title: Věc C-48/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. ledna 2018 společností Toontrack Music AB proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. listopadu 2017 ve věci T-771/16, Toontrack Music AB v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. ledna 2018 společností Toontrack Music AB proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. listopadu 2017 ve věci T-771/16, Toontrack Music AB v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
   (Věc C-48/18 P)
   (2018/C 152/07)
   Jednací jazyk: švédština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Toontrack Music AB (zástupce: L.-E. Ström, advokat)

      Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka), která uplatňuje tři různé důvody kasačního opravného prostředku, navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek napadený kasačním opravným prostředkem;

               —

               s konečnou platností o věci rozhodl tak, že vyhoví návrhovým žádáním učiněným před Tribunálem;

               —

               podpůrně vrátil věc Tribunálu k novému projednání, a

               —

               nařídil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Důvody uplatněné navrhovatelkou na podporu návrhových žádání spočívají v tom, že napadený rozsudek, jak je uvedeno v prvním důvodu kasačního opravného prostředku, je protiprávní, pokud jde o použití čl. 7 odst. 1 písm. b), čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2, podle druhého důvodu kasačního opravného prostředku je v rozporu s článkem 76 a podle třetího důvodu kasačního opravného prostředku je v rozporu s články 65 a 75 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (1), v platném znění [nahrazeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (2) (dále jen „nařízení“)].

               2.

               Podle prvního důvodu kasačního opravného prostředku je napadený rozsudek nesprávný v rozsahu, v němž měl Tribunál nesprávně za to, že přihláška ochranné známky Evropské unie č. 13 945 423 EZMIX je popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení a nemá dostatečnou rozlišovací způsobilost požadovanou čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení. Vzhledem k tomu, že EZMIX je jako celek označení s rozlišovací způsobilostí, Tribunál pochybil, když měl za to, že existují důvody pro zamítnutí zápisu podle nařízení. Tribunál nezohlednil všechny relevantní skutečnosti věci, pokud jde o význam, užívání a asociace přihlášky ochranné známky s ohledem na relevatní veřejnost. Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení.

               3.

               Podle druhého důvodu kasačního opravného prostředku se Tribunál rovněž dopustil nesprávného právního posouzení, když nezohlednil článek 76 nařízení a když zkreslil předložené důkazy. Tribunál měl za to, že jednoduchost je velmi významným prodejním argumentem v souvislosti se zařízeními na nahrávání hudby a softwarem a je jedním z klíčových faktorů. Tribunál nesprávně použil článek 76, takže byly zkresleny důkazy předložené v tomto případě. Nedostatečný přezkum vedl k tomu, že byl učiněn neopodstatněný a nesprávný závěr, který nepodporují skutečnosti, jimž Tribunál přiznal v napadeném rozsudku určující význam.

               4.

               Podle třetího důvodu kasačního opravného prostředku Tribunál porušil články 65 a 75 nařízení, a dopustil se tedy nesprávného právního posouzení, když navrhovatelce neposkytl možnost, aby byla vyslechnuta, pokud jde o skutečnost, na níž je založen rozsudek napadený kasačním opravným prostředkem a rozhodnutí odvolacího senátu EUIPO.

               5.

               Tato skutečnost byla uvedena poprvé v rozhodnutí odvolacího senátu EUIPO, EUIPO ji nedoložil a její zmínění navrhovatelka postrádá. Důkazy, které navrhovatelka předložila pro účely zpochybnění správnosti této skutečnosti, tedy bylo možné posoudit poprvé až v řízení před Tribunálem a navrhovatelka tak nemohla předložit důkazy v plném rozsahu, což je v rozporu se zásadou rovnosti zbraní.

      (1)  Úř. věst. 2009, L 78, s. 1.

      (2)  Úř. věst. 2017, L 154, s. 1.


title: Věc T-424/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2018 – Gifi Diffusion v. EUIPO – Crocs (Boty) „Průmyslový vzor Společenství — Řízení o neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující botu — Starší (průmyslový) vzor Společenství — Důvody neplatnosti — Povinnost uvést odůvodnění — Čl. 62 nařízení (ES) č. 6/2002 — Vznesení důvodu neplatnosti odvolacím senátem z úřední povinnosti — Pravomoc odvolacího senátu — Čl. 63 odst. 1 nařízení č. 6/2002“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2018 – Gifi Diffusion v. EUIPO – Crocs (Boty)
   (Věc T-424/16) (1)

   („Průmyslový vzor Společenství - Řízení o neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující botu - Starší (průmyslový) vzor Společenství - Důvody neplatnosti - Povinnost uvést odůvodnění - Čl. 62 nařízení (ES) č. 6/2002 - Vznesení důvodu neplatnosti odvolacím senátem z úřední povinnosti - Pravomoc odvolacího senátu - Čl. 63 odst. 1 nařízení č. 6/2002“)
   (2018/C 152/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Francie) (zástupce: C. de Chassey, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Ivanauskas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Spojené státy) (zástupci: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise, D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger a H. Haouideg, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2016 (věc R 37/2015-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Gifi Diffusion a Crocs.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2016 (věc R 37/2015-3) týkající se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Gifi Diffusion a Crocs se zrušuje.

               2.

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Gifi Diffusion v řízení před Tribunálem.

               3.

               Společnost Crocs ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


title: Věc T-651/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2018 – Crocs v. EUIPO – Gifi Diffusion (Boty) „Průmyslový vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující botu — Starší (průmyslový) vzor Společenství — Důvody neplatnosti — Nedostatek novosti — Zpřístupnění před datem vzniku práva přednosti — Zkoumání skutečností z moci úřední — Doplňující důkazy předložené odvolacímu senátu — Články 5, 7 a čl. 63 odst. 2 nařízení (ES) č. 6/2002“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2018 – Crocs v. EUIPO – Gifi Diffusion (Boty)
   (Věc T-651/16) (1)

   („Průmyslový vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující botu - Starší (průmyslový) vzor Společenství - Důvody neplatnosti - Nedostatek novosti - Zpřístupnění před datem vzniku práva přednosti - Zkoumání skutečností z moci úřední - Doplňující důkazy předložené odvolacímu senátu - Články 5, 7 a čl. 63 odst. 2 nařízení (ES) č. 6/2002“)
   (2018/C 152/36)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Spojené státy) (zástupci: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise a D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger a H. Haouideg, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Ivanauskas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Francie) (zástupce: C. de Chassey, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. června 2016 (věc R 853/2014-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Gifi Diffusion a Crocs.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnost Crocs ponese kromě vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Gifi Diffusion v řízení před Tribunálem.

      (1)  Úř. věst. C 410, 7.11.2016.


title: Věc C-125/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Španělsko) dne 16. února 2018 – Marc Gómez del Moral Guasch v. Bankia S.A.

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Španělsko) dne 16. února 2018 – Marc Gómez del Moral Guasch v. Bankia S.A.
   (Věc C-125/18)
   (2018/C 152/22)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marc Gómez del Moral Guasch

      Žalovaná: Bankia S.A.

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být IRPH Cajas (1) předmětem soudní ochrany v tom smyslu, že se posuzuje jeho srozumitelnost pro spotřebitele, aniž by tomuto posuzování bránila skutečnost, že je tento index upraven podzákonnými nebo správními předpisy, protože tento případ není – vzhledem k tomu, že se nejedná o závazný předpis, nýbrž je takový variabilní běžný smluvní úrok vkládán do smlouvy poskytovatelem fakultativně – upraven článkem 1 odst. 2 směrnice 93/13 (2)?

               2)

                           2.1

                           Je podle [ustanovení] čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, které nebylo do španělského právního řádu provedeno, v rozporu se směrnicí 93/13 a s jejím článkem 8 situace, kdy španělský soud odkáže na čl. 4 odst. 2 téže směrnice a uplatní jej, když toto ustanovení nebylo do španělského právního řádu provedeno z vůle zákonodárce, jenž usiloval o stupeň naprosté ochrany ve vztahu ke všem ujednáním, která prodávající nebo poskytovatel může vložit do spotřebitelské smlouvy, včetně ujednání, která se týkají hlavního předmětu smlouvy, a i tehdy, kdyby byla sepsána jasným a srozumitelným jazykem?

                           2.2

                           Je v každém případě nezbytné pro účely porozumění podstatnému ujednání, konkrétně IRPH, předat nebo uveřejnit informace o následujících skutečnostech a údajích nebo o některých z nich?

                                       (i)

                                       Vysvětlení způsobu tvorby referenční sazby, to znamená informování o tom, že tento index zahrnuje vedle nominálního úroku i poplatky a další náklady, že jde o prostý, a nikoli vážený průměr, že poskytovatel musel vědět a informovat o tom, že měl uplatnit negativní rozdíl, a že poskytované údaje jsou na rozdíl od jiné obvyklé referenční sazby, a sice sazby EURIBOR, neveřejné.

                                       (ii)

                                       (ii) Vysvětlení dosavadního vývoje a možného budoucího vývoje spolu s informováním a uveřejněním grafů, které spotřebiteli jasně a srozumitelně ukazují, jaký byl vývoj této zvláštní sazby ve vztahu k sazbě EURIBOR, jenž je obvyklou sazbou pro úvěry zajištěné zástavním právem k nemovitosti.

                           2.3

                           Dospěje-li SDEU k závěru, že posoudit zneužívající povahu smluvních ujednání a vyvodit veškeré důsledky podle vnitrostátního práva musí předkládající soud, táže se tento soud Soudního dvora, zda neinformování o všech z nich nevede k neporozumění danému ujednání, neboť to je pro průměrného spotřebitele nejasné – čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 – nebo zda jejich opomenutí neznamená nepoctivé zacházení ze strany poskytovatele, takže kdyby byl spotřebitel vhodně informován, nesouhlasil s tím, aby referenční hodnotou jeho úvěru byl IRPH.

               3)

               Bude-li určeno, že IRPH Cajas je neplatný, který ze dvou níže uvedených důsledků by v případě neexistence dohody nebo v případě, že by tato byla pro spotřebitele nepříznivější, byl v souladu s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13?

                           3.1

                           Zhojení smlouvy uplatněním obvyklého náhradního indexu, a sice EURIBOR, neboť jde o smlouvu vázanou především na úrokový výnos ve prospěch instituce, [která má postavení] poskytovatele.

                           3.2

                           Upuštění od uplatňování úroku s ponecháním jediné povinnosti vrátit jistinu úvěru ve lhůtách určených úvěrovaným, resp. dlužníkem.

      (1)  Índice de Referencia de Préstamos Hipotecarios Cajas (referenční index hypotečních úvěrů pro spořitelny).

      (2)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (
         Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26
      ).


title: Věc C-52/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Norderstedt (Německo) dne 29. ledna 2018 – Christian Fülla v. Toolport GmbH

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Norderstedt (Německo) dne 29. ledna 2018 – Christian Fülla v. Toolport GmbH
   (Věc C-52/18)
   (2018/C 152/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Norderstedt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Christian Fülla

      Žalovaná: Toolport GmbH

      Předběžné otázky

               1.

               Je třeba článek 3 odst. 3 třetí pododstavec směrnice 1999/44/ES (1) vykládat v tom smyslu, že spotřebitel musí podnikateli nabídnout spotřební zboží zakoupené na dálku, aby mu umožnil opravu nebo náhradní dodávku, vždy pouze v místě, na kterém se spotřební zboží nachází?

               2.

               V případě záporné odpovědi:
               Je třeba článek 3 odst. 3 třetí pododstavec směrnice 1999/44/ES vykládat v tom smyslu, že spotřebitel musí podnikateli nabídnout spotřební zboží zakoupené na dálku, aby mu umožnil opravu nebo náhradní dodávku, vždy v obchodním sídle podnikatele?

               3.

               V případě záporné odpovědi:
               Jaká kritéria vyplývají z článku 3 odst. 3 třetí pododstavec směrnice 1999/44/ES pro stanovení místa, na kterém musí spotřebitel podnikateli nabídnout spotřební zboží zakoupené na dálku, aby mu umožnil opravu nebo náhradní dodávku?

               4.

               Pokud se místo, na kterém musí spotřebitel nabídnout podnikateli spotřební zboží zakoupené na dálku k prohlídce a umožnění dodatečného plnění, nachází – vždy nebo v konkrétním případě – v sídle podnikatele:
               Je s článkem 3 odst. 3 prvním pododstavcem ve spojení s článkem 3 odst. 4 směrnice 1999/44/ES slučitelné, že spotřebitel musí nejprve uhradit náklady na dopravu tam a zpět nebo vyplývá z povinnosti „bezplatné opravy“, že je prodávající povinen uhradit zálohu?

               5.

               Pokud se místo, na kterém musí spotřebitel nabídnout podnikateli spotřební zboží zakoupené na dálku k prohlídce a umožnění dodatečného plnění, nachází – vždy nebo v konkrétním případě – v sídle podnikatele a povinnost spotřebitele nejprve uhradit náklady je v souladu s článkem 3 odst. 3 prvním pododstavcem ve spojení s článkem 3 odst. 4 směrnice 1999/44/ES:
               Je třeba článek 3 odst. 3 třetí pododstavec ve spojení s článkem 3 odst. 5 druhou odrážkou směrnice 1999/44/ES vykládat v tom smyslu, že spotřebitel, který podnikateli závadu pouze oznámil, aniž by mu nabídl dopravu spotřebního zboží do místa podnikatele, není oprávněn vypovědět smlouvu?

               6.

               Pokud se místo, na kterém musí spotřebitel nabídnout podnikateli spotřební zboží zakoupené na dálku k prohlídce a umožnění dodatečného plnění, nachází – vždy nebo v konkrétním případě – v sídle podnikatele, ale povinnost spotřebitele nejprve uhradit náklady není v souladu s článkem 3 odst. 3 prvním pododstavcem ve spojení s článkem 3 odst. 4 směrnice 1999/44/ES:
               Je třeba článek 3 odst. 3 třetím pododstavcem ve spojení s článkem 3 odst. 5 druhou odrážkou směrnice 1999/44/ES vykládat v tom smyslu, že spotřebitel, který podnikateli závadu pouze oznámil, aniž by mu nabídl dopravu spotřebního zboží do místa podnikatele, není oprávněn vypovědět smlouvu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží (Úř. věst. L 171, 7.7.1999, s. 12).


title: Věc T-824/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Kiosked v. EUIPO – VRT (K) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Obrazová ochranná známka K — Starší obrazová ochranná známka Beneluxu K — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8. odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Kiosked v. EUIPO – VRT (K)
   (Věc T-824/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka K - Starší obrazová ochranná známka Beneluxu K - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8. odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 152/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kiosked Oy Ab (Espoo, Finsko) (zástupce: L. Laaksonen, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) (Brusel, Belgie) (zástupci: P.-Y. Thoumsin a E. Van Melkebeke, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. září 2016 (věc R 279/2016-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi VRT a společností Kiosked.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Kiosked Oy Ab ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT).

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc C-127/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. února 2018 – A-PACK CZ, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. února 2018 – A-PACK CZ, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
   (Věc C-127/18)
   (2018/C 152/23)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatelka (žalobkyně v řízení v prvním stupni): A-PACK CZ, s.r.o.

      Další účastník řízení (žalovaný v řízení v prvním stupni): Odvolací finanční ředitelství

      Předběžné otázky

               1)

               Je možné čl. 90 odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty vykládat s ohledem na zásadu daňové neutrality a zásadu proporcionality tak, že členským státům umožňuje odchylnou úpravou stanovit takové podmínky, které pro určité případy vyloučí snížení základu daně v případě částečného nebo úplného nezaplacení ceny?

               2)

               Je-li odpověď na otázku 1. kladná, je v rozporu se smyslem čl. 90 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty taková vnitrostátní právní úprava, která znemožňuje plátci daně z přidané hodnoty provést opravu výše daně, jestliže mu vznikla povinnost přiznat daň při uskutečnění zdanitelného plnění vůči jinému plátci, který za plnění zaplatil jen částečně nebo vůbec a který následně přestal být plátcem daně z přidané hodnoty?

      (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-55/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) 29. ledna 2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) 29. ledna 2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE
   (Věc C-55/18)
   (2018/C 152/10)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Nacional

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

      Žalovaná: Deutsche Bank SAE

      Zúčastněné strany: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA), Confederación Intersindical Galega (CIG)

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba mít za to, že Španělské království prostřednictvím článků 34 a 35 zákoníku práce, jak je vykládá judikatura, přijalo opatření nezbytná k zajištění účinnosti omezení délky pracovní doby a denního a týdenního odpočinku, která stanoví články 3, 5 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 (1), pro ty pracovníky pracující na plný úvazek, kteří se výslovně nezavázali, jednotlivě nebo kolektivně, k práci přesčas a kteří nejsou mobilními pracovníky a nepracují v rámci obchodního loďstva nebo železniční dopravy?

               2)

               Je třeba čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a články 3, 5, 6, 16 a 22 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003, ve spojení s čl. 4 odst. 1, čl. 11 odst. 3 a čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 (2), vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako jsou články 34 a 35 zákoníku práce, ze kterých, jak jasně ukazuje ustálená judikatura, nelze dovodit, že podnik je povinen zavést systém evidence skutečné pracovní doby pro pracovníky pracující na plný úvazek, kteří se výslovně nezavázali, jednotlivě nebo kolektivně, k práci přesčas a kteří nejsou mobilními pracovníky a nepracují v rámci obchodního loďstva nebo železniční dopravy?

               3)

               Je třeba mít za to, že kategorický požadavek určený členským státům, stanovený v čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článcích 3, 5, 6, 16 a 22 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003, ve spojení s čl. 4 odst. 1, čl. 11 odst. 3 a čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989, omezit délku pracovní doby obecně pro všechny pracovníky, je splněn u řadových pracovníků prostřednictvím vnitrostátní právní úpravy obsažené v článcích 34 a 35 zákoníku práce, ze kterých, jak jasně ukazuje ustálená judikatura, nelze dovodit, že podnik je povinen zavést systém evidence skutečné pracovní doby pro pracovníky pracující na plný úvazek, kteří se výslovně nezavázali, jednotlivě nebo kolektivně, k práci přesčas a kteří nejsou mobilními pracovníky a nepracují v rámci obchodního loďstva nebo železniční dopravy?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9).

      (2)  Směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989, L 183, s. 1).


title: Věc T-154/18: Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/54

         Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Věc T-154/18)
   (2018/C 152/64)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Spojené státy americké)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie v zelené, světle hnědé, béžové, tmavě hnědé a zlatohnědé barvě SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Přihláška č. 13 781 273

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. prosince 2017 ve věci R 1322/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO a společnosti Solgar Holdings, Inc., vstoupí-li do tohoto řízení v postavení vedlejší účastnice, náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001.


title: Věc C-56/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2018 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 17. listopadu 2017 ve věci T 263/15, Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. Komise

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2018 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 17. listopadu 2017 ve věci T 263/15, Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. Komise
   (Věc C-56/18 P)
   (2018/C 152/11)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, D. Recchia i S. Noë, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Gmina Miasto Gdynia, Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o. o., Polská republika

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 17. listopadu 2017 ve věci T-263/15, Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o.;

               —

               zamítl třetí výtku šestého žalobního důvodu jako neopodstatněnou;

               —

               vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o ostatních pěti žalobních důvodech;
               podpůrně:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 17. listopadu 2017 ve věci T-263/15, Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o., v rozsahu, v němž je bodem 1 jeho výroku rozhodnuto i o investiční podpoře;

               —

               vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o ostatních pěti žalobních důvodech;

               —

               rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni i řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto v rozhodnutí, jímž se řízení končí.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Podle Komise je třeba rozsudek Tribunálu ve věci T-263/15 zrušit, neboť je stižen nesprávným právním posouzením v několika aspektech, které Komise rozdělila do tří právních důvodů:
   1.
         Nesprávná právní kvalifikace „práva zúčastněných stran podat připomínky“ a právních důsledků jeho porušení z hlediska rozsudku Soudního dvora Ferriere Nord SpA v. Komise, C-49/05 P

   Ve sporném rozhodnutí 2015/1586/EU (1) vycházelo konstatování neslučitelnosti provozní podpory pro společnost PLGK s vnitřním trhem ze dvou na sobě nezávislých důvodů. Hlavním důvodem této neslučitelnosti byla neslučitelnost investiční podpory s vnitřním trhem (viz bod 244 odůvodnění sporného rozhodnutí). Nesplnění prvního kritéria stanoveného v pokynech z roku 2014, a sice aby provozní podpora přispívala k dosažení jasně vymezeného cíle společného zájmu, bylo jen druhým, dodatečným důvodem konstatování neslučitelnosti uvedené podpory s vnitřním trhem.
   Tribunál ovšem v argumentaci rozvinuté v bodech 71 až 89 rozsudku vycházel z předpokladu, že neslučitelnost provozní podpory pro společnost PLGK s vnitřním trhem vychází výlučně z uplatnění pokynů z roku 2014, a proto se při své analýze řídil rozsudkem Ferrier Nord, C-49/05 P. Uvedený předpoklad vycházel z nesprávného výkladu sporného rozhodnutí a zejména bodů 244 a 245 jeho odůvodnění (viz níže druhý důvod kasačního opravného prostředku). Kdyby Tribunál v této souvislosti vyložil napadené rozhodnutí správně, musel by dospět k názoru, že posuzování třetí výtky šestého žalobního důvodu bylo od počátku irelevantní (inopérant), neboť nemohlo vést k prohlášení neplatnosti rozhodnutí.
   V bodech 69 až 89 rozsudku se Tribunál tím, že „právo podat připomínky“, které zúčastněné strany dovozují z čl. 108 odst. 2 SFEU, uplatnil v rozporu s rozsudkem Soudního dvora ve věci Ferriere Nord SpA v. Komise, C-49/05 P, body 78 až 84, dopustil nesprávného právního posouzení ve dvou ohledech. První důvod kasačního opravného prostředku se dělí na dvě části:

               i)

               nesprávná právní kvalifikace „práva zúčastněných stran podat připomínky“ v situaci, ve které byl přijat rozsudek, jako „podstatné formální náležitosti“, jejíž nesplnění vede automaticky ke konstatování protiprávnosti rozhodnutí Komise bez nutnosti prokazovat dopad tohoto porušení na postavení účastníků řízení a na výsledek rozhodnutí (body 70, 81 a 83 rozsudku).

               ii)

               i kdyby se ovšem připustilo, jak učinil Tribunál, že neslučitelnost provozní podpory pro společnost PLGK s vnitřním trhem vychází z uplatnění pokynů z roku 2014, což není pravda, Tribunál v daném ohledu vyložil a uplatnil rozsudek Soudního dvora ve věci Ferrier Nord, C-49/05 P, nesprávně. Ustanovení pokynů z roku 2014 uplatněná při posuzování provozní podpory byla totiž ve skutečnosti v podstatě totožná s ustanoveními uplatněnými v rozhodnutí zrušeném na základě pokynů z roku 2005, takže připomínky zúčastněných stran související s pokyny z roku 2014 nemohly mít v tomto ohledu dopad na výsledek rozhodnutí.

         2.
         Nesprávný výklad sporného rozhodnutí a zrušeného rozhodnutí Komise

   Protiprávnost sporného rozhodnutí konstatovaná Tribunálem v bodě 89 rozsudku vychází z toho, že v bodech 84 až 87 rozsudku byl důvod neslučitelnosti provozní podpory s vnitřním trhem uvedený v bodě 244 odůvodnění sporného rozhodnutí interpretován nesprávně tak, že vychází z pokynů z roku 2014 a ze zrušeného rozhodnutí 2014/883/EU (2). Nesprávný výklad bodu 244 odůvodnění sporného rozhodnutí vyplýval z nesprávného výkladu bodu 245 odůvodnění téhož rozhodnutí.
   V bodě 244 odůvodnění sporného rozhodnutí odkázala Komise na bod 227 odůvodnění zrušeného rozhodnutí 2014/883/EU tím, že zopakovala v něm učiněný závěr, že „poskytnutí provozní podpory s cílem zajistit realizaci investičního projektu, který využívá investiční podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, je ze své podstaty s vnitřním trhem neslučitelné“. V následující větě bodu 244 odůvodnění odůvodnila Komise uvedený závěr takto: „Bez neslučitelné investiční podpory by letiště v Gdyni neexistovalo, neboť se z této podpory zcela financuje; na druhé straně nemůže být provozní podpora poskytnuta neexistující letištní infrastruktuře.“
   V bodě 245 odůvodnění ovšem Komise uvedla, že „[t]ento závěr učiněný na základě pokynů pro letectví z roku 2005 je platný stejnou měrou i na základě pokynů pro letectví z roku 2014 a je dostatečný pro konstatování, že provozní podpora poskytnutá provozovateli letiště je neslučitelná s vnitřním trhem.“
   Výraz „platný […] na základě pokynů pro letectví z roku 2014“ použitý v bodě 245 odůvodnění sporného rozhodnutí neznamená, že z uvedených pokynů vychází. Jde o to, že nemůže být zpochybněn, pokud se uplatní ustanovení pokynů z roku 2014. Citovaný bod 245 odůvodnění sporného rozhodnutí poukazuje na to, že neslučitelnost provozní podpory s vnitřním trhem vyplývající z neslučitelnosti investiční podpory je nezávislá (zakládá se na jiných argumentech) na pokynech z roku 2014. „Jedna nepřesnost“, na kterou Tribunál poukázal v bodě 85 rozsudku a která se týká také zrušeného rozhodnutím, nemůže zpochybnit správnost výše uvedeného závěru sporného rozhodnutí.
   3.
         Nepřiměřenost bodu 1 výroku rozsudku

   Podpůrně pro případ, že by Soudní dvůr zamítl výše uvedené důvody kasačního opravného prostředku, Komise uvádí, že bod 1 výroku rozsudku, jímž se v celém rozsahu zrušují články 2 až 5 sporného rozhodnutí, nepřiměřený. Jde nad rámec protiprávnosti sporného rozhodnutí v souvislosti s provozní podporou konstatované v bodech 71 až 89 rozsudku a vztahuje se na rozhodnutí týkající se investiční podpory. Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že sporné rozhodnutí je nedělitelné, přičemž vycházel ze znění jeho článku 2. Podle ustálené judikatury ovšem kritérium dělitelnosti aktu určuje, zda by v důsledku jeho částečného zrušení nedošlo ke změně jeho podstaty. Prohlášením neplatnosti sporného rozhodnutí v souvislosti s provozní podporou by ke změně podstaty sporného rozhodnutí nedošlo, neboť dané rozhodnutí by se nadále týkalo investiční podpory pro společnost PLGK.

      (1)  Rozhodnutí Komise (EU) 2015/1586 ze dne 26. února 2015 týkající se opatření SA.35388 (13/C) (ex 13/NN a ex 12/N) – Polsko – Výstavba letiště Gdyně-Kosakowo (oznámeno pod číslem C(2015) 1281) (Úř. věst. 2015, L 250, s. 165).

      (2)  Rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2014 o opatření SA.35388 (13/C) (ex 13/NN a ex 12/N) – Polsko – výstavba letiště Gdyně-Kosakowo (oznámeno pod číslem C(2014) 759) (Úř. věst. 2014, L 357, s. 51).


title: Věc C-164/18: Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/20

         Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-164/18)
   (2018/C 152/24)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano a G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Španělské království tím, že do 18. dubna 2016 nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 (1) nebo v každém případě tím, že Komisi uvedené předpisy neoznámilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 51 odst. 1 uvedené směrnice;

               —

               uložil v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU Španělskému království denní penále ve výši 61 964,32 EUR s účinností ode dne vyhlášení rozsudku, kterým se konstatuje nesplnění povinnosti přijmout, nebo v každém případě oznámit Komisi předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí 2014/23/EU;

               —

               uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 18. dubna 2016.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. 2014, L 94, s. 1).


title: Věc T-1/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – La Mafia Franchises v. EUIPO – Itálie (La Mafia SE SIENTA A LA MESA) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie La Mafia SE SIENTA A LA MESA — Absolutní důvod pro zamítnutí — Rozpor s veřejným pořádkem nebo s dobrými mravy — Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – La Mafia Franchises v. EUIPO – Itálie (La Mafia SE SIENTA A LA MESA)
   (Věc T-1/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie La Mafia SE SIENTA A LA MESA - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozpor s veřejným pořádkem nebo s dobrými mravy - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 152/38)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: La Mafia Franchises, SL (Zaragoza, Španělsko) (zástupce: I. Sempere Massa, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Italská republika (zástupce: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Del Gaizem, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. října 2016 (věc R 803/2016-1), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Italskou republikou a společností La Mafia Franchises.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti La Mafia Franchises, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 53, 20.2.2017.


title: Věc C-57/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. ledna 2018 – AX v. BW

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 30. ledna 2018 – AX v. BW
   (Věc C-57/18)
   (2018/C 152/12)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesarbeitsgericht

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: AX

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: BW

      Předběžné otázky

               1.

               Musí být čl. 1 odst. 1 první pododstavec písm. a) směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (1) (98/59/ES) vykládán v tom smyslu, že při stanovení počtu zaměstnanců obvykle zaměstnaných v podniku je třeba vycházet z počtu zaměstnanců zaměstnaných při běžném fungování podniku v okamžiku propouštění?

               2.

               Musí být čl. 1 odst. 1 první pododstavec písm. a) směrnice 98/59/ES vykládán v tom smyslu, že při stanovení počtu zaměstnanců v podniku uživatele lze započítat také zde přidělené zaměstnance agentur práce?

         V případě kladné odpovědi na druhou otázku:

               3.

               Jaké podmínky platí pro zohlednění zaměstnanců agentur práce při stanovení počtu zaměstnanců obvykle zaměstnaných v podniku uživatele?

      (1)  Úř. věst. L 225, s. 16.


title: Věc T-151/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Marriott Worldwide v. EUIPO – Graf (Vyobrazení okřídleného býka) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie zobrazující okřídleného býka — Starší obrazové ochranné známky Evropské unie a starší národní obrazové ochranné známky zobrazující bájného Gryfa — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Podobnost označení — Článek 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Starší autorské právo chráněné vnitrostátním právem — Článek 53 odst. 2 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001] — Zkoumání skutečností z moci úřední — Článek 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 95 odst. 1 nařízení 2017/1001)“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Marriott Worldwide v. EUIPO – Graf (Vyobrazení okřídleného býka)
   (Věc T-151/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie zobrazující okřídleného býka - Starší obrazové ochranné známky Evropské unie a starší národní obrazové ochranné známky zobrazující bájného Gryfa - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Starší autorské právo chráněné vnitrostátním právem - Článek 53 odst. 2 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001] - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 95 odst. 1 nařízení 2017/1001)“)
   (2018/C 152/39)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Marriott Worldwide Corp. (Bethesda, Maryland, Spojené státy americké) (zástupce: A. Reid, solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Johann Graf (Gumpoldskirchen, Rakousko) (zástupce: S. Salomonowitz, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. ledna 2017 (věc R 165/2016-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Marriott Worldwide a J. Grafem.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 17. ledna 2017 (věc R 165/2016-4)se zrušuje.

               2.

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Marriott Worldwide Corp.

               3.

               Johann Graf ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 24.4.2017.


title: Věc T-124/18: Žaloba podaná dne 27. února 2018 – Wendel a další v. Komise

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/45

         Žaloba podaná dne 27. února 2018 – Wendel a další v. Komise
   (Věc T-124/18)
   (2018/C 152/55)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Wendel GmbH & Co. KG Schuhproduktionen International (Detmold, Německo), Jana shoes GmbH & Co. KG (Detmold), Novi International GmbH & Co. KG (Detmold), shoe.com GmbH & Co. KG (Detmold), Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen (Detmold) (zástupci: A. Willems, S. De Knop a C. Zimmermann, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 ze dne 4. prosince 2017, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné některými vyvážejícími výrobci v Čínské lidové republice a Vietnamu, s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. 2017 L 319, s. 30); a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že bez platného právního základu prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 (1) porušuje zásadu svěření pravomocí podle čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 SEU a v každém případě i zásadu institucionální rovnováhy podle čl. 13 odst. 2 SEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 porušuje článek 266 SFEU, jelikož jím nebyla přijata nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14, C&J Clark International.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že uložením antidumpingového cla na dovoz obuvi, „k čemuž došlo během období, kdy se uplatnilo nařízení Rady (ES) No 1472/2006 (2) a prováděcí nařízení Rady (EU) No 1294/2009 (3)“, prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 porušilo čl. 1 odst. 1 a čl. 10 odst. 1 nařízení (EU) č. 2016/1036 (4) a zásadu právní jistoty (zákaz retroaktivity).

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že uložením antidumpingového cla bez provedení nového posouzení unijních zájmů prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 porušilo článek 21 nařízení (EU) č. 2016/1036; v každém případě by bylo zjevně nesprávné konstatovat, že uložení antidumpingového cla bylo v unijním zájmu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že přijetím aktu, který přesahuje meze toho, co je nezbytné, prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 porušuje čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 SEU.

      (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2232 ze dne 4. prosince 2017, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné některými vyvážejícími výrobci v Čínské lidové republice a Vietnamu, s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. 2017 L 319, s. 30).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. 2006 L 275, s. 1).

      (3)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1294/2009 ze dne 22. prosince 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně zasílané ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. 2009 L 352, s. 1).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016 L 176, s. 21).


title: Věc T-205/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – SSP Europe v. EUIPO (SECURE DATA SPACE) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SECURE DATA SPACE — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – SSP Europe v. EUIPO (SECURE DATA SPACE)
   (Věc T-205/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SECURE DATA SPACE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 152/40)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SSP Europe GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: B. Bittner, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Tóhatí a M. Fischer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. ledna 2017 (věc R 2467/2015-5), týkajícímu se se přihlášky obrazového označení SECURE DATA SPACE jako ochranné známky Evropské unie

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti SSP Europe GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


title: Věc T-125/18: Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Associazione – GranoSalus v. Komise

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/46

         Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Associazione – GranoSalus v. Komise
   (Věc T-125/18)
   (2018/C 152/56)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Associazione Nazionale Granosalus – Liberi – Cerealicoltori & Consumatori (Associazione – GranoSalus) (Foggia, Itálie) (zástupce: G. Dalfino, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2324 ze dne 12. prosince 2017, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh obnovuje schválení účinné látky glyfosát a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 168, 169 a 191 SFEU ve spojení s článkem 35 Listiny základních práv Evropské unie, nařízení (ES) č. 2009/1107, nařízení (EU) č. 2016/429 a nařízení (EU) č. 2013/1305, ve znění nařízení (EU) č. 2017/2393, směrnice 98/83/ES a směrnice (EU) 2015/1787; z porušení zásady obezřetnosti, zásad proporcionality a přiměřenosti a zásad řádné, spravedlivé a transparentní správy; ze zneužití pravomoci z důvodu zkreslení skutkových okolností, nedostatečného a zdánlivého šetření a odůvodnění; zjevné nelogičnosti, z nesprávného předpokladu a z nesprávného použití prováděcího nařízení (EU) č. 2017/2324.
               Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobce uplatňuje:

                           —

                           rozpor prováděcího nařízení (EU) č. 2017/2324 se zásadami a opatřeními stanovenými nařízením (ES) č. 2009/1107 na ochranu lidského zdraví, spotřebitelů, zvířat a životního prostředí;

                           —

                           porušení zásady obezřetnosti a rozpor s judikaturou Tribunálu a Soudního dvora;

                           —

                           nedostatečné šetření ohledně účinků glyfosátu zejména na zvířata a podzemní vody, a porušení postupů stanovených v nařízení (ES) č. 2009/1107;

                           —

                           protiprávnost specifikací prováděcího nařízení (EU) č. 2017/2324 v tom, že jsou ponechány na diskreční pravomoci členských států bez stanovení jakéhokoli referenčního parametru.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti prováděcího nařízení (EU) č. 2324/2017 z důvodu porušení práva členů sdružení Granosalus na zdraví a rozporu s cíli SZP v nařízení (EU) č. 1305/2013, ve znění nařízení (EU) č. 2017/2393.
               Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobce uplatňuje:

                           —

                           přítomnost glyfosátu v každodenně používaných výrobcích a zboží má vliv na zdraví členů sdružení Granosalus jako občanů EU a spotřebitelů;

                           —

                           používání glyfosátu má vliv na uvádění výrobků členů sdružení Granosalus na trh a na správné uplatňování pravidel hospodářské soutěže v rámci EU.


title: Věc C-68/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 2. února 2018 – SC Petrotel-Lukoil SA v. Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 2. února 2018 – SC Petrotel-Lukoil SA v. Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor
   (Věc C-68/18)
   (2018/C 152/13)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bucureşti

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SC Petrotel-Lukoil SA

      Žalované: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

      Předběžné otázky

               1)

               Brání ustanovení čl. 21 odst. 3 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003 (1), kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ustanovením článku 175 Codul fiscal – Legea nr. 571 (daňový zákoník – zákon č. 571) ze dne 22. prosince 2003, v platnosti do 31. března 2010, a ustanovením článku 20616 Codul fiscal – Legea nr. 571/2003, v platnosti od 1. dubna 2010, jakož i pozdějším předpisům?

               2)

               Brání ustanovení čl. 2 odst. 3 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ustanovením článku 175 Codul fiscal – Legea nr. 571, v platnosti do 31. března 2010, a ustanovením článku 20616 Codul fiscal – Legea nr. 571/2003, v platnosti od 1. dubna 2010, jakož i pozdějším předpisům?

               3)

               Brání zásada proporcionality tomu, aby stát ponechal bez povšimnutí skutečnost, že ve prospěch společnosti bylo po uskutečnění daňové kontroly vydáno rozhodnutí, kterým byla uznána rovnocennost produktu „topný olej ve formě polotovaru“ s produktem „topný olej [păcură]“ a tomu, aby v rámci přezkumu stížnosti daňového poplatníka/společnosti zůstala zachována spotřební daň, která byla původně vypočtena pro produkt „plynový olej“?

      (1)  Úř. věst. 2003, L 283, s. 51.


title: Věc T-279/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Hermann Bock v. EUIPO (Push and Ready) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Push and Ready — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Hermann Bock v. EUIPO (Push and Ready)
   (Věc T-279/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Push and Ready - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 152/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hermann Bock GmbH (Verl, (Německo) (zástupci: S. Maaßen a V. Schoene, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: W. Schramek a A. Söder, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. ledna 2017 (věc R 1279/2016-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení Push and Ready jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Hermann Bock GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


title: Věc T-155/18: Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/55

         Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Sona Nutrition v. EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Věc T-155/18)
   (2018/C 152/65)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, lawyers)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Spojené státy americké)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie ve světle zelené, světle hnědé, béžové, tmavě hnědě a zlatohnědé barvě SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Přihláška č. 13 781 315

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. prosince 2017 ve věci R 1323/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO a společnosti Solgar Holdings, Inc., vstoupí-li do tohoto řízení v postavení vedlejší účastnice, náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001.


title: Věc C-165/18: Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/20

         Žaloba podaná dne 28. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-165/18)
   (2018/C 152/25)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano a G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Španělské království tím, že do 18. dubna 2016 nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 (1) nebo v každém případě tím, že Komisi uvedené předpisy neoznámilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 106 odst. 1 uvedené směrnice;

               —

               uložil v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU Španělskému království denní penále ve výši 123 928,64 EUR s účinností ode dne vyhlášení rozsudku, kterým se konstatuje nesplnění povinnosti přijmout, nebo v každém případě oznámit Komisi předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí 2014/25/EU;

               —

               uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 18. dubna 2016.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 243).


title: Věc T-346/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Hotelbeds Spain v. EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Guidego what to do next — Starší slovní ochranná známka Evropské unie GUIDIGO — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/34

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Hotelbeds Spain v. EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next)
   (Věc T-346/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Guidego what to do next - Starší slovní ochranná známka Evropské unie GUIDIGO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 152/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hotelbeds Spain, SL (Palma de Majorque, Španělsko) (zástupce: L. Broschat García, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Ivanauskas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Guidigo Europe (Paříž, Francie) (zástupce: S. Lipovetsky, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. března 2017 (věc R 449/2016-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Guidigo Europe a Hotelbeds Spain.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Hotelbeds Spain, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 24.7.2017.


title: Věc C-69/18: Žaloba podaná dne 1. února 2018 – Evropská komise v. Slovinská republika

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/13

         Žaloba podaná dne 1. února 2018 – Evropská komise v. Slovinská republika
   (Věc C-69/18)
   (2018/C 152/14)
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Žalovaná: Slovinská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               rozhodl, že Slovinská republika tím, že do 17. června 2016 nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/56/EU ze dne 16. dubna 2014, kterou se mění směrnice 2006/43/ES o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (Úř. věst. L 158, s. 196), nebo v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech neuvědomila, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 této směrnice;

               —

               uložil Slovinské republice ve smyslu čl. 260 odst. 3 SFEU povinnost zaplatit denní penále ve výši 7 986,60 EUR, a to ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložil Slovinské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/56/EU ze dne 16. dubna 2014, kterou se mění směrnice 2006/43/ES o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek, měla Slovinská republika přijmout a oznámit právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 17. června 2016. Vzhledem k tomu, že Slovinská republika do uplynutí této lhůty Komisi provedení všech ustanovení této směrnice neoznámila, Komise se rozhodla předložit věc Soudnímu dvoru.
   Svou žalobou Komise navrhuje, aby Soudní dvůr uložil Slovinské republice povinnost zaplatit denní penále ve výši 7 986,60 EUR. Při výpočtu této částky Komise zohlednila závažnost a délku trvání porušení unijního práva, jakož i odrazující účinek ve vztahu k platební schopnosti tohoto členského státu, tedy Slovinské republiky.
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 17. 6. 2016.


title: Věc C-181/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. března 2018 Polskou republikou proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. prosince 2017 ve věci T-849/16 – PGNiG Supply & Trading v. Evropská komise

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. března 2018 Polskou republikou proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. prosince 2017 ve věci T-849/16 – PGNiG Supply & Trading v. Evropská komise
   (Věc C-181/18 P)
   (2018/C 152/26)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

      Další účastnice řízení: PGNiG Supply & Trading GmbH, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               v plném rozsahu zrušil usnesení Tribunálu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2017, PGNiG Supply & Trading v. Evropská komise, T-849/16;

               —

               vrátil věc Tribunál k novému rozhodnutí;

               —

               rozhodl, že každá z účastnic řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Napadeným usnesením odmítl Tribunál žalobu PGNiG Supply & Trading znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2016) 6950 final ze dne 28. října 2016 o přezkumu výjimky z požadavků na přístup třetích osob a regulaci sazeb udělené pro plynovod Opal na základě směrnice 2003/55/ES, když shledal, že navrhovatelka nebyla aktivně legitimována.
   Dle Polské republiky Tribunál v bodech 6, 10, 11 a 43 napadeného usnesení rovněž učinil závěry k věci samé ohledně platnosti sporného rozhodnutí. V souvislosti s tím předkládá Polská republika proti napadenému usnesení následující důvody kasačního opravného prostředku:
   Zaprvé důvod vycházející z porušení čl. 130 odst. 1 a 7 jednacího řádu Tribunálu a z porušení práva Polské republiky na účinnou soudní ochranu a spravedlivý proces, zaručeného v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z porušení zásady kontradiktornosti, neboť v napadeném usnesení byly učiněny skutkové a právní závěry k věci samé ohledně platnosti sporného rozhodnutí, před tím, než mohlo být o věci samé rozhodnuto v řízení ve věci T-883/16, Polská republika v. Evropská komise.
   Zadruhé důvod vycházející z nesprávného právního posouzení sporného rozhodnutí, neboť bylo konstatováno, že podle uvedeného rozhodnutí má být 50 % kapacity plynovodu Opal mezi Greifswaldem a Brandovem uvolněno pro přístup třetích osob prostřednictvím transparentní a nediskriminační aukce, takže i další podniky budou mít možnost tyto kapacity získat, a že sporné rozhodnutí nezavádí novou regulační výjimku, nýbrž zčásti ruší stávající výjimku. Dle názoru Polské republiky je posouzení právní povahy a účinků sporného rozhodnutí chybné, neboť sporné rozhodnutí pouze zdánlivě zavádí řešení prezentovaná jako transparentní a nediskriminační. Ve skutečnosti upravuje mechanismus umožňující podnikům skupiny Gazprom výhradní využívání přepravních kapacit plynovodu Opal, na něž se vztahu sporné rozhodnutí, na úrovni minimálně 90 % (z čehož 50 % tvoří kapacity zcela vyňaté ze zásady přístupu třetích osob (TPA), a 40 % tvoří dynamicky přidělitelné kapacity (DZK), které si může zarezervovat pouze Gazprom).
   Zatřetí důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Dle názoru Polské republiky Tribunál neobjasnil, na základě jakých předpokladů učinil závěry k věci samé týkající se sporného rozhodnutí. V konečném důsledku nelze zjistit, z jakých důvodů Tribunál shledal, že sporné rozhodnutí uvolňuje kapacity plynovodu Opal podnikům, které nejsou svázány se skupinou Gazprom, a že bude mít příznivý dopad na soutěž na trh se zemním plynem.


title: Věc T-158/18: Žaloba podaná dne 6. března 2018 – Scaloni a Figini v. Komise

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/56

         Žaloba podaná dne 6. března 2018 – Scaloni a Figini v. Komise
   (Věc T-158/18)
   (2018/C 152/66)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Mario Scaloni (Ancona, Itálie), Ennio Figini (Chiaravalle, Itálie) (zástupce: P. Putti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál uložil Unii nebo Komisi, v závislosti na případném výkladu dotčené směrnice a dotčeného nařízení, povinnost zaplatit náhradu celkové nominální hodnoty akcií, jak je uvedeno v žalobě a jak to vyplývá z přiložené dokumentace, a nahradit náklady tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobci uvádějí, že po vstupu v platnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Text s významem pro EHP) (1), a následně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (2), neměl italský stát právo zasáhnout ve prospěch některých svých bank, mezi kterými je Banca Marche.
   Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod týkající se náhrady škody z důvodu nesouladného výkladu směrnice 59/2014/EU a nařízení č. 806/2014 ze strany Komise, protiprávního vyloučení Banca Marche z režimu státních podpor a z toho vyplývajícího porušení zásady rovnosti anebo zákazu diskriminace.

                           —

                           V tomto ohledu žalobci tvrdí, že v případě podpory poskytnuté několika bankám různými členskými státy Komise shledala, že podmínky podle čl. 107 odst. 3 písm. b) byly splněny, a proto byly podpory považovány za legitimní. Plánované zásahy italského státu musí být posuzovány podle stejného ustanovení, které je jediným předpisem upravujícím státní podpory, a nikoliv podle dotčené směrnice a nařízení. Tyto dva právní předpisy se státní podpory netýkají a nemohly být v této oblasti použity, protože jde o sekundární právo. Podpora ve prospěch italských bank měla být rovněž povolena, neboť vycházela ze stejných důvodů, které podle Komise ospravedlnily již vyplacenou podporu.

                           —

                           Žalobci mimoto poznamenávají, že pro případ, že bude sekundární legislativa považována za použitelnou, první žalobní důvod vychází z toho, že Komise tím, že podporu neschválila, porušila zásadu rovnosti.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady hierarchie unijních právních předpisů ze strany evropské legislativy.

                           —

                           V tomto ohledu žalobci tvrdí, že pokud Tribunál dospěje k závěru, že výklad provedený Komisí byl správný, porušení se týká legislativních aktů a odpovědnost přísluší Unii jako celku.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení základních zásad italského právního řádu a z nepoužitelnosti unijního práva.

                           —

                           Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že pokud Tribunál rozhodne, že ani směrnice, ani nařízení neporušují unijní zásadu rovnosti, žalobci se budou muset obrátit na italský ústavní soud, aby přezkoumal soulad se zásadou rovnosti podle italského ústavního pořádku. V případě negativní odpovědi nebude předpis, který je s touto zásadou v rozporu, moci být součástí italského právního řádu.

      (1)  Úř. věst. 2014 L 173, s. 190.

      (2)  Úř. věst. 2014 L 225, s. 1.


title: Věc C-188/18: Žaloba podaná dne 12. března 2018 – Evropská komise v. Slovinská republika

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/22

         Žaloba podaná dne 12. března 2018 – Evropská komise v. Slovinská republika
   (Věc C-188/18)
   (2018/C 152/27)
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Žalovaná: Slovinská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Slovinská republika tím, že do 18. dubna 2016 nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. 2014, L 94, s. 1), nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 51 této směrnice;

               —

               uložil Slovinské republice ve smyslu čl. 260 odst. 3 SFEU povinnost zaplatit denní penále ve výši EUR 8 992,32, a to ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložil Slovinské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle článku 51 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí měla Slovinská republika uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18. dubna 2016 a neprodleně sdělit Komisi jejich znění. Vzhledem k tomu, že Slovinská republika do uplynutí této lhůty neuvědomila Komisi o provedení všech ustanovení uvedené směrnice, Komise se rozhodla předložit věc Soudnímu dvoru.
   Komise v žalobě navrhuje, aby Soudní dvůr uložil Slovinské republice povinnost zaplatit denní penále ve výši EUR 8 992,32. Pro účely výpočtu této částky Komise zohlednila závažnost a dobu trvání porušení unijního práva, jakož i odrazující účinek s přihlédnutím k platební schopnosti tohoto členského státu, tj. Slovinské republiky.
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 18. 4. 2016.


title: Věc T-160/18: Žaloba podaná dne 2. března 2018 – Theodorakidi v. EUIPO – Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/57

         Žaloba podaná dne 2. března 2018 – Theodorakidi v. EUIPO – Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)
   (Věc T-160/18)
   (2018/C 152/67)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Vassiliki Theodorakidi (Veroia, Řecko) (zástupce: F. Ikonomidou Ikonomou, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Vassiliki Benopoulou (Kifissia, Řecko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie THYREOS VASSILIKI – Ochranná známka Evropské unie č. 8 206 963

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. prosince 2017, ve věci R 40/2017-4.

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a v důsledku toho zamítl žalobu o neplatnost;

               —

               uložil EUIPO a dalšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených před Soudním dvorem, odvolacím senátem EUIPO a před zrušovacím oddělením.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001;

               —

               Odvolací senát EUIPO se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že další účastník je „šířeji znám“;

               —

               Porušení povinnosti uvést odůvodnění;

               —

               Odvolací senát EUIPO pochybil, když připustil, že by nemělo existovat žádné omezení týkající se kategorie zboží/služeb, pro kterou má být konstatována neplatnost.


title: Věc T-542/11 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Alouminion tis Ellados v. Komise „Státní podpory — Elektřina — Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem a kterým bylo nařízeno její vrácení — Preferenční sazba za elektřinu poskytovaná na základě smlouvy uzavřené s historickým dodavatelem — Výpověď smlouvy ze strany historického dodavatele — Pozastavení účinků výpovědi smlouvy v soudním řízení o předběžném opatření — Zrušení rozhodnutí Komise Tribunálem — Zrušení rozsudku Tribunálu Soudním dvorem — Vrácení věci Tribunálu — Rozsah žaloby po vrácení — Kvalifikace nové podpory usnesením o předběžném opatření — Pravomoc Komise — Účinná soudní ochrana — Kvalifikace preferenční sazby jako nové státní podpory — Výsada — Legitimní očekávání — Právo na obhajobu příjemce — Povinnost navrácení — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Alouminion tis Ellados v. Komise
   (Věc T-542/11 RENV) (1)

   („Státní podpory - Elektřina - Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem a kterým bylo nařízeno její vrácení - Preferenční sazba za elektřinu poskytovaná na základě smlouvy uzavřené s historickým dodavatelem - Výpověď smlouvy ze strany historického dodavatele - Pozastavení účinků výpovědi smlouvy v soudním řízení o předběžném opatření - Zrušení rozhodnutí Komise Tribunálem - Zrušení rozsudku Tribunálu Soudním dvorem - Vrácení věci Tribunálu - Rozsah žaloby po vrácení - Kvalifikace nové podpory usnesením o předběžném opatření - Pravomoc Komise - Účinná soudní ochrana - Kvalifikace preferenční sazby jako nové státní podpory - Výsada - Legitimní očekávání - Právo na obhajobu příjemce - Povinnost navrácení - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2018/C 152/28)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alouminion tis Ellados VEAE, dříve Alouminion AE (Athény, Řecko) (zástupci: G. Dellis, N. Korogiannakis, E. Chrysafis, D. Diakopoulos a N. Keramidas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar a É. Gippini Fournier, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Athény, Řecko) (zástupci: E. Bourtzalas, C. Synodinos, A. Oikonomou a H. Tagaras, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise 2012/339/EU ze dne 13. července 2011 o státní podpoře SA.26117 – C 2/2010 (ex NN 62/09), kterou Řecko poskytlo společnosti Aluminium of Greece SA (Úř. věst. 2012, l 166, s. 83).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Alouminion tis Ellados VEAE ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI).

      (1)  Úř. věst. C 370, 17.12.2011.


title: Věc T-162/18: Žaloba podaná dne 7. března 2018 – Beko v. EUIPO – Acer (ALTUS)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/58

         Žaloba podaná dne 7. března 2018 – Beko v. EUIPO – Acer (ALTUS)
   (Věc T-162/18)
   (2018/C 152/68)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Beko plc (Watford, Spojené království) (zástupce: G. Tritton, barrister)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Acer (ALTUS) Acer, Inc. (Taipei City, Tchaj-wan)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „ALTUS“ – Přihláška č. 6 490 809

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. prosince 2017, ve věci R 1991/2016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a vrátil věc zpět EUIPO, aby přehodnotil žádost o pozastavení;

               —

               nařídil přerušit jednání;

               —

               rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               EUIPO pochybil, když nevyhověl žádosti o pozastavení námitek do doby, než bude rozhodnuto ve slovenském řízení. Zejména se uvádí, že odůvodnění pátého odvolacího senátu bylo zjevně vadné nebo neodůvodněné nebo se netýkalo „věci jako celku“ a tedy nemohlo řádně zvážit různé dotčené zájmy nebo vedlo k zneužití pravomoci.


title: Věc T-155/16: Usnesení Tribunálu ze dne 6. března 2018 – CFA Institute v. EUIPO – Bloss a další (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/59

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. března 2018 – CFA Institute v. EUIPO – Bloss a další (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)
   (Věc T-155/16) (1)

   (2018/C 152/70)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 211, 13.6.2016.


title: Věc T-156/16: Usnesení Tribunálu ze dne 6. března 2018 – CFA Institute v. EUIPO – Ernst et Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/59

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. března 2018 – CFA Institute v. EUIPO – Ernst et Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)
   (Věc T-156/16) (1)

   (2018/C 152/71)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 211, 13.6.2016.


title: Věc T-641/17: Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2018 – Ferri v. ECB

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/59

         Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2018 – Ferri v. ECB
   (Věc T-641/17) (1)

   (2018/C 152/72)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 382, 13.11.2017.


title: Věc C-72/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Pamplona (Španělsko) dne 5. února 2018 – Daniel Ustariz Aróstegui v. Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Španělsko) dne 5. února 2018 – Daniel Ustariz Aróstegui v. Departamento de Educación del Gobierno de Navarra
   (Věc C-72/18)
   (2018/C 161/19)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Daniel Ustariz Aróstegui

      Žalovaný: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

      Předběžná otázka

   Má být ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, schválené směrnicí Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (1), vykládáno v tom smyslu, že brání takové regionální právní normě, o jakou se jedná v původním řízení, jež výslovně vylučuje přiznání a vyplacení určitého příplatku zaměstnancům veřejné správy autonomní oblasti Navarra v kategorii „smluvní zaměstnanec ve správním režimu“ — se smlouvou na dobu určitou — z toho důvodu, že tento příplatek představuje odměnu za podporu a rozvoj kariérního postupu, který je vyhrazen pro kategorii „úředník“ — se smlouvou na dobu neurčitou?

      (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


title: Věc T-60/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Safe Skies v. EUIPO – Travel Sentry (TSA LOCK) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie TSA LOCK — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Neexistence popisného charakteru — Článek 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení (ES) č. 207/2009 – [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/50

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Safe Skies v. EUIPO – Travel Sentry (TSA LOCK)
   (Věc T-60/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie TSA LOCK - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Neexistence popisného charakteru - Článek 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení (ES) č. 207/2009 – [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 161/55)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Safe Skies LLC (New York, New York, Spojené státy americké) (zástupce: V. Schwepler, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Söder, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Travel Sentry, Inc. (Windermere, Floride, Spojené státy americké) (zástupci: J. L. Gracia Albero a V. Torelli, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. listopadu 2016 (věc R 233/2016-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Safe Skies a Travel Sentry.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Safe Skies LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 104, 3.4.2017.


title: Věc C-84/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. února 2018 Sophií Montel proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2017 ve věci T-634/16, Montel v. Parlament

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 6. února 2018 Sophií Montel proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2017 ve věci T-634/16, Montel v. Parlament
   (Věc C-84/18 P)
   (2018/C 161/20)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sophie Montel (zástupce: G. Sauveur, avocat)

      Další účastníci řízení: Evropský parlament a Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               změnil napadený rozsudek, a tedy:

               —

               zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 24. června 2016, oznámené dne 6. července 2016, jež upřesňuje, „že částka 77 276,42 eur byla Sophii Montel vyplacena neoprávněně“, a ukládá příslušné schvalující osobě a účetnímu orgánu získat tuto částku zpět,

               —

               zrušil oznámení o dluhu č. 2016-897 podepsané generálním ředitelem pro finance dne 4. července 2016,

               —

               rozhodl o částce, kterou je třeba navrhovatelce přiznat jako odškodnění za nemajetkovou újmu plynoucí z neopodstatněných obvinění vyslovených ještě před skončením šetření, újmu na její pověsti a rozsáhlé narušení jejího osobního i politického života napadeným rozhodnutím,

               —

               rozhodl o částce, kterou je třeba navrhovatelce přiznat v rámci náhrady soudních výloh,

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka 11 důvodů.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nepříslušnosti autora aktu:

                           —

                           finanční otázky spadají do příslušnosti předsednictva Evropského parlament, nikoliv jeho generálního tajemníka,

                           —

                           absence pověření generálního tajemníka,

                           —

                           námitka protiprávnosti z důvodu zásahu do nezávislosti poslanců a do práva na nestranný soudní proces.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady „electa una via“:

                           —

                           předseda Parlamentu předložil věc OLAF a francouzským soudům.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení práva na obhajobu:

                           —

                           porušení presumpce neviny předsedou Parlamentu,

                           —

                           administrativa Parlamentu je soudcem a zároveň stranou sporu,

                           —

                           změna výtek uplatňovaných Parlamentem během řízení,

                           —

                           odmítnutí vyslechnout navrhovatelku ze strany generálního tajemníka.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z obrácení důkazního břemene:

                           —

                           Parlament přinutil navrhovatelku prokázat, že se nedopustila žádného pochybení, přestože neměl k dispozici žádný důkaz umožňující vážně předpokládat jeho existenci.

               5.

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatečnosti odůvodnění:

                           —

                           jediným uplatněným důvodem je zveřejněný organizačního schématu, které ale nic nedokazuje.

               6.

               Šestý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zásahu do zásad právní jistoty a legitimního očekávání:

                           —

                           žádné pravidlo nestanoví seznam písemností, jež je třeba předložit, a navrhovatelka tak podléhá svévoli Parlamentu.

               7.

               Sedmý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zásahu do občanských práv parlamentních asistentů:

                           —

                           Parlament asistentům zakazuje politickou činnost.

               8.

               Osmý důvod kasačního opravného prostředku vychází z diskriminačního zacházení, „fumus persecutionis“ a zneužití pravomoci:

                           —

                           s navrhovatelkou bylo řízení vedeno z důvodu politických nesympatií předsedy Evropského parlamentu.

               9.

               Devátý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zásahu do nezávislosti poslanců:

                           —

                           práce parlamentního asistenta se neomezuje na práci v legislativní oblasti.

               10.

               Desátý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze skutkové nepodloženosti:

                           —

                           Parlament se spokojil s odpovědí, že písemnosti předané navrhovatelkou nic neprokazují, třebaže uvedené dokumenty prokazovaly práci asistenta,

                           —

                           Parlament nemůže prokázat svá tvrzení.

               11.

               Jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady proporcionality:

                           —

                           organizační schéma (výchozí bod řízení zahájených předsedou Parlamentu) bylo zveřejněno v únoru 2015, ale k neoprávněnému vyplacení částek došlo v srpnu 2014.


title: Věc C-117/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2018 společností PGNiG Supply & Trading GmbH proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. prosince 2018 ve věci T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH v. Evropská komise

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/33

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2018 společností PGNiG Supply & Trading GmbH proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. prosince 2018 ve věci T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-117/18 P)
   (2018/C 161/37)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: PGNiG Supply & Trading GmbH (zástupce: M. Jeżewski, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadené usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 14. prosince 2017, kterým byla žaloba společnosti PGNiG Supply & Trading ve věci T-849/16 prohlášena za nepřípustnou;

               —

               rozhodl o přípustnosti a žalobu společnosti PGNiG Supply & Trading ve věci T-849/16, jejímž předmětem je návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2016) 6950 final ze dne 28. října 2016 o přezkumu výjimky z požadavků na přístup třetích osob a regulaci sazeb udělené pro plynovod OPAL na základě směrnice 2003/55/ES, prohlásil za přípustnou.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tribunál podle navrhovatelky porušil čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU, neboť chybně připustil, že se rozhodnutí Evropské komise z roku 2016 nedotýká navrhovatelky bezprostředně ani osobně a že není nařizovacím aktem, což vyplývá z nesprávného výkladu povahy a účinků nové regulační výjimky z roku 2016, přičemž byl rovněž porušen čl. 36 odst. 1 písm. a) až e) směrnice o zemním plynu, neboť nebyly uplatněny podmínky pro výjimku týkající se „nových plynárenských infrastruktur“ a jejich naplnění nebylo ověřeno způsobem, který by dostatečně umožnil posoudit povahu a status výjimky zavedené na základě rozhodnutí Evropské komise z roku 2016 a nové regulační výjimky z roku 2016, protože na rozhodnutí Evropské komise z roku 2016, kterým byl změněn rozsah regulační výjimky z roku 2009, nebyl uplatněn odstavec 1. Tribunál se podle navrhovatelky nevypořádal s povahou nové regulační výjimky, což jej vedlo k nesprávnému posouzení účinku rozhodnutí Komise ve vztahu k navrhovatelce.
   Došlo k nesprávnému výkladu článku 263 Smlouvy v souvislosti se závěrem, že navrhovatelka není rozhodnutím Evropské komise dotčena bezprostředně. Závěr Tribunálu, že navrhovatelka není rozhodnutím Evropské komise bezprostředně dotčena, je podle ní nesprávný. Názor Tribunálu není v souladu s dosavadní judikaturou, v níž se odkazuje na bezprostřední účinky rozhodnutí Komise ve vztahu k osobám, které nejsou vnitrostátními regulačními orgány – adresáty rozhodnutí.
   Došlo k nesprávnému výkladu článku 263 Smlouvy v souvislosti se závěrem, že navrhovatelka není rozhodnutím Evropské komise dotčena osobně. Postavení navrhovatelky na trhu umožňuje v daném případě její individualizaci ve smyslu judikatury týkající se přípustnosti žalob.
   Došlo k nesprávnému výkladu čl. 263 čtvrtého pododstavce in fine Smlouvy v souvislosti se závěrem, že sporné rozhodnutí Komise není nařizovacím aktem. Dle názoru navrhovatelky má rozhodnutí charakter nařizovacího aktu.


title: Věc C-86/18: Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/19

         Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-86/18)
   (2018/C 161/21)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nejpozději do 18. dubna 2016 neuvedlo v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. L 94, s. 1), nebo každopádně o těchto předpisech neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 51 uvedené směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství podle čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále ve výši 12 920 eur za každý den, počínaje dnem vyhlášení rozsudku v této věci, za nesplnění povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2014/23/EU;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Na základě čl. 51 odst. 1 směrnice 2014/23/EU byly členské státy povinny uvést v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. dubna 2016. Vzhledem k tomu, že Lucembursko opatření provádějící směrnici nesdělilo, rozhodla se Komise obrátit se na Soudní dvůr.

               2.

               Ve své žalobě Komise navrhuje, aby bylo Lucembursku uloženo denní penále ve výši 12 920 eur. Výše penále byla vypočtena s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání, jakož i odrazujícímu účinku v závislosti na platební schopnosti tohoto členského státu.