s B. O’Connorem, solicitor, a E. McGovernem, barrister)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a K. Talabér-Ritz, zmocněnci), Vale Mill (Rochdale) Ltd (Rochdale, Spojené království), Pirola SpA (Mapello, Itálie) a Colombo New Scal SpA (Rovagnate, Itálie) (zástupci: G. Berrisch a G. Wolf, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 452/2007 ze dne 23. dubna 2007 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny (Úř. věst. L 109, s. 12) v rozsahu, v němž ukládá konečné antidumpingové clo na žehlicí prkna vyráběná žalobkyní.

      Výrok rozsudku

               1)

               Články 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 452/2007 ze dne 23. dubna 2007 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny se zrušují v rozsahu, v němž ukládají konečné antidumpingové a stanovují konečný výběr prozatímního cla uloženého z dovozů žehlicích prken vyrobených společností Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených společností Zhejiang Harmonic Hardware Products.

               3)

               Evropská komise, Vall Mill (Rochdale) Ltd, Pirola SpA a Colombo New Scale SpA ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 22.9.2007.


title: Věc C-455/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 10. října 2012 — Karin Oertel v. Finanzamt Würzburg mit Außenstelle Ochsenfurt

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 10. října 2012 — Karin Oertel v. Finanzamt Würzburg mit Außenstelle Ochsenfurt
   (Věc C-455/12)
   2012/C 399/22
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Karin Oertel

      Žalovaný: Finanzamt Würzburg mit Außenstelle Ochsenfurt

      Předběžná otázka

   Brání čl. 12 odst. 3 písm. a) třetí pododstavec ve spojení s přílohou H kategorií 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (1) o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, s ohledem na zásadu daňové neutrality, vnitrostátní právní úpravě, která stanoví sníženou sazbu daně z obratu pro přepravu osob vozidly taxi v místní dopravě, zatímco pro přepravu osob tzv. pronajatými vozy s řidičem v místní dopravě platí základní sazba daně?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně; Úř. věst. L 145, s. 1; ve znění pozdějších předpisů.


title: Věc T-157/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 20. června 2006 – Deutsche Telekom v. OHIM – PCS Systemtechnik (T-PCS)

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/31

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 20. června 2006 – Deutsche Telekom v. OHIM – PCS Systemtechnik (T-PCS)
   (Věc T-157/05) (1)

   (2006/C 190/57)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


title: Věc F-61/15: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 – Proia v. Komise „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanec — Odměňování — Příspěvek za práci v zahraničí — Podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu — Místo trvalého bydliště před nástupem do zaměstnání — Doba studia následovaná stáží a po sobě jdoucími pracovními smlouvami ve státě místa zaměstnání — Předpokládaná vůle dotčeného zaměstnance přemístit trvalé středisko svých zájmů od počátku studia do státu místa zaměstnání — Neexistence“

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/36

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 – Proia v. Komise
   (Věc F-61/15) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - Odměňování - Příspěvek za práci v zahraničí - Podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Místo trvalého bydliště před nástupem do zaměstnání - Doba studia následovaná stáží a po sobě jdoucími pracovními smlouvami ve státě místa zaměstnání - Předpokládaná vůle dotčeného zaměstnance přemístit trvalé středisko svých zájmů od počátku studia do státu místa zaměstnání - Neexistence“)
   (2016/C 078/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Alessandro Proia (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr a F. Simonetti, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Úřadu Evropské komise pro správu a vyplácení individuálních nároků ze dne 25. září 2014, kterým bylo odmítnuto přiznat žalobci příplatek za práci v zahraničí

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. září 2014, kterým bylo odmítnuto přiznat A. Proiovi příplatek za práci v zahraničí na základě čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII Služebního řádu zaměstnanců Evropské unie se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A. Proiou.

      (1)  Úř. věst. C 221, 6.7.2015, s. 27.


title: Věc F-69/10: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. září 2011 — Marcuccio v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Žaloba na náhradu škody — Protiprávnost — Zaslání dopisu týkajícího se nákladů věci advokátovi, jenž žalobce v této věci zastupoval — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ — Článek 94 jednacího řádu“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/30

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. září 2011 — Marcuccio v. Komise
   (Věc F-69/10) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Protiprávnost - Zaslání dopisu týkajícího se nákladů věci advokátovi, jenž žalobce v této věci zastupoval - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ - Článek 94 jednacího řádu)
   2012/C 138/65
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)

      Předmět věci

   Žádost na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce domáhající se náhrady škody na základě skutečnosti, že žalovaná odeslala dopis týkající se žalobce advokátovi, který jej ještě v této věci nezastupoval.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako z právního hlediska zjevně zcela neopodstatněná.

               2)

               Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.

               3)

               Luigi Marcucciovi se ukládá zaplatit Tribunálu částku ve výši 2 000 eur.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010, s. 75.


title: Věc T-316/08: Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Pescazzurra v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/34

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Pescazzurra v. Komise
   (Věc T-316/08)
   (2008/C 272/64)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pescazzurra Srl (Messina, Itálie) (zástupci: A. Maiorana, A. De Matteis, A. De Francesco, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 (Úř. věst. L 155, s. 9);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou shodné s žalobními důvody a hlavními argumenty věci Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore v. Komise (T-313/08).


title: Vyškrnutí věci C- 485/04

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/12

         Vyškrnutí věci C- 485/04 (1)

   (2005/C 330/29)

      (Jednací jazyk: italština)

   Usnesením ze dne 12. září 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o vyškrtnutí věci C- 485/04, Komise Evropských společenství proti Italské republice.

      (1)  Úř. věst. C 31, 5.2.2005


title: Věc C-435/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tartu Halduskohus (Estonsko) dne 18. července 2017 – Argo Kalda Mardi talu v. Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

text:
               9.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 338/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tartu Halduskohus (Estonsko) dne 18. července 2017 – Argo Kalda Mardi talu v. Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
   (Věc C-435/17)
   (2017/C 338/09)
   Jednací jazyk: estonština

      Předkládající soud

   Tartu Halduskohus

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Argo Kalda Mardi talu

      Odpůrce: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

      Předběžné otázky

               1)

               Je povinnost udržovat kamenné hroby, kterou ukládá členský stát žadateli o jednotnou platbu na plochu a o platbu na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí, a v případě jejíhož porušení se uplatní správní sankce spočívající ve snížení výše plateb o 3 % stanovená v článku 39 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 (1), v souladu s čl. 93 odst. 1 a článkem 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1306/2013 (2) a s minimálními standardy stanoveným v jeho příloze II?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, musí žadatel o jednotnou platbu na plochu a o platbu na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí dodržovat podle čl. 72 odst. 1 písm. a), čl. 91 odst. 1 a 2, čl. 93 odst. 1 a článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1306/2013, jakož i podle čl. 4 odst. 1 písm. b), písm. c) a písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1307/2013 (3) požadavky týkající se dobrého zemědělského a environmentálního stavu ve svém celém zemědělském podniku – s cílem zabránit uplatnění správní sankce – anebo jen na zemědělské ploše, v souvislosti s níž je konkrétně požadována platba?

      (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 181, s. 48).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549).

      (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013 , kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608).


title: Věc C-230/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 25. dubna 2016 – Coty Germany GmbH v. Parfümerie Akzente GmbH

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 25. dubna 2016 – Coty Germany GmbH v. Parfümerie Akzente GmbH
   (Věc C-230/16)
   (2016/C 260/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Frankfurt am Main

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Coty Germany GmbH

      Žalovaná: Parfümerie Akzente GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Mohou systémy selektivní distribuce, které se zaměřují na distribuci luxusních a prestižních výrobků a jejichž hlavním účelem je zajistit těmto výrobkům „luxusní image“, představovat aspekt hospodářské soutěže, který je v souladu s čl. 101 odst. 1 SFEU?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1:
               Může stav, kdy je členům systému selektivní distribuce působícím na maloobchodní úrovni v rámci internetového prodeje obecně zakázáno využívat navenek viditelných služeb třetích stran, představovat určitý aspekt hospodářské soutěže, který je v souladu s čl. 101 odst. 1 SFEU, aniž by se zohlednilo, zda v konkrétním případě byly či nebyly splněny oprávněné požadavky výrobce týkající se jakosti?

               3)

               Musí být čl. 4 písm. b) nařízení (EU) č. 330/2010 (1) vykládán v tom smyslu, že zákaz využívat v rámci internetového prodeje navenek viditelných služeb třetích stran uložený členům systému selektivní distribuce působícím na maloobchodní úrovni představuje omezení okruhu zákazníků určitého maloobchodníka na základě účelu?

               4)

               Musí být čl. 4 písm. c) nařízení (EU) č. 330/2010 vykládán v tom smyslu, že zákaz využívat v rámci internetového prodeje navenek viditelných služeb třetích stran uložený členům systému selektivní distribuce působícím na maloobchodní úrovni představuje omezení pasivních prodejů konečným uživatelům na základě účelu?

      (1)  Nařízení Komise (EU) č. 330/2010 ze dne 20. dubna 2010 o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 102, s. 1).


title: Věc C-83/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 12. února 2016 – „Heta Asset Resolution Bulgaria“ OOD v. Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 12. února 2016 – „Heta Asset Resolution Bulgaria“ OOD v. Nachalnik na Mitnitsa Stolichna
   (Věc C-83/16)
   (2016/C 136/25)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně:„Heta Asset Resolution Bulgaria“ OOD

      Žalovaný: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 161 odst. 5 a čl. 210 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1) ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, vykládány v tom smyslu, že vývozcem z celního území Společenství je osoba usazená na tomto území, která je smluvní stranou smlouvy o prodeji zboží osobě usazené ve třetí zemi, pokud tato smlouva představuje důvod pro propuštění zboží do režimu vývozu podle tohoto nařízení?

               2)

               Musí být čl. 161 odst. 1 a čl. 210 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2913/92 vykládány v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, se jedná o vývoz a celní dluh při vývozu v souvislosti s lodí (jachtou), jejímž státem vlajky je členský stát, vzniká jen na základě smlouvy o prodeji osobě usazené ve třetím státě a odhlášením této lodě z lodního rejstříku tohoto členského státu?

               3)

               Musí být čl. 795 odst. 1 třetí pododstavec písm. b) nařízení Komise] (EHS) č. 2454/93 (2) ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, představuje při vývozu lodě (jachty), jejímž státem vlajky je členský stát, smlouva o prodeji této lodě osobě usazené ve třetím státě a odhlášení této lodě z lodního rejstříku tohoto členského státu dostatečný důkaz ve smyslu tohoto ustanovení?

               4)

               Vyplývá z čl. 795 odst. 1 třetího pododstavce písm. b) a z čtvrtého pododstavce ve spojení s čl. 796e odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 2454/93, že posouzení příslušného celního orgánu týkající se existence dostatečného důkazu podle čl. 796da odst. 4 tohoto nařízení je za okolností věci v původním řízení závazné a nepodléhá žádnému přezkumu celním orgánem, který je příslušný pro dodatečné podání celního prohlášení ve smyslu prvně uvedeného ustanovení?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.

      (2)  Úř. věst. L 253, s. 1, Zvl. vyd. 02/06, s. 3.


title: Věc C-599/11 P: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. června 2012 — TofuTown.com GmbH, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ( „Kasační opravný prostředek — Článek 119 Jednacího řádu — Ochranná známka společenství — Přihláška slovního označení TOFUKING — Námitky majitele ochranné známky Curry King — Nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 8 odst. 1 písm. b) — Nebezpečí záměny — Stupeň podobnosti“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/6

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. června 2012 — TofuTown.com GmbH, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-599/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Článek 119 Jednacího řádu - Ochranná známka společenství - Přihláška slovního označení TOFUKING - Námitky majitele ochranné známky Curry King - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Nebezpečí záměny - Stupeň podobnosti)
   2012/C 303/12
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: TofuTown.com GmbH (zástupkyně: B. Krause, Rechtsanwältin)

      Další účastníci řízení: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (zástupce: S. Russlies, Rechtsanwalt), Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 20. září 2011, Meica v. OHIM — TofuTown.com (TOFUKING) (T-99/10), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. ledna 2010 (věc R 63/2009-4), týkající se námitkového řízení mezi společnostmi Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG a TofuTown.com GmbH — Nebezpečí záměny

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               TofuTown.com GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG.

               3)

               Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 133, 05.05.2012.


title: Věc C-193/05: Žaloba podaná dne 29. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/10

         Žaloba podaná dne 29. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-193/05)
   (2005/C 155/19)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. dubna 2005 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Maidanim a M. H. Støvlbækem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               konstatoval, že Lucemburské velkovévodství tím, že ponechává pro usazení pod profesním označením udělovaným v domovském státě požadavky jazykových znalostí, zákaz výkonu činnosti jako osoba s adresou pro účely doručování (domiciliataire) a povinnost předložit každý rok průkaz oprávnění z domovského členského státu, porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998, o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace (1), a zejména z jejích článků 2, 3 a 5;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Zavedení kontroly jazykových znalostí jako podmínky pro zápis evropského advokáta do seznamu advokátů je v protikladu k obecnému cíli směrnice, kterým je usnadnění trvalého výkonu advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace a porušuje zejména čl. 3 odst. 2 této směrnice, podle kterého hostitelský členský stát zapíše advokáta výlučně „po předložení průkazu oprávnění potvrzujícího jeho zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě“.
   Zákaz být advokátem s adresou pro účely doručování je v rozporu s čl. 5 odst. 1 podle něhož evropský advokát „vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě vykonává stejnou profesní činnost jako advokát vykonávající svou činnost pod odpovídajícím profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě“.
   Ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko lucemburská vláda prohlašuje, že vzala na vědomí argument Komise, podle kterého požadavek na každoroční předložení průkazu oprávnění potvrzujícího zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě představuje administrativní výdaj, jenž není odůvodněný s ohledem na ustanovení směrnice.
   Komise nicméně konstatuje, že v současné době tento požadavek, který je v rozporu se zněním směrnice z důvodů uvedených v odůvodněném stanovisku, zůstává nadále uveden v zákoně ze dne 13. listopadu 2002, o provedení směrnice 98/5 do lucemburského práva.

      (1)  Úř. věst. L 77, 14.3.1998, s. 36.


title: Věc T-763/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Soprema v. OHIM – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství — Slovní ochranná známka SOPRAPUR — Starší slovní ochranná známka Společenství Sopro — Relativní důvod pro zamítnutí — Podobnost výrobků a označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/37

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Soprema v. OHIM – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR)
   (Věc T-763/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka SOPRAPUR - Starší slovní ochranná známka Společenství Sopro - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost výrobků a označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 016/45)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Holding Soprema (Strasbourg, Francie) (zástupce: M.-R. Hirsch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: E. Scheffer a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sopro Bauchemie GmbH (Wiesbaden, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. srpna 2014 (věc R 1370/2013-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Sopro Bauchemie GmbH a Holding Soprema.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Holding Soprema se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 73, 2. 3. 2015.


title: Věc T-406/05: Žaloba podaná dne  9. listopadu 2005  – Alessandro Cavallaro v. Komise

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/30

         Žaloba podaná dne 9. listopadu 2005 – Alessandro Cavallaro v. Komise
   (Věc T-406/05)
   (2006/C 10/58)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Alessandro Cavallaro (Řím, Itálie) (zástupce: Carlo Forte, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ADMIN.B-2-ABF/adm-D(05)18560 orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 10. srpna 2005;

               —

               podpůrně nařídit opětovné stanovení lhůt k podání návrhu na neplatnost rozhodnutí ADMIN-B-3, č. 10577 ze dne 27. února 2002, a č. 53089 ze dne 14. listopadu 2002;

               —

               podpůrně a při nahrazení předcházejícího návrhu prohlásit přípustnou námitku protiprávnosti směřující k tomu, aby byla rozhodnutí ADMIN-B-3, č. 10577 ze dne 27. února 2002 a č. 53089 ze dne 14. listopadu 2002 prohlášena za nepoužitelná, a přiznat žalobci právo na výplatu částek týkajících se příspěvku za práci v zahraničí od 1. prosince 2001 a po celou dobu služby u Komise Evropských společenství v Bruselu, včetně nedoplatků a úroků;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce napadá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 10. srpna 2005, kterým mu byl zamítnut příspěvek upravený v článku 4 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství, a domáhá se, aby mu bylo přiznáno právo na výplatu částek týkajících se tohoto příspěvku od 1. března 2005 a po celou dobu služby u zastoupení Komise v Římě.
   V tomto ohledu připomíná, že již v roce 2002 od jeho zaměstnání Komisí, mu tentýž orgán oprávněný ke jmenování odmítl přiznat příspěvek za práci v zahraničí ve výši 16 % z toho důvodu, že po celé referenční období pro výpočet pěti let uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu vykonával žalobce svou profesní činnost v Bruselu.
   Žalobce byl následně přeložen do sídla zastoupení Komise v Římě a opětovně žádal žalovanou, aby mu byl přiznán tentýž příspěvek. Projednávaná žaloba směřuje proti zamítavému rozhodnutí o této nové žádosti.

               —

               Žalobce na podporu svých tvrzení uplatňuje chybné použití čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII služebního řádu

               —

               a rozpor v odůvodnění, jakož i nesprávné skutkové zjištění týkající se poskytnuté dokumentace za období 1990-1995; ohledně tohoto bodu je zopakováno, že žalobce bydlel mimo Itálii od roku 1990 do roku 1995 a že nebyl studentem v Itálii v letech 1992 až 1995; tvrzení Komise v napadeném rozhodnutí jsou v každém případě v rozporu s tvrzeními obsaženými v rozhodnutích z roku 2002;

               —

               a rozpor v odůvodnění v rozsahu, v němž toto odůvodnění předpokládá, že žalobce bydlel od července 1990 do července 1995 v Itálii, v tomto ohledu je tvrzeno, že pouhé prohlášení žalobce učiněné v době, kdy pracoval jako pomocný zaměstnanec, podle kterého místo zaměstnání žalobce mělo být stanoveno v Ariccii, v Itálii, nestačí k prokázání toho, že měl žalobce v úmyslu zachovat v tomto místě své životní běžné zvyklosti a sociální vazby.


title: Věc C-246/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. ledna 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               16.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 120/9

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. ledna 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-246/10) (1)

   2011/C 120/19
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


title: Věc F-59/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 17. října 2013 — BF v. Účetní dvůr Evropské unie ( „Veřejná služba — Jmenování — Obsazení místa ředitele — Oznámení o volném pracovním místě — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Neexistence — Nepřípustnost“ )

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/28

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 17. října 2013 — BF v. Účetní dvůr Evropské unie
   (Věc F-59/12) (1)

   (Veřejná služba - Jmenování - Obsazení místa ředitele - Oznámení o volném pracovním místě - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Neexistence - Nepřípustnost)
   2014/C 9/45
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: BF (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: L. Levi, advokát)

      Žalovaný: Účetní dvůr Evropské unie (zástupci: T. Kennedy a J. Vermer, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení oznámení Účetního dvora o volném pracovním místě ECA/2011/67 na místo ředitele oddělení lidských zdrojů.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               BF ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Účetním dvorem Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 227, 28.7.2012, s. 38.


title: Věc C-150/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2017 Evropskou unií, zastoupenou Soudním dvorem Evropské unie, proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 1. února 2017 ve věci T-479/14, Kendrion v. Evropská unie

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2017 Evropskou unií, zastoupenou Soudním dvorem Evropské unie, proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 1. února 2017 ve věci T-479/14, Kendrion v. Evropská unie
   (Věc C-150/17 P)
   (2017/C 161/18)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: J. Inghelram a E. Beysen, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Kendrion NV, Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil bod 1 výroku napadeného rozsudku,

               —

               zamítnul jako neopodstatněný návrh společnosti Kendrion v prvním stupni, jímž se tato společnost domáhala náhrady majetkové újmy, kterou údajně utrpěla, nebo zcela podpůrně snížil tuto náhradu majetkové újmy na 175 709,87 eura,

               —

               uložil společnosti Kendrion náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uvádí tři důvody:

               1.

               První důvod vychází z nesprávného právního posouzení v souvislosti s výkladem pojmu „příčinná souvislost“, jelikož Tribunál rozhodl, že porušení přiměřené lhůty k vyhlášení rozsudku bylo rozhodující příčinou tvrzené majetkové újmy spočívající v zaplacení poplatků za bankovní záruku, ačkoli podle ustálené judikatury rozhodující příčinou platby těchto poplatků je rozhodnutí podniku nezaplatit pokutu v průběhu řízení před unijním soudem.

               2.

               Druhý důvod vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu pojmu „újma“, jelikož Tribunál odmítl uplatnit na údajnou majetkovou újmu vyplývající z platby bankovní záruky stejné podmínky, jaké uvedl v souvislosti s údajnou majetkovou újmou spojenou s platbou úroků z výše pokuty, totiž, že žalobkyně v prvním stupni měla prokázat, že finanční zátěž vyplývající z uvedené platby úroků byla vyšší než výhoda, kterou mohla získat z nezaplacení pokuty.

               3.

               Třetí důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nedostatečného odůvodnění, pokud jde o období, během kterého k údajné majetkové újmě došlo, jelikož Tribunál, aniž to odůvodnil, vycházel z toho, že období, během kterého k tvrzené majetkové újmě spočívající v platbě poplatků za bankovní záruku došlo, mohlo být jiným obdobím než období, které Tribunál stanovil pro protiprávní jednání, který údajně způsobilo tuto újmu.


title: Věc C-479/09 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. září 2010 — Evets Corp. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ( Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka DANELECTRO — Obrazová ochranná známka QWIK TUNE — Žádost o obnovení zápisu ochranné známky — Žádost o navrácení do původního stavu — Nedodržení lhůty pro podání žádosti o obnovení zápisu ochranné známky )

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/11

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. září 2010 — Evets Corp. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-479/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka DANELECTRO - Obrazová ochranná známka QWIK TUNE - Žádost o obnovení zápisu ochranné známky - Žádost o navrácení do původního stavu - Nedodržení lhůty pro podání žádosti o obnovení zápisu ochranné známky)
   2010/C 317/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evets Corp. (zástupce: S. Ryan, solicitor)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 23. září 2009 Evets v. OHIM (spojené věci T-20/08, T-21/08), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí R 603/2007-4 čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 5. listopadu 2007, kterým bylo zamítnuto odvolání podané proti rozhodnutí oddělení pro správu ochranných známek a právní záležitosti a kterým bylo prohlášeno, že je žádost o uvedení do původního stavu podaná navrhovatelkou za účelem navrácení práv, pokud jde o obnovení zápisu slovní ochranné známky „DANELECTRO“, považována za nepodanou z důvodu, že byla podána opožděně — Nedodržení lhůty pro podání žádosti o obnovení zápisu ochranných známek

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Evets Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc T-806/14: Žaloba podaná dne 3. prosince 2014 – August Storck v. OHIM (vyobrazení čtvercového obalu v bílé a modré barvě)

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/59

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2014 – August Storck v. OHIM (vyobrazení čtvercového obalu v bílé a modré barvě)
   (Věc T-806/14)
   (2015/C 046/76)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: August Storck KG (Berlín, Německo) (zástupci: P. Goldenbaum, I. Rohr, T. Melchert a A. Richter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie ve vztahu k obrazové ochranné známce (vyobrazení čtvercového obalu) – Mezinárodní zápis č. 1 1 69  244 označující Evropskou unii.

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2014, ve věci R 644/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-381/06: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/14/ES — Informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/15

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-381/06) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/14/ES - Informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2007/C 269/29)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a J. Enegren, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupce: N. Dafniou, zmocněnkyně)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě všech předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství – Společné prohlášení Evropského parlamentu, Rady a Komise o zastoupení zaměstnanců (Úř. věst. L 80, s. 29; Zvl. vyd. 05/04, s. 219)
   Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.