title: Věc C-433/15: Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – Evropská komise v. Italská republika

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/22

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-433/15)
   (2015/C 354/25)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

                           a)

                           určit, že italská vláda tím, že nezajistila, aby doplňková dávka dlužná za množství vyprodukovaná v Itálii nad rámec vnitrostátní kvóty od prvního hospodářského roku, ve kterém se doplňková dávka v Itálii ve skutečnosti uplatnila (1995/1996) a až do posledního hospodářského roku, v němž došlo k přebytku produkce v Itálii (2008/2009), byla ve skutečnosti přičtena jednotlivým producentům, kteří se podíleli na každém z překročení produkce, a byla zaplacena včas na základě předchozího oznámení dlužné výše kupujícím nebo producentem v případě přímých prodejů, nebo nebyla-li zaplacena ve stanovené lhůtě, zaregistrována a případně vymáhána od těchto kupujících nebo producentů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z příslušných ustanovení unijního práva použitelných v dotyčných hospodářských rocích, a konkrétně z článků 1 a 2 nařízení (ES) č. 3950/92 (1), z článku 4 nařízení (ES) č. 1788/2003 (2), z článků 79, 80 a 83 nařízení (ES) 1234/2007 (3), a pokud jde o prováděcí ustanovení Komise, z článku 7 nařízení (ES) č. 536/1993 (4), čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1392/2001 (5) a z článků 15 a 17 nařízení (ES) č. 595/2004 (6);

               —

                           b)

                           uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise na podporu svého návrhu tvrdí, že podle údajů poskytnutých italskými orgány nebo v každém případě získaných v průběhu postupu před zahájením soudního řízení činí částka doplňkové dávky, která má být ještě vybrána, 1  343 milionů eur. Skutečně vybraná celková částka doplňkové dávky činí přibližně 282 milionů eur z celkové uložené částky dávky ve výši přibližně 2  305 milionů eur v průběhu období od prvního hospodářského roku, v němž byl systém doplňkové dávky oficiálně zaveden v Itálii (hospodářský rok 1995/1996) až do posledního roku, ve kterém byl zaznamenán přebytek produkce (hospodářský rok 2008/2009). Po odečtení částek, na které se vztahují splátkové programy (469 milionů eur) a odepsaných částek (211 milionů eur), činí poměr dávky skutečně vybrané a dávky, která má být ještě vybrána, po odečtení částek, které jsou předmětem splátkových programů a odepsaných částek, 21 %. Skutečně vybrané částky představují v podstatě méně než čtvrtinu těch, které mají být ještě vybrány k datu stanovenému v odůvodněném stanovisku.
   Komise uvádí, že procentní podíl mezi skutečně vybranými částkami a účtovanými částkami za každý dotčený hospodářský rok po odečtení částek, které jsou předmětem splátkových programů a odepsaných částek, ukazuje, že systém pro uplatnění doplňkové dávky je neúčinný vzhledem k tomu, že je obecně nižší než 21 % v posuzovaných obdobích, a to bez ohledu na skutečnost, že na konci lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku uplynulo více než pět let od konce posledního hospodářského roku, v němž byl zaznamenán přebytek produkce v Itálii.
   Pokud jde o odůvodnění uváděné Itálii, podle kterého skutečnému výběru dlužných částek dávky bránily četné stále projednávané žaloby, které dlužníci podali v souvislosti s žádostmi o platbu, Komise předložila číselné údaje týkající se skutečně vybraných částek a částek, které mají být vybrány a u kterých dotčené platby nejsou zpochybňovány, za každý dotyčný hospodářský rok. Údaje ukazují, že z přibližně 1  068 milionů eur, jež jsou splatné, bylo vybráno pouze 241 milionů eur, což odpovídá 23 % splatné částky, aniž by pro to existovalo jakékoli odůvodnění.
   Vzhledem k tomu, že funkce doplňkové dávky je odradit produkci mléka, která přesahuje vnitrostátní referenční množství, zbavilo pokračující selhání vybrat tak vysoké částky 20 let po zavedení systému produkčních kvót v Itálii a šest let od posledního zaznamenaného překročení vnitrostátního referenčního množství v Itálii systém doplňkové dávky užitečného účinku zamýšleného zákonodárcem, o čemž svědčí i skutečnost, že vnitrostátní referenční množství bylo opakovaně překročeno v každém hospodářském roce v rozmezí let 1995/1996 a 2008/2009.
   Komise má za to, že nevybrání tak vysokých částek v souvislosti s doplňkovou dávkou je přičitatelné zvláštnímu nedbalostnímu počínání Italské republiky, což vysvětluje neúčinnost systému pro uplatnění doplňkové dávky v Itálii během daného období.
   Zaprvé legislativní zmatek, kterým se vyznačují italské prováděcí předpisy, způsobil zpoždění v účinném uplatňování systému dávek v Itálii a abnormálně velký objem soudních řízení, která měla za následek zabránění výběru dávky z důvodu pozastavení plateb nařízených vnitrostátními soudy jako předběžné opatření.
   Zadruhé Itálie efektivně nevyužila všech dostupných administrativních mechanismů pro účinný výběr dlužných částek dávky, jako je započtení. Systém, který stanoví možnost započtení dávek, které mají být vybrány, na podpory, které mají být poskytnuty v rámci společné zemědělské politiky, byl zaveden neúčinně a opožděně, přičemž jsou stále v platnosti italské zákony, které brání uplatnění tohoto systému.
   Zatřetí postupy pro výběr byly z velké části zablokovány od nabytí účinnosti zákona 33/2009 až do dnešního dne z důvodu neexistence prováděcích ustanovení nebo smluvních ujednání mezi zúčastněnými orgány a subjekty, která jsou nezbytná pro obnovení těchto postupů.
   Začtvrté je Komise toho názoru, že v důsledku metodologických chyb na straně orgánů odpovědných za výběr byly splatné částky nesprávně považovány za částky, které nelze vybrat, což mělo za následek další nedostatky v účinnosti vybírání doplňkové dávky.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 405, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 270, s. 123).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. L 299, s. 1).

      (4)  Nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků (neoficiální překlad)(Úř. věst. L 57, s. 12).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3950/92, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 187, s. 19).

      (6)  Nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 94, s. 22).


title: Věc C-171/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Andrea Sacripanti v. Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Andrea Sacripanti v. Ministero dell’Interno
      (Věc C-171/10)
      (2010/C 161/45)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Andrea Sacripanti

         Žalovaný: Ministero dell’Interno

         Předběžná otázka

      Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém …, který mimo jiné stanoví:

                  a)

                  existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;

                  b)

                  existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);

                  c)

                  případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


title: Věc F-98/15: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. dubna 2016 – CP v. Parlament „Veřejná služba — Úředníci — Vedoucí oddělení — Zkušební doba — Nepotvrzení ve funkci vedoucího oddělení — Výkon zrušujícího rozsudku — Ztráta příležitosti“

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/50

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. dubna 2016 – CP v. Parlament
   (Věc F-98/15) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Vedoucí oddělení - Zkušební doba - Nepotvrzení ve funkci vedoucího oddělení - Výkon zrušujícího rozsudku - Ztráta příležitosti“)
   (2016/C 191/72)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CP (zástupkyně: L. Levi a A. Tymen, advokátky)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: V. Montebello-Demogeot a O. Caisou-Rousseau, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí ze dne 18. července 2014, které po rozsudku Soudu ze dne 26. března 2014 ve věci F-8/13, CP v. Evropský parlament, potvrdilo žalobce ve funkci vedoucího oddělení, v rozsahu, v němž toto rozhodnutí nestanoví zpětné přiznání postavení vedoucího oddělení a zpětné přiznání zvýšení základního platu odpovídajícího jeho pozici (příplatek za vedení), a návrh na náhradu údajně způsobené majetkové a nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Evropskému parlamentu se ukládá povinnost zaplatit CP částku 3 219,55 euro. Tato částka bude navýšena o úroky z prodlení vypočítané podle sazby Evropské centrální banky pro hlavní refinanční operace, použitelné v dotčeném období, zvýšené o dva procentní body od 1. července 2011 do data jeho skutečného zaplacení.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015, s. 86.


title: Věc C-430/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Euro Tyre Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën ( „Šestá směrnice o DPH — Články 8 odst. 1 písm. a) a b), 28a odst. 1 písm. a), 28b část A odst. 1 a 28c část A písm. a) první pododstavec — Osvobození zboží odeslaného či přepraveného uvnitř Unie od daně — Dodání stejného zboží, která po sobě následují a která zakládají jedno odeslání nebo jednu přepravu uvnitř Společenství“ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Euro Tyre Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-430/09) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Články 8 odst. 1 písm. a) a b), 28a odst. 1 písm. a), 28b část A odst. 1 a 28c část A písm. a) první pododstavec - Osvobození zboží odeslaného či přepraveného uvnitř Unie od daně - Dodání stejného zboží, která po sobě následují a která zakládají jedno odeslání nebo jednu přepravu uvnitř Společenství)
   2011/C 55/23
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Euro Tyre Holding BV

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), čl. 28a odst. 1 písm. a), čl. 28b části A odst. 1 a čl. 28c části A písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Osvobození dodání zboží odeslaného nebo přepravovaného v rámci Společenství od daně — Po sobě jdoucí dodání téhož zboží, která vedou k jedinému odeslání či jediné přepravě zboží v rámci Společenství

      Výrok

               1)

               V případě, kdy je zboží předmětem dvou po sobě následujících dodání mezi různými osobami povinnými k dani, které jednají jako takové, avšak předmětem pouze jedné přepravy uvnitř Společenství, musí být určení plnění, jemuž má být tato přeprava přičtena, tedy prvnímu či druhému dodání — vzhledem k tomu, že toto plnění spadá z tohoto důvodu pod pojem dodání uvnitř Společenství ve smyslu čl. 28c části A písm. a) prvního pododstavce šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 96/95/ES ze dne 20. prosince 1996, ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), čl. 28a odst. 1 písm. a) prvním pododstavcem a čl. 28b částí A odst. 1 této směrnice — provedeno s ohledem na celkové posouzení všech okolností projednávaného případu za účelem prokázání toho, které z obou dodání splňuje všechny podmínky, které se vážou k dodáním uvnitř Společenství.

               2)

               Za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, kdy první pořizovatel, který nabyl právo nakládat se zbožím jako vlastník na území členského státu prvního dodání, projeví svůj záměr přepravit toto zboží do jiného členského státu a předloží své identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, které bylo přiděleno tímto jiným členským státem, musí být přeprava uvnitř Společenství přičtena prvnímu dodání za podmínky, že právo nakládat se zbožím jako vlastník bylo převedeno na druhého pořizovatele v členském státě určení přepravy uvnitř Společenství. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda ve sporu, který mu byl předložen, je tato podmínka splněna.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc F-29/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 26. února 2016 – Wisniewski v. Komise

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/50

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 26. února 2016 – Wisniewski v. Komise
   (Věc F-29/14) (1)

   (2016/C 136/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 184, 16. 6. 2014, s. 44.


title: Věc C-338/05: Usnesení Soudního dvora ze dne 13. července 2006 – Front national, Marie-France Stirbois, Bruno Gollnisch, Carl Lang, Jean-Claude Martinez, Philip Claeys, Koen Dillen, Mario Borghezio v. Evropský parlament, Rada Evropské unie (Kasační opravný prostředek — Nařízení (ES) č. 2004/2003 — Statut a financování politických stran na evropské úrovni — Žaloba na neplatnost — Námitka nepřípustnosti — Napadnutelný akt — Procesní způsobilost — Nepřípustnost — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek )

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/18

         Usnesení Soudního dvora ze dne 13. července 2006 – Front national, Marie-France Stirbois, Bruno Gollnisch, Carl Lang, Jean-Claude Martinez, Philip Claeys, Koen Dillen, Mario Borghezio v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
   (Věc C-338/05) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 2004/2003 - Statut a financování politických stran na evropské úrovni - Žaloba na neplatnost - Námitka nepřípustnosti - Napadnutelný akt - Procesní způsobilost - Nepřípustnost - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek )
   (2006/C 224/32)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelé): Front national, Marie-France Stirbois, Bruno Gollnisch, Carl Lang, Jean-Claude Martinez, Philip Claeys, Koen Dillen, Mario Borghezio (zástupce: W. de Saint Just, advokát)

      Další účastníci řízení: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a D. Moore, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: I. Díez Parra a M. Sims-Robertson, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 11. července 2005, Front national a další proti Parlamentu a Radě (T-17/04), které odmítá jako nepřípustný návrh na zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 ze dne 4. listopadu 2003, o statutu a financování politických stran na evropské úrovni (Úř. věst. L 297, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 500)
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Navrhovatelům se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


title: Věc T-407/11: Žaloba podaná dne 26. července 2011 — SRF v. Rada

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/41

         Žaloba podaná dne 26. července 2011 — SRF v. Rada
   (Věc T-407/11)
   2011/C 282/77
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SRF Ltd. (New Delhi, Indie) (zástupci: F. Graafsma a J. Cornelis, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 469/2011 ze dne 13. května 2011 o změně nařízení (ES) č. 1292/2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz polyethylentereftalátového (PET) filmu pocházejícího z Indie (Úř. věst. L 129, s. 1, dále jen „napadené nařízení“); a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden hlavní žalobní důvod, když tvrdí, že napadené nařízení porušuje čl. 9 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), jelikož:

               1)

               zaprvé, uvedený článek stanoví, že antidumpingové clo pro vývozce nebo výrobce, kteří se přihlásili, ale nebyli zahrnuti do vzorku, nesmí být vyšší než vážené průměrné dumpingové rozpětí, které bylo zjištěno u stran tvořících vzorek, přičemž k rozpětím, která jsou nulová nebo zanedbatelná, se nepřihlíží. Uložením 15,5 % dumpingového cla společnosti SFR napadené nařízení toto pravidlo porušuje, jelikož vážené průměrné dumpingové rozpětí pro strany tvořící vzorek, jejichž dumpingové rozpětí není nulové nebo zanedbatelné, je nižší než 15,5 %; a

               2)

               zadruhé, tím, že vyžaduje, že výrobce musí podat žádost o prozatímní přezkum v souladu s čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 pro účely uplatnění čl. 9 odst. 6 v situaci, kdy došlo k úpravě stávajících sazeb antidumpingového cla v důsledku ukončení platnosti souběžných vyrovnávacích opatření, napadené nařízení vkládá do čl. 9 odst. 6 podmínku, která z výslovného znění tohoto ustanovení nevyplývá, což představuje nepřípustný výklad ze strany Rady.

      (1)  Úř. věst. L 343, s. 51 (konsolidované znění).


title: Věc C-219/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království ( Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb služeb — Neodůvodněná překážka — Vysílání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích států )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-219/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Neodůvodněná překážka - Vysílání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích států“)
   2009/C 282/18
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa, J.-P. Keppenne a G. Rozet, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království (zástupci: C. Pochet, zmocněnkyně, M. Detry, advokát)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 49 ES — Neodůvodněná překážka volného pohybu služeb — Vysílání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích států

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komise Evropských společenství a Belgické království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


title: Věc C-288/12: Žaloba podaná dne 8. června 2012 — Evropská komise v. Maďarsko

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/15

         Žaloba podaná dne 8. června 2012 — Evropská komise v. Maďarsko
   (Věc C-288/12)
   2012/C 227/22
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Martenczuk a B. D. Simon, zmocněnci)

      Žalovaný: Maďarsko

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Maďarsko tím, že předčasně odvolalo z funkce inspektora ochrany údajů, porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1);

               —

               uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Směrnice 95/46 stanoví, že každý členský stát pověří dohledem nad dodržováním vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici jeden nebo několik orgánů veřejné moci, které plní úkoly, jimiž jsou pověřeny, zcela nezávisle.
   V Maďarsku byl do 31. prosince 2011 takovým orgánem inspektor ochrany údajů. Podle maďarské právní úpravy účinné do 31. prosince 2011 byl inspektor ochrany údajů volen maďarským parlamentem na období šesti let. Inspektor ochrany údajů, který zastával tuto funkci k 31. prosinci 2011, se své funkce ujal dne 29. září 2008, takže za obvyklých okolností by měl v této funkci setrvat do září 2014.
   Příslušná maďarská právní úprava byla s účinností od 1. ledna 2012 změněna. Důsledkem těchto změn bylo zrušení institutu inspektora ochrany údajů a odvolání inspektora ochrany údajů, který tuto funkci zastával od 29. září 2008, z funkce. Orgánem pověřeným dohledem nad ochranou údajů ve smyslu směrnice 95/46 se v Maďarsku stal nově vzniklý Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság [Národní úřad pro ochranu údajů a svobodu informací; dále jen „Úřad“]. Podle nové právní úpravy jmenuje předsedu, který stojí v čele tohoto Úřadu, prezident republiky na návrh předsedy vlády na devítileté funkční období. Předchozí inspektor ochrany údajů nebyl do této funkce jmenován.
   Podle Komise představuje předčasné odvolání orgánu pověřeného dohledem nad ochranou údajů z funkce zásah do směrnicí požadované nezávislosti tohoto orgánu. Směrnice nestanoví délku funkčního období orgánu dohledu, takže členské státy mají v zásadě v otázce jejího určování volnost. Délka funkčního období však musí být přiměřená a jestliže ji členský stát určitým způsobem stanoví, musí být tato délka nevyhnutelně respektována. Není-li tomu tak, vzniká nebezpečí, že orgán dohledu bude při plnění úkolů ovlivněn hrozbou předčasného odvolání z funkce, přičemž taková hrozba je na újmu nezávislosti tohoto orgánu.
   K přípustnosti žaloby uvádí Komise, že vzhledem k tomu, že do vypršení lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nebyl předchozí orgán pověřený dohledem nad ochranou údajů zpět ve své funkci, nebyl protiprávní stav k danému okamžiku napraven. Komise má za to, že zjednání nápravy protiprávního stavu možné je: Maďarsko musí přijmout opatření nezbytná k navrácení předchozího inspektora ochrany údajů do funkce podle směrnice 95/46 na období odpovídající zbývající části jeho funkčního období po 31. prosinci 2011. Komise by jako náležitou nápravu uznala jmenování předchozího inspektora ochrany údajů na uvedené období do funkce předsedy nového Úřadu. V tomto ohledu se Maďarsko nemůže dovolávat nezávislosti současného předsedy nového Úřadu, jelikož by tím na svou obhajobu uvádělo vlastní protiprávní jednání. Důsledky protiprávního stavu je třeba napravit, nikoli udržovat.
   Podle Komise by předčasné odvolání z funkce mohlo být odůvodněno jen naléhavými a objektivně přezkoumatelnými důvody, které však Maďarsko neuvedlo.
   Komise nezpochybňuje právo Maďarska na reformování orgánu dohledu například tím, že od dřívějšího modelu „inspektora ochrany údajů“ přejde k modelu „úřadu“, který je v souladu s maďarským právním řádem. Z institucionální změny modelu ovšem v žádném případě neplyne, že by předchozí orgán dohledu musel být předčasně odvolán z funkce. Maďarsko mohlo ve svém vnitrostátní právu stanovit, že nového modelu se použije teprve po uplynutí funkčního období úřadujícího inspektora ochrany údajů, nebo že prvním předsedou nového Úřadu bude jmenován předchozí inspektor ochrany údajů na období odpovídající zbývající části jeho funkčního období.
   Komise se domnívá, že v případě uznání argumentace členského státu o změně modelu by všechny orgány pověřené dohledem nad ochranou údajů v Unii byly vystaveny hrozbě odvolání z funkce cestou legislativního opatření, které by zrušilo stávající orgán a k plnění úkolů stanovených ve směrnici 95/46 by vytvořilo namísto nich orgán nový. Nelze vyloučit, že by takových reforem bylo využíváno k sankcionování a ke kontrole orgánů pověřených dohledem nad ochranou údajů, které by se nepohodly s politickými autoritami. Již samo nebezpečí takového vlivu je v rozporu s úplnou nezávislostí orgánů dohledu.
   Maďarsko se podle Komise nemůže dovolávat ani několika nejasných prohlášení předchozího inspektora ochrany údajů uveřejněných v tisku, aby z nich dovodilo, že tento inspektor již nehodlá plnit úkoly stanovené v článku 28 směrnice 95/46, ani aby jej na jejich základě odvolalo předčasně z funkce.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).


title: Věc C-674/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. prosince 2016 společností Guccio Gucci SpA proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 11. října 2016 ve věci T-753/15, Guccio Gucci SpA v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. prosince 2016 společností Guccio Gucci SpA proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 11. října 2016 ve věci T-753/15, Guccio Gucci SpA v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
   (Věc C-674/16 P)
   (2017/C 144/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Guccio Gucci SpA (zástupci: V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta, advokáti)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO); Guess? IP Holder LP

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů tohoto řízení vynaložených navrhovatelkou;

               —

               uložil společnosti Guess náhradu nákladů tohoto řízení vynaložených navrhovatelkou.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Tímto kasačním opravným prostředkem se společnost Guccio Gucci S.p.A. (dále jen „Gucci“ nebo také „navrhovatelka“) domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (třetího senátu) ve věci T-753/15 (dále jen „napadený rozsudek“), jímž Tribunál zamítl žalobu společnosti Gucci proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 14. října 2015 ve věci R 1703/2014-4, kterým bylo změněno rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 1. července 2014 o vyhovění námitkám společnosti Gucci vůči mezinárodnímu zápisu č. 1090048 s vyznačením Evropské unie pro třídu 9 (dále jen „sporná ochranná známka“) na jméno společnosti Guess? IP Holder L.P. (dále jen „Guess“).

               2.

               Tímto kasačním opravným prostředkem se domáhá určení, že se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že důvody pro zamítnutí zápisu stanovené v čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (1) ze dne 26. února 2009, před změnou (dále jen „nařízení o ochranné známce Společenství“), se na spornou ochrannou známku nevztahují. Konkrétně se Tribunál jednoznačně dopustil zkreslení skutkového stavu a důkazů, které mu byly předloženy, při posuzování podobnosti kolidujících označení, a v důsledku toho nesprávně aplikoval čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství; v napadeném rozsudku dále neuvedl odůvodnění.

               3.

               Tribunál vyloučil podobnost kolidujících ochranných známek na základě domněnky, že relevantní veřejnost … nebude ve [sporné] ochranné známce vnímat velké písmeno „G“, jež představují starší ochranné známky, ale spíše abstraktní okrasný motiv. Navíc s ohledem na stylizaci označení a na skutečnost, že jeho prvky jsou propojené či spojené dohromady, by mohlo být vnímáno jako znázorňující stylizovaná písmena, jako velké písmeno „X“ nebo písmeno „e“, a zároveň jako kombinace číslic a písmen, jako číslice „3“ a písmeno „e“ (viz v tomto smyslu bod 32 napadeného rozsudku). Tato domněnka je klíčovým bodem napadeného rozsudku a vedla Tribunál k vyloučení jakékoli podobnosti kolidujících ochranných známek, a v důsledku toho k vyloučení použitelnosti čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství na projednávanou věc.

               4.

               Výše uvedená domněnka je však zjevně nesprávná. To je zjevné z dokumentů předložených v dané věci, jež jednoznačně ukazují, že relevantní veřejnost ve sporné ochranné známce skutečně vnímá velká písmena „G“, a to dle výsledků ankety o vnímání sporné ochranné známky předložených společností Gucci. Toto zjevné zkreslení skutkového stavu a důkazů ovlivnilo Tribunál při zkoumání žaloby společnosti Gucci: pokud by Tribunál uznal, že relevantní veřejnost — či přinejmenším část této veřejnosti — by vnímala spornou ochrannou známku jako kombinaci velkých písmen „G“, nemohl by vyloučit podobnost kolidujících ochranných známek, a tudíž použitelnost čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství.

               5.

               Dále Tribunál porušil svou povinnost odůvodňovat své rozsudky, neboť v rámci svého posouzení zcela přehlédl shora uvedenou anketu bez podání jakéhokoli, byť implicitního odůvodnění, které by umožňovalo pochopit, proč tento klíčový důkaz nezohlednil.

               6.

               S ohledem na výše uvedené se navrhovatelka domáhá, aby Soudní dvůr napadený rozsudek zrušil a uložil EUIPO a společnosti Guess náhradu nákladů tohoto řízení vynaložených navrhovatelkou.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


title: Věc T-218/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2014 – Micrus Endovascular v. OHIM – Laboratorios Delta (DELTA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství DELTA — Starší mezinárodní a národní obrazové ochranné známky DELTA PORTUGAL a firma LABORATORIOS DELTA — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               20.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2014 – Micrus Endovascular v. OHIM – Laboratorios Delta (DELTA)
   (Věc T-218/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství DELTA - Starší mezinárodní a národní obrazové ochranné známky DELTA PORTUGAL a firma LABORATORIOS DELTA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   2014/C 372/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupce: B. Brandreth, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laboratórios Delta Lda (Queluz, Portugalsko) (zástupce: J. Sena Mioludo, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. března 2012 (věc R 244/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Laboratórios Delta Lda a Micrus Endovascular Corp.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Micrus Endovascular LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


title: Věc C-682/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative (Lucembursko) dne 18. prosince 2015 – Berlioz Investment Fund S.A. v. Directeur de l'administration des Contributions directes

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative (Lucembursko) dne 18. prosince 2015 – Berlioz Investment Fund S.A. v. Directeur de l'administration des Contributions directes
   (Věc C-682/15)
   (2016/C 078/07)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Berlioz Investment Fund S.A.

      Odpůrce: Directeur de l'administration des Contributions directes

      Předběžné otázky

               1)

               Uplatňuje členský stát unijní právo, a stává se tedy Listina v souladu s jejím čl. 51 odst. 1 použitelnou, v situaci, kdy účastníkovi správního řízení uloží peněžitou správní sankci z důvodu nesplnění povinností vytýkaných této osobě v souvislosti s její povinností spolupráce vyplývající z rozhodnutí o uložení povinnosti, které bylo přijato příslušným vnitrostátním orgánem na základě procesních pravidel vnitrostátního práva zavedených za tímto účelem v rámci plnění, ze strany tohoto členského státu jakožto dožádaného státu, žádosti jiného členského státu o výměnu informací, kterou posledně uvedený stát opírá mimo jiné o ustanovení směrnice 2011/16 (1) týkající se výměny informací na žádost?

               2)

               Bude-li zjištěno, že Listina se v projednávaném případě použije, může se účastník správního řízení dovolávat článku 47 Listiny, pokud má za to, že výše uvedená peněžitá správní sankce, která mu byla uložena, ho má přinutit poskytnout informace v rámci výkonu, ze strany příslušného orgánu dožádaného členského státu, v němž má tento účastník bydliště, žádosti jiného členského státu o informace, která postrádá odůvodnění, pokud jde o skutečný daňový cíl, takže legitimní cíl v daném případě chybí, a jež směřuje k získání informací, u nichž nelze předpokládat význam pro dotčený případ zdanění?

               3)

               Bude-li zjištěno, že Listina se v projednávaném případě použije, vyžaduje právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, jak je zakotveno v článku 47 Listiny, přičemž čl. 52 odst. 1 Listiny neumožňuje stanovit omezení, aby příslušný vnitrostátní soud mohl vykonávat přezkum v plné jurisdikci a mohl tedy přezkoumat, alespoň na základě námitky protiprávnosti, platnost rozhodnutí o uložení povinnosti přijatého příslušným orgánem členského státu v rámci plnění žádosti o výměnu informací, předložené příslušným orgánem jiného členského státu na základě mimo jiné směrnice 2011/16, v rámci žaloby podané třetí osobou, která je držitelem informací a které je toto rozhodnutí o uložení povinnosti určeno, a směřující proti rozhodnutí o uložení peněžité správní sankce z důvodu nesplnění povinnosti vytýkaného tomuto právnímu subjektu v souvislosti s jeho povinností spolupráce v rámci plnění uvedené žádosti?

               4)

               Bude-li zjištěno, že Listina se v projednávaném případě použije, musí být čl. 1 odst. 1 a článek 5 směrnice 2011/16, ve světle jednak souběžnosti s normou předpokládaného významu vyplývající ze Vzorové daňové smlouvy OECD o daních z příjmu a majetku a jednak zásady loajální spolupráce zakotvené v článku 4 SEU, spolu s cílem směrnice 2011/16, vykládány v tom smyslu, že předpokládaný význam, ve vztahu k danému případu zdanění a uvedenému daňovému účelu, informací požadovaných členským státem od jiného členského státu představuje podmínku, kterou musí žádost o informace splňovat, aby příslušnému orgánu dožádaného členského státu vznikla povinnost této žádosti vyhovět a aby bylo legitimní jeho rozhodnutí o uložení povinnosti třetí osobě, která je držitelem informací?

               5)

               Bude-li zjištěno, že Listina se v projednávaném případě použije, musí být čl. 1 odst. 1 a článek 5 směrnice 2011/16 ve spojení s článkem 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že brání zákonnému ustanovení členského státu, které obecně omezuje přezkum platnosti žádosti o informace ze strany příslušného vnitrostátního orgánu, jednajícího jako orgán dožádaného státu, na kontrolu formální správnosti, a že vnitrostátnímu soudu ukládají, aby v souvislosti s takovou žalobou, jaká je popsána výše ve třetí otázce, kterou projednává, ověřil dodržení podmínky předpokládaného významu požadovaných informací ze všech hledisek, která se týkají souvislosti s konkrétně dotčeným případem zdanění, uvedeným daňovým účelem a dodržením článku 17 směrnice 2011/16?

               6)

               Bude-li zjištěno, že Listina se v projednávaném případě použije, brání čl. 47 odst. 2 Listiny zákonnému ustanovení členského státu, které vylučuje, aby byla příslušnému vnitrostátnímu soudu dožádaného státu v souvislosti s takovou žalobou, jaká je popsána výše ve třetí otázce, kterou projednává, předložena žádost o informace podaná příslušným orgánem jiného členského státu, a vyžaduje, aby tento dokument byl předložen příslušnému vnitrostátnímu soudu a aby třetí osobě, která je držitelem informací, k němu byl umožněn přístup, anebo aby tento dokument byl předložen vnitrostátnímu soudu bez toho, aby třetí osobě, která je držitelem informací, k němu byl umožněn přístup, z důvodu důvěrnosti tohoto dokumentu, pod podmínkou, že všechny obtíže způsobené třetí osobě, která je držitelem informací, omezením jejích práv musí být dostatečně kompenzovány řízením u příslušného vnitrostátního soudu?

      (1)  Směrnice Rady 2011/16/EU ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799/EHS (Úř. věst. L 64, s. 1).


title: Věc T-328/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené)
      (Věc T-328/10) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 331/32)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: původně B. Schmidt, poté D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2010 (věc R 190/2010-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené k zápisu jako ochranné známky Společenství

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti V. Fraas GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc C-103/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad – Bulharsko) – Snežana Somova v. Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“ „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Články 12, 45, 46 a 94 — Vnitrostátní právní úprava podmiňující přiznání starobního důchodu přerušením placení příspěvků na důchodové pojištění — Doplacení příspěvků za chybějící doby pojištění — Překrývající se doby pojištění ve více členských státech — Možnost pojištěnce vyhnout se uplatnění pravidla o souběhu příspěvkových dob a dob pojištění — Odnětí přiznaného důchodu a požadování vrácení přeplatku — Povinnost platit úroky“

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad – Bulharsko) – Snežana Somova v. Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“
   (Věc C-103/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Články 12, 45, 46 a 94 - Vnitrostátní právní úprava podmiňující přiznání starobního důchodu přerušením placení příspěvků na důchodové pojištění - Doplacení příspěvků za chybějící doby pojištění - Překrývající se doby pojištění ve více členských státech - Možnost pojištěnce vyhnout se uplatnění pravidla o souběhu příspěvkových dob a dob pojištění - Odnětí přiznaného důchodu a požadování vrácení přeplatku - Povinnost platit úroky“)
   (2015/C 007/05)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Snežana Somova

      Žalovaný: Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“

      Výrok

               1)

               Článek 49 SFEU brání takovému vnitrostátnímu ustanovení členského státu, jako je čl. 94 odst. 1 zákoníku sociálního zabezpečení (Kodex za socialnoto osigurjavane), podle něhož podléhá přiznání nároku na starobní důchod předchozímu splnění podmínky spočívající v přerušení placení příspěvků na sociální pojištění v souvislosti s činností vykonávanou v jiném členském státě.

               2)

               Článek 45, čl. 46 odst. 2 a čl. 94 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, pozměněným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, musí být vykládány v tom smyslu, že sociálně pojištěným osobám neposkytují možnost volby v tom směru, že pro účely určení nároků vzniklých v jednom členském státě nebudou započteny doby pojištění získané v jiném členském státě před datem počátku uplatňování tohoto nařízení v tomto prvním členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 129, 4.5.2013.


title: Věc T-383/09: Žaloba podaná dne 28. září 2009 — Fuller & Thaler Asset Management v. OHIM (BEHAVIOURAL INDEX)

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/60

         Žaloba podaná dne 28. září 2009 — Fuller & Thaler Asset Management v. OHIM (BEHAVIOURAL INDEX)
   (Věc T-383/09)
   2009/C 282/112
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fuller & Thaler Asset Management, Inc. (San Mateo, Spojené státy) (zástupce: S. Malynicz, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. června 2009 ve věci R 138/2009-1; a

               —

               nařídit, že žalovaný ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení žalobkyně

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BEHAVIOURAL INDEX“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 36

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí žádosti o zápis ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady 207/2009, jelikož odvolací senát i) se dopustil nesprávného posouzení, pokud jde o význam a syntax ochranné známky, jakož i o její schopnost být výrazem, jenž bezprostředně a přímo popisuje dotčené výrobky a služby; ii) nepředložil ze svého vlastního podnětu skutečnosti, které by prokázaly, že předmětná ochranná známka Společenství je v očích relevantní veřejnosti popisná, i když správně učinil závěr, že relevantní veřejnost je odbornou veřejností; a iii) nevzal v úvahu veřejný zájem, který je základem tohoto důvodu pro zamítnutí, a neprokázal, že v relevantní specializované oblasti existovala určitá pravděpodobnost, že ostatní obchodníci v této oblasti by chtěli v budoucnu používat předmětnou ochrannou známku Společenství.


title: Věc C-229/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 28. května 2008 – Colin Wolf v. Stadt Frankfurt am Main

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 28. května 2008 – Colin Wolf v. Stadt Frankfurt am Main
   (Věc C-229/08)
   (2008/C 223/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Colin Wolf

      Žalovaný: Stadt Frankfurt am Main
   Předběžné otázky

               1)

               Má vnitrostátní zákonodárce pro vyčerpání prostoru pro uvážení, poskytnutého čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES (1), obecně široký prostor pro rozhodování a úpravu, nebo se tento prostor omezí každopádně na to, co je nezbytně nutné, pokud jde o stanovení maximálního věku pro přijetí vzhledem k minimální době služby před odchodem do důchodu v souladu s čl. 6 odst. 1 druhým pododstavcem písm. c) směrnice 2000/78/ES?

               2)

               Konkretizuje nezbytnost v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci písm. c) směrnice 2000/78/ES přiměřenost prostředku uvedeného v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2000/78/ES a omezuje tak rozsah působnosti tohoto obecného ustanovení?

               3)

                           a)

                           Jedná se o legitimní cíl v rámci čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže zaměstnavatel sleduje prostřednictvím maximálního věku pro přijetí svůj zájem na co možná nejdelší aktivní době služby úředníků, kteří mají být zaměstnáni?

                           b)

                           Je provedení takového cíle nepřiměřené již tehdy, pokud je jím způsobeno, že úředníci konají službu déle, než je nutné pro získání zákonem zaručeného minimálního zaopatření při předčasném odchodu do důchodu po uplynutí 5 let služby?

                           c)

                           Je provedení takového cíle nepřiměřené teprve tehdy, jestliže v důsledku toho úředníci slouží déle, než je nutné k tomu, aby odsloužili zákonem zaručené minimální zaopatření při předčasném odchodu do důchodu – v současné době 19,51 let?

               4)

                           a)

                           Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže je prostřednictvím co možná nejnižšího maximálního věku pro přijetí zachováván co nejnižší celkový počet zaměstnávaných úředníků, za účelem udržení co možná nejnižšího počtu plnění v konkrétních případech, jako je úrazové pojištění nebo nemocenské pojištění (podpory, rovněž pro rodinné příslušníky)?

                           b)

                           Jaký význam může mít okolnost, že s rostoucím věkem jsou sociální dávky v případě nehod nebo podpory v případě nemoci (rovněž rodinní příslušníci) vyšší než u mladších úředníků, takže se při přijetí starších úředníků nebo úřednic mohou výdaje, které je nutno vynaložit, celkově zvýšit?

                           c)

                           Musejí v tomto ohledu existovat zaručené prognózy nebo statistiky, nebo postačují obecné pravděpodobnostní předpoklady?

               5)

                           a)

                           Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže chce zaměstnavatel uplatnit určitý maximální věk pro přijetí, aby zabezpečil „vyváženou věkovou strukturu v rámci určitého služebního postupu“?

                           b)

                           Jaké požadavky musejí případně splňovat úvahy o podobě takové věkové struktury, aby byly splněny podmínky okolnosti vylučující protiprávnost (přiměřenost a nezbytnost)?

               6)

               Jedná se o legitimní úvahu ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže zaměstnavatel v souvislosti s maximálním věkem pro přijetí odkazuje na to, že až do dosažení takového věku je zpravidla možné získat věcné předpoklady pro odbornou přípravu ve střední službě v hasičském sboru ve formě odpovídajícího školního vzdělání a řemeslnického vzdělání?

               7)

               Podle jakých kritérií je třeba posoudit, zda je minimální doba služby do doby odchodu do důchodu přiměřená nebo nezbytná?

                           a)

                           Lze odůvodnit nezbytnost minimální doby služby výlučně jako ekvivalent získání kvalifikace, kterou financuje výlučně zaměstnavatel (kvalifikace pro služební postup ve střední službě v hasičském sboru), aby byla vzhledem k takové kvalifikaci zajištěna přiměřená následná doba služby u tohoto zaměstnavatele, takže náklady na vzdělání úředníka se tímto způsobem pozvolna odslouží?

                           b)

                           Jak dlouhá může být doba výkonu služby, která následuje po době odborné přípravy? Může překročit 5 let, a pokud ano, za jakých podmínek?

                           c)

                           Lze odůvodnit přiměřenost nebo nezbytnost minimální doby služby nezávisle na bodě 7 písm. a) úvahou, že u úředníků, jejichž důchodové zabezpečení financuje výlučně zaměstnavatel, musí očekávaná aktivní doba služby od přijetí až do očekávaného odchodu do důchodu postačit na výsluhu zákonem zaručeného minimálního zaopatření v důchodu dobou výkonu služby, která v současné době činí 19,51 let?

                           d)

                           Je naopak odmítnutí přijetí podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES odůvodněno až tehdy, jestliže byla osoba zaměstnána ve věku, který by při očekávaném odchodu do důchodu vedl k tomu, že by bylo třeba vyplatit minimální zaopatření, ačkoliv by ještě nebylo odsloužené?

               8)

                           a)

                           Je třeba pro posouzení odchodu do důchodu podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78/ES vycházet z věkové hranice stanovené zákonem pro přechod do důchodu s odpovídajícím pobíráním důchodu, nebo je třeba vycházet ze statisticky průměrného věku odchodu do důchodu určité skupiny úředníků nebo profesní skupiny?

                           b)

                           V jakém rozsahu musí být případně zohledněno, že pro jednotlivé úředníky může být obvyklý odchod do důchodu odložen až o dva roky? Vede tato okolnost v odpovídajícím rozsahu ke zvýšení maximálního věku pro přijetí?

               9)

               Lze při výpočtu minimální doby služby v rámci čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES započíst odbornou přípravu, kterou je třeba nejprve absolvovat ve služebním poměru? Je v tomto ohledu relevantní, zda je třeba dobu odborné přípravy započíst v plné délce jakožto dobu služby pro důchod, nebo je třeba vyjmout dobu odborné přípravy z období, za nějž může zaměstnavatel podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78/ES požadovat minimální dobu služby?

               10)

               Je úprava v § 15 odst. 1 druhé větě a odst. 3 Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz v souladu s článkem 17 směrnice 2000/78/ES?

      (1)  Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


title: Věc T-565/14: Žaloba podaná dne 30. července 2014 – EEB v. Komise

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/51

      Žaloba podaná dne 30. července 2014 – EEB v. Komise
      (Věc T-565/14)
      (2014/C 395/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: European Environmental Bureau (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupkyně: S. Podskalská, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil napadené rozhodnutí Komise ze dne 12. června 2014 (Ares [2014] 1915757) za neplatné;

                  —

                  prohlásil druhé napadené rozhodnutí Komise 2014/804/EU ze dne 17. února 2014 za neplatné;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Svou žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. června 2014 (Ares [2014] 1915757), kterým byla odmítnuta jakožto nepřípustná žádost žalobce o vnitřní přezkum rozhodnutí Komise C(2014) 804 final ze dne 17. února 2014 o oznámení Polské republiky týkajícího se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (1) o průmyslových emisích. Žalobce se dále domáhá zrušení rozhodnutí C(2014) 804 final ze dne 17. února 2014.
      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod se týká rozhodnutí Ares (2014) 1915757, kterým je uplatňováno porušení nařízení č. 1367/2006 (2) a směrnice 2010/75:

                              —

                              rozhodnutí o přechodném národním plánu je individuálně určeným opatřením a tudíž správním aktem podle nařízení č. 1367/2006. Komise tudíž měla podle názoru žalobce prohlásit žádost o vnitřní přezkum za přípustnou;

                              —

                              Komise měla vykládat článek 10 nařízení č. 1367/2006 v souladu s Aarhuskou úmluvou a měla prohlásit čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 za protiprávní;

                              —

                              argumentace Komise se zakládá na nesprávném výkladu příslušných ustanovení směrnice 2010/75.

                  2.

                  Druhým žalobním důvodem týkajícím se rozhodnutí C(2014) 804 final, je uplatňováno porušení článku 17 SEU, směrnice 2010/75, prováděcího rozhodnutí Komise 2012/115/EU (3), Aarhuské úmluvy, směrnice 2001/42/ES (4) a směrnice 2008/50/ES (5).

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění) (Úř. věst. L 334, s. 17).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).

         (3)  Prováděcí rozhodnutí Komise 2012/115/EU ze dne 10. února 2012, kterým se stanoví pravidla týkající se přechodných národních plánů uvedených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU o průmyslových emisích (oznámeno pod číslem K(2012) 612) (Úř. věst. L 52, s. 12).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, s. 1).


title: Věc T-252/05: Žaloba podaná dne 4. července 2005 Q proti Komisi Evropských společenství

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/25

         Žaloba podaná dne 4. července 2005 Q proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-252/05)
   (2005/C 229/55)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. července 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Q, se sídlem v Bruselu, zastoupenou Stéphanem Rodriguesem a Yolou Minatchy, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1)

               bude-li třeba, zrušil rozhodnutí ze dne 29. března 2005, kterým Komise zamítla stížnost žalobkyně podanou dne 29. listopadu 2004 proti implicitnímu rozhodnutí Komise, kterým se zamítá žádost ze dne 29. dubna 2004 o pomoc a ochranu před obtěžováním podle článku 24 služebního řádu a přiznání náhrady škody, jakož i žádosti o přijetí předběžných a okamžitých opatření ze dne 7. května 2004 a ze dne 24. května 2004;

               2)

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 4. května 2005, kterým se odpovídá na stížnost žalobkyně ze dne 20. prosince 2004, jakož i zprávu o vývoji služby vyhotovenou, co se jí týče, za období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2003;

               3)

               konstatoval odpovědnost Evropského společenství založenou napadenými rozhodnutími a vyhotovením zprávy o vývoji služby žalobkyně;

               4)

               přiznal žalobkyni náhradu škody za utrpěnou újmu pro částku ve výši 250 000 EUR;

               5)

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, úřednice Komise, tvrdí, že je obětí obtěžování ze strany svých nadřízených, které spočívá jednak v jejím profesionálním izolování, jednak v jejím diskreditování a riskování jejího zdraví psychickou destabilizací.
   Projednávanou žalobou zpochybňuje zaprvé implicitní rozhodnutí Komise, kterým se zamítá její žádost o pomoc a ochranu před obtěžováním, podaná podle článku 24 služebního řádu, a zadruhé svou zprávu o vývoji služby za období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2003.
   Žalobkyně mimo jiné uplatňuje porušení článku 24 služebního řádu, jakož i povinností pomoci, řádného úředního postupu a náležité péče, které Komise má.
   Co se týče zprávy o vývoji služby, uvádí zjevně nesprávné posouzení a porušení pravidel řízení.


title: Věc T-210/17: Žaloba podaná dne 6. dubna 2017 – International Gaming Projects v. EUIPO – Zitro IP (TRIPLE TURBO)

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/40

         Žaloba podaná dne 6. dubna 2017 – International Gaming Projects v. EUIPO – Zitro IP (TRIPLE TURBO)
   (Věc T-210/17)
   (2017/C 161/57)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: International Gaming Projects Ltd (Qormi, Malta) (zástupkyně: M. D. Garayalde Niño, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Zitro IP Sàrl (Lucemburk, Lucembursko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „TRIPLE TURBO“ – Přihláška č. 13 140 207

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. února 2017 ve věci R 119/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-7/11: Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Bank Melli Iran v. Rada

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/30

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Bank Melli Iran v. Rada
   (Věc T-7/11)
   2011/C 63/58
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bank Melli Iran (Teherán, Írán) (zástupci: L. Defalque a S. Woog, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit bod 5 části B přílohy nařízení Rady (ES) č. 2010/644/SZPB ze dne 25. října 2010 pozměňujícího rozhodnutí 2010/413/SZPB o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP 2007/140/SZPB (1) a bod 5 části B přílohy VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (2), a zrušit rozhodnutí obsažené v dopisu Rady ze dne 28. října 2010;

               —

               prohlásit čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 (3) a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) (EU) č. 961/2010 za protiprávní a nepoužitelné na žalobkyni;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává těchto žalobních důvodů:

               1)

               Prvního žalobního důvodu, podle nějž došlo k porušení čl. 215 odst. 2 a 3 SFEU, jakož i článku 40 SEU, což zakládá porušení podstatných formálních náležitostí, jelikož:

                           —

                           Rada SZPB přijala omezující opatření, aniž by ponechala jakoukoli posuzovací pravomoc Radě;

                           —

                           rozhodnutí 2010/413/SZPB, z něhož vychází nařízení č. 61/2010, se nesprávně zakládá na článku 29 SEU, jelikož nevymezuje stanovisko Unie ke konkrétní otázce zeměpisné nebo tematické povahy, jak to požaduje článek 29 SEU, nýbrž stanoví přesné povinnosti členských států a osob podléhajících pravomoci jejich soudů;

                           —

                           nařízení č. 961/2010 neobsahuje potřebná ustanovení o právních zárukách, což představuje porušení čl. 215 odst. 3 SFEU.

               2)

               Druhého žalobního důvodu, podle něhož se zákonodárce Evropské unie dopustil nesprávného právního posouzení ohledně volby právního základu napadeného rozhodnutí a nařízení, jelikož přijaté sankce směřovaly proti žalobkyni a k ní přidružený společnostem, jež jsou právnickými osobami, a nikoli subjekty státu, a nejsou zařazeny na seznam Rady bezpečnosti OSN. V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že:

                           —

                           třebaže je oprávněné použít články 29 SEU a 215 SFEU při provádění rezoluce OSN orgány Unie, není to nutně oprávněné při přijímání správních opatření, jako je zmrazení finančních prostředků právnických osob a nestátních subjektů;

                           —

                           napadená opatření měla být přijata na základě článku 75 SFEU, a tudíž za účasti Evropského parlamentu rámci postupu spolurozhodování.

               3)

               Třetího žalobního důvodu, podle nějž bylo napadené rozhodnutí a nařízení přijato s porušením zásad rovnosti a zákazu diskriminace, jelikož podobná rozhodnutí byla přijata na jiném právním základě, například článku 75 SFEU, a tudíž v rámci obsahujícím právní záruky přijaté Evropským parlamentem a Radou, čemuž tak nebylo v případě napadených opatření týkajících se žalobkyně.

               4)

               Čtvrtého žalobního důvodu, podle byla nějž napadená opatření přijata s porušením práva žalobkyně na obhajobu, a zejména jejího práva na nestranné vyslechnutí, jelikož:

                           —

                           žalobkyně neobdržela žádné důkazy nebo dokumenty na podporu tvrzení Rady, neboť další tvrzení z roku 2009 týkající se rozhodnutí z roku 2008 a potvrzená v roce 2009, byla velmi neurčitá, nejasná a zjevně nebylo možné, aby na ně žalobkyně odpověděla;

                           —

                           žalobkyni bylo upřeno právo na nahlédnutí do dokumentů a na to, aby byla vyslechnuta;

                           —

                           nebylo podáno dostatečné odůvodnění ohledně napadených opatření, což porušuje právo žalobkyně na účinnou soudní ochranu.

      (1)  Úř. věst. L 281, s. 81.

      (2)  Úř. věst. L 281, s. 1.

      (3)  Rozhodnutí Rady 2010/413/SZPB ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, Úř. věst. 2010 L 195, s. 39.


title: Věc C-291/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van koophandel Brussel — Belgie) — Francesco Guarnieri & Cie v. Vandevelde Eddy VOF ( „Volný pohyb zboží — Článek 34 SFEU — Cautio judicatum solvi — Společnost založená podle monackého práva — Článek 18 první pododstavec SFEU“ )

text:
               28.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 160/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van koophandel Brussel — Belgie) — Francesco Guarnieri & Cie v. Vandevelde Eddy VOF
   (Věc C-291/09) (1)

   (Volný pohyb zboží - Článek 34 SFEU - Cautio judicatum solvi - Společnost založená podle monackého práva - Článek 18 první pododstavec SFEU)
   2011/C 160/04
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van koophandel Brussel

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Francesco Guarnieri & Cie

      Žalovaná: Vandevelde Eddy VOF

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van koophandel Brussel — Výklad článků 28 ES, 29 ES a 30 ES — Cautio judicatum solvi — Porušení ustanovení práva Společenství v oblasti volného pohybu zboží?

      Výrok

   Článek 34 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby právní úprava členského státu požadovala složení cautio judicatum solvi žalobcem s monackou státní příslušností, který podává k občanskoprávním soudům tohoto státu žalobu proti státnímu příslušníkovi posledně uvedeného státu, jíž se domáhá úhrady faktur vystavených za zboží, na které je třeba pohlížet jako na zboží pocházející ze Společenství, přestože státním příslušníkům tohoto členského státu takový požadavek neukládá.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc T-21/16: Žaloba podaná dne 19. ledna 2016 – Karl Conzelmann v. OHIM (LIKE IT)

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/55

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2016 – Karl Conzelmann v. OHIM (LIKE IT)
   (Věc T-21/16)
   (2016/C 098/71)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Karl Conzelmann GmbH & Co. KG (Albstadt, Německo) (zástupce: J. Klink, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „LIKE IT“ – Přihláška č. 13 180 104

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. listopadu 2015, ve věci R 223/2015-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc F-43/15: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2015 – Centurione v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Sociální zabezpečení — Úraz — Článek 73 služebního řádu — Společné předpisy pro úrazové pojištění a pojištění pro případ nemoci z povolání — Určení míry částečné trvalé invalidity — Zpráva lékařské komise — Článek 82 jednacího řádu — Nepominutelná podmínka řízení — Shoda mezi žalobou a stížností — Neexistence — Nepřípustnost“

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/41

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2015 – Centurione v. Komise
   (Věc F-43/15) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úraz - Článek 73 služebního řádu - Společné předpisy pro úrazové pojištění a pojištění pro případ nemoci z povolání - Určení míry částečné trvalé invalidity - Zpráva lékařské komise - Článek 82 jednacího řádu - Nepominutelná podmínka řízení - Shoda mezi žalobou a stížností - Neexistence - Nepřípustnost“)
   (2015/C 262/56)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Fernando Centurione (Nivelles, Belgie) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a T. S. Bohr, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, jímž byla žalobci po jeho pracovním úraze přiznána pouze 2 % míra invalidity

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 178, 1.6.2015, s. 29.


title: Věc T-37/13: Žaloba podaná dne 22. ledna 2013 — Exakt Advanced Technologies v. OHIM — Exakt Precision Tools (EXAKT)

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/23

         Žaloba podaná dne 22. ledna 2013 — Exakt Advanced Technologies v. OHIM — Exakt Precision Tools (EXAKT)
   (Věc T-37/13)
   2013/C 86/38
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Exakt Advanced Technologies GmbH (Norderstedt, Německo) (zástupce: A. von Bismarck, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Exakt Precision Tools Ltd (Aberdeen, Spojené království)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. října 2012 ve věci R 1764/2011-1;

               —

               uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v odvolacím řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „EXAKT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 9 a 37 — ochranná známka Společenství č. 3 996 592

      Majitelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Exakt Precision Tools Ltd

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „EXAKT“ pro výrobky zařazené do tříd 7, 8 a 9

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: vyhovění návrhu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-104/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Pitești (Rumunsko) dne 27. února 2017 – SC Cali Esprou SRL v. Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               29.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Pitești (Rumunsko) dne 27. února 2017 – SC Cali Esprou SRL v. Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Věc C-104/17)
   (2017/C 168/29)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Pitești

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: SC Cali Esprou SRL

      Odpůrce: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Předběžná otázka

   Lze článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (1) vykládat v tom smyslu, že brání přijetí právních předpisů v členském státě Evropské unie, které zavádí příspěvek zatěžující hospodářský subjekt, který uvádí na tuzemský trh balené zboží a obaly, který však nijak nezasahuje do tohoto zboží nebo obalu, nýbrž je prodává ve stejné formě hospodářskému subjektu, který je prodá konečnému spotřebiteli, přičemž výše tohoto příspěvku je stanovena za kilogram (kg) na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům v oblasti využití nebo spalování ve spalovnách s energetickým využitím a využití prostřednictvím recyklace, na jedné straně, a množstvím obalových odpadů skutečně využitých nebo spálených ve spalovnách s energetickým využitím a využitých prostřednictvím recyklace, na druhé straně?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (Úr. věst. 1994 L 365, s. 10).


title: Věc C-270/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland), Edinburgh — Spojené království) — Macdonald Resorts Limited v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs ( „DPH — Šestá směrnice 77/388/EHS — Osvobození — Článek 13 část B písm. b) — Nájem nemovitého majetku — Prodej smluvních práv, která lze použít k získání práva krátkodobě užívat rekreační objekty“ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland), Edinburgh — Spojené království) — Macdonald Resorts Limited v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-270/09) (1)

   (DPH - Šestá směrnice 77/388/EHS - Osvobození - Článek 13 část B písm. b) - Nájem nemovitého majetku - Prodej smluvních práv, která lze použít k získání práva krátkodobě užívat rekreační objekty)
   2011/C 55/14
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Session (Scotland), Edinburgh

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Macdonald Resorts Limited

      Žalovaní: The Commissioners for Her Majesty's Revenue Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Výklad čl. 9 odst. 2 písm. a) a čl. 13 části B písm. b) směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Pojem osvobození nájmu nemovitého majetku od daně — Prodej bodů rekreačním klubem, jež jsou spojeny s právem dočasně užívat rekreační nemovitost během daného roku

      Výrok

               1)

               Poskytování služeb takovým subjektem, jako je odvolatelka v původním řízení, v rámci takového systému, jako je „opční“ program dotčený v původním řízení, musí být kvalifikována v okamžiku, kdy zákazník účastnící se takového systému přemění původně nabytá práva na službu nabízenou tímto subjektem. Jsou-li tato práva přeměněna na ubytování v hotelu nebo na právo krátkodobě užívat ubytovací zařízení, tato poskytování představují poskytování služeb vztahujících se k nemovitosti ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2001/115/ES ze dne 20. prosince 2001, která jsou uskutečňována v místě, kde se nachází tento hotel nebo toto ubytovací zařízení.

               2)

               V takovém systému, jako je „opční“ program dotčený v původním řízení, pokud zákazník přemění původně nabytá práva na právo krátkodobě užívat ubytovací zařízení, představuje dotyčné poskytnutí služeb představuje nájem nemovitého majetku ve smyslu čl. 13 části B písm. b) šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 2001/115 [kterému odpovídá nynější čl. 135 odst. 1 písm. l) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty]. Toto ustanovení však nebrání členským státům, aby tuto službu z osvobození od daně vyloučily.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc T-680/13: Žaloba podaná dne 20. prosince 2013 – K. Chrysostomides & Co. a další v. Rada a další

text:
               24.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/25

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2013 – K. Chrysostomides & Co. a další v. Rada a další
   (Věc T-680/13)
   2014/C 194/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nicosia, Kypr) a 50 dalších žalobců (zástupce: P. Tridimas, Barrister)

      Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská unie zastoupená Evropskou komisí, Eurogroup zastoupená Radou Evropské unie, Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným zaplatit žalobcům částky uvedené v příloze k žalobě včetně úroků od 26. března 2013 do data vydání rozsudku Soudního dvora;

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Subsidiárně žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že Evropské unii a/nebo žalovaným orgánům vznikla mimosmluvní odpovědnost;

               —

               rozhodl, jak má být postupováno pro účely určení ztráty, která žalobcům skutečně vznikla a která má být nahrazena;

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobci (celkem 51) jsou majitelé vkladů a/nebo akcionáři Bank of Cyprus Public Company Ltd a/nebo Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd. Domáhají se náhrady podle článku 268, čl. 340 odst. 2 a čl. 340 odst. 3 SFEU upravujících mimosmluvní odpovědnost EU za ztráty, které utrpěli v důsledku opatření, kterými žalované orgány uložily Kyperské republice režim odepisování závazků (bail-in scheme).
   Žalobci jsou toho názoru, že žalované orgány přijaly režim odepisování závazků pro Kyperskou republiku, který přímo vedl ke ztrátě na jejich vkladech a akciích. Podle žalobců byla opatření na odepisování závazků přijatá Kyperskou republikou zavedena pouze za účelem provedení opatření, která přijaly žalované a která žalované orgány schválily.
   Žalobci mají za to, že režim odepisování závazků porušuje právo na vlastnictví chráněné čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv EU a článek 1 protokolu 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod. Žalobci taktéž tvrdí, že režim odepisování závazků je v rozporu se zásadou proporcionality, zásadou ochrany legitimních očekávání a zásadou zákazu diskriminace.


title: Věc C-197/12: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — DPH — Nařízení 2006/112/ES — Článek 148 — Osvobození určitých plnění týkající se lodí zajišťujících placenou přepravu cestujících nebo používaných k výkonu obchodní činnosti — Podmínky určení lodí k plavbě na volném moři“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/14

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-197/12) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Nařízení 2006/112/ES - Článek 148 - Osvobození určitých plnění týkající se lodí zajišťujících placenou přepravu cestujících nebo používaných k výkonu obchodní činnosti - Podmínky určení lodí k plavbě na volném moři)
   2013/C 156/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a C. Soulay, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, J.-S. Pilcszer a D. Colas, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 148 bodu a), c) a d) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození některých plnění určených pro lodě přepravující cestující za úplatu nebo užívané k obchodní činnosti — Podmínka užívání k plavbě na volném moři — Slučitelnost vnitrostátního opatření, které nelegálně rozšiřuje působnost osvobození od daně stanovených směrnicí

      Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že osvobození od daně z přidané hodnoty plnění uvedených v čl. 262 odst. II bodech 2, 3, 6 a 7 obecného daňového zákoníku nepodřídila požadavku určení lodí zajišťujících placenou přepravu cestujících a lodí používaných k výkonu obchodní činnosti „k plavbě po volném moři“, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a zejména z článku 148 písm. a), c) a d) uvedené směrnice.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


title: Spojené věci C-497/09, C-499/09, C-501/09 a C-502/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, původně Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09) v. Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09) ( „Daně — DPH — Šestá směrnice 77/388/EHS — Články 5 a 6 — Kvalifikace obchodní činnosti jako „dodání zboží“ nebo „poskytování služeb“ — Dodání pokrmů nebo potravin určených k okamžité konzumaci ve stáncích nebo občerstvovacích vozidlech — Dodání popcornu a chipsů „tortila“ ( „nachos“ ) v kinech určených k okamžité konzumaci — Podnik poskytující služby „party service“ v domácích prostorách — První kategorie přílohy H — Výklad pojmu „potraviny“  “ )

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, původně Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09) v. Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)
   (Spojené věci C-497/09, C-499/09, C-501/09 a C-502/09) (1)

   (Daně - DPH - Šestá směrnice 77/388/EHS - Články 5 a 6 - Kvalifikace obchodní činnosti jako „dodání zboží“ nebo „poskytování služeb“ - Dodání pokrmů nebo potravin určených k okamžité konzumaci ve stáncích nebo občerstvovacích vozidlech - Dodání popcornu a chipsů „tortila“ („nachos“) v kinech určených k okamžité konzumaci - Podnik poskytující služby „party service“ v domácích prostorách - První kategorie přílohy H - Výklad pojmu „potraviny“)
   2011/C 130/10
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, původně Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-99/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)

      Žalovaní: Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-01/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad článku 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23), jakož i pojmu „potraviny“ uvedeného v příloze H uvedené směrnice — Klasifikace obchodní činnosti jako „dodání zboží“ nebo „poskytování služeb“ — Prodej pokrmů (párků, hranolků a podobně) určených k okamžité konzumaci z dodávkového vozidla.

      Výrok

               1)

               Články 5 a 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 92/111/EHS ze dne 14. prosince 1992, musí být vykládány v tom smyslu, že:

                           —

                           dodávka čerstvě připravených jídel nebo potravin určených k okamžité konzumaci ve stáncích s občerstvením, v občerstvovacích vozidlech nebo ve foyer kin je dodáním zboží ve smyslu uvedeného článku 5, pokud z posouzení plnění jako celku vyplývá, že prvky poskytování služeb, které předcházejí a doprovázejí dodání potravin, nejsou z kvalitativního hlediska převažující;

                           —

                           kromě případů, ve kterých se podnik poskytující služby „party service“ v domácích prostorách omezuje na dodání standardizovaných jídel bez jiného prvku poskytnutí doplňující služby, nebo pokud jiné zvláštní okolnosti prokazují, že dodání jídel představuje převládající prvek plnění, jsou činnosti podniku poskytujícího služby „party service“ v domácích prostorách poskytováním služeb ve smyslu uvedeného článku 6.

               2)

               V případě dodání zboží musí být pojem „potraviny“ uvedený v první kategorii přílohy H šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 92/111, vykládán v tom smyslu, že pod něj spadají i jídla a pokrmy, které byly vařením, pečením, smažením nebo jiným způsobem připraveny k okamžité konzumaci.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc C-17/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 16. ledna 2012 — TVI Televisão Independente, S.A. v. Fazenda Pública

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 16. ledna 2012 — TVI Televisão Independente, S.A. v. Fazenda Pública
   (Věc C-17/12)
   2012/C 98/18
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: TVI Televisão Independente, S.A.

      Odpůrce: Fazenda Pública

      Předběžné otázky

               1)

               Je poplatek za vysílání reklamy, který na základě čl. 50 odst. 1 nařízení s mocí zákona vybírá odvolatelka od společností — jejichž reklamu vysílá — jakožto osoba, která pro daňové účely nahrazuje daňového poplatníka, zahrnut do základu daně ve smyslu čl. 11 části A odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/ES (1) [nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES (2) ze dne 28. listopadu 2006], zejména proto, že představuje „protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat“ za dodání zboží nebo poskytnutí služby?

               2)

               Musí být poplatek za vysílání reklamy, který vybírá odvolatelka od společností — jejichž reklamu vysílá — jakožto osoba, která pro daňové účely nahrazuje daňového poplatníka, a který zanáší do svého účetnictví jako položku vztahující se k třetím osobám, kvalifikován jako částka, kterou „osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky“ ve smyslu čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/EHS [nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006]?

               3)

               Musí být v důsledku toho tyto částky vybrané odvolatelkou z titulu poplatku za vysílání reklamy zahrnuty do základu pro výpočet DPH?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).

      (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 1).


title: Věc F-5/08: Žaloba podaná dne 10. ledna 2008 – Brune v. Komise

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/69

         Žaloba podaná dne 10. ledna 2008 – Brune v. Komise
   (Věc F-5/08)
   (2008/C 64/113)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Markus Brune (Brusel, Belgie) (zástupce: H. Mannes, Rechtsanwalt)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí žalované o nezařazení žalobce kvůli nedosaženému počtu bodů na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO AD/26/05
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 o zrušení seznamu úspěšných uchazečů v řízení EPSO AD/26/05;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 a uložit žalované povinnost zařadit žalobce do seznamu úspěšných uchazečů EPSO AD/26/05;

               —

               krajně podpůrně zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 a uložit žalované povinnost stanovit žalobci nové datum pro ústní část výběrového řízení s přiměřeným časem na přípravu a posoudit schopnost zařazení na seznam úspěšných uchazečů podle přiměřených hodnotících kritérií;

               —

               uložit žalované povinnost podat odůvodnění k rozhodnutí ze dne 10. května 2007 a umožnit nahlédnout do protokolu o ústní části výběrového řízení;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení;

               —

               pro úplnost vydat rozsudek pro zmeškání.


title: Věc C-554/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. prosince 2008 společností Le Carbone Lorraine proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 8. října 2008 ve věci T-73/04, Carbone Lorraine v. Komise

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/35

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. prosince 2008 společností Le Carbone Lorraine proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 8. října 2008 ve věci T-73/04, Carbone Lorraine v. Komise
   (Věc C-554/08 P)
   (2009/C 44/59)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Le Carbone Lorraine (zástupci: A. Winckler a H. Kanellopoulos, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               částečně zrušení, podle čl. 225 odst. 1 ES a článku 61 Statutu, rozsudku vydaného Soudem prvního stupně dne 8. října 2008 ve věci T-73/04, Carbone Lorraine v. Komise;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním předloženým společností Le Carbone Lorraine v řízení v prvním stupni, a v důsledku toho snížit, podle článku 229 ES, článku 61 Statutu Soudního dvora a článku 17 nařízení Rady č. 17/62 (1), nyní článku 31nařízení Rady č. 1/2003 (2), pokutu uloženou společnosti Carbone Lorraine Komisí v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2003 ve věci C.38.359 – Elektrické a mechanické výrobky z uhlíku a grafitu (3);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se na podporu svého kasačního opravného prostředku dovolává čtyř důvodů.
   Svým prvním důvodem účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek namítá, že Soud porušil zásadu osobní povahy sankcí, když rozhodl, že Komise není povinna samostatně zkoumat jednotlivé znaky protiprávního jednání, jelikož existuje protiprávní jednání jednotné povahy a strategie celku, na níž se podílejí všichni účastníci kartelové dohody. Takové celkové posouzení protiprávního jednání bez vymezení relevantních trhů dotčených výrobků nebo dotčených kategorií výrobků vede ke stanovení výše pokuty nezávisle na skutečném protiprávním jednání, jehož se každý účastník kartelové dohody konkrétně dopustil.
   Svým druhým důvodem společnost podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Soud zkreslil rozhodnutí Komise, když měl za to, že Komise za účelem stanovení výše pokuty skutečně zohlednila konkrétní dopad kartelové dohody na relevantní trh, přestože se sama Komise domnívala, jak ve svém rozhodnutí ze dne 3. prosince 2003, tak na jednání před Soudem, že tento dopad nelze přesně změřit. Protiprávní jednání bylo totiž kvalifikováno jako „velmi závažné“ pouze na základě své povahy a svého zeměpisného rozsahu.
   Svým třetím důvodem se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dovolává porušení zásady rovného zacházení Soudem, jelikož potvrdil zamítnutí Komise přiznat jí dodatečné snížení výše pokuty podle oznámení o shovívavosti, přestože toto snížení bylo krom toho přiznáno dvěma konkurenčním společnostem navrhovatelky. Její úzká a stálá spolupráce během řízení tak nebyla Soudem dostatečně zvážena a zohledněna.
   Svým čtvrtým a posledním důvodem společnost Carbone Lorraine konečně poukazuje na porušení zásady proporcionality a zásady rovného zacházení Soudem, jelikož měl za to, že navrhovatelce nemůže být přiznáno snížení pokuty z důvodu závažných finančních obtíží, kterými prochází, přestože v případě jiné konkurenční společnosti bylo rozhodnuto, že je tentýž faktor dostatečný ke snížení uložené pokuty.

      (1)  Nařízení Rady č. 17/62 ze dne 6. února 1962 – První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (3)  Úř. věst. 2004, L 125, s. 45.