title: Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 15. září 2005. # Citicorp proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka LIVE RICHLY - Absolutní důvody pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Právo být vyslechnut - Článek 73 nařízení č. 40/94. # Věc T-320/03.

text:
      Věc T-320/03
      Citicorp
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Slovní ochranná známka LIVE RICHLY – Absolutní důvody pro zamítnutí – Rozlišovací způsobilost – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 – Právo být vyslechnut – Článek 73 nařízení č. 40/94“
      Rozsudek Soudu (třetího senátu) ze dne 15. září 2005
      Shrnutí rozsudku
      1.     Ochranná známka Společenství – Rozhodnutí Úřadu – Dodržení práv obhajoby
      (Nařízení Rady č.40/94, článek 73)
      2.     Ochranná známka Společenství – Odvolací řízení – Žaloba k soudu Společenství – Přihláška k zápisu označení pro více kategorií
            výrobků nebo služeb – Uznání žalobcem omezení předmětu sporu pouze na jednu kategorii – Faktické vzetí zpět žalobního důvodu
            týkajícího se jiné kategorie
      3.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Nedostatek
            rozlišovací způsobilosti – Označení, které může mít několik významů, může tvořit slovní hříčku a může být vnímáno jako ironické,
            překvapující a nečekané – Podmínka zápisu – Způsobilost být vnímán jako údaj o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb
      [Nařízení Rady č.40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      4.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost – Slovní označení LIVE RICHLY
      [Nařízení Rady č.40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      5.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Nedostatek
            rozlišovací způsobilosti označení – Nedostatečnost zjištění neexistence přídavného prvku fantazie nebo minimálního množství
            fantazie pro zamítnutí rozlišovací způsobilosti označení
      [Nařízení Rady č.40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      1.     Podle čl. 73 druhé věty nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství mohou být rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
         trhu (ochranné známky a vzory) založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit. Toto ustanovení zakotvuje
         v rámci práva ochranných známek Společenství obecnou zásadu ochrany práv obhajoby, na jejímž základě musí být adresátům rozhodnutí
         veřejných orgánů, která se znatelným způsobem dotýkají jejich zájmů, umožněno, aby náležitě vyjádřili své stanovisko.

      (viz body 21–22)
      2.     V rámci žaloby podané proti rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
         zamítajícímu přihlášku ochranné známky pro různé kategorie výrobků nebo služeb Soudu nepřísluší se vyjadřovat k žalobnímu
         důvodu, který se týká pouze jedné kategorie výrobků nebo služeb, pokud žalobce ve skutečnosti vzal zpět svůj žalobní důvod
         tím, že výslovně uznal, že předmět sporu se omezuje na jinou kategorii.

      (viz bod 48)
      3.     Skutečnost, že nepopisné označení může mít více významů, že může tvořit slovní hříčku a že může být vnímáno jako ironické,
         překvapující a nečekané, jej však nečiní rozlišujícím ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce
         Společenství. Tyto různé prvky toto označení činí rozlišujícím pouze tehdy, pokud je dotčenou veřejností vnímáno bez dalšího
         jako označení obchodního původu uvedených výrobků nebo služeb, a to za účelem umožnit dotčené veřejnosti bez možnosti záměny
         odlišit výrobky nebo služby přihlašovatele ochranné známky od výrobků nebo služeb, které mají jiný obchodní původ.

      (viz bod 84)
      4.     Slovní označení LIVE RICHLY, jehož zápis jako ochranné známky Společenství je požadován pro finanční a peněžní služby spadající
         do třídy 36 Niceské dohody, postrádá rozlišovací způsobilost ve vztahu k dotčeným službám ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, vzhledem k tomu, že dotčená veřejnost – a sice průměrný spotřebitel, běžně
         informovaný a obezřetný, jelikož úroveň pozornosti může být relativně nízká vzhledem k údajům propagačního charakteru, které
         nejsou určující pro obezřetnou anglicky hovořící veřejnost, či anglicky nehovořící veřejnost, která má však dostatečnou znalost
         anglického jazyka – bude v rámci finančních a peněžních služeb toto označení vnímat především jako propagační formuli, a nikoliv
         jako označení obchodního původu dotčených služeb. Dotčené označení nevlastní prvky, které by mohly nad rámec jeho zjevného
         propagačního významu umožnit dotčené veřejnosti, aby si snadno a okamžitě zapamatovala označení jako rozlišující ochrannou
         známku pro označované služby. I za předpokladu, že by dotčené označení bylo používáno samo, bez dalšího označení nebo ochranné
         známky, dotčená veřejnost by jej nemohla vnímat jinak než v jeho propagačním smyslu, aniž by na to byla předem upozorněna.

      (viz body 70, 74, 76, 85)
      5.     Nedostatek rozlišovací způsobilosti ochranné známky ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství
         nemůže vyplývat z neexistence přídavného prvku fantazie nebo minimálního množství fantazie, neboť ochranná známka Společenství
         není nezbytně výsledkem tvůrčí činnosti a nezakládá se na originálním nebo fantazijním prvku, ale na schopnosti individualizovat
         výrobky nebo služby na trhu ve vztahu k výrobkům nebo službám stejného druhu nabízeným konkurenty.

      (viz bod 91)
ROZSUDEK SOUDU (třetího senátu)
      15. září 2005(*)

      „Ochranná známka Společenství – Slovní ochranná známka LIVE RICHLY – Absolutní důvody pro zamítnutí – Rozlišovací způsobilost – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 – Právo být vyslechnut – Článek 73 nařízení č. 40/94“
      Ve věci T‑320/03,
      Citicorp,  se sídlem v New Yorku, New York (Spojené státy), zastoupená V. von Bomhardem, A. Renckem a A. Pohlmannem, advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému S. Laitinen, P. Bullockem a A. von Mühlendahl, jako zmocněnci,

      žalovanému,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 25. června 2003 (věc R 82/2002-3), týkajícího
         se přihlášky slovní ochranné známky LIVE RICHLY k zápisu jako ochranné známky Společenství,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚEVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí senát),

      ve složení M. Jaeger, předseda, J. Azizi a E. Cremona, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. prosince 2004,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1       Dne 2. března 2001 žalobkyně podala u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné
         známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst.
         1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).

      2       Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení LIVE RICHLY.
      3       Služby, pro které byl zápis ochranné známky požadován, spadají do třídy 36 podle Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků
         a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu:

      „Finanční a peněžní služby a záležitosti ohledně nemovitostí; zejména bankovní služby; kreditní karty; financování a obchodní
         a spotřebitelské půjčky; zprostředkování hypoték a nemovitostí; management, plánování a poradenství ohledně fiduciárních věcí
         a nemovitostí; investice, rady a asistence ohledně investování; makléřské a obchodní služby usnadňující bezpečné finanční
         operace; pojišťovací služby; zejména upisování a prodej pojištění nemovitostí, úrazového pojištění, životního pojištění a důchodového
         pojištění“.

      4       Dopisem ze dne 3. července 2001 průzkumová referentka vyjádřila výhradu nedostatku rozlišovací způsobilosti proti zápisu ochranné
         známky LIVE RICHLY. Žalobkyně ve svém dopise ze dne 8. srpna 2001 zpochybnila stanovisko průzkumové referentky a požádala
         ji, aby přistoupila k zápisu přihlášky. Rozhodnutím ze dne 4. prosince 2001 (dále jen „rozhodnutí průzkumové referentky“)
         průzkumová referentka potvrdila své zamítnutí přihlášky ochranné známky LIVE RICHLY.

      5       Dne 22. ledna 2002 žalobkyně podala proti rozhodnutí průzkumové referentky odvolání k OHIM na základě článků 57 až 62 nařízení
         č. 40/94.

      6       Rozhodnutím ze dne 25. června 2003 (dále jen „napadené rozhodnutí“) třetí senát zamítl toto odvolání, a potvrdil tak zamítavé
         rozhodnutí průzkumové referentky. Odvolací senát v podstatě usoudil, že ochranná známka LIVE RICHLY neodpovídá požadavkům
         čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, jelikož ji dotčená veřejnost bude vnímat jako pouhou pochvalnou formuli, a nikoliv
         jako označení obchodního původu dotčených služeb.

       Řízení a návrhy účastníků řízení
      7       Dne 15. září 2003 žalobkyně podala kanceláři Soudu žalobu proti napadenému rozhodnutí na základě článku 63 nařízení č. 40/94.
         Poté, co žalovaný podal vyjádření k žalobě, ve kterém uvedl, že ochranná známka LIVE RICHLY byla průzkumovou referentkou přijata
         pro pojišťovací a realitní služby, žalobkyně na základě čl. 135 odst. 2 jednacího řádu Soudu požádala, aby mohla předložit
         repliku. Rozhodnutím předsedy třetího senátu ze dne 19. února 2004 bylo žalobkyni povoleno předložit repliku.

      8       Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (třetí senát) rozhodl položit účastníkům řízení písemné otázky a zahájit ústní část
         řízení. Účastníci řízení na tyto otázky odpověděli ve stanovených lhůtách.

      9       Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání dne 9. prosince 2004. Při této
         příležitosti žalovaný potvrdil, že ochranná známka LIVE RICHLY může být zapsána pro pojišťovací a realitní služby. Po tomto
         potvrzení žalobkyně připustila, že tyto služby již nebyly zahrnuty do předmětu sporu před Soudem, který se omezuje, pokud
         jde o podstatu, na finanční a peněžní služby. Konečně žalobkyně prohlásila, že po vydání rozsudku Soudního dvora ze dne 21.
         října 2004, OHIM v. Erpo Möbelwerk (C‑64/02 P, Sb. rozh. s. I‑10031), již netvrdí, že je třeba prokázat, že ochranná známka
         Společenství je běžně užívána, aby postrádala rozlišovací způsobilost. Tato prohlášení účastníků řízení byla zanesena do protokolu
         o jednání.

      10     Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
      –       zrušil napadené rozhodnutí;
      –       uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
      11     Žalovaný navrhuje, aby Soud:
      –       zamítl žalobu;
      –       uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
       K přípustnosti určitých důkazů předložených žalobkyní
       Argumenty účastníků řízení
      12     Na podporu své argumentace o rozlišovací způsobilosti označení LIVE RICHLY žalobkyně předkládá kopie dokumentů vyňatých z databází
         týkajících se ochranných známek a internetových stránek určených k tomu, aby prokázala, že je jedinou entitou užívající označení
         přihlašované pro dotyčné služby.

      13     Žalovaný má za to, že tyto dokumenty jsou nepřípustné vzhledem k tomu, že byly předloženy poprvé až před Soudem [viz v tomto
         smyslu rozsudek Soudu ze dne 6. března 2003, DaimlerChrysler v. OHIM (Maska chladiče), T‑128/01, Recueil, s. II‑701, bod 18].

       Závěry Soudu
      14     Je namístě připomenout, že žaloba podaná k Soudu směřuje ke kontrole legality rozhodnutí odvolacích senátů OHIM ve smyslu
         článku 63 nařízení č. 40/94 a že ve sporu o neplatnosti musí být legalita napadeného aktu posuzována v závislosti na skutkovém
         a právním stavu, který existoval ke dni, kdy byl akt přijat (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. února 1979, Francie v. Komise,
         15/76 a 16/76, Recueil, s. 321, bod 7, a Soudu ze dne 12. prosince 1996, Altmann a další v. Komise, T‑177/94 a T‑377/94, Recueil,
         s. II‑2041, bod 119). Funkcí Soudu tedy není přezkoumávat skutkové okolnosti ve světle důkazů předložených poprvé až před
         ním. Důkazy předložené poprvé před Soudem jsou tedy nepřípustné (viz v tomto smyslu rozsudek Maska chladiče, bod 13 výše,
         bod 18).

      15     V projednávaném případě se jeví, aniž by to bylo zpochybněno žalobkyní, že nové dokumenty, které uplatňuje na podporu výhradního
         užívání ochranné známky LIVE RICHLY, byly poprvé předloženy před Soudem. Tyto dokumenty žalobkyně musejí být tedy prohlášeny
         za nepřípustné.

      16     Tento závěr není nijak zpochybněn argumenty žalobkyně přednesenými na jednání, podle nichž zaprvé uplatňované dokumenty pouze
         podporují již dříve vznesené skutečnosti, zadruhé tyto skutečnosti měly být zkoumány OHIM z moci úřední a zatřetí tyto skutečnosti
         nemění předmět sporu před odvolacím senátem. Jak je uvedeno v bodě 14 výše, Soudu přísluší kontrolovat legalitu rozhodnutí
         odvolacího senátu. Z toho vyplývá, že tato kontrola se musí provádět s ohledem na skutkový a právní rámec sporu tak, jak byl
         předložen odvolacímu senátu, a že účastník řízení nemůže měnit skutkový a právní stav, na jehož základě je zkoumána legalita
         rozhodnutí odvolacího senátu [rozsudek Soudu ze dne 5. března 2003, Unilever v. OHIM (Vejčitá tableta), T‑194/01, Recueil,
         s. II‑383, bod 16]. Jak je uvedeno v bodě 15 výše, uplatňované skutkové okolnosti jsou novými skutkovými okolnostmi, které
         nebyly odvolacímu senátu předloženy. Tyto okolnosti tedy nejsou součástí skutkového a právního rámce sporu, který existoval
         před odvolacím senátem v okamžiku přijetí jeho rozhodnutí. Toto konstatování není ovlivněno tím, že tyto skutkové okolnosti
         pouze podporují již přednesené skutečnosti nebo že v projednávaném případě nemění předmět sporu. S ohledem na kontrolu legality
         Soudu tedy nepřísluší, aby k těmto okolnostem zaujal stanovisko. Krom toho, pokud se jedná o argument, že tyto okolnosti měl
         OHIM vznést z moci úřední, je třeba připomenout, že na základě čl. 74 odst. 2 nařízení č. 40/94 účastníci řízení musejí u OHIM
         včas předložit důkazy, o které se chtějí opírat. Z toho vyplývá, že OHIM nelze vytýkat protiprávnost, pokud jde o důkazy,
         které mu nebyly žalobkyní včas předloženy.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva být vyslechnut
       Argumenty účastníků řízení
      17     Žalobkyně tvrdí, že bylo dvakrát porušeno její právo být vyslechnuta zakotvené v čl. 73 druhé větě nařízení č. 40/94.
      18     Zaprvé má žalobkyně za to, že zatímco průzkumová referentka odůvodnila své zamítavé rozhodnutí tím, že se opřela o čistě hospodářský
         význam pojmu „richly“ (bohatě), odvolací senát založil své rozhodnutí na jiné a propracovanější definici, předložené žalobkyní
         samou, podle které tento pojem znamená „bohatým nebo vytříbeným způsobem; plně a patřičně“ (in a rich or elaborate manner;
         fully and appropriately). Tato propracovanější definice pojmu „richly“ byla však žalobkyní uplatňována ve prospěch zápisu
         dotčené ochranné známky. Žalobkyně má za to, že odvolací senát tím, že zamítl zápis dotčené ochranné známky na základě argumentu
         žalobkyně, který žalobkyně uplatňovala ve prospěch tohoto zápisu, se opřel o zcela novou skutečnost. To, že odvolací senát
         neposkytl žalobkyni příležitost, aby se k této nové skutečnosti vyjádřila, podle žalobkyně vedlo k porušení jejího práva být
         vyslechnuta, které je zakotveno v čl. 73 druhé větě nařízení č. 40/94. V tomto ohledu odkazuje na rozsudek Soudního dvora
         ze dne 26. června 1980, National Panasonic v. Komise (136/79, Recueil, s. 2033, bod 21) a na rozhodnutí odvolacích senátů
         ze dne 10. dubna 2002, bébé v. BEBÉ, R 1112/2000-3, a ze dne 27. února 2003, MYKO VITAL v. Miko, R 476/2002-3.

      19     Zadruhé má žalobkyně za to, že odvolací senát rovněž porušil její právo být vyslechnuta tím, že usoudil, že úroveň pozornosti
         spotřebitelů vůči službám, na které se vztahuje označení LIVE RICHLY, je nízká, aniž by se zabýval postojem žalobkyně v tomto
         ohledu.

      20     Žalovaný má za to, že odvolací senát nezavedl nový význam pojmu „richly“ (bohatě) k tomu, aby potvrdil zamítnutí průzkumové
         referentky. V důsledku toho má za to, že odvolací senát v tomto ohledu neporušil právo žalobkyně být vyslechnuta. Žalovaný
         neposkytuje zvláštní vyjádření, pokud jde o druhé tvrzení žalobkyně ohledně porušení práva být vyslechnuta.

       Závěry Soudu
      –       Úvodní poznámky
      21     Podle čl. 73 druhé věty nařízení č. 40/94, rozhodnutí OHIM mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci
         možnost se vyjádřit. Toto ustanovení zakotvuje v rámci práva ochranných známek obecnou zásadu ochrany práv obhajoby.

      22     Na základě této obecné zásady práva Společenství musí být adresátům rozhodnutí veřejných orgánů, která se znatelným způsobem
         dotýkají jejich zájmů, umožněno, aby náležitě vyjádřili své stanovisko [rozsudky Soudního dvora ze dne 23. října 1974, Transocean
         Marine Paint v. Komise, 17/74, Recueil, s. 1063, bod 15, a Soudu ze dne 27. února 2002, Eurocool Logistik v. OHIM (EUROCOOL),
         T‑34/00, Recueil, s. II‑683, bod 21].

      23     V projednávaném případě se jedná o to analyzovat, zda přijetí argumentace odvolacím senátem, která se liší od argumentace
         žalobkyně na základě určitého významu pojmů „live richly“, a zda posouzení odvolacího senátu, že dotčená veřejnost není příliš
         pozorná, představují důvody, ke kterým se žalobkyně nemohla vyjádřit.

      24     V tomto ohledu je nejprve třeba zkoumat rozdíly mezi rozhodnutím průzkumové referentky a napadeným rozhodnutím, co se týče
         skutečností uplatňovaných žalobkyní, neboť neexistence rozdílu mezi těmito rozhodnutími je takového rázu, že vylučuje jakékoliv
         porušení práv obhajoby žalobkyně. Pokud totiž rozhodnutí odvolacího senátu pouze přebírá rozhodnutí průzkumové referentky,
         co se týče těchto skutečností, na žalobkyni musí být nahlíženo tak, že měla možnost se k uvedeným skutečnostem vyjádřit při
         odvolání proti rozhodnutí průzkumové referentky.

      –       Významy pojmů „live richly“
      25     Co se týče významu pojmů „live richly“, úvodem je namístě podotknout, že žalobkyně ve svém odvolání k odvolacímu senátu uvedla,
         že pojem „rich“ je v Collins dictionary definován tak, že v první řadě znamená „náležitě zaopatřen bohatstvím, majetkem atd., hodně vlastnící“ (well supplied with
         wealth, property, etc., owning much), a že pojem „richly“ je v témže slovníku definován jako „bohatým nebo vytříbeným způsobem
         [...]“; „plně a patřičně“ (in a rich or elaborate manner […]; fully and appropriately […]).

      26     Pokud jde o údajné porušení práv obhajoby vycházející z toho, že se žalobkyně nevyjádřila k argumentaci přijaté odvolacím
         senátem, která se zakládala na jiném významu pojmů „live richly“ než zastávaném průzkumovou referentkou, je třeba podotknout,
         že průzkumová referentka ve svém rozhodnutí zpochybňuje rozlišovací způsobilost ochranné známky žalobkyně následujícím způsobem:

      „Každý investor, ať odborník, nebo laik, se snaží rozmnožit svůj majetek a každá banka, která má určitý úspěch, obohacuje
         své zákazníky nebo jim přinejmenším dává možnost vést bohatý život; všichni konkurenti žalobkyně se snaží přitáhnout zákazníky
         podobnými slogany, které pouze ukazují, čeho mohou finančně dosáhnout.

      […] Investice vytvořily více bohatství než jakákoliv jiná metoda, a sice tvrdá práce nebo dědictví. Co si přejí ti, kdo za
         takové služby platí? Zbohatnout nebo přinejmenším vést bohatý život.

      Slova ,žít‘ [live] a ,bohatě‘ [richly] jsou obě běžná; pojem ,bohatý‘ má pozitivní hospodářský význam […]“.
      27     Na základě tohoto rozhodnutí průzkumové referentky žalobkyně ve svém odvolání k odvolacímu senátu zdůraznila, že pojmy „live
         richly“ nesmějí být chápány pouze v čistě hospodářském smyslu, ale rovněž v širším a vágnějším smyslu jako označující radostný
         život nebo život plný zkušeností.

      28     V napadeném rozhodnutí odvolací senát potvrdil zamítnutí zápisu průzkumovou referentkou zejména z následujících důvodů:
      „10      […] Podle Collinsova anglického slovníku slovo RICHLY (,bohatě‘) znamená ,bohatým nebo vytříbeným způsobem; plně a patřičně‘
         (,in a rich or elaborate manner; fully and appropriately‘).

      11      Vycházeje z této definice, kombinované použití slov LIVE a RICHLY v kontextu služeb, na které se vztahuje přihláška, přenáší
         jasnou informaci, nabitou pochvalnou konotací. Informuje dotyčné spotřebitele, že dotčené služby jim dávají možnost vést bohatý
         život.

      […]
      14      Co se týče argumentu žalobkyně, podle něhož má slovo RICHLY různé konotace, je třeba upozornit na to, že rozlišovací způsobilost
         označení lze posuzovat pouze v závislosti na zboží nebo na službách, na které se vztahuje přihláška. Průzkumová referentka
         tedy správně vzala v úvahu význam slova RICHLY, který se váže na služby dotčené přihláškou.“

      29     Z rozhodnutí průzkumové referentky nejprve vyplývá, že pojem „richly“ byl vzat v úvahu ve smyslu „mít peníze, majetek“, to
         znamená v hospodářském smyslu.

      30     Dále z napadeného rozhodnutí vyplývá, že definice slova „richly“ uplatňovaná odvolacím senátem zejména znamená „in a rich
         manner“. Jak však uvádí žalovaný, pojem „rich“ je na prvním místě definován jako „náležitě zaopatřen bohatstvím, majetkem
         atd., hodně vlastnící“ (well supplied with wealth, property, etc., owning much). Tento postoj nezpochybňuje žalobkyně, která
         v průběhu řízení před odvolacím senátem uplatnila stejnou definici a která ve své žalobě uznala, že pojem „rich“ na prvním
         místě odpovídá pojmům „zámožný nebo majetný“ (prosperous or wealthy). V důsledku toho definice uplatňovaná odvolacím senátem
         zahrnuje hospodářský smysl pojmu „richly“ rovněž zastávaný průzkumovou referentkou.

      31     Krom toho z bodu 14 napadeného rozhodnutí vyplývá, že odvolací senát schválil to, že průzkumová referentka zohlednila smysl
         pojmu „richly“ vzhledem ke specifickým službám, pro které byl zápis ochranné známky požadován. Z toho vyplývá, že odvolací
         senát nezanedbal hospodářský význam pojmu „richly“.

      32     Dále významy slova „richly“ použité odvolacím senátem se ve skutečnosti neliší od těch, které zohlednila průzkumová referentka.

      33     Skutečnost, že odvolací senát uvedl, že zohlednil definici pojmu „richly“, která zahrnuje několik významů slova „richly“,
         nezpochybňuje tento závěr. Definice zahrnující několik významů musí být totiž posuzována tak, jako by byla zohledněna, pokud
         byl zohledněn jeden z jejích významů. To, že odvolací senát v projednávaném případě potvrdil správnost zohlednění významu
         pojmu „richly“ průzkumovou referentkou upřesňuje, který význam byl zohledněn v definici tohoto pojmu.

      34     Konečně co se týče užití výrazu „vést bohatý život nebo žít bohatý život“ (to lead a rich life or to live a rich life), je
         namístě podotknout, že tento výraz je používán jak v rozhodnutí průzkumové referentky, tak v rozhodnutí odvolacího senátu.
         Jelikož se tento výraz zakládá na pojmu „rich“, který, jak bylo uvedeno výše, má hospodářský smysl, jeho užití v napadeném
         rozhodnutí nezpochybňuje předcházející úvahy.

      35     Co se týče toho, že se žalobkyně dovolává dřívějších rozhodnutí OHIM, stačí připomenout, že legalita rozhodnutí odvolacích
         senátů musí být posuzována výlučně na základě nařízení č. 40/94 tak, jak je vykládáno soudem Společenství, a nikoli na základě
         dřívější rozhodovací praxe OHIM [viz rozsudek Soudu ze dne 3. července 2003, Alejandro v. OHIM – Anheuser-Busch (BUDMEN),
         T‑129/01, Recueil, s. II‑2251, bod 61 a uvedená judikatura].

      36     V každém případě je, byť nadbytečně, třeba připomenout, že Soud již usoudil, že odvolacím senátům musí být umožněno zakládat
         svá rozhodnutí na argumentech, které nebyly předmětem diskuze před průzkumovou referentkou, mohla-li zúčastěná osoba uplatnit
         svá vyjádření ke skutečnostem majícím vliv na použití dotčeného právního ustanovení. Na základě zásady funkční kontinuity
         mezi průzkumovou referentkou a odvolacími senáty mohou tyto senáty převzít průzkum přihlášky, aniž by byly omezovány argumentací
         průzkumové referentky [rozsudky Soudu ze dne 16. února 2000, Procter & Gamble v. OHIM (Tvar mýdla), T‑122/99, Recueil, s. II‑265,
         bod 27, a ze dne 5. června 2002, Hershey Foods v. OHIM (Kiss Device with plume), T‑198/00, Recueil, s. II‑2567, bod 25].

      37     V projednávaném případě, i kdyby se odvolací senát odklonil od postoje přijatého průzkumovou referentkou, jeví se jednak,
         že odvolací senát se neopíral o nové skutkové okolnosti, ke kterým se žalobkyně nemohla vyjádřit. Žalobkyně totiž nemůže tvrdit,
         vzhledem k tomu, že širší výklad smyslu slova „richly“ uplatňovala ona sama, že se k této skutečnosti nemohla vyjádřit. Krom
         toho se jeví, že odvolací senát se omezil pouze na přijetí odlišné argumentace, než je argumentace zastávaná žalobkyní. S ohledem
         na judikaturu uvedenou v bodě 36 výše, toto nemůže samo o sobě vést k porušení práv obhajoby žalobkyně.

      –       Pozornost dotčené veřejnosti
      38     Pokud jde o porušení práv obhajoby žalobkyně vycházející z toho, že se nevyjádřila k úrovni pozornosti dotčené veřejnosti
         přijaté odvolacím senátem, je v tomto ohledu rovněž třeba začít analýzou rozdílů mezi rozhodnutím odvolacího senátu a rozhodnutím
         průzkumové referentky.

      39     Druhá věta rozhodnutí průzkumové referentky zní následovně:
      „V odpověď na Váš argument, podle kterého je zpráva předávaná ochrannou známkou vágní a neurčitá, je třeba nejprve uvést,
         že zpráva je určena veřejnosti v širokém smyslu, která je přiměřeně dobře informovaná a přiměřená pozorná a obezřetná […]“.

      40     Odvolací senát uvádí v bodech 13 a 15 napadeného rozhodnutí:
      „13      Co se týče vnímání označení LIVE RICHLY dotčenou veřejností, odvolací senát má stejně jako průzkumová referentka za to, že
         tento slogan se skládá z běžných slov, která pokud se spojí se službami, na které se vztahuje přihláška, jsou veřejností chápána
         jako pouhá pochvalná formule, a nikoliv jako označení obchodního původu dotčených služeb.

      […]
      15      Krom toho na sousloví LIVE RICHLY není nic, kromě jeho zjevného propagačního významu, co by mohlo umožnit dotčené veřejnosti,
         aby si snadno a okamžitě zapamatovala označení jako rozlišující ochrannou známku pro služby, na které se vztahuje. Při neznalosti
         kontextu označení jej cílová veřejnost může vnímat pouze v jeho propagačním významu. Dotčený spotřebitel není velmi pozorný.
         Pokud mu označení okamžitě neudává původ předmětu koupě, kterou hodlá učinit, a přináší mu pouze propagační a abstraktní informaci,
         nevynaloží čas na to, aby se informoval o různých možných funkcích označení nebo aby si jej zapamatoval jako ochrannou známku.“

      41     Žalobkyně odvodila z bodu 15 napadeného rozhodnutí, podle kterého dotčený spotřebitel není velmi pozorný (not very attentive),
         že pozornost dotčeného spotřebitele je nízká (low).

      42     Údaj, že spotřebitel není velmi pozorný, však nutně neznamená, že pozornost tohoto spotřebitele je nízká. Tento údaj totiž
         může rovněž znamenat, že dotyčný spotřebitel, který dotčené ochranné známce nevěnuje velkou pozornost, jí nicméně věnuje pozornost
         přiměřenou.

      43     V projednávaném případě je namístě podotknout, že v bodě 13 napadeného rozhodnutí odvolací senát potvrzuje analýzu průzkumové
         referentky, co se týče vnímání označení LIVE RICHLY dotčenou veřejností. Přitom ve druhé větě svého rozhodnutí má průzkumová
         referentka za to, že zpráva přenášená ochrannou známkou je určena široké veřejnosti, která je nejen přiměřeně informovaná
         a obezřetná, ale rovněž přiměřeně pozorná.

      44     V důsledku toho je třeba usoudit, že uvedením toho, že dotyčný spotřebitel není velmi pozorný, odvolací senát ve skutečnosti
         usoudil, že dotyčný spotřebitel je přiměřeně pozorný. Odvolací senát pouze jinak formuloval stanovisko průzkumové referentky
         uvedené ve druhé větě jejího rozhodnutí.

      45     Vzhledem k tomu, že odvolací senát pouze jinými slovy opsal stanovisko průzkumové referentky, žalobkyně nesprávně usuzuje,
         že odvolací senát vzal v úvahu nízkou úroveň pozornosti dotčené veřejnosti, aniž by se žalobkyně měla možnost k tomuto aspektu
         vyjádřit.

      46     Z výše uvedených důvodů musejí být žalobní důvody vycházející z porušení práv obhajoby žalobkyně zamítnuty.
       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění
      47     Žalobkyně má v podstatě za to, že napadené rozhodnutí není řádně odůvodněno v rozsahu, ve kterém zamítá zápis přihlašované
         ochranné známky pro všechny služby, pro které byl zápis požadován, aniž by byly specifikovány důvody, na základě kterých byla
         přihláška zamítnuta, co se týče pojišťovacích a realitních služeb. Žalovaný tento žalobní důvod zpochybňuje, neboť má za to,
         že OHIM přijal zápis pro pojišťovací a realitní služby od počátku řízení.

      48     Soud podotýká, že poté, co žalovaný na jednání prohlásil, že ochranná známka LIVE RICHLY může být zapsána pro pojišťovací
         a realitní služby, žalobkyně výslovně uznala, že předmět sporu se omezuje na finanční a peněžní služby. Žalobkyně tedy ve
         skutečnosti vzala zpět žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění, který se týkal pouze pojišťovacích a realitních
         služeb. Soudu tedy nepřísluší se k tomuto žalobnímu důvodu vyjadřovat.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94
       Argumenty účastníků řízení
      49     Žalobkyně má za to, že napadené rozhodnutí musí být rovněž zrušeno proto, že v něm odvolací senát podává nesprávný výklad
         čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 ohledně absolutního důvodu pro zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství vycházejícího
         z nedostatku rozlišovací způsobilosti této ochranné známky.

      50     Žalobkyně nejprve zdůrazňuje, že jak judikatura Soudu, tak praxe odvolacích senátů potvrzují, že slogany podléhají stejným
         kritériím jako všechny ostatní druhy ochranných známek [rozsudek Soudu ze dne 11. prosince 2001, Erpo Möbelwerk v. OHIM (DAS
         PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT), T‑138/00, Recueil, s. II‑3739, bod 44, a rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 11. února 1999,
         BEAUTY ISN’T ABOUT LOOKING YOUNG BUT LOOKING GOOD, R 73/1998-2]. V projednávaném případě však má žalobkyně za to, že odvolací
         senát zamítl zápis slovního označení pouze proto, že se jednalo o pochvalný slogan, aniž by se vyjádřil k jeho způsobilosti
         rozlišovat dotčené služby.

      51     Dále žalobkyně uvádí, že odvolací senát připustil, že pojmy „live richly“ nejsou popisné. Toto připuštění s sebou podle žalobkyně
         nese, že odvolací senát se nemůže jako v projednávaném případě opírat pouze o pochvalný ráz formule, aby prokázal nedostatek
         rozlišovací způsobilosti dotčené ochranné známky. Žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje různá rozhodnutí odvolacích senátů.

      52     Žalobkyně má za to, že narozdíl od stanoviska odvolacího senátu, které je podle ní nepodložené, ve kterém se usuzuje, že pojmy
         „live richly“ tvoří pouze pochvalnou formuli s jasným významem, tyto pojmy mohou být předmětem různých výkladů díky svému
         vágnímu, nejasnému a neurčitému smyslu, zejména pokud jde o finanční a peněžní služby. Podle žalobkyně přihlašovaná ochranná
         známka LIVE RICHLY tvoří slovní hříčku, která nemá jako taková smysl, protože pravděpodobně existuje tolik způsobů, jak žít
         bohatě, kolik je lidských bytostí, a že každý spotřebitel si tento slogan vyloží po svém. Krom toho má žalobkyně za to, že
         spotřebitelé konfrontovaní s dotčeným sloganem budou překvapeni, podrážděni nebo dezorientováni, protože neočekávají, že jim
         banka nabídne finanční služby vyzývající je k tomu, aby „žili bohatě“, což dokládá rozlišovací způsobilost ochranné známky
         LIVE RICHLY. Na podporu své argumentace se žalobkyně dovolává definice pojmu „rich“ v Collins English Dictionnary (vydání 1995), různých výkladů pojmu „richly“ odvolacího senátu a průzkumové referentky, rozhodnutí odvolacího senátu ze
         dne 1. října 2001, ES GIBT SIE NOCH, DIE GUTEN DINGE (R 393/2000-1), reklam ve Spojených státech a komentářů, které vyvolaly
         na internetu. Má zejména za to, že tyto komentáře dokládají, že vnímání této ochranné známky spotřebiteli je daleko od toho,
         aby bylo jednoduché a jednotné.

      53     Žalobkyně má krom toho za to, že napadené rozhodnutí spočívá v nesprávné hypotéze, podle níž je stupeň pozornosti dotčené
         veřejnosti nízký, zatímco ve skutečnosti je vysoký. Podle žalobkyně průměrný spotřebitel finančních služeb je obzvlášť opatrný
         a pozorný, vzhledem k tomu, že se tyto služby nekupují „připravené k použití“ (off the shelf) jako džíny nebo mléko z důvodu
         své velké důležitosti v životě onoho spotřebitele. V důsledku toho průměrný spotřebitel věnuje víc času hledání významů tohoto
         sloganu a zapamatuje si jej snadněji, když se týká finančních služeb.

      54     Judikatura Soudu ve věci sloganů, jakož i rozhodovací praxe odvolacích senátů podle žalobkyně potvrzují, že slogan LIVE RICHLY
         je způsobilý k zápisu. V rozsudcích DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, bod 50 výše, a ze dne 5. října 2002, Sykes Enterprises
         v. OHIM (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS) (T‑130/01, Recueil, s. II‑5179), Soud jednak připustil, že narozdíl od toho, co tvrdí
         průzkumová referentka v dopise ze dne 3. července 2001, nedostatek rozlišovací způsobilosti nemůže vyplývat ani z neexistence
         představivosti, ani z neexistence přídavného prvku fantazie. Krom toho Soud usoudil, že použití stejného označení nebo podobných
         označení na trhu hraje rozhodující roli při hodnocení inherentní rozlišovací způsobilosti ochranné známky. Podle žalobkyně
         zejména v rozsudku DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, bod 50 výše, Soud uvedl, že nedostatek rozlišovací způsobilosti může být
         odůvodněn pouze tehdy, bylo-li prokázáno, že dotčená slovní ochranná známka byla běžně užívána. V projednávaném případě přitom
         žalobkyně zdůrazňuje, že jednak žalovaný neprokázal užívání pojmů „live richly“, a jednak tyto pojmy nebyly nikdy použity
         pro propagaci nebo prodej finančních nebo peněžních služeb. Vzhledem k jedinečnosti a fantazijnosti tohoto sloganu má žalobkyně
         za to, že její ochranná známka má rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

      55     Ustálená praxe odvolacích senátů rovněž potvrzuje způsobilost ochranné známky LIVE RICHLY k zápisu. Žalobkyně v tomto ohledu
         uvádí rozhodnutí ze dne 7. listopadu 2001, WE GET IT DONE (R 1090/2000-4). Tvrdí, že z tohoto rozhodnutí lze dospět k závěru,
         že práh vyžadovaný pro nepoužití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 je nízký a že OHIM přísluší prokázat, že ochranná
         známka nemůže být na základě tohoto článku zapsána, s vědomím toho, že pro prokázání nedostatku rozlišovací způsobilosti nestačí
         tvrdit, že slogan je banální nebo že tvoří jednoduchou pochvalnou formuli. Opírajíc se o toto rozhodnutí, má žalobkyně za
         to, že odvolací senát nevysvětlil, proč propagační a pochvalný ráz pojmů „live richly“ v projednávaném případě brání průměrnému
         spotřebiteli finančních a peněžních služeb vytvořit si spojitost mezi tímto označením a žalobkyní, a tedy vnímat slogan jako
         ochrannou známku. Žalobkyně uplatňuje, že slogan může mít několik výkladů, že si jej dotčená veřejnost okamžitě zapamatuje,
         protože se od finanční instituce neočekává, že bude své služby propagovat takovýmto sloganem, a že je jediná, kdo užívá takový
         slogan.

      56     Žalobkyně z běžné praxe odvolacích senátů vyvozuje, že vágnost sloganu může být vzata v úvahu pro prokázání rozlišovací způsobilosti
         označení (výše uvedené rozhodnutí WE GET IT DONE, rozhodnutí ze dne 25. února 2002, Taking care of the world’s water … and
         yours, R 135/2000-2, a rozhodnutí ze dne 18. září 2001, TEAM POWER, R 222/2001-1). Rovněž z této praxe vyvozuje, že neexistence
         užívání dotčeného sloganu nebo varianty tohoto sloganu na dotyčném trhu představuje důležitý nepřímý důkaz, že má inherentní
         rozlišovací způsobilost (výše uvedené rozhodnutí Taking care of the world’s water … and yours, výše uvedené rozhodnutí TEAM
         POWER, rozhodnutí ze dne 4. května 1999, Früher an Später denken!, R 153/1998-2, rozhodnutí ze dne 5. července 2000, UNLOCK
         THE POTENTIAL, R 689/1999-3, a rozhodnutí ze dne 5. června 2002, WHATEVER WHENEVER, R 58/2001-4).

      57     Žalobkyně dále zmiňuje zápis uskutečněný OHIM pro služby spadající do třídy 36 Niceské dohody a odpovídající popisu „finanční
         a peněžní služby a realitní služby“ několika sloganů obsahujících pojmy „live“ nebo „life“, mezi nimiž jsou slogany make more
         of life, WHERE MONEY LIVES a SO YOU CAN ENJOY LIFE! Uvádí, že by bylo kontradiktorní zamítnout zápis ochranné známky LIVE
         RICHLY pro stejné služby.

      58     Odkazuje rovněž na několik sloganů zapsaných vnitrostátními úřady některých členských států, které osvědčují, že zápis byl
         schválen pro slogany, které jsou méně rozlišující než dotčený slogan.

      59     Žalobkyně upozorňuje na to, že ochranná známka LIVE RICHLY byla zapsána orgány příslušnými ve věcech ochranných známek řady
         třetích států, například Australským svazem a Spojenými státy americkými pro stejné služby spadající do třídy 36 Niceské dohody.
         Ačkoliv je jí známo, že Spojené státy americké a Australský svaz nejsou členskými státy, žalobkyně má za to, že tyto zápisy
         ochranné známky LIVE RICHLY zakládají důležitý nepřímý důkaz o možnostech zápisu této ochranné známky v anglicky hovořících
         zemích obecně.

      60     Týká-li se zpochybnění pouze zápisu ochranné známky LIVE RICHLY pro finanční a peněžní služby, žalobkyně má konečně za to,
         že stanovisko žalovaného, podle kterého tento název není pro uvedené služby rozlišující, vzhledem k tomu, že pojmy „live richly“
         nesou jasnou zprávu žít materiálně bohatší život, zatímco je rozlišující pro pojišťovací a realitní služby, je svévolné, nelogické,
         paradoxní a kontradiktorní.

      61     Podle žalobkyně se tento závěr zakládá na velké blízkosti, či dokonce totožnosti, jak mezi finančními službami a pojišťovacími
         službami, tak mezi finančními službami a realitními službami, jak ostatně žalovaný uplatnil v dřívějších rozhodnutích (rozhodnutí
         odvolacího senátu ze dne 27. listopadu 2002, TravelCard v. AIR TRAVEL CARD, R 498/2001-3, rozhodnutí námitkového oddělení
         ze dne 21. července 2003, LLOYD v. LLOYDS TSB, 1454-2003, a ze dne 11. listopadu 2003, ADIGSA v. ADIG GRUPPE GUT FÜR IHR GELD,
         2451-2003).

      62     Největší paradox nicméně podle žalobkyně vyplývá z odůvodnění žalovaného o nedostatku rozlišovací způsobilosti ochranné známky
         pro finanční a peněžní služby spočívajícího ve skutečnosti, že zpráva předávaná touto ochrannou známkou je taková, že dotčené
         služby nabízejí dotčené veřejnosti přinejmenším možnost navýšit své finanční jmění, a tedy žít materiálně bohatěji. Podle
         žalobkyně, i kdyby toto vnímání sloganu mělo být posouzeno jako správné, což žalobkyně zpochybňuje, z hlediska spotřebitele
         mají pojišťovací a realitní služby také za nejvyšší cíl možné obohacení jedince. Žalobkyně má tedy za to, že odvolací senát
         neprokázal nedostatek rozlišovací způsobilosti pojmů „live richly“, což mu přísluší pro zamítnutí přihlášky této ochranné
         známky k zápisu na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Rozhodnutí částečně zamítající zápis ochranné známky
         LIVE RICHLY pro dotčené služby tedy musí být zrušeno.

      63     Žalovaný zpochybňuje argumenty žalobkyně a má za to, že žádný z nich nezpochybňuje nedostatek rozlišovací způsobilosti ochranné
         známky, jejíž zápis je požadován.

       Závěry Soudu
      –       Úvodní poznámky
      64     Podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se do rejstříku nezapíšou „ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost“.
         Krom toho čl. 7 odst. 2 nařízení č. 40/94 stanoví, že „[o]dstavec 1 se použije, i když důvody k zamítnutí existují jen v části
         Společenství“.

      65     Jak již Soud rozhodl, ochrannými známkami, na které se vztahuje čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, jsou zejména ty
         ochranné známky, které neumožňují dotčené veřejnosti při dalším nabytí nebo využití výrobků nebo služeb zopakovat nákupní
         zkušenost, pokud byla její zkušenost pozitivní, nebo se jí vyhnout, pokud byla tato zkušenost negativní [rozsudky Soudu ze
         dne 27. února 2002, Rewe-Zentral v. OHIM (LITE), T‑79/00, Recueil, s. II‑705, bod 26, a EUROCOOL, bod 22 výše, bod 37]. Je
         tomu tak zejména v případě označení, která jsou běžně používána pro uvádění dotyčných výrobků nebo služeb na trh.

      66     Nic to nemění na tom, že zápis ochranné známky složené z označení nebo údajů, které jsou krom toho užívány jako reklamní slogany,
         údaje o kvalitě nebo výrazy vyzývající ke koupi výrobků nebo služeb, na které se tato ochranná známka vztahuje, není jako
         takový vyloučen z důvodu tohoto užívání (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 4. října 2001, Merz & Krell, C‑517/99,
         Recueil, s. I‑6959, bod 40). Nicméně označení, které plní jiné funkce, než je funkce ochranné známky v klasickém smyslu, je
         rozlišující ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 pouze tehdy, když může být ihned vnímáno jako označení obchodního
         původu uvedených výrobků nebo služeb, aby dotčená veřejnost mohla bez možnosti záměny odlišit výrobky nebo služby majitele
         ochranné známky od výrobků nebo služeb, které mají jiný obchodní původ [rozsudek Soudu ze dne 3. července 2003, Best Buy Concepts
         v. OHIM (BEST BUY), T‑122/01, Recueil, s. II‑2235, body 20 a 21].

      67     Rozlišovací způsobilost musí být tedy posuzována jednak ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které je zápis požadován, a jednak
         ve vztahu k vnímání dotčené veřejnosti, která je tvořena spotřebiteli těchto výrobků nebo služeb (rozsudky EUROCOOL, bod 22
         výše, bod 38, a LITE, bod 65 výše, bod 27).

      68     Konečně ze znění čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 vyplývá, že minimum rozlišovací způsobilosti stačí k tomu, aby se
         důvod pro zamítnutí definovaný v tomto článku neuplatnil (rozsudek LITE, bod 65 výše, bod 28).

      –       Co se týče dotčené veřejnosti a stupně její pozornosti
      69     Co se týče dotčené veřejnosti, úvodem je třeba připomenout, že uvedenými službami jsou finanční a peněžní služby spadající
         do třídy 36 Niceské dohody. Veřejnost, které se týkají tyto služby, je tvořena všemi spotřebiteli. Je tedy namístě posoudit
         rozlišovací způsobilost přihlašované ochranné známky a přihlédnout přitom k předpokládanému očekávání průměrného spotřebitele,
         běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 16. července 1998, Gut
         Springenheide a Tusky, C‑210/96, Recueil, s. I‑4657, bod 31).

      70     Dále je namístě připomenout, že vnímání ochranné známky dotčenou veřejností, v tomto případě průměrným spotřebitelem, je ovlivněno
         úrovní její pozornosti, která se může měnit v závislosti na kategorii dotčených výrobků nebo služeb (viz, pokud jde o první
         směrnici Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách,
         Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92, rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer,
         C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 26, a pokud jde o nařízení č. 40/94, rozsudek Vejčitá tableta, bod 16 výše, bod 42).

      71     V tomto ohledu má žalobkyně narozdíl od stanoviska odvolacího senátu za to, že dotčená veřejnost je evidentně velmi pozorná,
         pokud jde o finanční služby, vzhledem k tomu, že se tyto služby nekupují „připravené k použití“ (off the shelf) jako džíny
         nebo mléko a že mají pro budoucnost spotřebitele zásadní důležitost.

      72     Soud nejprve připomíná, že narozdíl od výkladu zastávaného žalobkyní, podle kterého odvolací senát usoudil, že pozornost dotčené
         veřejnosti je nízká, odvolací senát ve skutečnosti usoudil, že dotčená veřejnost je přiměřeně pozorná (viz body 42 a následující
         výše).

      73     Dále vzhledem k povaze některých dotčených finančních a peněžních služeb část těchto spotřebitelů může tvořit velmi pozornou
         veřejnost, jelikož jednak závazky přijaté spotřebiteli mohou být relativně důležité, a jednak se tyto služby mohou jevit jako
         relativně technické.

      74     Nicméně tato úroveň pozornosti může být relativně nízká vzhledem k údajům propagačního charakteru, které nejsou pro obezřetnou
         veřejnost určující (viz v tomto smyslu rozsudky REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, bod 54 výše, bod 24, a BEST BUY, bod 66 výše,
         bod 25).

      75     Je tedy třeba uvést, že všechny označené služby jsou určeny běžně informované a obezřetné veřejnosti.
      76     Krom toho, jelikož se slovní označení LIVE RICHLY skládá z pojmů v anglickém jazyce, dotčenou veřejností je anglicky hovořící
         veřejnost, či anglicky nehovořící veřejnost, která má však dostatečnou znalost anglického jazyka.

      –       Co se týče vnímání dotčené veřejnosti
      77     Je třeba posoudit, jak dotčená veřejnost vnímá označení LIVE RICHLY jako ochrannou známku pro finanční a peněžní služby.
      78     V tomto ohledu je namístě poznamenat, že odvolací senát usoudil, že označení LIVE RICHLY je sloganem složeným ze dvou běžných
         anglických slov, která jsou dotčenou veřejností chápána jako pouhá pochvalná formule, která znamená, že služby žalobkyně umožňují
         spotřebitelům žít bohatě. Krom toho odvolací senát usoudil, že nad rámec zjevného propagačního smyslu označení LIVE RICHLY
         dotčené veřejnosti neumožňuje, aby si jej snadno a okamžitě zapamatovala jako ochrannou známku pro označované služby. Jelikož
         průměrný spotřebitel není velmi pozorný, pokud mu označení nesděluje okamžitě původ označovaného výrobku nebo služby, ale
         poskytuje mu pouze čistě propagační a abstraktní informaci, nevěnuje čas tomu, aby zkoumal různé možné funkce označení nebo
         jej duševně zaznamenal jako ochrannou známku. Z těchto důvodů odvolací senát dospěl k závěru, že označení nemůže tvořit ochrannou
         známku.

      79     Vzhledem k těmto úvahám žalobkyně nesprávně tvrdí, že odvolací senát shledal dotčené označení nezpůsobilým být předmětem zápisu
         pouze proto, že se jedná o propagační pochvalnou formuli. Krom toho tyto úvahy umožňují vyvrátit argument žalobkyně, podle
         kterého se odvolací senát nevyjádřil ke způsobilosti označení LIVE RICHLY odlišovat služby žalobkyně od služeb jejích konkurentů.

      80     Odvolací senát se totiž tím, že v bodě 15 napadeného rozhodnutí usoudil, že dotčená veřejnost si nemůže snadno a okamžitě
         zapamatovat označení jako ochrannou známku pro dotčené služby, neomezil na to, že z propagačního rázu pojmů „live richly“
         vyvodil nedostatek rozlišovací způsobilosti dotčeného označení, ale vzal v úvahu způsobilost tohoto označení odlišovat výrobek
         žalobkyně od výrobku konkurenta u dotčené veřejnosti.

      81     Krom toho, pokud jde o ochrannou známku složenou z několika prvků (kombinovanou ochrannou známku), je pro účely posouzení
         její rozlišovací způsobilosti posuzovat ji namístě jako celek [rozsudek Soudu ze dne 20. listopadu 2002, Bosch v. OHIM (Kit
         pro a Kit Super Pro), T‑79/01 a T‑86/01, Recueil, s. II‑4881, bod 22].

      82     V tomto ohledu je třeba uvést, jak to připouštějí účastníci řízení, že ačkoliv označení LIVE RICHLY není výhradně a přímo
         popisem služby nebo výrobku, skládá se ze dvou běžných slov anglického jazyka, která vzata společně mají samostatný význam.
         Toto označení je totiž snadno chápáno tak, že znamená, že služby žalobkyně umožňují spotřebitelům těchto služeb žít bohatě.

      83     Ačkoliv výraz „žít bohatě“ může být jistě chápán různě, a tedy může mít vágní smysl, je třeba přezkoumat význam slovní ochranné
         známky ve vztahu ke službám označovaným v přihlášce ochranné známky (viz rozsudek Kit pro a Kit Super Pro, bod 81 výše, bod
         24, a uvedená judikatura). Pojí-li se dotčená slovní ochranná známka s finančními a peněžními službami, bude nejprve chápána
         ve svém materiálním nebo hospodářském smyslu. Odvolací senát tedy mohl platně usoudit, že označení LIVE RICHLY, v kontextu
         finančních a peněžních služeb, podává jasnou informativní zprávu mající pochvalnou konotaci.

      84     Krom toho je namístě usoudit, že skutečnost, že nepopisné označení LIVE RICHLY může mít více významů, že může tvořit slovní
         hříčku a že může být vnímáno jako ironické, překvapující a nečekané, jej však nečiní rozlišujícím. Tyto různé prvky toto označení
         činí rozlišujícím pouze tehdy, pokud je dotčenou veřejností vnímáno bez dalšího jako označení obchodního původu uvedených
         výrobků nebo služeb, a to za účelem umožnit dotčené veřejnosti bez možnosti záměny odlišit služby žalobkyně od služeb, které
         mají jiný obchodní původ [rozsudky BEST BUY, bod 66 výše, bod 21; REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, bod 54 výše, bod 20, a rozsudek
         Soudu ze dne 28. ledna 2004, Deutsche SiSi-Werke v. OHIM (Stojící sáček), T‑146/02 až T‑153/02, Recueil, s. II‑447, bod 38].

      85     V projednávaném případě, jak uvádí odvolací senát, dotčená veřejnost bude v rámci finančních a peněžních služeb toto označení
         skutečně vnímat především jako propagační formuli, a nikoliv jako označení obchodního původu dotčených služeb. Označení LIVE
         RICHLY nevlastní prvky, které by mohly nad rámec jeho zjevného propagačního významu umožnit dotčené veřejnosti, aby si snadno
         a okamžitě zapamatovala označení jako rozlišující ochrannou známku pro označované služby. I za předpokladu, že by dotčené
         označení bylo používáno samo, bez dalšího označení nebo ochranné známky, dotčená veřejnost by jej nemohla vnímat jinak než
         v jeho propagačním smyslu, aniž by na to byla předem upozorněna (rozsudek REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, bod 54 výše, bod 28).

      86     Co se týče paradoxnosti tohoto stanoviska ve vztahu k připuštění OHIM ochranné známky LIVE RICHLY pro pojišťovací a realitní
         služby, je třeba zdůraznit, že pravomoc Soudu je omezena na použití nařízení č. 40/94 na spor, který je mu předložen. Ačkoliv
         je jistě třeba v co největším možném rozsahu udržovat soudržnost při uznávání ochranných známek, Soudu nepřísluší, aby rozhodoval
         o ochranných známkách mimo spor, který mu je předložen.

      –       Co se týče výhradního užívání ochranné známky žalobkyní
      87     Pokud jde o argument vycházející z toho, že nebylo zohledněno neužívání přihlašované ochranné známky, žalobkyně na jednání
         prohlásila, že následkem rozsudku OHIM v. Erpo Möbelwerk, bod 9 výše, bere zpět tvrzení, podle kterého OHIM musí prokázat,
         že ochranná známka Společenství je běžně užívána, aby postrádala rozlišovací způsobilost. Toto prohlášení bylo zaneseno do
         protokolu o jednání. Žalobkyně nicméně uplatnila, že neexistence užívání ochranné známky může indikovat, že konkurenti nemohou
         tento pojem používat pro označení vlastních služeb.

      88     Soud v tomto ohledu připomíná, že rozlišovací způsobilost ochranné známky se posuzuje na základě skutečnosti, že tato ochranná
         známka může být ihned vnímána dotčenou veřejností jako označení obchodního původu dotčeného výrobku nebo služby (viz bod 66
         výše). Neexistence předchozího užívání v tomto ohledu nemusí nutně indikovat takovéto vnímání.

      89     V projednávaném případě vzhledem k předcházejícím skutečnostem neexistence užívání, i když je zjištěna, neovlivňuje vnímání
         dotčených služeb. Argument žalobkyně musí být tedy zamítnut.

      –       Co se týče neexistence fantazijnosti ochranné známky
      90     Žalobkyně má za to, že průzkumová referentka neprávem zohlednila v dopise ze dne 3. července 2001 neexistenci fantazijnosti
         ochranné známky při zamítnutí její přihlášky k zápisu.

      91     Soud v této souvislosti připomíná, že podle judikatury nemůže nedostatek rozlišovací způsobilosti ochranné známky vyplývat
         z neexistence přídavného prvku fantazie [rozsudek Soudu ze dne 5. dubna 2001, Bank für Arbeit und Wirtschaft v. OHIM (EASYBANK),
         T‑87/00, Recueil, s. II‑1259, bod 39] nebo minimálního množství fantazie [rozsudky Soudu ze dne 31. ledna 2001, Taurus-Film
         v. OHIM (Cine Action), T‑135/99, Recueil, s. II‑379, bod 31, a Taurus-Film v. OHIM (Cine Comedy), T‑136/99, Recueil, s. II‑397,
         bod 31], neboť ochranná známka Společenství není nezbytně výsledkem tvůrčí činnosti a nezakládá se na originálním nebo fantazijním
         prvku, ale na schopnosti individualizovat výrobky nebo služby na trhu ve vztahu k výrobkům nebo službám stejného druhu nabízeným
         konkurenty (rozsudek LITE, bod 65 výše, bod 30).

      92     V projednávaném případě z napadeného rozhodnutí nevyplývá, že odvolací senát založil své posouzení na nezbytnosti originální
         nebo fantazijní ochranné známky pro existenci její rozlišovací způsobilosti.

      93     Podle článku 63 nařízení č. 40/94 může být předmětem žaloby k Soudu pouze rozhodnutí odvolacího senátu. Žalobkyně zakládá
         svou výtku na zohlednění prvků originality a představivosti průzkumovou referentkou v dopise ze dne 3. července 2001, který
         nicméně nebyl vzat v napadeném rozhodnutí v úvahu.

      94     V důsledku toho, dokonce i kdyby bylo třeba usoudit, že průzkumová referentka ve svém rozhodnutí toto kritérium nesprávně
         zohlednila, při neexistenci takového údaje v napadeném rozhodnutí musí být tento argument zamítnut.

      –       Precedenty OHIM a dalších orgánů
      95     Co se týče argumentů žalobkyně vycházejících z dřívějších rozhodnutí OHIM, sloganů zapsaných OHIM a v členských státech, jakož
         i z přijetí ochranné známky LIVE RICHLY ve třetích zemích, stačí jednak připomenout, že režim ochranných známek Společenství
         je nezávislým systémem [rozsudek Soudu ze dne 5. prosince 2000, Messe München v. OHIM (electronica), T‑32/00, Recueil, s. II‑3829,
         bod 47], a jednak, že legalita rozhodnutí odvolacích senátů je posuzována výlučně na základě nařízení č. 40/94 tak, jak je
         vykládáno soudem Společenství, a nikoliv na základě dřívější rozhodovací praxe odvolacích senátů [rozsudek BUDMEN, bod 35
         výše, bod 61, a rozsudek Soudu ze dne 27. února 2002, Streamserve v. OHIM (STREAMSERVE) T‑106/00, Recueil, s. II‑723, bod
         66].

      96     Argumenty žalobkyně vycházející z dřívějších rozhodnutí OHIM, jiných sloganů zapsaných OHIM nebo v členských státech, jakož
         i ze zápisu ochranné známky LIVE RICHLY ve třetích zemích, tedy nejsou relevantní a musejí být zamítnuty.

       K nákladům řízení
       Argumenty účastníků řízení
      97     Žalobkyně má za to, že z napadeného rozhodnutí nebylo možno vyvodit, že zápis ochranné známky se zamítá pouze pro finanční
         a peněžní služby. Podle žalobkyně žalovaný až v průběhu řízení připustil, že ochranná známka LIVE RICHLY může být zapsána
         pro pojišťovací a realitní služby. V důsledku toho má za to, že žalovanému by měla být uložena náhrada nejméně dvou třetin
         nákladů vynaložených v tomto řízení.

      98     Na jednání žalovaný usoudil, že jeho prohlášení, pokud jde o zápis ochranné známky pro pojišťovací a realitní služby, nemá
         na rozdělení nákladů řízení vliv.

       Závěry Soudu
      99     Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
         účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Krom toho podle čl. 87 odst. 6 jednacího řádu,
         není-li ve věci vydáno rozhodnutí, o nákladech řízení rozhodne Soud dle volného uvážení.

      100   V projednávaném případě žalovaný ve svém návrhu požadoval náhradu nákladů žalobkyní. Žalobní důvody dovolávané žalobkyní jsou
         všechny zamítnuty, vyjma žalobního důvodu vycházejícího z nedostatku odůvodnění, o kterém je bezpředmětné rozhodnout vzhledem
         k upřesněním žalobkyně, pokud jde o předmět sporu (viz bod 48 výše). Tato upřesnění žalobkyně nicméně následují po prohlášeních
         žalovaného, přednesených poprvé v průběhu tohoto řízení, pokud jde o zápis přihlašované ochranné známky pro pojišťovací a realitní
         služby, služby, ohledně kterých z napadeného rozhodnutí dostatečně jasně nevyplývalo, že nebyly předmětem zamítnutí zápisu.

      101   Za těchto okolností je namístě rozhodnout, že žalobkyně ponese vlastní náklady, jakož i polovinu nákladů vynaložených žalovaným.
      Z těchto důvodů
      SOUD (třetí senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Žalobkyně ponese kromě vlastních nákladů polovinu nákladů vynaložených žalovaným.
      3)      Žalovaný ponese polovinu svých nákladů.

               Jaeger

                Azizi

                Cremona

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 15. září 2005.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               H. Jung

                      M. Jaeger

         * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 9. září 2003. # Katharina Rinke proti Ärztekammer Hamburg. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesverwaltungsgericht - Německo. # Rovné zacházení pro muže a ženy. # Věc C-25/02.


Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 31. března 2004. # Fieldturf Inc. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství. # Věc T-216/02.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. prosince 1974. # Yvonne van Duyn proti Home Office. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: High Court of Justice, Chancery Division - Spojené království. # Veřejný pořádek. # Věc 41-74.

text:
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA4. prosince 1974 (*)„Veřejný pořádek“Ve věci 41/74,jejímž
 předmětem je žádost předložená Soudnímu dvoru na základě článku 177
Smlouvy o EHS High Court of Justice, Chancery Division, směřující
k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem meziYvonne Van DuynprotiHome Office,rozhodnutí
 o předběžné otázce týkající se výkladu článku 48 Smlouvy
o EHS a článku 3 směrnice Rady 64/221/EHS ze dne 25. února
1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu
a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata
z důvodů ochrany veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo
veřejného zdraví (Úř. věst. 4.4. 1964, s. 850; Zvl. vyd. 05/01 s. 11),SOUDNÍ DVŮR,ve
 složení: R. Lecourt, předseda, C. Ó Dálaigh a A. J. Mackenzie
Stuart, předsedové senátů, A. M. Donner, R. Monaco, J. Mertens de
Wilmars, P. Pescatore, H. Kutscher a M. Sørensen (zpravodaj),
soudci,generální advokát: H. Mayras,vedoucí soudní kanceláře: A. Van Houtte,vydává tentoRozsudek1        Rozhodnutím
 vicekancléře ze dne 1. března 1974, došlým Soudnímu dvoru  dne
13. června 1974 položil High Court of Justice, Chancery Division
(Anglie) na základě článku 177 Smlouvy o EHS tři otázky týkající se
 výkladu některých ustanovení práva Společenství v oblasti volného
pohybu pracovníků.2        Tyto
 otázky byly položeny v rámci žaloby proti Home Office, kterou
podala nizozemská státní příslušnice, jíž bylo odepřeno povolení ke
vstupu do Spojeného království, kde měla pracovat jako sekretářka
scientologické církve.3        Vstup
 jí byl odepřen v souladu s politikou vlády Spojeného
království uplatňovanou vůči této organizaci, jejíž činnost vláda
Spojeného království považuje za společensky nebezpečnou. K první otázce 4        V
 první otázce byl Soudní dvůr vyzván, aby se vyjádřil, zda článek 48
Smlouvy o EHS je přímo použitelný v tom smyslu, že
jednotlivcům přiznává práva, která mohou uplatnit před soudem
v členském státě. 5        Článek
 48 odst. 1 a 2 stanoví, že po skončení přechodného období je
zajištěn volný pohyb pracovníků, který zahrnuje „odstranění jakékoli
diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní
příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné
 pracovní podmínky“. 6        Tato
 ustanovení ukládají členským státům přesně stanovenou povinnost,
nevyžadující přijetí dalšího aktu ze strany orgánů Společenství ani ze
strany členských států, a tato povinnost jim nedává žádnou možnost
posouzení při jejím provádění.7        Odstavec
 3, který definuje práva, jež zahrnuje zásada volného pohybu pracovníků,
 stanoví ohledně těchto práv výhradu týkající se omezení odůvodněných
veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností a ochranou zdraví. Použití
 této výhrady však podléhá soudnímu přezkumu, takže možnost členského
státu dovolávat se výhrady nebrání tomu, aby ustanovení článku 48, která
 zakotvují zásadu volného pohybu pracovníků, přiznávala jednotlivcům
práva, jež mohou uplatnit před soudem a která jsou vnitrostátní
soudy povinny chránit. 8        Je tedy namístě odpovědět na první otázku kladně.  K druhé otázce 9        Ve
 druhé otázce byl Soudní dvůr vyzván, aby se vyjádřil, zda směrnice Rady
 ze dne 25. února 1964 (64/221) o koordinaci zvláštních opatření
týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která
byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo
veřejného zdraví, je přímo použitelná v tom smyslu, že přiznává
jednotlivcům práva, která mohou uplatnit před soudem v členském
státě. 10      Z
 předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v rámci ustanovení směrnice
je sporný pouze čl. 3 odst. 1, který stanoví, že „opatření přijatá
z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti se musí
zakládat výlučně na osobním chování dotyčné osoby“.11      Spojené
 království uplatňuje, že článek 189 Smlouvy rozlišuje mezi účinky
nařízení, směrnic a rozhodnutí a že je třeba předpokládat, že
Rada, jestliže nepřijala nařízení, ale směrnici, zamýšlela, aby tento
akt měl jiný účinek než nařízení a aby nebyl přímo použitelný.12      Nicméně,
 jestliže jsou v souladu s ustanoveními článku 189 nařízení
přímo použitelná, a tudíž díky své povaze mohou mít přímé účinky,
nevyplývá z toho, že jiné kategorie aktů uvedených v tomto
článku nemohou mít nikdy obdobné účinky. By
 bylo neslučitelné se závazným účinkem, který článek 189 přiznává
směrnici, v zásadě vyloučit, aby se dotčené osoby mohly dovolávat
povinnosti, kterou ukládá. Zejména
v případech, kdy by orgány Společenství formou směrnice uložily
členským státům povinnost určitých způsobem jednat, by mohlo dojít
k oslabení užitečného účinku takového aktu, pokud by jednotlivcům
bylo zabráněno, aby se ho před soudem dovolávali a pokud by
k němu vnitrostátní soudy nemohly přihlédnout jako k součásti
práva Společenství. Článek 177, který
umožňuje vnitrostátním soudům obrátit se na Soudní dvůr s otázkou
týkající se platnosti a výkladu všech aktů orgánů bez rozdílu,
ostatně předpokládá, že se těchto právních aktů mohou dovolávat
jednotlivci u uvedených soudů.V každém
 konkrétním případě je třeba přezkoumat, zda povaha, systematika
a znění dotčeného ustanovení mohou vyvolávat přímý účinek ve
vztazích mezi členskými státy a jednotlivci. 13      Tím,
 že čl. 3 odst. 1 směrnice 64/221 stanoví, že opatření přijatá
z důvodů veřejného pořádku se musí zakládat výlučně na osobním
chování dotyčné osoby, směřuje k omezení diskreční pravomoci,
kterou vnitrostátní právní předpisy obecně přiznávají příslušným orgánům
 v oblasti vstupu a vyhoštění cizích státních příslušníků. Ustanovení
 jednak stanoví povinnost, která není ničím podmíněna a nepodléhá
žádné výhradě a která svojí povahou nevyžaduje žádný další akt ze
strany orgánů Společenství ani ze strany členských států.Krom
 toho, jelikož se jedná o povinnost členských států nepřihlížet při
 použití derogační klauzule týkající se jedné ze základních zásad ve
prospěch jednotlivců k faktorům, které nesouvisejí s osobním
chováním, vyžaduje právní jistota dotyčných osob, aby se mohly dovolávat
 této povinnosti, přestože tato povinnost byla stanovena
v normativním aktu, který jako celek nemá bez dalšího přímý účinek.
 14      Jestliže
 smysl a přesný dosah předpisu mohou vyvolat otázky spojené
s jeho výkladem, lze je řešit soudní cestou a mimo jiné
i s ohledem na řízení podle článku 177 Smlouvy. 15      Je
 tedy třeba na položenou otázku odpovědět v tom smyslu, že
z čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 64/221 ze dne 25. února 1964
vyplývají ve prospěch jednotlivců práva, která mohou uplatnit před
soudem v členském státě a která jsou vnitrostátní soudy
povinny chránit.  Ke třetí otázce 16      Ve
 třetí otázce byl Soudní dvůr vyzván, aby se vyjádřil, zda článek 48
Smlouvy a článek 3 směrnice 64/221 musí být vykládány v tom
smyslu, že„jestliže členský stát plní svoji
 povinnost založit opatření, které přijímá výlučně z důvodů ochrany
 veřejného pořádku, na osobním chování dotyčné osoby, je oprávněn
považovat za součást tohoto osobního chování a)
       skutečnost, že tato osoba je nebo
byla členem skupiny či organizace, jejíž činnost považuje členský stát
za činnost, jež je v rozporu s obecným zájmem, která však není
 právními předpisy tohoto státu zakázána; b)
       skutečnost, že dotyčná osoba hodlá
vykonávat činnost na území tohoto členského státu v rámci takové
skupiny či organizace, přičemž na státní příslušníky dotyčného členského
 státu, kteří si přejí vykonávat podobnou činnost v této skupině či
 organizaci, se nevztahují žádná omezení.“17      V
 tomto ohledu je třeba nejprve přezkoumat, zda příslušnost ke skupině či
 organizaci může sama o sobě zakládat osobní chování ve smyslu
článku 3 směrnice 64/221. Je-li pravda, že
v minulosti ukončené členství by nemělo být obecně považováno za
důvod k tomu, aby bylo dotyčné osobě odepřeno právo volného pohybu
v rámci Společenství, zůstává pravdou, že stávající členství, které
 se projevuje účastí na činnosti skupiny či organizace
a ztotožněním se s jejími cíli a záměry, může být
považováno za dobrovolné jednání dotyčné osoby, a tudíž za součást
jejího osobního chování ve smyslu uvedeného ustanovení. 18      Položená
 otázka dále vyvolává problém, jaký význam je třeba přisuzovat
skutečnosti, že činnosti zmíněné organizace, které jsou členským státem
považovány za činnost, jež je v rozporu s obecným zájmem,
nejsou právními předpisy tohoto státu zakázány. V
 tomto ohledu je třeba zdůraznit, že pojem veřejný pořádek
v kontextu Společenství, zejména jako odůvodnění výjimky ze
základní zásady volného pohybu pracovníků, musí být předmětem striktního
 výkladu, takže jeho dosah nemůže být stanoven jednostranně jednotlivými
 členskými státy bez kontroly ze strany orgánů Společenství. To
 nic nemění na tom, že zvláštní okolnosti, jež by mohly odůvodnit
odvolání se na pojem veřejného pořádku, se mohou v jednotlivých
zemích a v jednotlivých časových obdobích lišit, a proto
je třeba přiznat příslušným státním orgánům určitý prostor pro uvážení
v mezích stanovených Smlouvou. 19      Z
 toho vyplývá, že členský stát, jehož příslušné orgány jasně definovaly
své stanovisko k činnostem vyvíjeným určitou organizací, které
charakterizovaly jako společensky nebezpečné, a přijaly proti těmto
 činnostem administrativní opatření, nemůže mít povinnost pro to, aby se
 mohl dovolávat pojmu veřejného pořádku, nechat tyto organizace nejdříve
 zákonem zakázat, jestliže takovéto opatření není pokládáno za daných
okolností za vhodné. 20      Položená
 otázka konečně nastoluje problém, zda je členský stát oprávněn postavit
 se z důvodů veřejného pořádku proti tomu, aby státní příslušník
jiného členského státu vykonával na jeho území zaměstnání v rámci
skupiny či organizace, a nestanovil přitom žádná obdobná omezení
pro své státní příslušníky. 21      V
 této souvislosti Smlouva, i když zakotvuje zásadu volného pohybu
pracovníků bez diskriminace mezi státními příslušníky členských států,
stanoví v čl. 48 odst. 3 k těmto právům výhradu týkající se
omezení odůvodněných veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností
a ochranou zdraví. Práva podléhající
této výhradě zahrnují mimo jiné na základě uvedeného ustanovení
i právo ucházet se o skutečně nabízená pracovní místa, právo
pohybovat se volně za tím účelem na území členských států a právo
pobývat v některém z členských států za účelem výkonu
zaměstnání. Důsledkem uvedené výhrady je
skutečnost, že vstup na území členského státu a pobyt na tomto
území může být odmítnut státnímu příslušníkovi jiného členského státu ve
 všech případech, na které lze tuto výhradu použít. 22      Krom
 toho zásada mezinárodního práva, o níž nelze mít za to, že by ji
Smlouva o EHS ve vztazích mezi členskými státy opomíjela, brání
tomu, aby některý stát odmítl svým příslušníkům právo vstupu na své
území a právo pobytu na tomto území.23      Z
 toho vyplývá, že členský stát může z důvodů veřejného pořádku
případně odmítnout státnímu příslušníkovi jiného členského státu práva
plynoucí ze zásady volného pohybu pracovníků za účelem vykonávání
určitého zaměstnání, a to i v případech, že obdobná
omezení neuplatňuje vůči svým státním příslušníkům. 24      Na
 položenou otázku je tedy třeba odpovědět, že článek 48 Smlouvy
o EHS a čl. 3 odst. 1 směrnice 64/221 musejí být vykládány
tak, že členský stát dovolávající se omezení odůvodněných veřejným
pořádkem může považovat za součást osobního chování dotyčné osoby
skutečnost, že dotyčná osoba je členem skupiny či organizace, jejíž
činnost členský stát považuje za společensky nebezpečnou, aniž by však
její činnost zakázal, a to i v případech, kdy vůči
státním příslušníkům tohoto státu, kteří si přejí vykonávat obdobnou
činnost, jakou hodlá vykonávat státní příslušník jiného členského státu,
 v rámci stejných skupin či organizací, nejsou uplatňována žádná
omezující opatření. K nákladům řízení25      Výdaje
 vzniklé Spojenému království a Komisi Evropských společenství,
které předložily vyjádření Soudnímu dvoru, se nenahrazují. Vzhledem
 k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení,
 povahu incidenčního řízení ve sporu probíhajícím před vnitrostátním
soudem, k rozhodnutí o nákladech řízení je příslušný uvedený
soud.Z těchto důvodůSOUDNÍ DVŮRo otázkách, které mu byly předloženy rozhodnutím High Court of Justice ze dne 1. března 1974, rozhodl takto:1)      Článek
 48 Smlouvy o EHS má přímý účinek v právních řádech členských
států a přiznává jednotlivcům práva, která soudy členských států
musejí chránit. 2)      Z
 článku 3 odst. 1 směrnice Rady 64/221 ze dne 25. února 1964
o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu
 cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného
 pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, vyplývají ve
prospěch jednotlivců práva, která mohou uplatnit před soudem
v členském státě a která jsou vnitrostátní soudy povinny
chránit.3)      Článek
 48 Smlouvy o EHS a čl. 3 odst. 1 směrnice 64/221 musejí být
vykládány tak, že členský stát dovolávající se omezení odůvodněných
veřejným pořádkem může považovat za součást osobního chování dotyčné
osoby skutečnost, že dotyčná osoba je členem skupiny či organizace,
jejíž činnost členský stát považuje za společensky nebezpečnou, aniž by
však její činnost zakázal, a to i v případech, kdy vůči
státním příslušníkům tohoto státu, kteří si přejí vykonávat obdobnou
činnost, jakou hodlá vykonávat státní příslušník jiného členského státu,
 v rámci stejných skupin či organizací, nejsou uplatňována žádná
omezující opatření.LecourtÓ DálaighMackenzie StartConnerMonacoMertens de WilmarsPescatoreKutscherSørensenTakto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 4. prosince 1974.Vedoucí soudní kanceláře       PředsedaA. Van Houtte       R. Lecourt* Jednací jazyk: angličtina.