title: Věc C-5/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n °1 de Lleida — Španělsko) — Betriu Montull, Marc v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) ( „Sociální politika — Směrnice 92/85/EHS — Ochrana bezpečnosti a zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň — Článek 8 — Mateřská dovolená — Směrnice 76/207/EHS — Rovné zacházení pro zaměstnance a zaměstnankyně — Článek 2 odst. 1 a 3 — Právo na dovolenou v souvislosti s narozením dítěte pro matky-zaměstnankyně — Možnost využití matkou-zaměstnankyní nebo otcem-zaměstnancem — Matka, která nemá postavení zaměstnankyně a není pojištěna v rámci veřejného systému sociálního zabezpečení — Vyloučení práva na dovolenou pro otce-zaměstnance — Biologický otec a adoptivní otec — Zásada rovného zacházení“ )

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/19

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 1 de Lleida — Španělsko) — Betriu Montull, Marc v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
   (Věc C-5/12) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 92/85/EHS - Ochrana bezpečnosti a zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Článek 8 - Mateřská dovolená - Směrnice 76/207/EHS - Rovné zacházení pro zaměstnance a zaměstnankyně - Článek 2 odst. 1 a 3 - Právo na dovolenou v souvislosti s narozením dítěte pro matky-zaměstnankyně - Možnost využití matkou-zaměstnankyní nebo otcem-zaměstnancem - Matka, která nemá postavení zaměstnankyně a není pojištěna v rámci veřejného systému sociálního zabezpečení - Vyloučení práva na dovolenou pro otce-zaměstnance - Biologický otec a adoptivní otec - Zásada rovného zacházení)
   2013/C 344/31
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 1 de Lleida

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Betriu Montull, Marc

      Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Juzgado de lo Social de Lleida — Výklad směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187), a směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996, o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 145, s. 4; Zvl. vyd. 05/02, s. 285) — Vnitrostátní právní předpisy, podle nichž má matka šest týdnů po porodu nárok na pracovní volno z důvodu kojení — Nárok zaměstnaného otce na pracovní volno — Podmínky — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví nárok na přerušení provádění pracovní smlouvy při zachování pracovního místa, hrazené prostřednictvím sociálního zabezpečení, v případě adoptivních zaměstnaných otců, a nikoliv v případě biologických otců — Porušení zásady rovného zacházení

      Výrok

   Směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá [samostatná] směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) a směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jaké je předmětem věci v původním řízení, které stanoví, že otec dítěte, který má postavení zaměstnance, může se souhlasem matky, která má též postavení zaměstnankyně, mít nárok na mateřskou dovolenou pro dobu následující po šesti týdnech povinného pracovního volna matky po porodu, s výjimkou případu, kdy existuje nebezpečí pro zdraví matky, kdežto otec dítěte, který má postavení zaměstnance, nemá na takovou dovolenou nárok, pokud matka jeho dítěte nemá postavení zaměstnankyně a není pojištěna v rámci veřejného systému sociálního zabezpečení.

      (1)  Úř. věst. C 98, ze dne 31.3.2012.


title: Věc T-274/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  8. prosince 2005  – Rounis v. Komise ( Úředníci — Posudek — Žaloba na neplatnost — Zánik právního zájmu na podání žaloby — Bezpředmětné rozhodnutí ve věci — Žaloba na náhradu škody — Pozdní vyhotovení posudku )

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/30

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. prosince 2005 – Rounis v. Komise
   (Věc T-274/04) (1)

   („Úředníci - Posudek - Žaloba na neplatnost - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Bezpředmětné rozhodnutí ve věci - Žaloba na náhradu škody - Pozdní vyhotovení posudku“)
   (2006/C 48/58)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Georgios Rounis (Brusel, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a M. Velardo, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí revizního hodnotitele, kterým se potvrzují posudky žalobce za období 1997/1999 a 1999/2001 a jednak žaloba na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Není již namístě rozhodnout o návrhových žádáních na zrušení.

               2)

               Komisi se ukládá, aby žalobkyni uhradila částku 3 500 eur.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Komise ponese vlastní náklady řízení a dvě třetiny nákladů vynaložených žalobcem.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Věc C-637/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. prosince 2015 VSM Geneesmiddelen BV proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2015 ve věci T-578/14: VSM Geneesmiddelen BV v. Evropská komise

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 1. prosince 2015 VSM Geneesmiddelen BV proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2015 ve věci T-578/14: VSM Geneesmiddelen BV v. Evropská komise
   (Věc C-637/15 P)
   (2016/C 048/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: VSM Geneesmiddelen BV (zástupce: U. Grundmann, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit usnesení Tribunálu (osmého senátu) ve věci T-578/14 ze dne 16. září 2015 doručené faxem dne 21. září 2015,

               —

               zrušit rozhodnutí předsedy senátu nezařadit dopisy podané ve dnech 22. a 24. července 2015 do spisu ve věci T-578/14, doručené dne 21. září 2015,

               —

               určit, že Komise protiprávně nezahájila provedení hodnocení zdravotních tvrzení týkající se botanických látek Evropským úřadem pro bezpečnost potravin podle čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) 1924/2006 od 1. srpna 2014, a podpůrně zrušit rozhodnutí, které je údajně obsaženo v dopise Komise ze dne 29. června 2014, o nezahájení hodnocení zdravotních tvrzení týkající se botanických látek úřadem EFSA podle článku 13 před 1. srpnem 2014,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Podle čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (dále jen „nařízení o zdravotních tvrzeních“), měla Evropská komise přijmout nejpozději do 31. ledna 2010 seznam schválených tvrzení týkajících se látek používaných v potravinách. Při přípravě přijetí takového seznamu byl Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „EFSA“) pověřený posouzením tvrzení, která byla předložena členskými státy. V září 2010 však Komise oznámila, že přeruší a přehodnotí hodnotící postup, pokud jde o tvrzení týkající se botanických látek, v důsledku čehož EFSA přestal posuzovat tato tvrzení. Komise přerušila jen hodnotící postup týkající se botanických látek, ale nikoli postup hodnocení jiných podobných chemických látek.
   Společnost VSM Geneesmiddelen B.V. Evropskou komisi dopisem ze dne 23. dubna 2014 vyzvala, aby EFSA uložila pokyn neprodleně pokračovat v posuzování zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek používaných v potravinách.
   Společnosti VSM Geneesmiddelen B.V. se zásadně dotýká stávající mezera zákona a nejistota v oblasti zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek používaných v potravinách. Některá zdravotní tvrzení, která byla předložena Evropské komisi, se týkají botanických látek, které se používají ve výrobcích společnosti VSM Geneesmiddelen B.V. Patří mezi ně tvrzení týkající se kopřivy/urtica (tvrzení 2346, 2498 a 2787), třezalky tečkované/hypericum perforatum (tvrzení 2272 a 2273), meduňky lékařské (tvrzení 3712, 3713, 2087, 2303 a 2848) a vilínu viržinského/hamamelis virginiana (tvrzení 3383). Žádné z těchto tvrzení nebylo do dnešního dne úřadem EFSA posouzeno, a tudíž není zařazeno na seznam Komise podle čl. 13 odst. 3 nařízení o zdravotních tvrzeních.
   Příslušný Komisař navrhovatelku v dopise ze dne 19. června 2014 informoval o tom, že Komise byla seznámena s obavami různých členských států a subjektů, týkajícími se odlišného zacházení s výrobky obsahujícími tyto látky, jednak na základě právní úpravy týkající se zdravotních tvrzení pro potraviny a jednak na základě právní úpravy týkající se tradičních léčiv z rostlin. Komisař informoval navrhovatelku, že Komise v tomto stádiu nezahájí hodnocení zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek. Potřebuje totiž určitou dobu k určení nejefektivnějšího požadovaného postupu.
   Odpověď Komisaře nebyla pro navrhovatelku přijatelná. Z toho důvodu právní zástupce navrhovatelky v tomto řízení zaslal Komisaři dne 8. července 2014 další dopis, v němž byla stanovena lhůta pro zahájení posouzení zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek úřadem EFSA nejpozději do 31. července 2014. Na tento dopis nepřišla žádná odpověď.
   Navrhovatelka podala žalobu k Tribunálu, v rámci níž se domáhá, aby tento soud určil, že Komise protiprávně nezahájila provedení hodnocení zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek úřadem EFSA, a podpůrně požaduje zrušení rozhodnutí o nezahájení hodnocení zdravotních tvrzení týkajících se botanických látek úřadem EFSA. Tribunál zamítl žalobu ve věci T-578/14 jako nepřípustnou usnesením ze dne 16. září 2015. Tímto kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka domáhá toho, aby Soudní dvůr zrušil výše uvedené usnesení Tribunálu a přijal rozhodnutí, kterého se žalobkyně domáhá žalobou podanou k Tribunálu.
   Navrhovatelka tvrdí, že napadené usnesení je stiženo procesními vadami, které poškozují zájmy navrhovatelky, a Tribunál navíc výše uvedeným usnesením porušil unijní právo. Tribunál rozhodl, že žaloba je nepřípustná, protože i) navrhovatelka nerespektovala lhůty stanovené právní úpravou, ii) navrhovatelka řádně neprokázala, že má právní zájem na podání žaloby, iii) přechodná opatření stanovená v článku 28 nařízení č. 1924/2006 postačují na ochranu podnikatelských subjektů v oblasti potravinářského průmyslu a neexistuje žádná výhoda vyplývající z přijetí konečného seznamu zdravotních tvrzení povolených pro podnikatelské subjekty v oblasti potravinářského průmyslu a iv) ustanovení nařízení o zdravotních tvrzeních ponechávají na úvaze Komise definování časového rámce, ve kterém by měl být přijat seznam schválených zdravotních tvrzení a Komise má v této oblasti při tom širokou diskreční pravomoc. Tato konstatování Tribunálu podle názoru navrhovatelky odporují SFEU, Listině základních práv Evropské unie a jiným unijním právním předpisům.
   Komise nemá širokou diskreční pravomoc pro posouzení, kdy a jak může jednat. V čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 je uvedeno, že se Komise musí konzultovat úřad EFSA před přijetím jakéhokoli rozhodnutí a že vypracování seznamu musí dokončit nejpozději do 31. ledna 2010. Komise nemá žádnou diskreční pravomoc, pokud jde o konzultaci úřadu EFSA a přijetí seznamu nejpozději do 31. ledna 2010. Úvahy Tribunálu jsou nesprávné. Vzhledem k tomu, že členské státy musí přijmout obsah směrnic Evropské unie ve lhůtě stanovené směrnicí, a v důsledku toho podléhají unijnímu právu, totéž platí pro Evropskou komisi, která je rovněž vázána lhůtami stanovenými nařízením. Pokud je nedodržení lhůt členskými státy považováno za zjevné porušení unijního práva, totéž platí pro nedodržení lhůt stanovených nařízením o zdravotních tvrzeních Komisí.
   Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když uvedl, že podnikatelské subjekty v oblasti potravinářského průmyslu, jako je navrhovatelka, jsou chráněny přechodnými opatřeními. Článek 28 odst. 5 nařízení odkazuje přímo na čl. 13 odst. 3 nařízení, což znamená, že přechodná opatření přestala platit nejpozději dne 31. ledna 2010. Dalo by se souhlasit s tím, že tato lhůta nebyla dodržena a že přechodná opatření se použijí po 31. lednu 2010 během několika měsíců, ale nerespektování právem stanovených lhůt po dobu šesti let není v souladu se samotnými cíli nařízení o zdravotních tvrzeních.
   Vzhledem k tomu, že navrhovatelka podala žádosti, které nyní zkoumá úřad EFSA, navrhovatelka splňuje kritérium přímého dotčení, a proto může podat žalobu proti Komisi. Tvrzení Tribunálu ve věci T-296/12 se uplatní i na tuto věc.
   Navrhovatelka dodržela všechny lhůty stanovené v článcích 265 SFEU a 263 SFEU. Tribunál porušil právo navrhovatelky na účinnou soudní ochranu v souladu s Listinou základních práv Evropské unie.


title: Věc C-362/05 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. června 2007 – Jacques Wunenburger v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Povýšení — Výběrové řízení — Zamítnutí žádosti navrhovatele — Propuštění z pracovního místa — Povinnost odůvodnění — Nesprávné právní posouzení — Vzájemný kasační opravný prostředek — Předmět sporu — Právní zájem na pokračování v řízení)

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/6

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. června 2007 – Jacques Wunenburger v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-362/05 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Povýšení - Výběrové řízení - Zamítnutí žádosti navrhovatele - Propuštění z pracovního místa - Povinnost odůvodnění - Nesprávné právní posouzení - Vzájemný kasační opravný prostředek - Předmět sporu - Právní zájem na pokračování v řízení)
   (2007/C 170/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Jacques Wunenburger (zástupce: E. Boigelot, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci a V. Dehin, advokát)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (prvního senátu) ze dne 5. července 2005, Wunenburger v. Komise (T-370/03), kterým se zamítá návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise o nepřijetí žádosti navrhovatele o pracovní místo ředitele ředitelství „Afrika, karibská a tichomořská oblast“ (AIDCO.C) a o jmenování jiného uchazeče na uvedené místo.
   Výrok

               1)

               Hlavní kasační opravný prostředek a vzájemný kasační opravný prostředek se zamítají.

               2)

               Jacquesi Wunenburgerovi se ukládá náhrada nákladů řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.

               3)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení o vzájemném kasačním opravném prostředku.

      (1)  Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


title: Věc T-390/08: Žaloba podaná dne 18. září 2008 – Bank Melli Iran v. Rada

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/49

         Žaloba podaná dne 18. září 2008 – Bank Melli Iran v. Rada
   (Věc T-390/08)
   (2008/C 272/94)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Melli Iran (Teheran, Iran) (zástupce: L. Defalque, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 4 část B přílohy rozhodnutí Rady 2008/475/ES ze dne 23. června 2008, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu, v rozsahu, v němž se použije na Bank Melli Iran, její dceřinné společnosti a pobočky;

               —

               podpůrně rozhodnout o tom, že se, na základě článku 241 ES, na toto řízení nepoužijí čl. 15 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 nařízení Rady 423/2007 ze dne 19. dubna 2007;

               —

               v každém případě uložit Radě náhradu veškerých nákladů řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V projednávané věci žalobkyně navrhuje zrušení Rozhodnutí Rady 2008/475/ES ze dne 23. června 2008, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (1), v rozsahu, v němž je žalobkyně uvedena na seznamu fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, jejichž finanční prostředky a hospodářské zdroje byly zmrazeny na základě uvedeného ustanovení.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje sedm důvodů vycházejících z:

               —

               porušení podstatných náležitostí Smlouvy ES, jejich prováděcích pravidel, zneužití pravomoci, jakož i nedodržení čl. 7 odst. 2 společného postoje 2007/140/SZBP (2), jelikož napadené rozhodnutí bylo přijato při nedodržení zásady jednomyslnosti stanovené v čl. 7 odst. 2 společného postoje 2007/140/SZBP;

               —

               podpůrně z výhrady protiprávnosti čl. 15 odst. 2 nařízení č. 423/2007 (3), která stanoví hlasování kvalifikovanou většinou;

               —

               porušení zásady rovného zacházení v rozsahu, v němž Rada zmrazila finanční prostředky a hospodářské zdroje žalobkyně, aniž by použila takové opatření na ostatní íránské banky nacházející se ve stejných podmínkách;

               —

               porušení zásady proporcionality tím, že Rada zmrazila finanční prostředky a hospodářské zdroje žalobkyně, ačkoliv rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 1803 (2008) pouze žádala státy, aby prokázaly obezřetnost, pokud jde o aktivity finančních institucí usazených na jejich území prováděné ve spojení s bankami se sídlem v Íránu, včetně žalobkyně;

               —

               porušení práv na obranu, práva být vyslechnut a práva na účinnou soudní ochranu v rozsahu, v němž i) rezoluce 1803 (2008) požadoval po státech, aby prokázaly obezřetnost, a ii) žalobkyně nebyla uvedena v předchozích rezolucích Rady bezpečnosti Organizace spojených národů [rezoluce 1737 (2006) a rezoluce 1747 (2007)]; krom toho žalobkyni nebyly sděleny vytýkané skutečnosti;

               —

               porušení základního práva na respektování vlastnictví;

               —

               porušení čl. 15 odst. 3 nařízení č. 423/2007 v rozsahu, v němž byla Rada povinna uvést individuální a konkrétní důvody svého rozhodnutí vzhledem k pouhé povinnosti obezřetnosti uvedené v rezoluci 1803 (2008) a vzhledem k zacházení s jinými íránskými bankami;

               —

               porušení pravomocí Společenství, jelikož zmrazení finančních prostředků a hospodářských fondů představuje kvazi-trestní sankci, a to tím spíše, že se nejednalo o provedení rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, protože rezoluce 1803 (2008) takové opatření nestanoví.

      (1)  Úř. věst. L 163, s. 29.

      (2)  Společný postoj Rady 2007/140/SZBP ze dne 27. února 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 61, s. 49).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1).


title: Věc C-224/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 20. dubna 2016 – Asociacija na balgarskite predprijatija za meždunarodni prevozi i patiščata (AEBTRI) v. Načalnik na Mitinica Burgas, jako nástupce Mitinica Svilengrad

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 20. dubna 2016 – Asociacija na balgarskite predprijatija za meždunarodni prevozi i patiščata (AEBTRI) v. Načalnik na Mitinica Burgas, jako nástupce Mitinica Svilengrad
   (Věc C-224/16)
   (2016/C 243/23)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven administrativen sad

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Asociacija na balgarskite predprijatija za meždunarodni prevozi i patiščata (AEBTRI)

      Odpůrce: Načalnik na Mitinica Burgas, jako nástupce Mitinica Svilengrad

      Předběžné otázky

               1)

               Je Soudní dvůr Evropské unie s ohledem na vyloučení protichůdných soudních rozhodnutí příslušný k výkladu celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975 ve znění schváleném jménem Evropského společenství nařízením Rady (EHS) č. 2112/78 (1) způsobem závazným pro soudy členských států, pokud jde o oblast upravenou články 8 a 11 uvedené úmluvy a o posouzení povinnosti záručního sdružení, která je upravena i v čl. 457 odst. 2 prováděcího nařízení k celnímu kodexu (2)?

               2)

               Je možné na základě výkladu čl. 457 odst. 2 prováděcího nařízení k celnímu kodexu ve spojení s čl. 8 odst. 7 (nyní čl. 11 odst. 2) Úmluvy TIR a vysvětlivkou k němu mít v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, v níž jsou dlužné částky uvedené v čl. 8 odst. 1 a 2 Úmluvy TIR splatné, za to, že celní orgány splnily svoji povinnost pokud možno požádat o zaplacení držitele karnetu TIR, který je přímým dlužníkem uvedených částek, dříve než svůj nárok uplatnily vůči záručnímu sdružení?

               3)

               Je třeba příjemce, který nabyl nebo držel zboží, o němž je známo, že bylo přepravováno na podkladě karnetu TIR, ale u kterého nebylo prokázáno, že by bylo předloženo nebo nahlášeno celnímu orgánu místa určení, považovat pouze na základě těchto okolností za osobu, která měla vědět o tom, že toto zboží bylo vyjmuto z celního dohledu, a určit ho tak za společného a nerozdílného dlužníka ve smyslu čl. 203 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství ve spojení s jeho článkem 213?

               4)

               Brání v případě kladné odpovědi na třetí otázku skutečnost, že celní orgány nevymáhaly celní dluh od příjemce zboží, tomu, aby bylo možné uplatnit čl. 457 odst. 2 prováděcího nařízení k celnímu kodexu na záruční sdružení ve smyslu čl. 1 odst. 16 Úmluvy TIR?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2112/78 ze dne 25. července 1978 o uzavření Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (Úmluva TIR) podepsané v Ženevě dne 14. listopadu 1975 (Úř. věst. L 252, 14.9.1978, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1).


title: Věc T-407/13: Žaloba podaná dne 30. července 2013 — Al Assad v. Rada

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/56

         Žaloba podaná dne 30. července 2013 — Al Assad v. Rada
   (Věc T-407/13)
   2013/C 344/101
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bouchra Al Assad (Damašek, Sýrie) (zástupci: G. Karouni a C. Dumont, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil:

                           —

                           rozhodnutí 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a to v rozsahu, v němž se týká paní Bouchra (zvané Bushra) Al Assad;

                           —

                           prováděcí nařízení (EU) č. 363/2013 ze dne 22. dubna 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, s opravou ze dne 9. května 2013, a to v rozsahu, v němž se týká paní Bouchra (zvané Bushra) Al Assad;

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s prvním, druhým, třetím, pátým, šestým a sedmým žalobním důvodem předloženým ve věci T-383/11, Makhlouf v. Rada (1) nebo jim jsou podobné.

      (1)  Úř. věst. 2011, C 282, s. 30.


title: Věc C-425/14: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana – Itálie) – Impresa Edilux srl jako zmocněnkyně dočasného sdružení podniků, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF) v. Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky — Směrnice 2004/18/ES — Důvody pro vyloučení z účasti na zadávacím řízení — Zakázka, která nedosahuje prahové hodnoty pro použití této směrnice — Základní pravidla Smlouvy o FEU — Prohlášení o akceptaci protokolu o legalitě týkajícího se boje proti trestné činnosti — Vyloučení kvůli nepředložení takového prohlášení — Přípustnost — Proporcionalita“

text:
               14.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/9

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana – Itálie) – Impresa Edilux srl jako zmocněnkyně dočasného sdružení podniků, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF) v. Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana
   (Věc C-425/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Důvody pro vyloučení z účasti na zadávacím řízení - Zakázka, která nedosahuje prahové hodnoty pro použití této směrnice - Základní pravidla Smlouvy o FEU - Prohlášení o akceptaci protokolu o legalitě týkajícího se boje proti trestné činnosti - Vyloučení kvůli nepředložení takového prohlášení - Přípustnost - Proporcionalita“)
   (2015/C 414/12)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Impresa Edilux srl jako zmocněnkyně dočasného sdružení podniků, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF)

      Žalovaní: Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana

      Výrok

   Základní pravidla a obecné zásady Smlouvy o FEU, zejména zásada rovného zacházení a zásada zákazu diskriminace, jakož i povinnost transparentnosti, která z nich vyplývá, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání ustanovení vnitrostátního práva, podle něhož může veřejný zadavatel stanovit, že ze zadávacího řízení se automaticky vyloučí zájemce nebo uchazeč, který spolu se svojí nabídkou nepředložil takové písemné přijetí závazků a prohlášení obsažených v protokolu o legalitě, jako je to, o něž se jedná ve věci v původním řízení, jehož cílem je bojovat proti pronikání organizovaného zločinu do oblasti veřejných zakázek. Avšak pokud tento protokol obsahuje prohlášení, že zájemce nebo uchazeč není ve vztahu ovládání či propojení s ostatními zájemci či uchazeči, neuzavřel a neuzavře dohodu s ostatními účastníky zadávacího řízení a nezadá formou subdodávky žádný druh práce jiným podnikům, které se zúčastnily tohoto řízení, nemůže vést nepředložení takových prohlášení k automatickému vyloučení zájemce nebo uchazeče z uvedeného řízení.

      (1)  Úř. věst. C 431, 1. 12. 2014.


title: Věc T-483/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2009 — Giordano Enterprises v. OHIM — Dias Magalhães & Filhos (GIORDANO) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství GIORDANO — Starší národní slovní ochranná známka GIORDANO — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Částečné zamítnutí zápisu — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2009 — Giordano Enterprises v. OHIM — Dias Magalhães & Filhos (GIORDANO)
   (Věc T-483/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství GIORDANO - Starší národní slovní ochranná známka GIORDANO - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Částečné zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2010/C 37/48
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Giordano Enterprises Ltd (F.T. Labuan, Malajsie) (zástupce: M. Nentwig, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: José Dias Magalhães & Filhos Lda (Arrifana Vfr, Portugalsko) (zástupce: J. M. João, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. července 2008 (věc R 1864/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi José Dias Magalhães & Filhos Lda a Giordano Enterprises Ltd.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Giordano Enterprises Ltd. ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).

      (1)  Úř. věst. C 19, 24.1.2009.


title: Věc C-564/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Článek 49 ES — Volný pohyb služeb — Patentový zástupce — Povinnost uzavřít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání — Povinnost ustanovit domiciliáta ve členském státě určení služeb )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-564/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Článek 49 ES - Volný pohyb služeb - Patentový zástupce - Povinnost uzavřít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání - Povinnost ustanovit domiciliáta ve členském státě určení služeb“)
   2009/C 180/16
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a H. Krämer, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: E. Riedl a G. Kunnert, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 49 ES — Požadavky stanovené vnitrostátní právní úpravou ve vztahu k patentovým zástupcům legálně usazeným v jiných členských státech, kteří chtějí dočasně poskytovat služby v dotčeném členském státě — Povinnost zapsat se do vnitrostátního rejstříku, mít za tím účelem pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, podléhat veškerým vnitrostátním disciplinárním pravidlům s výjimkou těch, která souvisejí s odbornými kvalifikacemi, a jednat ve shodě s místním zmocněncem

      Výrok

               1)

               Tím, že ukládá patentovým zástupcům řádně usazeným v jiném členském státu, kteří chtějí dočasně poskytovat služby v Rakousku, aby využívali domiciliátů se sídlem nebo místem podnikání v Rakousku, porušila Rakouská republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


title: Věc T-433/17: Žaloba podaná dne 12. července 2017 – Dehousse v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/32

         Žaloba podaná dne 12. července 2017 – Dehousse v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc T-433/17)
   (2017/C 300/40)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Franklin Dehousse (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a S. Rodrigues, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

         a v důsledku toho,

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 18. května 2017, kterým žalovaný zamítl potvrzující žádost podanou žalobcem dne 12. dubna 2017 o přístup k dokumentům, jakož i rozhodnutí ze dne 22. května 2017, kterým žalovaný zčásti zamítl potvrzující žádost podanou žalobcem dne 16. března 2017 o přístup k dokumentům;

               —

               shledal žalovaného odpovědným ve smyslu článku 340 SFEU;

               —

               nařídil žalovanému náhradu nemajetkové újmy utrpěné žalobcem vyčíslené ex aequo et bono na deset tisíc (10 000) euro, nebo podpůrně symbolicky na jedno euro;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody, pokud jde o jeho návrh na zrušení rozhodnutí a jeden žalobní důvod, pokud jde o jeho návrh na náhradu škody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie ze dne 11. října 2016 o přístupu veřejnosti k dokumentům, které má Soudní dvůr Evropské unie v držení v souvislosti s výkonem svých správních funkcí, čl. 15 odst. 3 SFEU a článku 42 Listiny základních práv Evropské unie v souvislosti s přístupem veřejnosti k dokumentům orgánů a povinnosti transparentnosti. Žalobce zejména uvádí, že tato napadená rozhodnutí musí být zrušena v rozsahu, v němž neposkytují některé dokumenty, jiné dokumenty poskytují neúplně nebo je poskytují s mnoha začerněními.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 196 SFEU a 41 Listiny v rozsahu, v němž jsou napadená rozhodnutí stižena vadou, a to nedostatečným odůvodněním.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.

         Pokud jde o mimosluvní odpovědnost Unie, žalobce tvrdí, že se žalovaný orgán dopustil chybného jednání, které zakládá jeho odpovědnost. Toto jednání vedlo ke vzniku vážné nemajetkové újmy na straně žalobce, jejíž náhrady se posledně uvedený domáhá.


title: Věc T-389/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2008 – Earth Products v. OHIM – Meynard Designs (EARTH) ( Ochranná známka Společenství — Zamítnutí zápisu — Zpětvzetí přihlášky — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/37

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2008 – Earth Products v. OHIM – Meynard Designs (EARTH)
   (Věc T-389/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Zamítnutí zápisu - Zpětvzetí přihlášky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 171/70)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Earth Products Inc. (Carlsbad, Spojené státy) (zástupce: M. Graf, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Meynard Designs Inc. (Waltham, Spojené státy) (zástupci: E. Cornu a E. De Gryse, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. srpna 2007 (věc R 1590/2006-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Meynard Designs Inc a Earth Products Inc.
   Výrok

               1.

               Není důvodné vydávat rozhodnutí ve věci samé.

               2.

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


title: Věc T-285/11: Žaloba podaná dne 6. června 2011 — Gooré v. Rada

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/21

         Žaloba podaná dne 6. června 2011 — Gooré v. Rada
   (Věc T-285/11)
   2011/C 238/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Charles Kader Gooré (Abidžan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: F. L. Meynot, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil nařízení Rady Evropské unie č. 330/2011 ze dne 6. dubna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, a to v rozsahu, v němž se týká zápisu jména Charlese Kadera Goorého na seznam přílohy II (a prohlásit, že se na něj nevztahuje),

               —

               uložil Radě Evropské unie povinnost uhradit Charlesi Kaderovi Goorému částku padesát tisíc eur (50 000 EUR) z důvodu náhrady utrpěné újmy,

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí. Žalobce vytýká Radě Evropské unie neexistenci povinnosti uvést odůvodnění a porušení zásady proporcionality, neboť omezující opatření překračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů uvedených Radou Evropské unie.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení Smluv. Žalobce vytýká Radě Evropské unie porušení práva na obhajobu, neboť mu nikdy nebyly sděleny veškeré skutečnosti odůvodňující opatření, a dále porušení práva vlastnit majetek.


title: Věc C-318/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/26

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-318/06) (1)

   (2006/C 331/59)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-104/05 P: Opravný prostředek podaný dne 2. března 2003 (faxem ze dne 28. února 2005) proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2004 El Corte Inglés s.a. ve věci T-8/03, El Corte Inglés s.a. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/10

         Opravný prostředek podaný dne 2. března 2003 (faxem ze dne 28. února 2005) proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2004 El Corte Inglés s.a. ve věci T-8/03, El Corte Inglés s.a. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc C-104/05 P)
   (2005/C 115/20)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 2. března 2005 opravný prostředek podaný El Corte Inglés s.a., zastoupenou J. L. Ricas Zurdo, advokátem, proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ze dne 13. prosince 2004 ve věci 104/05 P, El Corte Inglés s.a. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2004 ve věci T-8/03, doručený mu dne 20. prosince 2004, kterým byla zamítnuta jeho žaloba a byla mu uložena náhrada nákladů řízení;

               2.

               vyhověl žalobě podané u Soudu prvního stupně a

                           a)

                           zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2002 (spojené věci R 700/200-4 a R 746/2004-4), v rozsahu, v němž se částečně vyhovuje odvolání vedlejšího účastníka řízení v prvním stupni, zamítá stížnost účastníka řízení podávajícího opravný prostředek a připouští k zápisu přihláška ochranné známky Společenství č. 203570 pro výrobky ve třídách 18 a 24,

                           b)

                           zamítl přihlášku ochranné známky Společenství č. 203570 „Emilio Pucci“ též pro všechny výrobky spadající do třídy 18 (kůže a imitace kůže jakož i výrobky z těchto materiálů, které nejsou zahrnuty do jiných tříd; kůže ze zvířat; kufry a zavazadla; deštníky, slunečníky a hole; biče a sedlářské výrobky) a třídy 24 (tkaniny a textilní výrobky, které nejsou uvedeny v jiných třídách; pokrývky ložní a ubrusy) – jediných tříd, pro které byla přihláška ze strany OHIM připuštěna a

                           c)

                           uložil účastníku řízení, proti kterému je podán opravný prostředek a vedlejšímu účastníku řízení náhradu veškerých nákladů řízení před Soudem prvního stupně a v řízení o opravném prostředku.

         Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
   Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, neboť v projednávaném případě existuje mezi výrobky starších ochranných známek a výrobky uvedenými v přihlášce podobnost.
   V napadeném rozhodnutí je odkazováno na obecná a abstraktní kritéria ohledně chybějící podobnosti výrobků, přičemž projednávaná věc představuje výjimku.
   Komplementarita mezi výrobky spadajícími do tříd 18 a 25, kterou uznal vedlejší účastník sám, nebyla v rozsudku zohledněna, ačkoliv je tato komplementarita v souladu s kritériem potvrzeným judikaturou, podle kterého slouží třídy ke třídění v rámci správních účelů.
   Kritérium relevantní veřejnosti je okolnost, kterou je třeba zohlednit při srovnávacím zkoumání. Rozhodující hlediska podobnosti výrobků, uvedená v rozsudku, nejsou tedy proto absolutními kritérii pro posouzení chráněných oblastí obou proti sobě stojících ochranných známek.
   Srovnávací zkoumání se v napadeném rozhodnutí opíralo o od počátku stanovená, abstraktní a „mechanicky-materiální“ kritéria, aniž by byl posouzen platný společný základní koncept v oblasti módy ve svých rozmanitých aspektech.
   Relevantní veřejnost (průměrný spotřebitel) je prvním a posledním bodem, na který se vztahovalo srovnávací posouzení proti sobě stojících ochranných známek tak, jak to stanoví čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
   Jelikož existuje z důvodu podobnosti označení a výrobků nebezpečí záměny, použije se čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
   Jelikož důkazy, uvedené účastníkem řízení podávajícím opravný prostředek, prokázaly proslulost ochranné známky „Emidio Tucci“, použije se čl. 8 odst. 5 nařízení.
   V rozsudku Soudu nebyl zohledněn odhad hodnoty, kterou ochranná známka požívala od roku 1994, tedy již před rokem 1996.
   Část zákazníků ochranné známky „Emidio Tucci“ může být ochrannou známkou „Emilio Pucci“ uvedena v omyl, čímž je ohrožena posledně jmenovaná ochranná známka a je narušena oblast její výhradní rozlišovací způsobilosti.


title: Věc T-713/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2015 – 9Flats v. OHIM – Tibesoca (9flats.com) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství 9flats.com — Starší národní obrazová ochranná známka 50flats — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/28

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2015 – 9Flats v. OHIM – Tibesoca (9flats.com)
   (Věc T-713/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství 9flats.com - Starší národní obrazová ochranná známka 50flats - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 118/36)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: 9Flats GmbH (Hamburk, Německo) (zástupce: H. Stoffregen, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Tibesoca, SL (Valencie, Španělsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. října 2013 (věc R 1671/2012-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Tibesoca, SL a společností 9Flats GmbH.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti 9Flats GmbH se ukládá náhrada nákladů.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


title: Věc C-489/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Beroep te Gent (Belgie) dne 30. listopadu 2009 — Vandoorne NV v. Belgische Staat

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Beroep te Gent (Belgie) dne 30. listopadu 2009 — Vandoorne NV v. Belgische Staat
   (Věc C-489/09)
   2010/C 37/23
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Beroep te Gent

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Vandoorne NV

      Žalovaný: Belgische Staat

      Předběžná otázka

   Jsou belgické právní předpisy, zejména čl. 58 § 1 případně ve spojení s čl. 77 § 1 bodem 7 WBTW v souladu s článkem 27 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1), podle kterého členské státy mohou zavést zjednodušující postupy a s čl. 11 částí C odst. 1 uvedené směrnice, který v případě úplného nebo částečného nezaplacení přiznává nárok na vrácení daně z přidané hodnoty, pokud tyto vnitrostátní právní předpisy (1) pro dodání tabákových výrobků stanoví zjednodušení výběru daně z přidané hodnoty tím, že tato daň je vybírána pouze u zdroje a (2) různým obchodníkům, kteří jsou v rámci dodavatelského řetězce zprostředkovateli a kteří nesli zatížení těchto výrobků daní z přidané hodnoty, nepřiznává nárok na vrácení této daně v případě ztráty celé pohledávky z kupní ceny nebo její části?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


title: Věc T-188/15: Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – Compagnia Trasport Pubblici a další v. Komise „Státní podpory — Podniky provozující sítě autobusové přepravy v regionu Kampánie — Vyrovnávací platba za závazek veřejné služby vyplacená italskými orgány v návaznosti na rozsudek Consiglio di Stato — Rozhodnutí Komise, kterým se opatření prohlašuje za neslučitelné s vnitřním trhem — Žaloba podaná podniky, které se nacházejí v obdobné situaci jako příjemce podpory“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/39

         Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – Compagnia Trasport Pubblici a další v. Komise
   (Věc T-188/15) (1)

   („Státní podpory - Podniky provozující sítě autobusové přepravy v regionu Kampánie - Vyrovnávací platba za závazek veřejné služby vyplacená italskými orgány v návaznosti na rozsudek Consiglio di Stato - Rozhodnutí Komise, kterým se opatření prohlašuje za neslučitelné s vnitřním trhem - Žaloba podaná podniky, které se nacházejí v obdobné situaci jako příjemce podpory“)
   (2016/C 016/48)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Compagnia Trasport Pubblici SpA (Neapol, Itálie); Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Itálie); Actv SpA (Benátky, Itálie); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Itálie); Asstra – Associazione Trasporti (Řím, Itálie); a Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Řím) (zástupce: M. Malena, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, G. Conte a P. J. Loewenthal, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/1075 ze dne 19. ledna 2015 o státní podpoře SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), kterou poskytla Itálie – Dodatečná vyrovnávací platba za závazek veřejné služby pro společnost Buonotourist (Úř. věst. L 179, s. 128)

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Compagnia Trasporti Pubblici SpA, Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA, Actv SpA, Ferrovie Appulo Lucane Srl, Asstra Associazione Trasporti a Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 198, 15.6.2015.


title: Věc T-97/09: Žaloba podaná dne 4. března 2009 — Německo v. Komise

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/15

         Žaloba podaná dne 4. března 2009 — Německo v. Komise
   (Věc T-97/09)
   2009/C 129/26
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, ve spolupráci s C. von Donatem)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2008) 8465 v konečném znění ze dne 19. prosince 2008 o zrušení části příspěvku poskytnutého z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) ve prospěch operačního programu v regionu spolková země Sasko ve Spolkové republice Německo v rámci Cíle 1 (1994-1999) podle rozhodnutí Komise K(94) 1939/4 ze dne 5. srpna 1994, rozhodnutí Komise K(94) 2273/4 ze dne 22. srpna 1994 a rozhodnutí Komise K(94) 1425 ze dne 6. září 1994;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2008) 8465 v konečném znění ze dne 19. prosince 2008, kterým byla zrušena část finančních příspěvků poskytnutých z Evropského fondu pro regionální rozvoj ve prospěch tří operačních programů v regionu spolková země Sasko ve Spolkové republice Německo v rámci Cíle 1 (1994–1999).
   Žalobkyně svou žalobu opírá o následující důvody:
   Zaprvé, neexistuje žádný právní základ pro paušální výpočet a extrapolaci finančních oprav v období programování 1994–1999.
   Zadruhé, napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 24 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4253/88 (1), jelikož nebyly splněny podmínky pro zrušení části příspěvku. Komise především opominula pojem „nesrovnalost“ a nesprávně určila důležité okolnosti skutkového stavu. Domněnka systematických pochybení při správě a kontrole se opírala o nesprávná skutková zjištění.
   Podpůrně žalobkyně uvádí, že Komise nevyužila uvážení, které jí přísluší v rámci čl. 24 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4253/88. Paušální opravy jsou nepřiměřené a extrapolace byla provedena chybně.
   Kromě toho žalobkyně namítá, že napadené rozhodnutí nebylo dostatečně odůvodněno. Nelze z něj vyvodit, jak byla odvozena výše uplatněných paušalizací, ani její odůvodnění.
   Konečně, žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásadu partnerství, jelikož se — i přesto, že funkčnost systémů správy a kontroly byla potvrzena v rámci správní dohody — v napadeném rozhodnutí dovolává systematických nedostatků systému správy a kontroly.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1).


title: Věc F-50/13: Žaloba podaná dne 22. května 2013 — ZZ v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/63

         Žaloba podaná dne 22. května 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-50/13)
   2013/C 207/112
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: B. Cambier a A. Paternostre, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, jehož předmětem byla žádost o dodatečnou náhradu škody podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu za účelem získání úplné náhrady majetkové a morální újmy, která mu byla způsobena v důsledku jeho nemoci z povolání a četných nesrovnalostí, k nimž došlo při vyřizování jeho žádosti podle článku 73 služebního řádu

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 7. srpna 2012, kterým bylo rozhodnuto o žádosti o dodatečnou náhradu škody, kterou podal dne 18. dubna 2012 podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu, podle obecného práva a příslušných článků služebního řádu;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 14. února 2013, kterým se zamítá stížnost žalobce podaná dne 25. října 2012 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               přiznat žalobci částku ve výši 1 798 650 eur jako náhradu majetkové a morální újmy z důvodu nemoci z povolání podle všeobecné právní zásady úplné náhrady škody, po odečtení odškodnění přiznaného z titulu článku 73 služebního řádu, případně opraveného Tribunálem v rámci projednávané věci F-142/12;

               —

               přiznat žalobci částku ve výši 145 850 eur z titulu morální újmy, která mu vznikla v důsledku pochybení Komise, jehož se vůči němu dopustila;

               —

               přiznat žalobci náhradu soudních výloh a dalších výdajů včetně úroků z prodlení a dalších úroků, které bude Soudní dvůr považovat za spravedlivé a přiměřené, a to od prosince 2004, tedy data, od kterého mohla být vypočítána a nahrazena škoda;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-670/13 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2015 – Komise v. D’Agostino „Kasační opravný prostředek — Vedlejší kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Smluvní zaměstnanec — Rozhodnutí o neobnovení — Povinnost jednat s náležitou péčí — Porušení článku 12a odst. 2 služebního řádu — Povinnost uvést odůvodnění — Zkreslení spisu“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/28

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2015 – Komise v. D’Agostino
   (Věc T-670/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Vedlejší kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - Rozhodnutí o neobnovení - Povinnost jednat s náležitou péčí - Porušení článku 12a odst. 2 služebního řádu - Povinnost uvést odůvodnění - Zkreslení spisu“)
   (2016/C 016/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a G. Gattinara, poté G. Gattinara, zmocněnci)

      Další účastník řízení: Luigi D’Agostino (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 23. října 2013, D’Agostino v. Komise (F-93/12, Sb. VS, EU:F:2013:155) a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 23. října 2013, D’Agostino v. Komise (F-93/12) se zrušuje v části, v níž Soud pro veřejnou službu nesprávně použil povinnost jednat s náležitou péčí.

               2)

               Hlavní kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Rozsudek D’Agostino v. Komise se zrušuje v části, v níž Soud pro veřejnou službu nerozhodl o první části druhého žalobního důvodu a tuto část zkreslil.

               4)

               Vedlejší kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.

               5)

               Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu.

               6)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 78, 15.3.2014.


title: Věc T-57/16: Žaloba podaná dne 8. února 2016 – Chanel v. EUIPO – Li Jing Zhou a Golden Rose 999 (Vyobrazení ornamentu)

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/35

         Žaloba podaná dne 8. února 2016 – Chanel v. EUIPO – Li Jing Zhou a Golden Rose 999 (Vyobrazení ornamentu)
   (Věc T-57/16)
   (2016/C 118/40)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Chanel SAS (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupce: C. Sueiras Villalobos, abogada)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastníci v řízení před odvolacím senátem: Li Jing Zhou (Fuenlabrada, Španělsko) a Golden Rose 999 Srl (Řím, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporného vyobrazení nebo vzoru: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

      Sporné vyobrazení nebo vzor: Vyobrazení nebo vzor Společenství zobrazující ornament – Vyobrazení nebo vzor Společenství č. 1 689 027-0001

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. listopadu 2014 ve věci R 2346/2014-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil,

               —

               určil neplatnost sporného vyobrazení, a

               —

               uložil náhradu nákladů řízení EUIPO a případně kterémukoliv dalšímu účastníkovi řízení, který v řízení hájí napadené rozhodnutí.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článků 5 a 6 nařízení č. 6/2002.


title: Věc T-768/16: Žaloba podaná dne 31. října 2016 – BNP Paribas v. ECB

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/49

         Žaloba podaná dne 31. října 2016 – BNP Paribas v. ECB
   (Věc T-768/16)
   (2017/C 006/61)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BNP Paribas (Paříž, Francie) (zástupci: A. Champsaur a A. Delors, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil na základě článků 256 a 263 SFEU rozhodnutí ECB/SSM/2016 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136, které Evropská centrální banka přijala dne 24. srpna 2016;

               —

               uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se Evropská centrální banka (ECB) údajně dopustila při výkladu ustanovení nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1; dále jen „nařízení č. 575/2013“).
               V této souvislosti žalobkyně ECB zejména vytýká, že rozhodnutí ze dne 24. srpna 2016, kterým se zamítá žádost, kterou předložila s cílem získat povolení o vyloučení expozic ve veřejném sektoru z výpočtu pákového poměru (dále jen „napadené rozhodnutí“):

                           —

                           je v rozporu s úmyslem evropského zákonodárce a s cíli sledovanými nařízením č. 575/2013;

                           —

                           zbavuje čl. 429 odst. 14 uvedeného nařízení veškerého užitečného účinku;

                           —

                           představuje zásah ECB do pravomocí evropského zákonodárce.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí, pokud jde o posouzení obezřetnostního rizika souvisejícího s regulovanými úsporami, jelikož ECB údajně opomněla zohlednit právní rámec a empirické údaje týkající se těchto úspor, jakož i příslušné zprávy Evropského orgánu pro bankovnictví, a údajně se rovněž dopustila nesprávního posouzení, pokud jde o riziko nadměrné páky a dalších obezřetnostních rizik, které s ním souvisejí.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí, jelikož porušuje obecnou zásadu proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii a dále že nerespektuje zvláštní požadavky související se zásadou proporcionality v oblasti obezřetnostního dohledu, která ukládá, aby byly obezřetností požadavky přizpůsobeny modelu podniku banky a rizikům, která z toho vyplývají pro finanční sektor a hospodářství.


title: Věc C-541/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 16. října 2013 — Douane Advies Bureau Rietveld v. Hauptzollamt Hannover

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 16. října 2013 — Douane Advies Bureau Rietveld v. Hauptzollamt Hannover
   (Věc C-541/13)
   2014/C 9/30
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Douane Advies Bureau Rietveld

      Žalovaný: Hauptzollamt Hannover

      Předběžná otázka
       (1)

   Je třeba pojem „reagencie“ použitý ve slovech diagnostické nebo laboratorní reagencie v čísle 3822 KN chápat v tom smyslu, že se musí jednat o substanci, která slouží k tomu, že se chemickou reakcí přemění na látku, popřípadě chemicky reaguje s jinou zkoumanou látkou, za účelem detekce stavu či vlastnosti této látky?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) č. 927/2012 ze dne 9. října 2012 (Úř. věst. L 304, s. 1)


title: Věc F-36/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. května 2015 – Bischoff v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Povinný odchod do důchodu — Článek 23 odst. 1 přílohy XIII služebního řádu — Věk odchodu do důchodu — Odmítnutí prodloužit dobu činné služby — Článek 52 druhý pododstavec služebního řádu — Zájem služby“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/43

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. května 2015 – Bischoff v. Komise
   (Věc F-36/14) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Povinný odchod do důchodu - Článek 23 odst. 1 přílohy XIII služebního řádu - Věk odchodu do důchodu - Odmítnutí prodloužit dobu činné služby - Článek 52 druhý pododstavec služebního řádu - Zájem služby“)
   (2015/C 213/70)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hartwig Bischoff (Brusel, Belgie) (zástupci: C. Bernard-Glanz a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Ehrbar, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterými byla zamítnuta žádost o prodloužení služby žalobce a dále potvrzen jeho povinný odchod do důchodu ke dni 1. června 2014.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Hartwig Bischoff ponese všechny vlastní náklady řízení a nahradí všechny náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1.9.2014, s. 60.


title: Věc C-516/04: Žaloba podaná dne 15. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/17

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
   (Věc C-516/04)
   (2005/C 31/34)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 15. prosince 2004 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou C. O'Reilly a R. Troostersem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Belgické království tím, že nepřijalo veškeré správní a právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2001/51/ES ze dne 28. června 2001, kterou se doplňuje článek 26 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 (1), a v každém případě tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnice do vnitřního právního řádu uplynula dne 11. února 2003.

      (1)  Úř. věst. L 187, 10.7.2001, s. 45.


title: Věc T-578/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2017 – Gillet v. Komise „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Bývalý zaměstnanec podle belgického práva — Náhrada použitelná na základě článků 6 a 7 rozhodnutí C(2005) 1287 — Nový výpočet výše náhrady správním orgánem v rámci aktualizace řídících postupů — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Čistě potvrzující akt — Povinnost uvést odůvodnění — Vrácení neoprávněně vyplacených částek“

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/11

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2017 – Gillet v. Komise
   (Věc T-578/16) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Bývalý zaměstnanec podle belgického práva - Náhrada použitelná na základě článků 6 a 7 rozhodnutí C(2005) 1287 - Nový výpočet výše náhrady správním orgánem v rámci aktualizace řídících postupů - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Čistě potvrzující akt - Povinnost uvést odůvodnění - Vrácení neoprávněně vyplacených částek“)
   (2017/C 357/14)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evelyne Gillet (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh zakládající se na článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. prosince 2014 a ze dne 9. dubna 2015, jakož i následných výplatních pásek, kterými se snižuje výše náhrady vyplácené žalobkyni, která byla zaměstnána na základě pracovní smlouvy na dobu neurčitou podle belgického práva, a kterým bylo rozhodnuto o vrácení přeplatku.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 9. dubna 2015 se zrušuje v rozsahu, v němž se týká vrácení částky 3 959,38 eur na základě článku 85 služebního řádu úředníků Evropské unie a článku 116 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Paní Évelyne Gillet ponese vlastní náklady řízení.

               4)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145 ze dne 25. 4. 2016 (věc původně vedená u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-7/16 a předaná k Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Spojené věci C-378/07 až C-380/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Rethymnis — Řecko) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos (C-380/07), Sofoklis Michopoulos v. Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou ( Směrnice 1999/70/ES — Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou — Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru — První nebo jediná smlouva — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy — Rovnocenné právní opatření — Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců — Opatření pro předcházení zneužití — Sankce — Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru — Důsledky nesprávného provedení směrnice — Konformní výklad )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Rethymnis — Řecko) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos (C-380/07), Sofoklis Michopoulos v. Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou
   (Spojené věci C-378/07 až C-380/07) (1)

   („Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru - První nebo jediná smlouva - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy - Rovnocenné právní opatření - Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců - Opatření pro předcházení zneužití - Sankce - Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru - Důsledky nesprávného provedení směrnice - Konformní výklad“)
   2009/C 141/12
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)

      Žalovaní: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Výklad ustanovení 5 a ustanovení 8 bodů 1 a 3 přílohy směrnice 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43) — Zákaz přijmout vnitrostátní právní úpravu pod záminkou provedení, pokud již existuje rovnocenný vnitrostátní právní předpis ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 směrnice a pokud nová právní úprava snižuje úroveň ochrany zaměstnanců na dobu určitou

      Výrok

               1)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát přijal vnitrostátní právní úpravu, jako je nařízení prezidenta 164/2004 o ustanoveních týkajících se zaměstnanců zaměstnaných na základě pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru, které s cílem provést směrnici 1999/70 specificky za účelem jejího uplatnění ve veřejném sektoru stanoví provedení opatření, jež mají předcházet zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou a která jsou vyjmenována v bodě 1 písm. a) až c) tohoto ustanovení, pokud již ve vnitrostátním právu existuje — což přísluší ověřit předkládajícímu soudu — „rovnocenné právní opatření“ ve smyslu zmíněného ustanovení, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920 o povinném vypovídání pracovních smluv zaměstnanců v soukromém sektoru, avšak za podmínky, že zmíněná úprava jednak nebude mít dopad na účinnost předcházení zneužití pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou, jak vyplývá ze zmíněného rovnocenného právního opatření, a jednak bude respektovat právo Společenství, zejména pak ustanovení 8 bod 3 uvedené dohody.

               2)

               Ustanovení 5 bod 1 písm. a) rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava, jako je ta, o niž se jedná v původním řízení, byla uplatňována orgány dotčeného členského státu tak, že obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru je považováno za ospravedlněné „objektivními důvody“ ve smyslu zmíněného ustanovení pouze z toho důvodu, že tyto smlouvy jsou založeny na zákonných ustanoveních, která umožňují jejich obnovování k uspokojení určitých dočasných potřeb, zatímco ve skutečnosti jsou uvedené potřeby stálé a trvalé. Naproti tomu se totéž ustanovení neuplatní v případě uzavření první nebo jediné smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou.

               3)

               Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že „snížení“, o něž se jedná v tomto ustanovení, musí být zkoumáno ve vztahu k obecné úrovni ochrany, která byla v dotyčném členském státě poskytována jak zaměstnancům, kteří uzavřeli po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, tak i zaměstnancům, kteří uzavřeli první nebo jedinou smlouvu na dobu určitou.

               4)

               Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jako je nařízení prezidenta 164/2004, které, na rozdíl od dřívějšího pravidla vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920, jednak v případě, že došlo ke zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru, již nestanoví povinnost rekvalifikace naposled zmíněných smluv na pracovní smlouvy na dobu neurčitou, anebo tuto rekvalifikaci podrobuje určitým kumulativním a restriktivním podmínkám, a jednak odpírá prospěch z jím stanovených ochranných opatření zaměstnancům, kteří uzavřeli první nebo jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, pokud se tyto změny, což musí ověřit zmíněný soud, týkají jen omezené kategorie zaměstnanců, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu určitou, anebo se jim dostává kompenzace přijetím opatření, jimiž má být předcházeno zneužití pracovních smluv na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 zmíněné rámcové dohody.
               Provedení této rámcové dohody vnitrostátní právní úpravou, jako je nařízení prezidenta 164/2004, však nemůže vést ke snížení ochrany, která byla předtím ve vnitrostátním právním řádu poskytována zaměstnancům na dobu určitou, na nižší úroveň, než jaká je stanovena minimálními ochrannými předpisy stanovenými touž rámcovou dohodou. Zejména dodržování ustanovení 5 bodu 1 uvedené rámcové dohody vyžaduje, aby takováto úprava stanovila pro případ zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou účinná a donucující opatření k předcházení takovéhoto zneužití, jakož i dostatečně účinné a odrazující sankce k zajištění plné účinnosti těchto opatření, jimiž má být předcházeno zneužití. Předkládajícímu soudu tudíž přísluší ověřit, že jsou tyto podmínky splněny.

               5)

               Za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, musí být rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou vykládána v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní řád dotčeného členského státu obsahuje v příslušné oblasti jiná účinná opatření, která by zabránila a případně sankcionovala zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 této dohody, nebrání uplatnění pravidla vnitrostátního práva, které pouze ve veřejném sektoru zcela zakazuje přeměňovat po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, jež je vzhledem k tomu, že mají sloužit uspokojování stálých a trvalých potřeb zaměstnavatele, třeba považovat za zneužívající, na pracovní smlouvy na dobu neurčitou. Předkládajícímu soudu nicméně přísluší posoudit, v jakém rozsahu podmínky pro použití, jakož i účinné provedení příslušných ustanovení vnitrostátního práva činí z těchto ustanovení náležité opatření, které by předcházelo a případně sankcionovalo zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou veřejnou správou.
               Jelikož se ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody nepoužije na zaměstnance, kteří uzavřeli první nebo jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, zmíněné ustanovení naproti tomu členským státům neukládá povinnost přijmout sankce, jestliže takováto smlouva ve skutečnosti pokrývá stálé a trvalé potřeby zaměstnavatele.

               6)

               Předkládajícímu soudu přísluší vykládat relevantní ustanovení vnitrostátního práva v co největším možném rozsahu v souladu s ustanovením 5 bodem 1 a ustanovením 8 bodem 3 rámcové dohody a v tomto rámci určit, zda „rovnocenné právní opatření“ ve smyslu prvního z těchto ustanovení, jak je stanoveno v čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920, musí být použito na spory v původním řízení namísto některých jiných ustanovení vnitrostátního práva.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc C-427/12: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. března 2014 – Evropská komise v. Evropský parlament, Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost  — Volba právního základu  — Články 290 SFEU a 291 SFEU  — Akt v přenesené pravomoci a prováděcí akt  — Nařízení (EU) č. 528/2012  — Článek 80 odst. 1  — Biocidní přípravky  — Evropská agentura pro chemické látky  — Stanovení poplatků Komisí“

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/8

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. března 2014 – Evropská komise v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
   (Věc C-427/12) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Volba právního základu - Články 290 SFEU a 291 SFEU - Akt v přenesené pravomoci a prováděcí akt - Nařízení (EU) č. 528/2012 - Článek 80 odst. 1 - Biocidní přípravky - Evropská agentura pro chemické látky - Stanovení poplatků Komisí“)
   2014/C 142/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Smulders, C. Zadra a E. Manhaeve, zmocněnci)

      Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio a A. Troupiotis, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Moore a I. Šulce, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalované: Česká republika (zástupci: M. Smolek, E. Ruffer a D. Hadroušek, zmocněnci), Dánské království (zástupci: V. Pasternak Jørgensen a C. Thorning, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a M. Noort, zmocněnci), Finská republika (zástupci: H. Leppo a M. J. Leppo, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: C. Murrell a M. Holt, zmocněnci, ve spolupráci s B. Kennelly, barrister)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost – Článek 80 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. L 167, s. 1), v rozsahu, v němž toto ustanovení uvádí, že opatření stanovící poplatky hrazené Evropské agentuře pro chemické látky (ECHA) mají být přijata prostřednictvím prováděcího aktu podle článku 291 SFEU, a nikoliv prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci podle článku 290 – Volba právního základu – Svěření prováděcích pravomocí, které může unijní zákonodárce přenést na Komisi

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení

               3)

               Česká republika, Dánské království, Francouzská republika, Nizozemské království, Finská republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


title: Věc C-5/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Titu Alexanderu Jochenu Donnerovi ( „Volný pohyb zboží — Průmyslové a obchodní vlastnictví — Prodej rozmnoženin děl v členském státě, v němž nejsou chráněna autorská práva týkající se těchto děl — Přeprava tohoto zboží do jiného členského státu, v němž se za porušení uvedených autorských práv ukládá trestněprávní sankce — Trestní řízení proti dopravci pro pomoc k nedovolenému rozšiřování díla chráněného autorskými právy“ )

text:
               18.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 250/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Titu Alexanderu Jochenu Donnerovi
   (Věc C-5/11) (1)

   (Volný pohyb zboží - Průmyslové a obchodní vlastnictví - Prodej rozmnoženin děl v členském státě, v němž nejsou chráněna autorská práva týkající se těchto děl - Přeprava tohoto zboží do jiného členského státu, v němž se za porušení uvedených autorských práv ukládá trestněprávní sankce - Trestní řízení proti dopravci pro pomoc k nedovolenému rozšiřování díla chráněného autorskými právy)
   2012/C 250/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastník původního trestního řízení

   Titus Alexander Jochen Donner

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad článků 34 a 36 SFEU — Volný pohyb zboží — Průmyslové a obchodní vlastnictví — Prodej rozmnoženin děl v členském státě, v němž nejsou chráněna autorská práva týkající se těchto děl — Přeprava tohoto zboží do jiného členského státu, v němž se za porušení uvedených autorských práv ukládá trestněprávní sankce — Situace, kdy k převodu vlastnického práva na nabyvatele došlo ve státě původu a k převodu skutečné dispoziční moci ve státě určení — Trestní řízení proti dopravci pro pomoc k nedovolenému rozšiřování díla chráněného autorskými právy

      Výrok

               1)

               Obchodník, který zaměřuje svou reklamu na veřejnost s bydlištěm v určitém členském státě a vytvoří nebo této veřejnosti poskytne zvláštní systém dodání a způsob platby či umožní třetí osobě, aby tak učinila, čímž uvedené veřejnosti umožní, aby jí byly dodány rozmnoženiny děl chráněných autorským právem v tomtéž členském státě, provádí v členském státě, kde došlo k dodání, „veřejné rozšiřování“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti.

               2)

               Články 34 a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát trestně stíhal pomoc k nedovolenému rozšiřování rozmnoženin děl chráněných autorským právem podle vnitrostátních trestních předpisů v případě, kdy jsou rozmnoženiny takových děl veřejně rozšiřovány na území tohoto členského státu v rámci prodeje — specificky zaměřeného na veřejnost uvedeného státu — který byl sjednán v jiném členském státě, kde tato díla nejsou autorským právem chráněna, nebo kde požívají ochrany, které se nelze úspěšně dovolávat vůči třetím osobám.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc T-617/14: Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2015 – Pro Asyl v. EASO „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Operační plán pro vyslání azylového podpůrného týmu na území Bulharska — Odepření přístupu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Žaloba na neplatnost — Elektronický rejstřík dokumentů — Zjevná částečná nepřípustnost“

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/27

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2015 – Pro Asyl v. EASO
   (Věc T-617/14) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Operační plán pro vyslání azylového podpůrného týmu na území Bulharska - Odepření přístupu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na neplatnost - Elektronický rejstřík dokumentů - Zjevná částečná nepřípustnost“)
   (2015/C 320/43)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pro Asyl Bundesweite Arbeitsgemeinschaft für Flüchtlinge eV (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: S. Hilbrans, advokát)

      Žalovaný: Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (EASO) (zástupci: L. Cerdán Ortiz-Quintana, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duron, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení dopisu EASO/ED/2014/134 úřadu EASO ze dne 10. června 2014.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat v rozsahu, v němž tato žaloba směřuje ke zrušení dopisu EASO/ED/2014/134 Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu (EASO) ze dne 10. června 2014, kterým byl odepřen přístup k operačnímu plánu, jehož cílem je vyslání podpůrného týmu Evropské unie do Bulharska.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá jako zjevně nepřípustná.

               3)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


title: Věc C-2/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Stuttgart (Německo) dne 4. ledna 2016 – trestní řízení proti J. S. R.

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Stuttgart (Německo) dne 4. ledna 2016 – trestní řízení proti J. S. R.
   (Věc C-2/16)
   (2016/C 118/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Stuttgart

      Účastník původního řízení

   J. S. R.

      Předběžná otázka

   Je zařazení skupiny Liberation Tigers of Tamil Eelam (dále jen „LTTE“) do seznamu podle čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (1) pro období od 23. července 2007 do 11. května 2009, zejména na základě rozhodnutí Rady ze dne

               —

               29. května 2006 (2006/379/ES) (2),

               —

               28. června 2007 (2007/445/ES) (3),

               —

               20. prosince 2007 (2007/868/ES) (4) ,

               —

               15. července 2008 (2008/583/ES) (5) a

               —

               26. ledna 2009 (2009/62/ES) (6)

               neplatné?

      (1)  Úř. věst. L 344, s. 70.

      (2)  Rozhodnutí Rady ze dne 29. května 2006, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2005/930/ES (Úř věst. L 144, s. 21).

      (3)  Rozhodnutí Rady ze dne 28. června 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a zrušují rozhodnutí 2006/379/ES a 2006/1008/ES (Úř. věst. L 169, s. 58).

      (4)  Rozhodnutí Rady ze dne 20. prosince 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2007/445/ES (Úř. věst. L 340, s. 100).

      (5)  Rozhodnutí Rady ze dne 15. července 2008, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2007/868/ES (Úř. věst. L 188, s. 21).

      (6)  Rozhodnutí Rady ze dne 26. ledna 2009, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2008/583/ES (Úř. věst. L 23, s. 25).


title: Věc C-252/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Cádiz (Španělsko) dne 12. května 2017 – Moisés Vadillo González v. Alestis Aerospace S.L.

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Cádiz (Španělsko) dne 12. května 2017 – Moisés Vadillo González v. Alestis Aerospace S.L.
   (Věc C-252/17)
   (2017/C 256/05)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social de Cádiz

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Moisés Vadillo González

      Žalovaný: Alestis Aerospace S.L.

      Předběžné otázky

               1)

               Brání směrnice Rady 2010/18/EU (1) takovému výkladu čl. 37 odst. 4 [Estatuto de los Trabajadores (zákoník práce) (dále jen „ET“)] (přestávka v práci v délce jedné hodiny denně do doby, kdy dítě dovrší 9 měsíců věku), podle něhož pracující rodič, který o přiznání této přestávky požádá, nemá mít nárok na ni, pokud je druhý rodič nezaměstnaný, a to bez ohledu na to, jakého jsou jednotliví rodiče pohlaví?

               2)

               Brání článek 3 směrnice 2006/54/ES (2), jehož cílem je zajištění plné rovnosti mezi muži a ženami v pracovním životě, takovému výkladu čl. 37 odst. 4 ET, podle něhož rodič (muž) nemá v případě, že pracuje, nárok na tuto přestávku v práci, pokud je jeho manželka-rodička nezaměstnaná?

      (1)  Směrnice Rady 2010/18/EU ze dne 8. března 2010, kterou se provádí revidovaná rámcová dohoda o rodičovské dovolené uzavřená mezi organizacemi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a EKOS a zrušuje se směrnice 96/34/ES

         Úř. věst. 2010, L 68, s. 13

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)

         Úř. věst. 2006, L 204, s. 23


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. září 2004 ve věci T-310/00, MCI, Inc. proti Komisi Evropských společenství (Hospodářská soutěž — Kontrola spojování podniků — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Pravomoc Komise)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/38

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 28. září 2004
   ve věci T-310/00, MCI, Inc. proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Hospodářská soutěž - Kontrola spojování podniků - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Pravomoc Komise)
   (2004/C 300/74)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci 310/00, MCI, Inc., dříve MCI WorldCom, Inc., poté WorldCom, Inc., se sídlem v Ashburn, Virginie (Spojené státy), původně zastoupená K. Lasokem, J.-Y. Artem a B. Hartnettem, advokáty, poté zastoupená K. Lasokem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, podporovaná Spolkovou republikou Německo (zmocněnci: W.-D. Plessing a B. Muttelsee-Schön) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: původně P. Oliver, P. Hellström a L. Pignataro, poté P. Oliver a P. Hellström ve spolupráci s N. Khanem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), podporované Francouzskou republikou (zmocněnci: G. de Bergues a F. Million, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/790/ES ze dne 28. června 2000, kterým se prohlašuje spojení za neslučitelné se společným trhem a Smlouvou o EHP (věc COMP/M.1741 – MCI WorldCom/Sprint) (Úř. věst. 2003, L 300, s. 1), Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 28. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozhodnutí Komise 2003/790/ES ze dne 28. června 2000, kterým se prohlašuje spojení za neslučitelné se společným trhem a Smlouvou o EHP (věc COMP/M.1741 – MCI WorldCom/Sprint), se zrušuje.

               2)

               Komise ponese své náklady řízení a mimoto se jí ukládá rovněž náhrada nákladů řízení MCI, Inc.

               3)

               Spolková republika Německo a Francouzská republika ponesou své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 9.12.2000.


title: Věc C-215/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. dubna 2007 – Verlag Schawe GmbH v. Sächsisches Druck- und Verlagshaus

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. dubna 2007 – Verlag Schawe GmbH v. Sächsisches Druck- und Verlagshaus
   (Věc C-215/07)
   (2007/C 155/23)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof
   Účastnice původního řízení

      Žalovaná a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Verlag Schawe GmbH

      Žalobkyně a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Sächsisches Druck- und Verlagshaus
   Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 7 odst. 1 a 5 a článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (1) právní úpravě členského státu, podle které nepožívá úřední databáze zveřejněná v obecném zájmu pro účely obecného povědomí (v tomto případě systematická a úplná sbírka zadávací dokumentace ze spolkové země) zvláštní ochrany ve smyslu této směrnice?

               2)

               Pro případ, že otázku pod písmenem a) je nutné zodpovědět záporně: platí to také v případě, že (úřední) databáze nebyla pořízena státním orgánem, ale na zakázku tohoto orgánu soukromým podnikem, kterému musí všechny orgány této spolkové země, které jsou zadavateli veřejných zakázek, přímo poskytnout veškerou zadávací dokumentaci pro účely zveřejnění?

      (1)  Úř. věst. L 77, s. 20; Zvl. vyd. 13/15, s. 459.