title: Věc T-879/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Sumol + Compal Marcas v. EUIPO – Jacob (Dr. Jacob’s essentials) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dr. Jacob’s essentials – Starší mezinárodní slovní ochranná známka COMPAL ESSENCIAL – Starší národní a mezinárodní obrazové ochranné známky FRUTA essencial, Compal essencial a Compal FRUTA essencial – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Sumol + Compal Marcas v. EUIPO – Jacob (Dr. Jacob’s essentials)
      (Věc T-879/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dr. Jacob’s essentials - Starší mezinárodní slovní ochranná známka COMPAL ESSENCIAL - Starší národní a mezinárodní obrazové ochranné známky FRUTA essencial, Compal essencial a Compal FRUTA essencial - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 378/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sumol + Compal Marcas, SA (Carnaxide, Portugalsko) (zástupkyně: A. de Sampaio, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Söder a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Ludwig Manfred Jacob (Heidesheim, Německo) (zástupce: W. Berlit, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. října 2019 (věc R 1025/2019-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Sumol + Compal Marcas a M. Jacobem.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Sumol + Compal Marcas, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 61, 24.2.2020.


title: Věc T-81/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Klose v. EUIPO (Zobrazení obdélníku se třemi barevnými segmenty) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující obdélník se třemi barevnými segmenty – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Klose v. EUIPO (Zobrazení obdélníku se třemi barevnými segmenty)
      (Věc T-81/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující obdélník se třemi barevnými segmenty - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 378/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Anne-Marie Klose (Hamburk, Německo) (zástupkyně: I. Seher, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: A. Söder, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. prosince 2019 (věc R 1955/2019-2), týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího obdélník se třemi barevnými segmenty jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Anne-Marie Klose se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 114, 6.4.2020.


title: Věc T-131/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. září 2020 – IR v. Komise („Veřejná služba – Úředníci – Práva a povinnosti úředníků – Dočasné přidělení ve služebním zájmu – Článek 37 první pododstavec písm. a) první odrážka služebního řádu – Článek 38 služebního řádu – Odmítnutí prodloužit přidělení – Povinnost řádné péče – Právo na obhajobu“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. září 2020 – IR v. Komise
      (Věc T-131/20) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Práva a povinnosti úředníků - Dočasné přidělení ve služebním zájmu - Článek 37 první pododstavec písm. a) první odrážka služebního řádu - Článek 38 služebního řádu - Odmítnutí prodloužit přidělení - Povinnost řádné péče - Právo na obhajobu“)
      (2020/C 378/42)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: IR (zástupci: S. Pappas a A. Pappas, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Bohr a I. Melo Sampaio, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení zaprvé rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2019, kterým se zamítá žádost Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop), aby bylo přidělení žalobce v rámci jejích služeb prodlouženo o další rok a zadruhé rozhodnutí ze dne 23. ledna 2020, kterým se zamítá stížnost žalobce proti rozhodnutí ze dne 2. července 2019.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2019, kterým se zamítá žádost Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop), aby bylo přidělení žalobce v rámci jejích služeb prodlouženo o další rok, se zrušuje.

                  2)

                  Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc T-529/19: Usnesení Tribunálu ze dne 10. září 2020 – ADESO v. Komise („Žaloba na neplatnost – Grantové smlouvy týkající se projektů ‚Your Environment is Your Life‘ a ‚Social Safety Net for Poor and Vulnerable Households in Northern Regions of Somalia/Somaliland Phase II‘ – Nezpůsobilé náklady – Výzvy k úhradě – Dopis s potvrzením – Povaha napadnutelného aktu – Smluvní povaha sporu – Akt, který nelze napadnout žalobou – Akt přijatý čistě v rámci smlouvy, od níž je neoddělitelný – Nepřípustnost“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/34

      Usnesení Tribunálu ze dne 10. září 2020 – ADESO v. Komise
      (Věc T-529/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Grantové smlouvy týkající se projektů ‚Your Environment is Your Life‘ a ‚Social Safety Net for Poor and Vulnerable Households in Northern Regions of Somalia/Somaliland Phase II‘ - Nezpůsobilé náklady - Výzvy k úhradě - Dopis s potvrzením - Povaha napadnutelného aktu - Smluvní povaha sporu - Akt, který nelze napadnout žalobou - Akt přijatý čistě v rámci smlouvy, od níž je neoddělitelný - Nepřípustnost“)
      (2020/C 378/43)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: African Development Solutions (ADESO) (Nairobi, Keňa) (zástupce: R. Martens, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà, M. Ilkova a A. Katsimerou, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 10. května 2019, které se týká vrácení určitých částek uhrazených v rámci grantových smluv na projekty „Your Environment is Your Life“ (FED/2013/313-770) a „Social Safety Net for Poor and Vulnerable Households in Northern Regions of Somalia/Somaliland Phase II“ (FED/2013/316-291)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  African Development Solutions (ADESO) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21.10.2019.


title: Věc T-645/19: Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2020 – IMG v. Komise („Žaloba na neplatnost – Rozvojová spolupráce – Plnění rozpočtu Unie v rámci nepřímého řízení – Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora – Dopis Komise vyzývající k předložení některých dokumentů – Akt, který nelze napadnout žalobou – Přípravný akt – Nepřípustnost – Žaloba na náhradu škody – Úzká souvislost s návrhovými žádáními znějícími na neplatnost – Překážka věci zahájené – Nepřípustnost – Nedodržení formálních náležitostí – Článek 76 písm. d) jednacího řádu – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/35

      Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2020 – IMG v. Komise
      (Věc T-645/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Rozvojová spolupráce - Plnění rozpočtu Unie v rámci nepřímého řízení - Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora - Dopis Komise vyzývající k předložení některých dokumentů - Akt, který nelze napadnout žalobou - Přípravný akt - Nepřípustnost - Žaloba na náhradu škody - Úzká souvislost s návrhovými žádáními znějícími na neplatnost - Překážka věci zahájené - Nepřípustnost - Nedodržení formálních náležitostí - Článek 76 písm. d) jednacího řádu - Zjevná nepřípustnost“)
      (2020/C 378/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: International Management Group (IMG) (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a J.-Y. de Cara, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a J. Norris, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení dopisu Komise ze dne 18. července 2019, kterým Komise v rámci plnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 31. ledna 2019, International Management Group v. Komise (C-183/17 P a C-184/17 P, EU:C:2019:78) vyzývá žalobkyni, aby předložila některé dokumenty, a návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu škody, která žalobkyni údajně vznikla z důvodu tohoto dopisu a rozhodnutí Komise zrušených uvedeným rozsudkem.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti International Management Group (IMG) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-512/20: Žaloba podaná dne 14. srpna 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly na počítačový hardware)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/36

      Žaloba podaná dne 14. srpna 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly na počítačový hardware)
      (Věc T-512/20)
      (2020/C 378/46)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TrekStor GmbH (Lorsch, Německo) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a N. Willich, právníci)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Zagg Inc. (Salt Lake City, Utah, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Evropské unie 1 253 876-0001

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. června 2020, ve věci R 294/2019-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby prohlásil napadený (průmyslový) vzor za neplatný v souladu s čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-522/20: Žaloba podaná dne 11. srpna 2020 – Carpatair v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/37

      Žaloba podaná dne 11. srpna 2020 – Carpatair v. Komise
      (Věc T-522/20)
      (2020/C 378/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Carpatair SA (Timiş, Rumunsko) (zástupci: J. Rivas Andrés a A. Manzaneque Valverde, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise o státní podpoře SA.31662 – C/2011 (ex NN/2011) – kterou Rumunsko poskytlo Timisoara International Airport – Wizz Air

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení v napadeném rozhodnutí, pokud jde o selektivní povahu letecké informační příručky na rok 2010 (Aeronautical Information Publication, AIP).

                              —

                              Jak uvedly rumunské soudy, slevy zahrnuté v AIP 2010 představují státní podporu společnosti Wizz Air na letišti Timisoara

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a zjevně nesprávného právního posouzení, pokud jde o závěr, že dohody mezi ředitelem letiště a společností Wizz Air nepřiznávají neoprávněnou výhodu této společnosti.

                              —

                              Zaprvé chování ředitele letiště nebylo srovnatelné s chováním soukromého hospodářského subjektu v tržním hospodářství. Zadruhé Komise nesprávně posoudila dohody jako izolované skutečnosti a ignorovala zásadní relevantní skutečnosti pro kritérium soukromého hospodářského subjektu v tržním hospodářství (MEO test). Vývoj předvídatelný v době uzavření dohod způsobil, že nebyla výnosná pro ředitele letiště ve střednědobém horizontu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož Komise porušila povinnost řádné péče, pokud jde o tvrzení žalobkyně o cenové diskriminaci na letišti Timisoara.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je dotčené nesprávným právním posouzením, jelikož nezohledňuje státní podporu poskytnutou společnosti Wizz Air prostřednictvím snížených bezpečnostních poplatků.


title: Věc T-540/20: Žaloba podaná dne 27. srpna 2020 – Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/38

      Žaloba podaná dne 27. srpna 2020 – Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise
      (Věc T-540/20)
      (2020/C 378/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (Ain Soukhna, Egypt) (zástupci: B. Servais a V. Crochet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) na základě návrhu podle čl. 263 odst. 4 SFEU na neplatnost prováděcího nařízení Komise (EU) 2020/870 ze dne 24. června 2020, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo a s konečnou platností vybírá prozatímní vyrovnávací clo uložené na dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta, a kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na evidovaný dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil žalované a případnému vedlejšímu účastníkovi podporujícímu žalovanou náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnat finanční příspěvky poskytnuté žalobkyni čínskými veřejnými orgány porušuje čl. 2 písm. a) a b), čl. 3 odst. 1 písm. a), čl. 4 odst. 2 a 3 a článek 28 základního nařízení a právo egyptské vlády na obhajobu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise týkající se poskytnutí pozemků žalobkyni porušuje její právo na obhajobu a článek 30 základního nařízení, jakož i čl. 3 odst. 2, článek 5 a čl. 6 písm. d) základního nařízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnávat režim přirážky z dovozních cel na dovážené materiály používané společností Jushi k prodeji výrobků ze skleněných vláken jejímu domácímu spojenému zákazníkovi porušuje čl. 3 odst. 1 písm. a) bod ii), čl. 3 odst. 2 a článek 5 základního nařízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise vyrovnat daňové zacházení s kurzovými ztrátami porušuje čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 písm. c) základního nařízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že metodika Komise pro určení rozpětí cenového podbízení u žalobkyně porušuje čl. 1 odst. 1, čl. 2 písm. d), čl. 8 odst. 1 a 2 a čl. 8 odst. 5 základního nařízení.


title: Věc T-565/20: Žaloba podaná dne 10. září 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly pro počítačový hardware)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/39

      Žaloba podaná dne 10. září 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly pro počítačový hardware)
      (Věc T-565/20)
      (2020/C 378/50)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TrekStor GmbH (Bensheim, Německo) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a N. Willich, právníci)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Zagg Inc. (Salt Lake City, Utah, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Evropské unie 1 253 876-0003

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. června 2020, ve věci R 297/2020-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby prohlásil napadený (průmyslový) vzor za neplatný v souladu s čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-569/20: Žaloba podaná dne 7. září 2020 – Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/40

      Žaloba podaná dne 7. září 2020 – Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt v. Komise
      (Věc T-569/20)
      (2020/C 378/51)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt (Helvoirt, Nizozemsko) (zástupci: T. Malfait a A. Croes, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2020, kterým byla prohlášena za nepřípustnou žádost žalobkyně o vnitřní přezkum rozhodnutí o uzavření věci CHAP (2019) 2512 na základě čl. 2 odst. 2 nařízení (EU) č. 1367/2006;

                  —

                  nařídil vrátit věc Komisi, aby žádost prohlásila za přípustnou a aby ve věci rozhodla;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 1 a čl. 9 odst. 2 a 3 Aarhuské úmluvy, článku 216 SFEU, čl. 1 odst. 1 písm. d), čl. 2 odst. 1 písm. g) a odst. 2, jakož i článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (dále jen „nařízení č. 1367/2006“).

                              —

                              Komise v napadeném rozhodnutí rozhodla, že žádost žalobkyně o přezkum je nepřípustná z důvodu, že se žádost týkala správního aktu, který vydala Komise jako orgán správního přezkumu. Takovéto správní akty jsou v čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 vyloučeny z působnosti přezkumného řízení podle článku 10 tohoto nařízení. Toto rozhodnutí je protiprávní, protože žádost o přezkum se týkala rozhodnutí Komise, které bylo vydáno v rámci řízení o stížnosti, v němž zaujala čistě výkladové stanovisko a nejednala tedy jako orgán správního přezkumu (jako například v řízení o nesplnění povinnosti). Rozhodnutí proto spadá do věcné působnosti řízení o přezkum podle článku 10 nařízení č. 1367/2006.

                              —

                              Svým rozhodnutím o nepřípustnosti Komise porušila cíle nařízení č. 1367/2006 a Aarhuské úmluvy, zejména cíl spočívající v zajištění účinného přístupu k soudům v záležitostech životního prostředí.

                              —

                              Podpůrně: pokud by se přesto vycházelo z toho, že na základě čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 rozhodnutí Komise po podání stížnosti nespadá do působnosti přezkumného řízení podle článku 10 nařízení č. 1367/2006 (čemuž tak není), bylo by nutno vycházet z toho, že článek 10 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 je v rozporu s Aarhuskou úmluvou a z důvodu protiprávnosti jej nelze použít.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 5 Aarhuské úmluvy, článků 2 a 8 EÚLP, článků 2 a 7 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 3 odst. 3, článku 9, čl. 168 odst. 1 a čl. 191 odst. 1 a 2 SFEU, jakož i článků 6, 7, 23 a příloh III a IV oddíl B směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (dále jen „směrnice 2008/50“).

                              —

                              Komise v napadeném rozhodnutí neprovedla žádné věcné posouzení a nezohlednila tím skutečnost, že nizozemské orgány kvalitu ovzduší podél frekventovaných silnic, které vedou obytnými oblastmi (jako například v Helvoirt), posuzují vždy ze vzdálenosti větší než deset metrů od kraje vozovky, přičemž z tohoto důvodu nejsou na těchto místech zaznamenána překročení limitních hodnot znečištění ovzduší, což má za následek známá rizika pro veřejné zdraví. Tento postup nizozemských orgánů je v rozporu s přílohou III oddílem C směrnice 2008/5, v němž je popsáno posuzování kvality ovzduší a poloha míst odběrů vzorků, a v němž se zejména stanoví, že toto posuzování se nemá, pokud je to možné, provádět ze vzdálenosti větší než je deset metrů od kraje vozovky.

                              —

                              Komise rovněž nezohlednila, že nizozemské orgány dotčené okolí Helvoirtu klasifikovaly jako oblast mimo město, přestože se jedná o městskou část, z tohoto důvodu byly použity nesprávné modelové výpočty. I toto vedlo k tomu, že nebyla zjištěna žádná překročení limitních hodnot znečištění ovzduší.

                              —

                              Komise dále nezohlednila ani skutečnost, že tímto protiprávním postupem se nejen že nezaznamená překročení, ale v důsledku toho ještě nebyl vypracován ani plán kvality ovzduší, přestože nizozemské orgány byly povinny ho podle čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 vypracovat.

                              —

                              Komise konečně nezohlednila skutečnost, že nizozemské orgány tímto protiprávním postupem porušují nejen právo každého občana Unie na přístup k správným informacím o životním prostředí, ale i právo každého občana Unie na život a dobré zdraví.


title: Věc T-583/20: Žaloba podaná dne 23. září 2020 – Italia Wanbao-ACC v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/41

      Žaloba podaná dne 23. září 2020 – Italia Wanbao-ACC v. Komise
      (Věc T-583/20)
      (2020/C 378/52)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Italia Wanbao-ACC Srl (Borgo Valbelluna, Itálie) (zástupci: P. Ferrari a F. Filì, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                     Primárně

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. května 2020, věc M.8947, Nidec/Whirlpool (Embraco Business), C(2020) 3118 final, zveřejněné dne 14. července 2020 (dále jen „rozhodnutí 2“), v plném rozsahu.

                  —

                     Podpůrně

                  —

                  zrušil rozhodnutí 2 v části, v níž stanoví zrušení (waiver) zákazu znovunabytí ve smyslu bodu 5 závazků ve vztahu k aktivům, patentům, právům duševního vlastnictví a know-how, technologickým právům, vývojovým projektům, smlouvám a vztahům se zákazníky a dodavateli, seznamům zákazníků, dalším údajům a informacím a personálu spojeným s verzí VSD řady Delta.

                  —

                     V každém případě

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení;

                  —

                  přijal jakákoli jiná opatření, která považuje za vhodná.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba je podána proti rozhodnutí Komise ze dne 15. května 2019, kterým Komise zrušila ustanovení o „zákazu znovunabytí“, které se týkalo nabytí kontroly společností Nidec Corporation v odvětví chladicích kompresorů patřící společnosti Whirlpool Corporation [věc M.8947 – Nidec/Whirlpool (EMBRACO BUSINESS)], tj. ustanovení stanovené v rozhodnutí ze dne 12. dubna 2019, kterým se transakce prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem, avšak váže toto prohlášení na některé podmínky.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První a druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného použití a výkladu právních předpisů, jakož i ze zkreslení důkazů

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že Komise může povolit změnu strukturálních závazků, jako jsou dotčené závazky, pouze ve výjimečných případech, a to tehdy, pokud dojde ke změnám v tržních podmínkách, které jsou i) významného rozsahu, ii) stálé a iii) nepředvídatelné. Mimoto je třeba, aby iv) opadl důvod týkající se hospodářské soutěže, který vedl k přijetí závazků. Podmínky uvedené v bodech i) až iv) jsou kumulativní. Žádná z těchto podmínek přitom není v tomto případě splněna.

                              —

                              Pokud jde o podmínku významného rozsahu uvedenou v bodě i) a odpadnutí důvodů týkajících se hospodářské soutěže souvisejících se závazky uvedenou v bodě iv), analýza důkazů provedená Komisí se podle žalobkyně jeví zcela zkreslená a výklad a hodnocení těchto důkazů zjevně iracionální.

                  2.

                  Třetí a čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatečného dokazování a odůvodnění a z rozporu s dřívějšími rozhodnutími

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že analýza příslušných podílů na trhu obsažená v rozhodnutí se soustředí pouze na údaje o objemu a zcela ponechává bez povšimnutí údaje o hodnotě. Tento přístup nejenže vede k částečné analýze, nýbrž je i patrně v rozporu s rozhodnutím Komise ze dne 12. dubna 2019, věc M.8947, C(2019) 2734 final.

                              —

                              Ohledně údajů týkajících se podílů na trhu žalobkyně rovněž tvrdí, že rozhodnutí podle všeho vychází výlučně z odhadů poskytnutých společností Nidec, a sice jediného hospodářského subjektu, který je ostatně přímo zainteresovanou stranou. Komise si měla přinejmenším vyžádat informace i od ostatních hospodářských subjektů (prostřednictvím žádostí o informace, tzv. market tests).


title: Věc T-589/20: Žaloba podaná dne 24. září 2020 – Calzaturificio Emmegiemme Shoes v. EUIPO – Inticom (MAIMAI MADE IN ITALY)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/43

      Žaloba podaná dne 24. září 2020 – Calzaturificio Emmegiemme Shoes v. EUIPO – Inticom (MAIMAI MADE IN ITALY)
      (Věc T-589/20)
      (2020/C 378/53)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Calzaturificio Emmegiemme Shoes Srl (Surano, Itálie) (zástupce: R. Fragalà, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Inticom SpA (Gallarate, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MAIMAI MADE IN ITALY – Přihláška č. 11 266 624

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. července 2020, ve věci R 1874/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  incidenčně a předběžně ve smyslu čl. 256 odst. 3 ve spojení s čl. 263 odst. 1 a čl. 267 odst. 1 písm. b) SFEU rozhodl o legalitě ustanovení obsažených v čl. 18 odst. 1 rozhodnutí prezidia odvolacích senátů 2018-9 ze dne 12. listopadu 2018 v rozsahu, v němž nestanoví povinnost změnit složení kolegia odvolacího senátu v případě odvolání proti rozhodnutí o námitkách podaných z důvodu nesprávného použití nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 nebo jakéhokoli jiného právního předpisu týkajícího se jeho použití, jelikož to odporuje kogentním pravidlům zásad „řádné správy“ a „práva na účinný procesní prostředek/nestranného soudu“ zakotveným v článcích 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie;

                  —

                  v hlavním řízení a ve věci samé změnil nebo zrušil na základě článku 72 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 napadené rozhodnutí a přidělil věc jinému odvolacímu senátu, nebo velkému senátu ve smyslu čl. 165 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, jelikož napadené rozhodnutí bylo přijato při porušení podstatných procesních náležitostí, je v rozporu se SFEU, s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a s nařízením Komise v přenesené pravomoci 2018/625, která byla nesprávně použita;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  ilegalita čl. 18 odst. 1 rozhodnutí prezidia odvolacích senátů 2018-9 ze dne 12. listopadu 2018 týkajícího se uspořádání senátů z důvodu rozporu s články 41 a 47 Listiny základních práv;

                  —

                  procesní a formální vady napadeného rozhodnutí:
                  porušení čl. 24 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci 2018/625 a čl. 3 odst. 4 a 5 rozhodnutí prezidia odvolacích senátů 2020-1 ze dne 27. února 2020 a porušení zásad spravedlivého procesu a kontradiktornosti zakotvených v článku 47 Listiny základních práv;
                  porušení čl. 55 odst. 2, 3 a 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci 2018/625 a porušení zásad spravedlivého procesu a kontradiktornosti zakotvených v článku 47 Listiny základních práv;
                  porušení čl. 54 odst. 1 písm. a), b), c) a d) rozhodnutí prezidia odvolacích senátů 2020-1 ze dne 27. února 2020 a čl. 27 odst. 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci 2018/625 a porušení zásad spravedlivého procesu a kontradiktornosti zakotvených v článku 47 Listiny základních práv;
                  porušení a nesprávné použití čl. 18 odst. 1 druhého pododstavce písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení a nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a čl. 10 odst. 2 a 3 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625.


title: Věc T-593/20: Žaloba podaná dne 28. září 2020 – Tirrenia di navigazione v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/44

      Žaloba podaná dne 28. září 2020 – Tirrenia di navigazione v. Komise
      (Věc T-593/20)
      (2020/C 378/54)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Tirrenia di navigazione SpA (Řím, Itálie) (zástupci: B. Nascimbene a F. Rossi Dal Pozzo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu uvedeném v žalobě, a konkrétně pouze články 2, 3 a 4;

                  —

                  podpůrně zrušil články 6 a 7 rozhodnutí, které nařizují navrácení údajných podpor, přičemž toto navrácení prohlašuje za okamžité a účinné;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Projednávaná žaloba směřuje proti článkům 2, 3 a 4 rozhodnutí C (2020) 1110 final ze dne 2. března 2020. V tomto rozhodnutí Komise rozhodla, že náhrada za závazky veřejné služby poskytnutá společnosti Tirrenia AS od roku 2009 a poté jejímu nabyvateli Compagnia Italiana di Navigazione, a sice za provozování mezinárodních tras v Itálii, je v souladu s právními předpisy Evropské unie v oblasti státních podpor.
      Komise kromě toho konstatovala, že jiná opatření přiznaná společnosti Tirrenia AS jsou neslučitelná s pravidly Evropské unie v oblasti státních podpor. Komise mimoto rozhodla, že náhrada za závazky veřejné služby poskytnutá v letech 1992 až 2008 společnostem bývalé skupiny Tirrenia (Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar a Toremar) je slučitelná s pravidly Evropské unie v oblasti státních podpor, s výjimkou podpor týkajících se specifické trasy, které byly považovány za neslučitelné.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 2 SFEU, jakož i pokynů pro záchranu a restrukturalizaci z roku 2004

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise se v napadeném rozhodnutí dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jakož i s ohledem na pokyny z roku 2004, když dospěla k závěru, že podpora na záchranu společnosti Tirrenia AS byla prodloužena protiprávně a je neslučitelná s vnitřním trhem.

                              —

                              K tomuto bodu žalobkyně upřesňuje, že:

                                          a)

                                          plán restrukturalizace existoval před uplynutím dotčené pololetní lhůty; tento plán byl „proveditelný, koherentní a rozsáhlý“, tak aby obnovil ziskovost podniku Tirrenia, který byl v likvidaci, přičemž byl úplně a v celém rozsahu proveden díky privatizaci části podniku Tirrenia;

                                          b)

                                          úplným vrácením prostřednictvím jediné platby celé částky podpory na záchranu byl zcela splněn závazek vrátit zajištěnou půjčku po dokončení procesu privatizace použitím částek získaných z kupní ceny za prodej aktiv podniku;

                                          c)

                                          základní princip, na kterém bylo založeno rozhodnutí o záchraně, byl dodržen: tj. umožnit části podniku Tirrenia zajistit kontinuitu služeb námořní dopravy prostřednictvím dočasného a vratného opatření podpory, aniž by došlo k přerušení důležité základní veřejné služby během dotyčného období do konce procesu privatizace.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o osvobození od některých daní

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že právo na sporné osvobození od daně podléhá obecně stanoveným podmínkám pro insolvenční řízení a že jak je uznáno v samotném napadeném rozhodnutí, ani nyní není možné stanovit, zda bude splněna podmínka kladného rozdílu mezi aktivy podniku na začátku mimořádného správního řízení a zbylými aktivy na jeho konci.

                              —

                              V tomto smyslu je osvobození od daně z příjmů právnických osob zásadně podmíněno vznikem budoucích a nejistých událostí, které dosud bránily konsolidaci jakékoli výhody ve prospěch společnosti Tirrenia AS, a které mají za následek, jak Komise ve svém rozhodnutí uznává, že je zcela nejisté, že v budoucnu může k této výhodě dojít. Vzhledem ke všem podmínkám stanoveným vnitrostátním právem pro získání dané výhody proto nelze tvrdit, že společnost Tirrenia AS získala hypotetickou výhodu vyplývající z osvobození od daně. Uvedené osvobození tudíž nespadá pod pojem státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a není tedy státní podporou.

                              —

                              Mimoto, i kdyby se podmínky stanovené pro dotčené osvobození od daně v budoucnu naplnily, lze pochybovat o tom, že by k tomu došlo v době úplné likvidace společnosti Tirrenia.

                              —

                              Žalobkyně upřesňuje, že i kdyby dotčené opatření mělo vést k výhodě, společnost Tirrenia AS se neúčastní obchodu mezi členskými státy, ani nemá jakékoli postavení na domácím trhu, které by mohlo být zachováno nebo posíleno, a snížily se tak příležitosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na italský trh.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásad právní jistoty a řádné správy ve vztahu k délce řízení

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že vyšetřovací řízení, které je v projednávané věci kritizováno, trvalo nepřiměřeně dlouho v rozporu se zásadou právní jistoty a řádné správy.


title: Věc T-596/20: Žaloba podaná dne 29. září 2020 – Roller v. EUIPO – Flex Equipos de Descanso (DORMILLO)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/46

      Žaloba podaná dne 29. září 2020 – Roller v. EUIPO – Flex Equipos de Descanso (DORMILLO)
      (Věc T-596/20)
      (2020/C 378/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Roller GmbH & Co. KG (Gelsenkirchen, Německo) (zástupce: W. Zürbig, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Flex Equipos de Descanso, SA (Getafe, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie ve vztahu k obrazové ochranné známce DORMILLO – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 410 451

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. června 2020, ve věci R 2846/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  zamítl námitku odpůrce v rozsahu, v němž je pro Evropskou unii odmítnuta ochrana mezinárodního zápisu č. 1 410 451 pro všechny napadené výrobky nebo služby náležející do tříd 20, 24 a 35;

                  —

                  udělil ochranu napadenému mezinárodnímu zápisu Dormillo č. 1 410 451 pro všechny napadené výrobky a služby, na které se vztahuje ochranná známka, pro území Evropské unie;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 72 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-601/20: Žaloba podaná dne 29. září 2020 – Tirrenia di navigazione v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/46

      Žaloba podaná dne 29. září 2020 – Tirrenia di navigazione v. Komise
      (Věc T-601/20)
      (2020/C 378/56)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Tirrenia di navigazione SpA (Řím, Itálie) (zástupci: B. Nascimbene a F. Rossi Dal Pozzo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí, pokud jde o jeho čl. 1 odst. 3;

                  —

                  podpůrně zrušil článek 2 rozhodnutí, který nařizuje navrácení údajných podpor, přičemž toto navrácení prohlašuje za okamžité a účinné;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Projednávaná žaloba zní na zrušení rozhodnutí Komise C(2020) 1108 final ze dne 2. března 2020 o státní podpoře č. C 64/99 (ex NN 68/99) poskytované Itálií námořním společnostem Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar a Toremar (skupina Tirrenia) v rozsahu, v němž čl. 1 odst. 3 prohlašuje podporu poskytnutou společnosti Adriatica za období od ledna 1992 do července 1994 v souvislosti se spojem Brindisi–Korfu–Igoumenitsa–Patrasso za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem, a v článku 2 nařizuje Itálii, aby tuto podporu získala od příjemce zpět.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení procesních pravidel týkajících se promlčecí lhůty pro navrácení podpor, které byly prohlášeny za protiprávní a neslučitelné.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že žalovaná svým rozhodnutím porušila článek 17 procesního nařízení (nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie), podle kterého pravomoci Komise v oblasti navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Žalobkyně tvrdí, že tato promlčecí lhůta uplynula.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného použití pravidel v oblasti státních podpor, nesprávné kvalifikace podpory jako nové podpory, protiprávnosti rozhodnutí, kterým Komise prohlašuje státní podporu za novou a neslučitelnou, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady proporcionality

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že žalovaná nesprávně kvalifikovala náhradu za závazky veřejné služby poskytnutou společnosti Adriatica jako novou podporu. Podle žalobkyně financování závazků veřejné služby přijatých společností Adriatica spadá do režimu podpor, který byl vytvořen v roce 1936 a následné změny tohoto režimu podpor nezměnily jeho skutečnou povahu tak, aby se změnil na nový režim podpor.

                              —

                              Žalovaná mimoto nesprávně kvalifikovala náhradu za závazky veřejné služby poskytnutou společnosti Adriatica za období od ledna 1992 do července 1994 v souvislosti se spojem Brindisi–Korfu–Igoumenitsa–Patrasso jako neslučitelnou s vnitřním trhem. Žalovaná tvrdí, že neslučitelnost podpory poskytnuté společnosti Adriatica vyplývá z její účasti v tomto období na dohodě o stanovení cen, která se měla uplatňovat na užitková vozidla na trase Brindisi–Korfu–Igoumenitsa–Patrasso.

                              —

                              Pokud jde o druhý žalobní důvod, žalobkyně tvrdí, že žalovaná nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění, která pro ni vyplývá z čl. 296 odst. 2 SFEU a z čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Podle žalobkyně je tedy napadené rozhodnutí stiženo vadou spočívající v nedostatečném odůvodnění, která brání Tribunálu přezkoumat jeho legalitu.

                              —

                              Žalobkyně rovněž uplatňuje porušení zásady proporcionality.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásad právní jistoty a řádné správy ve vztahu k délce řízení, jakož i z relevantnosti v projednávaném případě zásady legitimního očekávání

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že celková délka řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí, byla nepřiměřeně dlouhá, a že tedy došlo k porušení zásad právní jistoty a řádné správy. Mimoto délka řízení vedla žalobkyni k očekávání, že opatření, která se jí týkala, nebylo možno kvalifikovat jako nové a neslučitelné státní podpory. Žalobkyně kromě toho tvrdí, že žalovaná nemohla uložit navrácení podpory, neboť je to v rozporu s obecnou právní zásadou Unie.


title: Věc T-53/20: Usnesení Tribunálu ze dne 18. září 2020 – Entreprise commune IMI 2 v. CHS

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/48

      Usnesení Tribunálu ze dne 18. září 2020 – Entreprise commune IMI 2 v. CHS
      (Věc T-53/20) (1)

      (2020/C 378/57)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda devátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 114, 6.4.2020.


title: Věc T-334/20: Usnesení Tribunálu ze dne 8. září 2020 – KH v. ESVČ

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/48

      Usnesení Tribunálu ze dne 8. září 2020 – KH v. ESVČ
      (Věc T-334/20) (1)

      (2020/C 378/59)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 247, 27.7.2020.


title: Věc C-595/18 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 27. ledna 2021 – The Goldman Sachs Group Inc. v. Evropská komise, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh se silovými kabely – Rozdělení trhu v rámci projektů – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 23 odst. 2 – Přičitatelnost protiprávního jednání jedné společnosti jiné společnosti – Domněnka o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu – Entita kontrolující 100 % hlasovacích práv spojených s akciemi jiné společnosti“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/5

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 27. ledna 2021 – The Goldman Sachs Group Inc. v. Evropská komise, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl
      (Věc C-595/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh se silovými kabely - Rozdělení trhu v rámci projektů - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 23 odst. 2 - Přičitatelnost protiprávního jednání jedné společnosti jiné společnosti - Domněnka o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu - Entita kontrolující 100 % hlasovacích práv spojených s akciemi jiné společnosti“)
      (2021/C 88/04)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: The Goldman Sachs Group Inc. (zástupci: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, C. Sjödin, T. Vecchi a J. Norris, zmocněnci), Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (zástupci: C. Tesauro a L. Armati, avvocati)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  The Goldman Sachs Group Inc. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Společnosti Prysmian SpA a Prysmian Cavi e Sistemi Srl ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 445, 10.12.2018.


title: Věc C-764/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Ayuntamiento de Pamplona v. Orange España SAU („Řízení o předběžné otázce – Oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací – Místní poplatky za užívání a využívání veřejných pozemků – Směrnice 2002/20/ES – Uplatnění na podniky poskytující služby pevné telefonní sítě a přístupu k internetu – Pojmy ‚sítě elektronických komunikací‘ a ‚služba elektronických komunikací‘ – Článek 12 – Správní poplatky – Článek 13 – Poplatky za práva na užívání a za práva na instalování zařízení – Oblast působnosti – Meze výkonu fiskální pravomoci členských států“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/6

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Ayuntamiento de Pamplona v. Orange España SAU
      (Věc C-764/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací - Místní poplatky za užívání a využívání veřejných pozemků - Směrnice 2002/20/ES - Uplatnění na podniky poskytující služby pevné telefonní sítě a přístupu k internetu - Pojmy ‚sítě elektronických komunikací‘ a ‚služba elektronických komunikací‘ - Článek 12 - Správní poplatky - Článek 13 - Poplatky za práva na užívání a za práva na instalování zařízení - Oblast působnosti - Meze výkonu fiskální pravomoci členských států“)
      (2021/C 88/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Ayuntamiento de Pamplona

         Žalovaná: Orange España SAU

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES ze dne 25. listopadu 2009, musí být vykládána v tom smyslu, že se vztahuje také na podniky poskytující služby pevné telefonní sítě a přístupu k internetu.

                  2)

                  Články 12 a 13 směrnice 2002/20 ve znění směrnice 2009/140 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která ukládá podnikům vlastnícím infrastruktury nebo sítě nezbytné pro elektronické komunikace a které tyto podniky využívají k poskytování služeb pevné telefonní sítě a přístupu k internetu, poplatek, jehož výše je stanovena výlučně na základě ročních hrubých příjmů dosažených těmito podniky na území dotyčného členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Spojené věci C-229/19 a 289/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag – Nizozemsko) – Dexia Nederland BV v. XXX (C-229/19), Z (C-289/19) („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Článek 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 – Posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání – Ujednání, které předem stanoví potenciální výhodu věřitele v případě odstoupení od smlouvy – Významná nerovnováha v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy – Okamžik, k němuž musí být nerovnováha posuzována – Určení zneužívající povahy ujednání – Důsledky – Nahrazení zneužívajícího ujednání dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag – Nizozemsko) – Dexia Nederland BV v. XXX (C-229/19), Z (C-289/19)
      (Spojené věci C-229/19 a 289/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Článek 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 - Posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání - Ujednání, které předem stanoví potenciální výhodu věřitele v případě odstoupení od smlouvy - Významná nerovnováha v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy - Okamžik, k němuž musí být nerovnováha posuzována - Určení zneužívající povahy ujednání - Důsledky - Nahrazení zneužívajícího ujednání dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva“)
      (2021/C 88/07)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Dexia Nederland BV

         Žalovaní: XXX (C-229/19), Z (C-289/19)

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že ujednání obsažené v takové aleatorní smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, jako jsou leasingové smlouvy na nákup akcií, musí být považováno za zneužívající, pokud s ohledem na okolnosti, které provázely uzavření dotčené smlouvy, a na okamžik jejího uzavření může toto ujednání vytvořit významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran v průběhu plnění této smlouvy, a to i tehdy, pokud by k této nerovnováze mohlo dojít pouze v případě, že by nastaly určité okolnosti nebo že by uvedené ujednání mohlo za jiných okolností dokonce přinést spotřebiteli prospěch. Za těchto podmínek je na předkládajícím soudu, aby ověřil, s ohledem na okolnosti, které provázely uzavření smlouvy, zda ujednání, jež stanoví předem výhodu, kterou má prodávající nebo poskytovatel v případě předčasného ukončení této smlouvy, mohlo způsobit takovou nerovnováhu již od jejího uzavření.

                  2)

                  Ustanovení směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že podnikatel, který jakožto prodávající vnutil spotřebiteli ujednání, které bylo vnitrostátním soudem prohlášeno za zneužívající, a v důsledku toho za neplatné, nemůže požadovat, pokud smlouva může existovat bez tohoto ujednání, náhradu škody stanovenou dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva, které by bylo použitelné v případě neexistence uvedeného ujednání.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019.

         Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-361/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – De Ruiter vof v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit („Řízení o předběžné otázce – Společná zemědělská politika – Režim podpor pro zemědělce – Nařízení (EU) č. 1306/2013 – Článek 97 odst. 1 a článek 99 odst. 1 – Přímé platby – Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti – Určení roku, který je třeba zohlednit pro účely stanovení procentního podílu snížení – Přiměřené, účinné a odrazující sankce – Prováděcí nařízení (EU) č. 809/2014 – Článek 73 odst. 4 první pododstavec písm. a)“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/8

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – De Ruiter vof v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Věc C-361/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zemědělská politika - Režim podpor pro zemědělce - Nařízení (EU) č. 1306/2013 - Článek 97 odst. 1 a článek 99 odst. 1 - Přímé platby - Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti - Určení roku, který je třeba zohlednit pro účely stanovení procentního podílu snížení - Přiměřené, účinné a odrazující sankce - Prováděcí nařízení (EU) č. 809/2014 - Článek 73 odst. 4 první pododstavec písm. a)“)
      (2021/C 88/08)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: De Ruiter vof

         Žalovaný: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Výrok

      Článek 97 odst. 1 první pododstavec a čl. 99 odst. 1 první pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008, jakož i čl. 73 odst. 4 první pododstavec písm. a) prováděcího nařízení Komise (EU) č. 809/2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém, opatření pro rozvoj venkova a podmíněnost, musí být vykládány v tom smyslu, že snížení přímých plateb z důvodu nedodržení pravidel podmíněnosti musí být vypočtena na základě plateb, které byly nebo mají být poskytnuty za rok, ve kterém k tomuto nedodržení došlo.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12. 8. 2019.


title: Věc C-466/19 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. ledna 2021 – Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Trh s čipovými sadami pro základní pásmo UMTS – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 18 odst. 3 – Rozhodnutí o žádosti o informace – Nezbytnost požadovaných informací – Proporcionalita – Důkazní břemeno – Obviňování sebe sama“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/10

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. ledna 2021 – Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. v. Evropská komise
      (Věc C-466/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh s čipovými sadami pro základní pásmo UMTS - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 18 odst. 3 - Rozhodnutí o žádosti o informace - Nezbytnost požadovaných informací - Proporcionalita - Důkazní břemeno - Obviňování sebe sama“)
      (2021/C 88/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (zástupci: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, avocat, M. Davilla, dikigoros)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, G. Conte, M. Farley a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zčásti zamítá a zčásti odmítá.

                  2)

                  Společnostem Qualcomm Inc. a Qualcomm Europe Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-649/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Specializiran nakazatelen sad – Bulharsko) – trestní řízení proti IR („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Směrnice 2012/13/EU – Články 4 až 7 – Poučení o právech obsažené v přílohách I a II – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Právo na informace v trestním řízení – Poučení o právech při zatčení – Právo na informace o obvinění – Právo na přístup k materiálům k případu – Osoba zatčená na základě evropského zatýkacího rozkazu ve vykonávajícím členském státě“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/10

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Specializiran nakazatelen sad – Bulharsko) – trestní řízení proti IR
      (Věc C-649/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Směrnice 2012/13/EU - Články 4 až 7 - Poučení o právech obsažené v přílohách I a II - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Právo na informace v trestním řízení - Poučení o právech při zatčení - Právo na informace o obvinění - Právo na přístup k materiálům k případu - Osoba zatčená na základě evropského zatýkacího rozkazu ve vykonávajícím členském státě“)
      (2021/C 88/11)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      IR

         za přítomnosti: Specializirana prokuratura

         Výrok

                  1)

                  Článek 4, a konkrétně jeho odstavec 3, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení musí být vykládány v tom smyslu, že práva v nich uvedená se nevztahují na osoby zatčené pro účely výkonu evropského zatýkacího rozkazu.

                  2)

                  Přezkum třetí a čtvrté předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by z hlediska článků 6 a 47 Listiny základních práv Evropské unie mohla být dotčena platnost rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc C-787/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. ledna 2021 – Evropská komise v. Rakouská republika („Nesplnění povinnosti státem – Daně – Dan z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Články 306 až 310 – Zvláštní režim pro cestovní kanceláře – Použití na všechny typy zákazníků – Vnitrostátní právní úprava, podle níž jsou vyloučeny cestovní služby poskytnuté osobám povinným k dani, které je využívají pro svůj podnik – Článek 73 – Základ daně – Určení celkového základu daně pro skupiny služeb nebo pro souhrn všech služeb poskytnutých v průběhu zdanitelného období – Neslučitelnost“)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/11

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. ledna 2021 – Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-787/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Daně - Dan z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 306 až 310 - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Použití na všechny typy zákazníků - Vnitrostátní právní úprava, podle níž jsou vyloučeny cestovní služby poskytnuté osobám povinným k dani, které je využívají pro svůj podnik - Článek 73 - Základ daně - Určení celkového základu daně pro skupiny služeb nebo pro souhrn všech služeb poskytnutých v průběhu zdanitelného období - Neslučitelnost“)
      (2021/C 88/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Wasmeier a J. Jokubauskaitė, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: F. Koppensteiner a A. Posch, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Tím, že Rakouská republika ze zvláštního režimu daně z přidané hodnoty (DPH) platného pro cestovní kanceláře vyloučila cestovní služby poskytnuté osobám povinným k dani, které je využívají pro svůj podnik, a umožnila cestovním kancelářím v rozsahu, v němž tomuto režimu podléhají, určit základ DPH celkově pro skupiny služby nebo pro souhrn všech služeb poskytnutých v průběhu zdanitelného období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 73 a článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.

                  2)

                  Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc C-266/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. června 2020 proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2020 ve věci T-499/19, ZU v. ESVČ

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/11

      Kasační opravný prostředek podaný dne 15. června 2020 proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2020 ve věci T-499/19, ZU v. ESVČ
      (Věc C-266/20 P)
      (2021/C 88/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): ZU (zástupce: C. Bernard-Glanz, avocat)

         Další účastnice řízení: Evropská služba pro vnější činnost
      Usnesením ze dne 20. ledna 2021 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný a navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-390/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. srpna 2020 HZ jako správcem konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti etc-gaming GmbH a OX jako správcem konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti Casino-Equipment Vermietungs GmbH proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 16. června 2020 ve věci T-803/19, etc-gaming GmbH a Casino-Equipment Vermietungs GmbH v. Evropská Komise

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/12

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. srpna 2020 HZ jako správcem konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti etc-gaming GmbH a OX jako správcem konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti Casino-Equipment Vermietungs GmbH proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 16. června 2020 ve věci T-803/19, etc-gaming GmbH a Casino-Equipment Vermietungs GmbH v. Evropská Komise
      (Věc C-390/20 P)
      (2021/C 88/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: HZ jako správce konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti etc-gaming GmbH, OX jako správce konkurzní podstaty v konkurzním řízení vedeném na majetek společnosti Casino-Equipment Vermietungs GmbH (zástupce: A. Schuster, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská Komise
      Soudní dvůr (šestý senát) usnesením ze dne 28. ledna 2021 kasační opravný prostředek zamítl jako zjevně neopodstatněný a rozhodl, že účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc C-404/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. srpna 2020 Brands Up OÜ proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. června 2020 ve věci T-651/19, Brands Up OÜ v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/12

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. srpna 2020 Brands Up OÜ proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. června 2020 ve věci T-651/19, Brands Up OÜ v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-404/20 P)
      (2021/C 88/15)
      Jednací jazyk: finština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Brands Up OÜ (zástupci: M. Welin, advokát a J. Kaulo)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 17. prosince 2020 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že společnost Brands Up OÜ ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-652/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 2. prosince 2020 – HW, ZF, MZ v. Allianz Elementar Versicherungs AG

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 2. prosince 2020 – HW, ZF, MZ v. Allianz Elementar Versicherungs AG
      (Věc C-652/20)
      (2021/C 88/16)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: HW, ZF, MZ

         Žalovaná: Allianz Elementar Versicherungs AG

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení čl. 11 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1215/2012 (1) vykládána v tom smyslu, že se týkají pouze mezinárodní příslušnosti členských států [Evropské unie], anebo v tom smyslu, že stanoví také vnitrostátní (místní) příslušnost soudů místa bydliště oprávněného z pojistné smlouvy?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech. (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).


title: Věc C-657/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n.° 1 de Cazalla de la Sierra (Španělsko) dne 4. prosince 2020 – Caixabank SA v. ZN, SD, AH

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra (Španělsko) dne 4. prosince 2020 – Caixabank SA v. ZN, SD, AH
      (Věc C-657/20)
      (2021/C 88/17)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Caixabank SA

         Žalovaní: ZN, SD, AH

         Předběžné otázky

      S ohledem na práva zakotvená ve směrnici 93/13 (1) a na kritéria vymezená v rozsudcích Soudního dvora Evropské unie ze dne 14. března 2013 [(věc C-415/11)] a ze dne 26. března 2019 [(spojené věci C-70/17 a C-179/17)] spočívající v tom, že nesplnění platební povinnosti musí být dostatečně závažné vzhledem k době trvání a k výši úvěru, aby bylo ujednání o předčasné splatnosti úvěru použitelné, vyvstává následující otázka:
      Musí být nesplnění platební povinnosti závažné vzhledem k výši úvěru i k době trvání, nebo postačí, aby bylo závažné jen vzhledem k jednomu z těchto kritérií?
      V případě, že bude nutné zohlednit obě kritéria (dobu trvání i výši úvěru) a bude nutné mít za to, že obě musí být splněna a posuzována společně, vyvstávají pochybnosti, zda vnitrostátní právní úprava (článek 24 [Ley 5/2019, reguladora de los contratos de crédito inmobiliario (zákon č. 5/2019 o smlouvách o hypotečním úvěru)]) a vnitrostátní judikatura [rozsudek Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko) č. 463/19] posouzení obou kritérií vyžadují.
      V případě, že obě kritéria (doba trvání i výše úvěru) musí být splněna a posuzována společně, vyvstávají pochybnosti, jak má být rozhodnuto v případech, kdy došlo k závažnému nesplnění povinnosti pouze vzhledem k výši úvěru, a to podle článku 24 zákona č. 5/2019 pro nezaplacení 3 % poskytnuté částky, avšak nikoli vzhledem k době trvání úvěru v souladu s jedinými časovými vodítky uvedenými v článku 24 zákona č. 5/2019, jelikož neuhrazených splátek je méně než 12.

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26)


title: Věc C-669/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 8. prosince 2020 – Veridos GmbH v. ministr vnitra Bulharské republiky, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 8. prosince 2020 – Veridos GmbH v. ministr vnitra Bulharské republiky, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T
      (Věc C-669/20)
      (2021/C 88/18)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varchoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku: Veridos GmbH

         Odpůrci v řízení o opravném prostředku: ministr vnitra Bulharské republiky, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 56 směrnice 2014/24/EU (1) ve spojení s jejím článkem 69, resp. článek 38 směrnice 2009/81/ES (2) ve spojení s jejím článkem 49 vykládány v tom smyslu, že při objektivní nemožnosti použít kritérium, stanovené vnitrostátním zákonem, pro hodnocení mimořádně nízké nabídky a neexistenci jiného kritéria vybraného a předem oznámeného veřejným zadavatelem, není veřejný zadavatel povinen zkoumat, zda se jedná o mimořádně nízkou nabídku?

                  2.

                  Musí být článek 56 směrnice 2014/24/EU ve spojení s jejím článkem 69, resp. článek 38 směrnice 2009/81/ES ve spojení s jejím článkem 49 vykládány v tom smyslu, že veřejný zadavatel je povinen zkoumat, zda se jedná o mimořádně nízké nabídky pouze v případě existence podezření ve vztahu k jakékoliv nabídce, nebo se naopak veřejný zadavatel musí vždy přesvědčit o serióznosti podaných nabídek a uvést v tomto ohledu příslušné odůvodnění?

                  3.

                  Platí takový požadavek pro veřejného zadavatele v případě, že byly v rámci zadávacího řízení podány pouze dvě nabídky?

                  4.

                  Musí být článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že posouzení veřejného zadavatele, zda neexistuje žádné podezření o existenci mimořádně nízké nabídky, resp. jeho přesvědčení, že úspěšný uchazeč zařazený v pořadí na první místo předložil seriózní nabídku, podléhá soudnímu přezkumu?

                  5.

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku: musí být článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že veřejný zadavatel v zadávacím řízení, který nezkoumal neexistenci mimořádně nízké nabídky, je povinen vysvětlit a odůvodnit, proč v souvislosti s existencí mimořádně nízké nabídky, tj. ve vztahu k serióznosti nabídky zařazené v pořadí na první místo, neexistuje žádné podezření?“

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/ES a 2004/18/ES (Úř. věst. 2009, L 216, s. 76).


title: Věc C-689/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 18. prosince 2020 – „Banka DSK“ EAD v. RP

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 18. prosince 2020 – „Banka DSK“ EAD v. RP
      (Věc C-689/20)
      (2021/C 88/19)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski rajonen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Banka DSK“ EAD

         Žalovaný: RP

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13/EHS (1) ve spojení s bodem 1 písm. e) a f) přílohy k této směrnici, jakož i čl. 15 odst. 2 a 3 Listiny základních práv vykládány v tom smyslu, že ujednání zakládají – v rozporu s požadavkem poctivosti – povinnosti v neprospěch spotřebitele, jestliže podstatně zvyšují jeho náklady vyplývající z úvěrové smlouvy, pokud tento spotřebitel svou odměnu za práci nepoukazuje každý měsíc [na účet] vedený u úvěrující banky, přihlédneme-li k tomu, že mu smluvní podmínky ukládají povinnost zatížit svou pohledávku za odměnou za práci zástavním právem, bez ohledu na to, v jakém státě svou odměnu za práci dostává?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ve spojení s bodem 1 písm. e) a f) přílohy k této směrnici vykládán v tom smyslu, že ujednání zakládají – v rozporu s požadavkem poctivosti – povinnosti v neprospěch spotřebitele, jestliže mu ukládají, aby [na účet] úvěrujícího podnikatele poukazoval nejen svou odměnu za práci, nýbrž aby skutečně využíval také jiné služby úvěrujícího podnikatele?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku, jakými kritérii se musí v zásadně řídit vnitrostátní soud při posuzování zneužívající povahy? Je nutno přihlédnout zejména k intenzitě vazby předmětu úvěrové smlouvy na vedlejší služby, které musí spotřebitel využívat, k počtu těchto vedlejších služeb a k vnitrostátním ustanovením omezujícím vázané obchody?

                  4.

                  Platí zásada výkladu vnitrostátního práva v souladu s unijním právem, tak, jak byla uvedena v bodě 26 rozsudku 14/83, von Colson, také při výkladu vnitrostátních právních předpisů upravujících jiné právní oblasti (konkrétně předpisy o nekalé hospodářské soutěži), které ale souvisí s právní oblastí, které se týká právní akt Evropské unie, který vnitrostátní soud uplatňuje v řízení, jenž u něj probíhá (v projednávané věci směrnice 93/13/EHS o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách)?

                  5.

                  Musí být čl. 7 odst. 2 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. d) směrnice 2005/29/ES (2) a čl. 10 odst. 2 písm. f) směrnice 2008/48/ES (3) vykládány v tom smyslu, že zakazují uvedení nižší výpůjční úrokové sazby v hlavní smlouvě o spotřebitelském úvěru, pokud je poskytnutí úvěru za tuto úrokovou sazbu podmíněno podmínkami, které jsou uvedeny v příloze k této smlouvě? Je nutno při tomto přezkumu posuzovat druh těchto podmínek a způsob, jakým jsou tyto podmínky pro snížení výpůjční úrokové sazby formulovány, odpadnutí takovéhoto snížení, jakož i prostředky, které vedou k opětovnému snížení?

                  6.

                  Musí být čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2005/29/ES vykládán v tom smyslu, že při posuzování možnosti podstatného narušení ekonomického chování spotřebitele je nutno přihlédnout k tržnímu podílu banky, která poskytuje spotřebitelské úvěry, s ohledem na potřeby spotřebitelů, kteří takovéto produkty využívají?

                  7.

                  Musí být čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že náklady vyplývající ze smluv souvisejících se smlouvou o spotřebitelském úvěru, při jejichž plnění je podle smlouvy o spotřebitelském úvěru poskytnuta sleva na úroku, představují část roční procentní sazby nákladů na úvěr a musí být zahrnuty do jejího výpočtu?

                  8.

                  Musí být čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48/ES ve spojení s článkem 5 směrnice 93/13/EHS vykládán v tom smyslu, že při neplnění povinností stanovených ve smlouvách souvisejících se smlouvou o úvěru, s nímž je spojeno zvýšení výpůjční úrokové sazby úvěru, musí být roční procentní sazba nákladů na úvěr vypočtena také s přihlédnutím k vyšší výpůjční úrokové sazbě při neplnění?

                  9.

                  Musí být čl. 10 odst. 2 písm. g) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že situaci, kdy v úvěrové smlouvě uzavřené mezi podnikatelem a spotřebitelem jako dlužníkem není řádně uvedena roční procentní sazba nákladů, je nutno považovat za neuvedení roční procentní sazby nákladů v úvěrové smlouvě a vnitrostátní soud musí uplatnit právní důsledky, které vnitrostátní právo stanoví pro případ, že roční procentní sazba nákladů není ve smlouvě o spotřebitelském úvěru uvedena?

                  10.

                  Musí být čl. 22 odst. 4 směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že sankce v podobě neplatnosti smlouvy o spotřebitelském úvěru, kterou stanoví vnitrostátní zákonodárce a která vede k tomu, že musí být vrácena pouze poskytnutá jistina, je přiměřená, pokud ve smlouvě o spotřebitelském úvěru není přesně uvedena roční procentní sazba nákladů?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66).


title: Věc C-710/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdom Bratislava I (Slovensko) dne 29. prosince 2020 – trestní řízení proti AM

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdom Bratislava I (Slovensko) dne 29. prosince 2020 – trestní řízení proti AM
      (Věc C-710/20)
      (2021/C 88/20)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Okresný súd Bratislava I

         Účastníci původního trestního řízení

      Krajská prokuratúra v Bratislave, AM

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je takové ustanovení vnitrostátního zákona, které bez rozhodnutí vnitrostátního soudu přímo ruší rozhodnutí vnitrostátního soudu o zastavení trestního stíhání, které má podle vnitrostátní úpravy povahu konečného rozhodnutí s účinky zproštění obvinění a na jehož základě bylo trestní řízení s konečnou účinností zastaveno z důvodu amnestie, která byla vyhlášena podle vnitrostátního zákona, v souladu s právem na spravedlivý proces, které je zaručeno článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, s právem nebýt dvakrát trestně stíhán nebo trestán za stejný trestný čin, které je zaručeno článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, a s článkem 82 Smlouvy o fungovaní Evropské unie?
                        V případě záporné odpovědi na tuto otázku, je pro vnitrostátní soud takové ustanovení vnitrostátního zákona závazné?

                  2.

                  Je takové ustanovení vnitrostátního zákona, podle kterého je Ústavní soud při přezkumu usnesení Národnej rady Slovenskej republiky [Národní rada Slovenské republiky] o zrušení amnestie nebo individuální milosti přijatého podle čl. 86 písm. i) Ústavy Slovenské republiky omezen pouze na posouzení jeho souladu s Ústavou Slovenské republiky, bez ohledu na závazné akty přijaté Evropskou unií, a zejména na Listinu základních práv EU, Smlouvu o fungovaní Evropské unie a Smlouvu o Evropské unii, v souladu se zásadou loajality podle článku 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a článku 267 Smlouvy o fungovaní Evropské unie, s článkem 82 Smlouvy o fungovaní Evropské unie, s právem na spravedlivý proces, které je zaručeno článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i s právem nebýt dvakrát trestně stíhán nebo trestán za stejný trestný čin, které je zaručeno článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie?
                        V případě záporné odpovědi na tuto otázku, je pro vnitrostátní soud takové rozhodnutí vnitrostátního Ústavního soudu závazné?


title: Věc C-720/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Cottbus (Německo) dne 24. prosince 2020 – RO, zastoupená zákonným zástupcem, v. Spolková republika Německo

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Cottbus (Německo) dne 24. prosince 2020 – RO, zastoupená zákonným zástupcem, v. Spolková republika Německo
      (Věc C-720/20)
      (2021/C 88/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Cottbus

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: RO, zastoupená zákonným zástupcem

         Žalovaná: Spolková republika Německo, zastoupená Bundesministerium des Innern, které je zastoupeno předsedou Bundesamt für Migration und Flüchtlinge

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je s ohledem na požadavek unijního práva zamezit sekundární migraci, jakož i na obecnou zásadu celistvosti rodiny vyjádřené v nařízení (EU) č. 604/2013 (1) nutné analogické použití čl. 20 odst. 3 tohoto nařízení v situaci, v níž nezletilé dítě a jeho rodiče podají ve stejném členském státě žádosti o mezinárodní ochranu, avšak rodiče již požívají mezinárodní ochrany v jiném členském státě, zatímco dítě se narodilo až v členském státě, ve kterém podalo žádost o mezinárodní ochranu

                  2.

                  V případě kladné odpovědi, nemá se žádost nezletilého dítěte o azyl podle nařízení (EU) č. 604/2013 posuzovat a má být vydáno rozhodnutí o přemístění podle článku 26 nařízení s ohledem na skutečnost, že pro posouzení žádosti nezletilého dítěte o mezinárodní ochranu může být příslušný členský stát, ve kterém požívají jeho rodiče mezinárodní ochranu?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je čl. 20 odst. 3 nařízení (EU) č. 604/2013 analogicky použitelný rovněž v rozsahu, v němž podle jeho druhé věty není nezbytné provedení vlastního řízení o převzetí u později narozeného dítěte, i když pak existuje riziko, že hostitelský členský stát nebude vědět o situaci pro převzetí nezletilého dítěte nebo že podle své správní praxe odmítne analogické použití čl. 20 odst. 3 nařízení (EU) č. 604/2013, takže hrozí, že se nezletilé dítě stane „refugee in orbit“ (srov. rozsudek BVerwG ze dne 23. června 2020-1 C 37.19; ECLI:DE:BVerwG:2020:230620U1C37.19.0)

                  4.

                  V případě záporné odpovědi na otázky 2 a 3, může být vůči nezletilému dítěti, které podalo žádost o mezinárodní ochranu v členském státě, přijato rozhodnutí o nepřípustnosti na základě analogického použití čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU (2) také tehdy, jestliže mezinárodní ochranu v jiném členském státě nepožívá samotné dítě, ale jeho rodiče?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (nové znění) (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (nové znění) (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


title: Věc C-721/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 30. prosince 2020 – DB Station & Service AG v. ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 30. prosince 2020 – DB Station & Service AG v. ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH
      (Věc C-721/20)
      (2021/C 88/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Kammergericht Berlin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: DB Station & Service AG

         Žalovaná: ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je v souladu se směrnicí 2001/14/ES (1) – zejména s jejími ustanoveními, která se týkají nezávislosti vedení podniků provozujících železniční infrastrukturu (článek 4), zásad pro stanovování poplatků (články 7 až 12) a úkolů regulačního orgánu (článek 30), pokud vnitrostátní civilní soudy v jednotlivých případech a nezávisle na dohledu vykonávaném regulačním orgánem přezkoumávají výši požadovaných poplatků podle kritérií stanovených článkem 102 SFEU nebo vnitrostátním soutěžním právem?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Je kontrola možného zneužití prováděná vnitrostátními civilními soudy podle kritérií stanovených článkem 102 SFEU nebo vnitrostátním soutěžním právem přípustná a nutná také tehdy, pokud železniční podniky mají možnost dosáhnout přezkumu přiměřenosti zaplacených poplatků příslušným regulačním orgánem? Jsou vnitrostátní civilní soudy povinny vyčkat vydání příslušného rozhodnutí regulačního orgánu a případně, je-li toto rozhodnutí napadeno u soudu, jeho právní moci?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. 2001, L 75, s. 29).


title: Věc C-1/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulharsko) dne 4. ledna 2021 – MC v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulharsko) dne 4. ledna 2021 – MC v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
      (Věc C-1/21)
      (2021/C 88/24)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: MC

         Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 9 Úmluvy o ochraně finančních zájmů Evropských společenství vypracované na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii ve spojení s článkem 273 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty vykládán v tom smyslu, že v harmonizované oblasti daně z přidané hodnoty nebrání vnitrostátnímu právnímu nástroji, jako je právní nástroj stanovený v čl. 19 odst. 2 DOPK, jehož použití má za následek dodatečné solidární ručení fyzické osoby, která není povinná k dani a nedluží daň z přidané hodnoty, avšak její nepoctivé chování vedlo k tomu, že právnická osoba povinná k dani, která je dlužníkem daně, tuto daň z přidané hodnoty neodvedla?

                  2.

                  Brání výklad těchto ustanovení a použití zásady proporcionality vnitrostátnímu právnímu nástroji stanovenému v čl. 19 odst. 2 DOPK také ohledně úroků z daně z přidané hodnoty, která nebyla osobou povinnou k dani odvedena včas?

                  3.

                  Je vnitrostátní právní nástroj stanovený v čl. 19 odst. 2 DOPK v případě, v němž důvodem opožděné úhrady daně z přidané hodnoty, která vedla k úročení dluhu na dani z přidané hodnoty, není chování fyzické osoby nepovinné k dani, nýbrž chování jiné osoby nebo naplnění objektivních okolností, v rozporu se zásadou proporcionality?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-7/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bezirksgericht Bleiburg (Rakousko) dne 8. ledna 2021 – LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG v. CB a další

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bezirksgericht Bleiburg (Rakousko) dne 8. ledna 2021 – LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG v. CB a další
      (Věc C-7/21)
      (2021/C 88/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bezirksgericht Bleiburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG

         Žalovaní: CB, DF, GH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být články 36 a 39 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 (1) o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i se zásadou efektivity a zásadou rovnocennosti (zásada loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 SEU) vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která proti usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí, které vydá soud bez předchozího kontradiktorního řízení a bez exekučního titulu pouze na základě tvrzení oprávněného, stanoví jako jediný opravný prostředek odpor, který musí být podán ve lhůtě osmí dní v jazyce tohoto členského státu, a to také v případě, je-li usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí doručeno v jiném členském státě v jazyce, kterému adresát nerozumí, přičemž při podání odporu do dvanácti dnů je tento odpor zamítnut jako opožděný?

                  2.

                  Musí být článek 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 (2) ve spojení se zásadou efektivity a zásadou rovnocennosti vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu opatření, které stanoví, že doručením formuláře z přílohy II o poučení adresáta o jeho právu odmítnout přijetí písemnosti ve lhůtě jednoho týdne začíná plynout také lhůta pro podání stanoveného opravného prostředku proti současně doručovanému usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí, pro nějž je stanovena lhůta osmi dnů?

                  3.

                  Musí být čl. 18 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, která proti usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí stanoví opravný prostředek odporu, který musí být s odůvodněním podán ve lhůtě osmi dnů, a tato lhůta platí také v případě, že adresát usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí má sídlo v jiném členském státě a usnesení o nuceném výkonu rozhodnutí není vyhotoveno ani v úředním jazyce členského státu, do nějž je toto usnesení doručováno, ani v jazyce, který adresát usnesení ovládá?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 (Úř. věst. 2007, L 324, s. 79).


title: Věc C-8/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – Germanwings GmbH v. KV

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – Germanwings GmbH v. KV
      (Věc C-8/21)
      (2021/C 88/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Germanwings GmbH

         Žalovaný: KV

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-9/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – AX v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – AX v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-9/21)
      (2021/C 88/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: AX

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-10/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. TZ

text:
               15.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 8. ledna 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. TZ
      (Věc C-10/21)
      (2021/C 88/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Žalovaná: TZ

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).