title: Věc T-345/04: Žaloba podaná dne 20. srpna 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/55

         Žaloba podaná dne 20. srpna 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-345/04)
   (2004/C 262/102)
   Jednací jazyk: italština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Italskou republikou zastoupenou Antoniem Cingolem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil přípis č. D(2004) 4074 ze dne 17. června 2004 obdržený téhož dne, jehož předmětem je DOCUP cíl 2 – region Lombardie 2000–2006 (č. CCI 2000 IT 16 2 DO 014) – Potvrzení o prohlášeních o dočasných výdajích a žádost o platbu, kterým Evropská komise, Generální ředitelství regionální politiky – Regionální intervence ve Francii, Řecku, Itálii, sdělila následující rozhodnutí: „V důsledku toho služby Komise požadují, aby předmětné prohlášení o dočasných výdajích a žádost o platbu byly doplněny následujícími informacemi pro každé opatření, pro které je stanoven režim podpor:

                           —

                           celková částka vyplacených záloh;

                           —

                           částka vyplacených záloh způsobilých pro příspěvek ze strukturálních fondů na základě toho, co bylo uvedeno.

                     V případě nepředložení těchto informací nebudou moci služby Komise provést požadované platby ohledně opatření týkajících se režimu podpor na základě DOCUP Lombardie 2000–2006 cíl 2“, jakož i všechny akty s nimi související a předpokládané;

               —

               zrušil přípis č. JE/OA D(2004) 5446 ze dne 14. července 2004 obdržený dne 15. července 2004, jehož předmětem je DOCUP cíl 2 – region Friuli – Venezia Giulia 2000–2006 (č. CCI 2000 IT 16 2 DO 013) – Potvrzení o prohlášeních o dočasných výdajích a žádost o platbu, kterým Evropská komise, Generální ředitelství regionální politiky – Regionální intervence ve Francii, Řecku, Itálii, sdělila následující rozhodnutí: „V důsledku toho služby Komise požadují, aby předmětné prohlášení o dočasných výdajích a žádost o platbu byly doplněny následujícími informacemi pro každé opatření, pro které je stanoven režim podpor:

                           —

                           celková částka vyplacených záloh;

                           —

                           částka vyplacených záloh způsobilých pro příspěvek ze strukturálních fondů na základě toho, co bylo uvedeno.

                     V případě nepředložení těchto informací nebudou moci služby Komise provést požadované platby ohledně opatření týkajících se režimu podpor na základě DOCUP Friuli – Venezia Giulia 2000–2006 cíl 2“, jakož i všechny akty s nimi související a předpokládané.

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba směřuje proti přípisům Evropské komise ze dne 17. června 2004 č. D(2004) 4074 (DOCUP region Lombardie) a ze dne 14. července 2004 č. JE/OA D(2004) 5446 (DOCUP Friuli Venezia Giulia), jejichž předmětem je podřídit postup platby záloh v souvislosti s režimy podpor podmínkám, které nejsou vyžadovány platnými právními předpisy, za účelem neoprávněně omezit způsobilost výdajů spojených s používáním dotčených strukturálních fondů.
   Na podporu své žaloby se Italská republika dovolává:

               —

               porušení podstatných formálních náležitostí pro nedostatek právního základu, absolutní nedostatek odůvodnění a nedodržení zákonodárného procesu. V tomto ohledu se dovolává toho, že napadené akty neobsahují žádné údaje o právním ustanovení, které umožňuje jejich přijetí.

         Krom porušení povinnosti uvést odůvodnění žalobkyně rovněž uplatňuje, že napadené přípisy nebyly přijaty v souladu se správným postupem stanoveným jednacím řádem Komise.

               —

               porušení článku 32 základního nařízení (nařízení Rady č. 1260/99) a nařízení Komise č. 448/04, které podřizují platby záloh jedinému důkazu, že stát – konečný příjemce vyplatil dotyčné částky konečným příjemcům investice;

               —

               porušení pravidel, kterými se řídí způsobilost výdajů, stanovených základním nařízením. Podle žalobkyně brání dotčená právní úprava v projednávaném případě přístupu Komise, podle které uvedená pravidla musejí být vykládána v tom smyslu, že podřizují způsobilost výdaje důkazu skutečného použití financí na uskutečnění projektů, které odpovídají účelu, pro který byla poskytnuta podpora;

               —

               porušení pravidel, kterými se řídí finanční kontrola (článek 38 základního nařízení a prováděcí ustanovení), které nestanoví povinnosti, kterých se dovolává Komise;

               —

               porušení zásady přiměřenosti vzhledem k tomu, že Komise vyžaduje dodatečné důkazy, které jdou za hranici toho, co je požadováno a co je nezbytné;

               —

               porušení nařízení č. 448/04 z důvodu porušení jak zásady rovnosti a právní jistoty, tak zásady kontradiktornosti v napadených přípisech;

               —

               porušení článku 9 nařízení Komise (ES) č. 438/2001 pro nedodržení účetních ustanovení v tomto nařízení stanovených;

               —

               porušení zásady zjednodušení řízení.


title: Věc T-145/14: Žaloba podaná dne 3. března 2014 – adidas v. OHIM – Shoe Branding Europe (Dva souběžné pruhy)

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/35

         Žaloba podaná dne 3. března 2014 – adidas v. OHIM – Shoe Branding Europe (Dva souběžné pruhy)
   (Věc T-145/14)
   2014/C 129/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: adidas (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. listopadu ve věci R 1208/2012-2;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka („jiný druh ochranné známky“) pro obuv zařazenou do třídy 25 – přihláška ochranné známky Společenství č. 8 398 141

      Majitel/ka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihlášky ochranné známky Společenství č. 3 517 646, 3 517 612, 3 517 588, 3 517 661, 4 269 072, 6 081 889; přihlášky německé ochranné známky č. 944 624, 944 623, 399 50 559, 897 134; přihláška mezinárodní ochranné známky č. 391 692 pro výrobky zařazené do tříd 18, 25 a 28; a nezapsaná ochranná známka/nezapsané označení používané v obchodním styku v Německu

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 4 nařízení o ochranné známce Společenství.


               15.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/11

         Žaloba Lichtenštejnského knížectví ze dne 21. května 2010 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
   (Věc E-4/10)
   2010/C 191/09
   Dne 21. května 2010 podalo Lichtenštejnské knížectví zastoupené Dr Andreem Entner-Kochem, který vystupoval jako zástupce Lichtenštejnského knížectví, koordinačního oddělení pro EHP, Austrasse 79/Europark, FL–9490 Vaduz, žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
   Lichtenštejnské knížectví žádá Soud ESVO, aby:

               1)

               zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 97/10/KOL ze dne 24. března 2010 týkající se zdaňování kaptivních pojišťoven podle zákona o daních Lichtenštejnska;

               2)

               nebo případně prohlásil neplatným články 3 a 4 rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 97/10/KOL ze dne 24. března 2010, kterými se nařizuje vrácení podpory uvedené v článku 1 uvedeného rozhodnutí
               a

               3)

               uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.

      Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO č. 97/10/KOL ze dne 24. března 2010 bylo prohlášeno, že daňová pravidla týkající se kaptivních pojišťoven (zajišťoven) v Lichtenštejnsku podle čl. 82 písm. a) a čl. 88 písm. d) odst. 3 zákona o daních Lichtenštejnska představovala státní podporu podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, jelikož podle něj byly podmínky zdaňování pro kaptivní pojišťovny (zajišťovny) výhodnější než pro „běžné pojišťovny“. Kontrolní úřad ESVO dále rozhodl, že údajná podpora byla protiprávní a měla být za období od 6. listopadu 2001 kaptivními pojišťovnami (zajišťovnami) vrácena.

               —

               Žalobce tvrdí, že předmětná ustanovení daňových předpisů nepředstavují státní podporu podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

               —

               Žalobce tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO:

                           —

                           pochybil, když uplatnil čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP na zdaňování kaptivních pojišťoven podle zákona o daních Lichtenštejnska a když nařídil vrácení údajné protiprávní podpory kaptivními pojišťovnami (zajišťovnami), a to za období od 6. listopadu 2001,

                           —

                           nesprávně uplatnil čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP na kaptivní pojišťovny vzhledem k jejich zvláštnímu charakteru a omezené oblasti vykonávaných činností,

                           —

                           své rozhodnutí, které je napadeno, řádně nezdůvodnil, jak vyžaduje článek 16 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.


title: Věc C-177/10: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n o 12 de Sevilla — Španělsko) — Francisco Javier Rosado Santana v. Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía ( Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS — Ustanovení 4 — Použití rámcové dohody v oblasti veřejné služby — Zásada zákazu diskriminace )

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 12 de Sevilla — Španělsko) — Francisco Javier Rosado Santana v. Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía
   (Věc C-177/10) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 4 - Použití rámcové dohody v oblasti veřejné služby - Zásada zákazu diskriminace)
   2011/C 311/15
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 12 de Sevilla

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Francisco Javier Rosado Santana

      Žalovaný: Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 12 de Sevilla — Výklad směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi EKOS, UNICE a CEEP (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Příloha, ustanovení 4 (zásada zákazu diskriminace) — Působnost — Diskriminace považovaná ústavním soudem za přijatelnou — Povinnosti vnitrostátního soudu

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS a Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou obsažená v její příloze musí být vykládány v tom smyslu, že se vztahují na pracovní smlouvy a pracovní či služební poměry na dobu určitou uzavřené s orgány a dalšími entitami veřejného sektoru a dále vyžadují, aby veškeré rozdílné zacházení mezi kariérními úředníky a srovnatelnými dočasnými úředníky členského státu bylo vyloučeno, je-li jeho důvodem pouze skutečnost, že dočasní úředníci jsou ve služebním poměru na dobu určitou, pokud rozdílné zacházení není ospravedlněno objektivními důvody ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 uvedené rámcové dohody.

               2)

               Ustanovení 4 uvedené Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby období služby dosažená dočasným úředníkem veřejné správy nebyla vzata v úvahu pro přístup dočasného úředníka, který se mezitím stal kariérním úředníkem, k povýšení prostřednictvím interního povyšování, o které se mohou ucházet pouze kariérní úředníci, pokud toto vyloučení není ospravedlněno objektivními důvody ve smyslu bodu 1 tohoto ustanovení. Samotná skutečnost, že dočasný úředník dosáhl uvedených období služby na základě pracovní smlouvy nebo pracovního či služebního poměru na dobu určitou, takový objektivní důvod nepředstavuje.

               3)

               Primární právo Unie, směrnice 1999/70 a uvedená Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládány v tom smyslu, že v zásadě nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že žaloba kariérního úředníka podaná proti rozhodnutí o odmítnutí jeho účasti ve výběrovém řízení a založená na skutečnosti, že toto řízení bylo v rozporu s ustanovením 4 uvedené rámcové dohody, musí být podána v promlčecí lhůtě dvou měsíců ode dne zveřejnění oznámení o výběrovém řízení. Nicméně takové lhůty se nelze dovolávat proti kariérnímu úředníkovi — účastníkovi tohoto výběrového řízení, který byl připuštěn k výběrovým testům a jeho jméno bylo zařazeno na konečný seznam úspěšných uchazečů uvedeného výběrového řízení, pokud by mohla znemožnit nebo nadměrně ztížit výkon práv přiznaných rámcovou dohodou. Za takových okolností by bylo možné lhůtu dvou měsíců začít počítat teprve od oznámení rozhodnutí o zrušení jeho účasti v uvedeném výběrovém řízení a jeho jmenování kariérním úředníkem vyšší skupiny.

      (1)  Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


title: Věc T-539/12: Žaloba podaná dne 12. prosince 2012 — Ziegler v. Komise

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/16

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2012 — Ziegler v. Komise
   (Věc T-539/12)
   2013/C 55/29
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ziegler SA (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Bellis, M. Favart a A. Bailleux, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               rozhodl, že Evropská komise způsobila mimosmluvní odpovědnost Evropské unie ve vztahu k žalobkyni;

               —

               uložil Evropské unii, aby žalobkyni uhradila částku 1 472 000 eur, navýšenou o úroky od 11. března 2008 až do jejího plného splacení, jakož i částku 112 872,50 eur ročně od 11. března 2008, navýšenou o úroky až do jejího plného splacení;

               —

               uložil Evropské unii náhradu nákladů řízení v tomto stupni.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Škoda, jejíž náhradu žalobkyně požaduje od Evropské unie, obsahuje dvě hlavní samostatné části.
   Zaprvé má žalobkyně za to, že utrpěla škodu z důvodu pokuty ve výši 9 200 000 eur, navýšenou o úroky ve 7,60 % ročně, které jí byly uloženy rozhodnutím Komise ze dne 11. března 2008 ve věci COMP/38.543 — Služby mezinárodních stěhovacích služeb, z důvodu porušení, za které je Evropská unie zčásti odpovědná. Údajná škoda způsobená žalobkyni je způsobená dvojnásobným protiprávním jednáním ze strany Evropské unie:

               —

               Jednak podmíněním úhrady poplatků za stěhování úředníků získáním tří odlišných cenových nabídek za stěhování a neprovedením ani minimální kontroly na výkonem této povinnosti, ač bylo známo zneužívání, ke kterému tato praxe vede, vytvořila Evropská unie legislativní kontext ve prospěch dopouštění se porušení článku 101 SFEU, za který byly potom speditérské společnosti sankcionovány. Tím Evropská unie nesplnila svou povinnost řádné péče a porušila základní právo žalobkyně na řádnou správu.

               —

               Jednak vyžadováním fiktivních nabídek se úředníci Evropské unie jako zaměstnanci přímo dopustili nabádání žalobkyně ke spáchání protiprávního jednání, za které byla žalobkyně sankcionována. Prostřednictvím svých úředníků tím Evropská unie přispěla k porušení článku 101 SFEU, které poté sankcionovala a dále nezohlednila právo žalobkyně na spravedlivý proces.

         Zadruhé, od přijetí rozhodnutí z 11. března 2008 žalobkyně utrpěla značnou ztrátu zisku z důvodu, že praxe fiktivních nabídek nepřestala a její odmítnutí vyhovět těmto žádostem vedlo k tomu, že byla vyřazena z dotčených zakázek, takže žalobkyně už poskytuje stěhovací služby pouze velmi omezenému počtu úředníků evropských institucí. Právě porušení povinnosti Evropské unie plnit svou povinnost řádné péče vedlo ke škodě, kterou žalobkyně utrpěla.


title: Věc C-600/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 National Iranian Tanker Company proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 14. září 2016 ve věci T-207/15, National Iranian Tanker Company v. Rada Evropské unie

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/28

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 National Iranian Tanker Company proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 14. září 2016 ve věci T-207/15, National Iranian Tanker Company v. Rada Evropské unie
   (Věc C-600/16 P)
   (2017/C 030/33)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): National Iranian Tanker Company (zástupci: T. de la Mare QC, M. Lester QC, J. Pobjoy, Barristers, R. Chandrasekera, S. Ashley, C. Murphy, Solicitors)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 14. září 2016 ve věci National Iranian Tanker Company v. Rada Evropské unie (věc T-207/15);

               —

               rozhodl věc předloženou Tribunálu a zejména:

                           —

                           zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/236 ze dne 12. února 2015 (1) a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/230 ze dne 12. února 2015 (2) v rozsahu, v němž se týkají navrhovatelky;

                           —

                           podpůrně prohlásil, že (a) čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 (3) (v pozměněném znění) a (b) čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 (4) (v pozměněném znění) se z důvodu své protiprávnosti nepoužijí v rozsahu, v němž se vztahují na navrhovatelku; a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál měl nesprávně za to, že rozhodnutí Rady 2015/236 ze dne 12. února 2015 a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/230 ze dne 12. února 2015 nejsou v rozporu se zásadami překážky věci pravomocně rozsouzené, právní jistoty, legitimního očekávání a věci, o níž bylo pravomocně rozhodnuto, či neporušují právo na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny EU.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál měl nesprávně za to, že kritéria pro určení byla v případě navrhovatelky splněna.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál měl nesprávně za to, že zásah do základních práv navrhovatelky byl přiměřený.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál neprávem zamítl podpůrný argument navrhovatelky, že široký výklad kritéria pro určení by jej učinil nepřiměřeným.

      (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/236 ze dne 12. února 2015, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 39, s. 18).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/230 ze dne 12. února 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 39, s. 3).

      (3)  2010/413/SZBP: Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).

      (4)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


title: Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. listopadu 2004 ve spojených věcech C-261/03 a C-262/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna): Allevamenti Associati Srl proti Regione Emilia-Romagna a Latteria Sociale Moderna Soc. Coop. Arl proti Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) a další (Řízení o předběžné otázce — Čl. 104 odst. 3 jednacího řádu — Mléko a mléčné výrobky — Režim doplňkové dávky — Ošetření a zpracování mlékárnou při plnění smlouvy o dílo — Pojmy „dodávka“ a „přímý prodej“)

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/3

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 18. listopadu 2004
   ve spojených věcech C-261/03 a C-262/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna): Allevamenti Associati Srl proti Regione Emilia-Romagna a Latteria Sociale Moderna Soc. Coop. Arl proti Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) a další (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Čl. 104 odst. 3 jednacího řádu - Mléko a mléčné výrobky - Režim doplňkové dávky - Ošetření a zpracování mlékárnou při plnění smlouvy o dílo - Pojmy „dodávka“ a „přímý prodej“)
   (2005/C 69/06)
   Jednací jazyk: italština
   Ve spojených věcech C-261/03 a C-262/03, jejichž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutími Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna (Itálie) ze dne 6. května 2003, došlými Soudnímu dvoru dne 17. června 2003, v řízeních Allevamenti Associati Srl proti Regione Emilia-Romagna, za přítomnosti Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) a Latteria Sociale Moderna Soc. Coop. Arl (C-261/03), a Latteria Sociale Moderna Soc. Coop. Arl proti Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) a Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), za přítomnosti Allevamenti Associati Srl (C-262/03), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení N. Colneric (zpravodaj), úřadující předsedkyně čtvrtého senátu, J. N. Cunha Rodrigues a E. Juhász, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: María Múgica Arzamendi, vydal dne 18. listopadu 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
   Články 1 a 2 a čl. 9 písm. g) nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků a článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků, je třeba vykládat tak, že pro určení mléčných kvót a uplatnění doplňkové dávky musí být skutečnost, že výrobní podnik svěří v rámci smlouvy o dílo za úplatu týkající se ošetření a zpracování mléka na sýr, máslo a syrovátku určité množství mléka třetím osobám bez převodu vlastnického práva, kvalifikována jako dodávka.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


title: Jmenování prvního generálního advokáta

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/3

         Jmenování prvního generálního advokáta
   (2007/C 269/05)
   Soudní dvůr na základě čl. 10 odst. 1 třetího pododstavce jednacího řádu jmenoval na jednoleté období končící dne 6. října 2008 p. Poiarese Madura prvním generálním advokátem.


title: Věc T-11/06: Žaloba podaná dne  19. ledna 2006  – Romana Tabacchi v. Komise

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/48

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2006 – Romana Tabacchi v. Komise
   (Věc T-11/06)
   (2006/C 60/90)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Romana Tabacchi Spa (Řím, Itálie) (zástupci: Avv.ti Mario Siragusa a G. Cesare Rizza)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               podstatně snížit pokutu uloženou Romana Tabacchi;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení;

               —

               uložit jakékoli jiné opatření, včetně vyšetřování, které Soud považuje za vhodné.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předmětem projednávané žaloby je částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2005 v řízení podle čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES (věc COMP/C-38.281/B.2 – surový tabák – Itálie), v rozsahu, v jakém se týká výpočtu pokuty uložené žalobkyni, a následné snížení uvedené pokuty.
   V uvedeném rozhodnutí žalovaná shledala, že šest podniků v odvětví zpracování surového tabáku v Itálii se od roku 1995 do začátku roku 2002 jednáním ve vzájemné shodě nebo praktikami směřujícími ke koordinaci jejich individuálních nákupních strategií, včetně prostřednictvím organizace pravidelné výměny informací a vzájemných konzultací, dopustilo porušení čl. 81 odst. 1 ES. Zejména, podle Komise, se zpracovatelé dohodli na maximálních a průměrných dodavatelských cenách pro odrůdu surového tabáku 'Burley', jakož i objemu produkce, která má být nakoupena. Kartelová dohoda byla rozšířena tak, aby zahrnovala jednání ve vzájemné shodě při podávání nabídek na veřejných dražbách organizovaných AIMA-Azienda di Stato (státním sdružením AIMA) v roce 1995 za účelem přijetí opatření na zemědělském trhu a ATI-Azienda Tabacchi Italiani S.p.A. v roce 1998.
   Komise rovněž shledala, že v období od února 1999 do listopadu 2001, Associazione Professionale Trasformatori Tabacchi Italiani (Italské profesní sdružení zpracovatelů tabáku) a Unione Italiana Tabacco (Italská tabáková unie) přijaly rozhodnutí týkající se jejich příslušných vyjednávacích pozic, pokud jde o ceny pro jednotlivé stupně jednotlivých odrůd tabáku s cílem uzavřít mezipodnikové dohody.
   Na podporu svých návrhů se žalobkyně dovolává:

               —

               porušení zásady rovného zacházení a zásady proporcionality v rozsahu, v jakém Komise opomněla, za účelem výpočtu základní částky pokuty, zohlednit skutečnost, že kartelová dohoda neměla žádný, nebo jen velmi skromný dopad na trh;

               —

               nelogičnosti uvedených důvodů a porušení zásady rovného zacházení, pokud jde o nestanovení progresivní základní částky pokuty za účelem její úpravy v závislosti na velikosti podniku, jemuž je pokuta uložena. Zejména v tomto bodě tvrdí, že použití podílů na trhu za celý poslední rok protiprávního jednání by mělo být zmírněno a upraveno ve všech případech, kdy byla účast podniku na údajném jednání ve vzájemné shodě poznamenáno přerušeními;

               —

               skutečnosti, že zjištění, že doba trvání účasti žalobkyně na kartelové dohodě byla dva roky a osm měsíců je výsledkem zjevně nesprávného posouzení;

               —

               skutečnosti, že Komise nesprávně nezohlednila dvě polehčující okolnosti: čistě pasivní roli žalobkyně v kartelové dohodě a časté zmatení, pokud jde o účel dohod;

               —

               skutečnosti, že uvedená pokuta, která téměř dvojnásobně přesahuje její aktiva, je nespravedlivá a nepřiměřená.


title: Věc F-6/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. dubna 2013 — Rosenbaum v. Komise

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/41

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. dubna 2013 — Rosenbaum v. Komise
   (Věc F-6/13) (1)

   2013/C 171/87
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 108, 13.4.2013, s. 39.


title: Věc C-331/11: Žaloba podaná dne 30. června 2011 — Evropská komise v. Slovenská republika

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/4

         Žaloba podaná dne 30. června 2011 — Evropská komise v. Slovenská republika
   (Věc C-331/11)
   2011/C 282/07
   Jednací jazyk: slovenština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Marghelis, zmocněnec, A. Tokár, zmocněnec)

      Žalovaná: Slovenská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Slovenská republika tím, že povolila provozování skládky odpadů Žilina — Považský Chlmec bez plánu úpravy skládky a bez toho, že by bylo přijato konečné rozhodnutí o tom, zda tato skládka může pokračovat ve svém provozu na základě schváleného plánu úpravy, nesplnila povinnosti, které jí vyplývají z čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (1);

               —

               uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Skládka odpadů Žilina — Považský Chlmec je v provozu, aniž je předložen plán úpravy a schváleny její případné úpravy na základě plánu úprav. Komise proto navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Slovenská republika tím, že povolila provozování skládky odpadů Žilina — Považský Chlmec bez plánu úpravy skládky a bez přijetí konečného rozhodnutí o tom, zda tato skládka může pokračovat ve svém provozu na základě schváleného plánu úpravy, nesplnila povinnosti, které jí vyplývají z čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů.

      (1)  Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228.


title: Věc F-135/06: Žaloba podaná dne 27. října 2006 – Lafleur-Tighe v. Komise

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/87

         Žaloba podaná dne 27. října 2006 – Lafleur-Tighe v. Komise
   (Věc F-135/06)
   (2006/C 326/176)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Virginie Lafleur-Tighe (Makati, Filipíny) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (APIN) o zařazení žalobkyně do platové třídy 13, platového stupně 1 ke dni jejího přijetí jakožto smluvního zaměstnance, jak toto rozhodnutí vyplývá ze smlouvy o uzavření pracovního poměru podepsané dne 22. prosince 2005;

               —

               sdělit orgánu oprávněnému ke jmenování účinky související se zrušením napadeného rozhodnutí, zejména zohlednění profesní zkušenosti žalobkyně od roku 1993, data získání jejího diplomu o absolvování bakalářského studia (Bachelor), a její přeřazení do platové třídy 12 se zpětnou účinností od 22. prosince 2005;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně uplatňuje, zaprvé, že orgán oprávněný ke jmenování se dopustil zjevně nesprávného posouzení, když požadoval, aby mu žalobkyně předložila osvědčení o rovnocennosti jejího diplomu o absolvování bakalářského studia, které jev obdobné právní formě jako rozhodnutí vydané k jejímu diplomu o absolvování magisterského studia vládou francouzského společenství v Belgii.
   Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že orgán oprávněný ke jmenování porušil zásadu rovného zacházení a nediskriminace, když odmítl zohlednit osvědčení o rovnocennosti uvedeného diplomu vydané National Qualifications Authority of Ireland.


title: Věc T-529/08: Žaloba podaná dne 2. prosince 2008 – Diputación Foral de Álava v. Komise

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/47

         Žaloba podaná dne 2. prosince 2008 – Diputación Foral de Álava v. Komise
   (Věc T-529/08)
   (2009/C 32/90)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokát, a M. Morales Isasi, advokátka)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               konstatovat nicotnost písemného dokumentu vydaného Generálním ředitelstvím pro hospodářskou soutěž Evropské komise D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] dne 2. října 2008 v rozsahu, ve kterém vyžaduje, aby bylo uskutečněno vybrání úroků, na které odkazují rozhodnutí 2002/820/ES a 2002/892/ES ze dne 11. července 2001 (spis týkající se protiprávního jednání 2007/2215), uplatněním složitého úroku, a

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předmětem tohoto řízení je napadení rozhodnutí, ve kterém při plnění povinností vyplývajících z rozhodnutí ze dne 11. července 2001, týkajících se jednak režimu státních podpor poskytnutého Španělskem ve prospěch podniků v Álava v podobě daňového úvěru 45 % investic (rozhodnutí 2002/820/ES), a jednak režimu státních podpor poskytnutého Španělskem ve prospěch několika nově založených podniků v Álava (rozhodnutí 2002/892/ES) (1), má Komise za to, že úroková sazba uplatněná pro navrácení je složitou úrokovou sazbou.
   Podle žalobkyně je toto rozhodnutí de facto zjevnou změnou výše uvedených rozhodnutí ze dne 11. července 2001. Tato změna znamená zjevné zneužití pravomoci a akt v rozporu se zásadou řádné správy. Zdůrazňuje, že uplatnění sazby složitých úroků bylo poprvé zavedeno čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/04, s. 3). Toto ustanovení však není použitelné ratione temporis na rozhodnutí ze dne 11. července 2001.
   Změna skutečného obsahu těchto rozhodnutí uskutečněná Komisí, co se týče použitelné úrokové sazby, znamená rovněž zásah do zásady rovného zacházení, neboť orgány pověřené provedením rozhodnutí ze dne 11. července 2001, jakož i dotčené podniky byly uvedeny do jiného postavení než příslušné orgány členských států (a podniky) dotčené rozhodnutími o navrácení podpor poskytnutých v červenci 2001 nebo dříve, orgány, kterým při navrácení podpor nebylo uloženo uplatnění sazby složitého úroku.
   Žalobkyně konečně tvrdí, že Komise ukládá sankci nestanovenou právem Společenství tím, že požaduje uplatnění sazby složitého úroku.

      (1)  Tato dvě rozhodnutí byla napadena před Soudem prvního stupně (věci T-227/01, Diputación Foral de Álava a Govierno Vasco v. Komise, a T-230/01, Diputación Foral y Govierno Vasco v. Komise, ve kterých probíhá řízení před Soudem).


title: Věc T-40/11: Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Lan Airlines a Lan Cargo v. Komise

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/27

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Lan Airlines a Lan Cargo v. Komise
   (Věc T-40/11)
   2011/C 80/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lan Airlines SA a Lan Cargo SA (Santiago, Chile) (zástupci: B. Hartnett, Barrister a O. Geiss, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               Zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se dotýká žalobkyň;

               —

               podpůrně snížit pokutu uloženou žalobkyním; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhají na základě článku 263 SFEU zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. listopadu 2010 ohledně řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“), článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Švýcarskou konfederací a Evropským společenstvím o letecké přepravě (věc COMP/39.258 — letecká nákladní přeprava) v rozsahu, v němž se dotýká žalobkyň.
   Na podporu své žaloby uvádějí žalobkyně šest žalobních důvodů:

               1)

               První žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala, že se žalobkyně podílely na jednotlivém trvajícím protiprávním jednání a v důsledku toho se dopustila nesprávného právního a skutkového posouzení při uplatňování článku 101 SFEU, jelikož

                           —

                           Komise neprokázala, že Lan Cargo si byla vědoma nebo měla být vědoma společného záměru narušujícího hospodářskou soutěž;

                           —

                           Komise neprokázala, že Lan Cargo zamýšlela přispět svým vlastním jednáním k takovémuto společnému záměru narušujícímu hospodářskou soutěž; a

                           —

                           Komise neprokázala, že Lan Cargo si byla vědoma protiprávního jednání týkajícího se bezpečnostních příplatků nebo provizí z příplatků.

               2)

               Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise údajně porušila právo obhajoby žalobkyň, jelikož:

                           —

                           Komise porušila právo obhajoby žalobkyň tím, že vycházela z důkazů, které nebyly uvedeny v oznámení námitek;

                           —

                           Komise porušila právo obhajoby žalobkyň tím, že vycházela z posouzení důkazů, které nebylo jasně vyjádřeno v oznámení námitek;

                           —

                           Komise porušila právo obhajoby žalobkyň tím, že v napadeném rozhodnutí uvedla námitky, k nimž se žalobkyně neměly možnost vyjádřit.

               3)

               Třetí žalobní důvod, podle něhož Komise údajně porušila zásady rovného zacházení, osobní odpovědnosti a proporcionality při určení základní částky pokuty uložené žalobkyním, jelikož:

                           —

                           se určení doby trvání protiprávního jednání Komisí nezakládalo na odpovídajícím zjištění, že žalobkyně o jednání věděly, ani úmyslu podílet se na údajném společném záměru narušujícím hospodářskou soutěž;

                           —

                           Komise pochybila při výpočtu základní částky;

                           —

                           výpočet základní součásti pokuty Komisí nezohlednil omezenou účast žalobkyň na údajném protiprávním jednání; a

                           —

                           výpočet základní součásti pokuty Komisí nezohlednil skutečnost, že údajné protiprávní jednání nezahrnulo celkovou cenu relevantních služeb.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod, podle něhož Komise údajně porušila zásadu rovného zacházení a neuvedla odůvodnění při úpravě základní pokuty na základě polehčujících okolností, jelikož

                           —

                           Komise nezohlednila velmi významné rozdíly mezi úrovní účasti žalobkyň a mnohem vyšší účastí ostatních leteckých společností; a

                           —

                           Komise objektivně nezdůvodnila stejné zacházení s různými leteckými společnostmi navzdory jejich významně rozdílným situacím.

               5)

               Pátý žalobní důvod, podle něhož Komise v napadeném rozhodnutí údajně neuvedla důvody pro vyloučení osmnácti subjektů, jimž bylo určeno oznámení námitek, pro své určení, že se žalobkyně zúčastnily jednotlivého a trvajícího protiprávního jednání, a pro svůj výpočet uložené pokuty, jelikož

                           —

                           Komise neuvedla důvody, z nichž do napadeného rozhodnutí nezahrnula osm leteckých společností, které byly adresáty jejího oznámení námitek;

                           —

                           Komise nepodala odůvodnění ohledně konstitutivních prvků, jež Soudní dvůr potřebuje k určení, že se žalobkyně dopustila jednotlivého trvajícího protiprávního jednání; a

                           —

                           Komise nepodala odůvodnění svého výpočtu pokuty uložené žalobkyním podle článku 5 napadeného rozhodnutí.

               6)

               Šestý žalobní důvod, podle něhož Komise údajně porušila právo žalobkyň na spravedlivý proces, a v důsledku toho porušila článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a článek 6 Evropské úmluvy o lidských právech, jelikož:

                           —

                           žalobkyním byla upřena možnost vyslechnout svědky nebo výslechem ověřit či zpochybnit jejich předchozí výpovědi;

                           —

                           žalobkyním byla upřena možnost vyjádřit se k pokutě, která jim byla uložena;

                           —

                           pokuta byla uložena po ústním jednání, které bylo neveřejné a kterého se nezúčastnil subjekt vydávající rozhodnutí; a

                           —

                           napadené rozhodnutí bylo přijato správním orgánem, přičemž žádný soudní orgán nemá plnou pravomoc k přezkumu všech aspektů tohoto rozhodnutí.


title: Věc T-404/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2014 – NIIT Insurance Technologies v. OHIM (SUBSCRIBE) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SUBSCRIBE — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Rovné zacházení — Článek 56 SFEU“

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/44

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2014 – NIIT Insurance Technologies v. OHIM (SUBSCRIBE)
   (Věc T-404/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SUBSCRIBE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rovné zacházení - Článek 56 SFEU“)
   2014/C 292/54
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: M. Wirtz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. června 2013 (věc R 1308/2012-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení SUBSCRIBE jako ochranné známky Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti NIIT Insurance Technologies Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


title: Věc C-70/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles — Belgie) — Scarlet Extended SA v. Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM) ( „Informační společnost — Autorské právo — Internet — Programy „peer-to-peer“ — Poskytovatelé internetového připojení — Zavedení systému filtrování elektronických sdělení za účelem zamezení výměny souborů porušujících autorská práva — Neexistence obecné povinnosti dohledu nad přenášenými informacemi“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/6

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles — Belgie) — Scarlet Extended SA v. Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)
      (Věc C-70/10) (1)

      (Informační společnost - Autorské právo - Internet - Programy „peer-to-peer“ - Poskytovatelé internetového připojení - Zavedení systému filtrování elektronických sdělení za účelem zamezení výměny souborů porušujících autorská práva - Neexistence obecné povinnosti dohledu nad přenášenými informacemi)
      (2012/C 25/10)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Bruxelles

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Scarlet Extended SA

         Žalovaná: Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)

         Za přítomnosti: Belgian Entertainment Association Video ASBL (BEA Video), Belgian Entertainment Association Music ASBL (BEA Music), Internet Service Provider Association ASBL (ISPA)

         Předmět věci

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour d'appel de Bruxelles — Výklad směrnic Evropského parlamentu a Rady: — 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), — 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32), — 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355), — 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399), — 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací („směrnice o soukromí a elektronických komunikacích“) (Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) — Zpracování údajů vyskytujících se na internetu — Zavedení, ze strany poskytovatelů internetového připojení, systému filtrování elektronických sdělení, obecně a preventivně, za účelem identifikace spotřebitelů, kteří údajně používají soubory, které porušují autorská práva a práva s nimi související — Povinnost vnitrostátního soudu uplatnit zásadu proporcionality — Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod — Právo na respektování soukromého života — Právo na svobodu projevu

         Výrok

      Směrnice Evropského parlamentu a Rady

                  —

                  2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“);

                  —

                  2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti;

                  —

                  2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví;

                  —

                  95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, a

                  —

                  2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích),
                  vykládané společně a s ohledem na požadavky vyplývající z ochrany příslušných základních práv, je třeba vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby byla poskytovateli internetového připojení uložena povinnost zavést systém filtrování

                  —

                  všech elektronických sdělení přenášených prostřednictvím jeho služeb, zejména s využitím programů „peer-to-peer“;

                  —

                  použitelného vůči všem jeho zákazníkům bez rozdílu;

                  —

                  preventivně;

                  —

                  výlučně na jeho náklady a

                  —

                  bez časového omezení,
                  způsobilý identifikovat pohyb elektronických souborů obsahujících hudební, kinematografické nebo audiovizuální dílo, k němuž navrhovatel údajně vlastní práva duševního vlastnictví, v síti tohoto poskytovatele za účelem zablokování přenosu souborů, jejichž výměna porušuje autorská práva.

         (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc T-118/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. února 2013 — Acron v. Rada ( „Dumping — Dovoz roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska — Žádost o přezkum pro nového vývozce — Běžná hodnota — Vývozní cena — Články 1 a 2 a čl. 11 odst. 4 a 9 nařízení (ES) č. 384/96 (nyní články 1 a 2 a čl. 11 odst. 4 a 9 nařízení (ES) č. 1225/2009)“ )

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. února 2013 — Acron v. Rada
   (Věc T-118/10) (1)

   (Dumping - Dovoz roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska - Žádost o přezkum pro nového vývozce - Běžná hodnota - Vývozní cena - Články 1 a 2 a čl. 11 odst. 4 a 9 nařízení (ES) č. 384/96 (nyní články 1 a 2 a čl. 11 odst. 4 a 9 nařízení (ES) č. 1225/2009))
   2013/C 101/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Acron OAO (Velký Novgorod, Rusko) (zástupci: B. Evtimov a D. O'Keeffe, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem, a N. Chesaitesem, barrister)

      Vedlejší účastnice řízení podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a C. Clyne, zmocněnci) a Fertilizers Europe (Brusel, Belgie) (zástupce: B. O’Connor, solicitor)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost podaná proti prováděcímu nařízení Rady (EU) č. 1251/2009 ze dne 18. prosince 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 1911/2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících mimo jiné z Ruska (Úř. věst. L 338, s. 5)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Acron OAO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a společností Fertilizers Europe.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc T-648/13: Žaloba podaná dne 3. prosince 2013 — IOIP Holdings v. OHIM (GLISTEN)

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/10

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2013 — IOIP Holdings v. OHIM (GLISTEN)
   (Věc T-648/13)
   2014/C 61/16
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Spojené státy americké) (zástupci: H. Dhondt a S. Kinart, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013 ve věci R 1028/2013-2;

               —

               uložil Úřadu, aby zapsal přihlášenou ochrannou známku Společenství;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GLISTEN“ pro výrobky zařazené do třídy 3 — přihláška ochranné známky Společenství č. 11 305 273

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení o ochranné známce Společenství


title: Věc T-65/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2009 Enzem Realim proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. prosince 2008 ve věci F-136/06, Reali v. Komise

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2009 Enzem Realim proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. prosince 2008 ve věci F-136/06, Reali v. Komise
   (Věc T-65/09 P)
   2009/C 102/37
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Enzo Reali (Florencie, Itálie) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadené rozhodnutí a následně i sporné rozhodnutí vydané orgánem oprávněným ke jmenování

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tímto kasačním opravným prostředkem se navrhovatel domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu vydaného ve věci F-136/06 (1), kterým byla zamítnuta jeho žaloba na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy, který jej zařadil do platové třídy a platového stupně v okamžiku jeho nástupu do služby u Komise jako smluvního zaměstnanec.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší čtyři důvody.
   Prvním důvodem tvrdí, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že námitka protiprávnosti vznesená v žalobě v prvním stupni řízení proti některým obecným prováděcím ustanovením byla nepřípustná proto, že nebyla vznesena již v rámci stížnosti před zahájením soudního řízení. Navrhovatel uvádí, že otázku chybějící pravomoci Komise, které se týkala námitka protiprávnosti, měl Soud posoudit bez návrhu. Podpůrně navrhovatel tvrdí, že i kdyby nebyl Soud povinen posoudit tuto otázku z úřední povinnosti, měla být námitka přijata jako přípustná, jelikož legalita specifického kritéria pro jeho zařazení již byla zpochybněna v původní stížnosti.
   Zadruhé, navrhovatel tvrdí, že Soud pro veřejnou službu nesprávně právně posoudil diplom navrhovatele. Uvádí, že stanovení hodnoty akademického stupně musí být provedeno z hlediska právních předpisů státu, ve kterém byl tento diplom získán, jelikož toto stanovení spadá do výlučné pravomoci členských států, a že Soud svévolně omezil působnost a pozměnil smysl použitelných italských právních předpisů.
   Zatřetí, navrhovatel uvádí, že Soud pro veřejnou službu při posouzení hodnoty diplomu navrhovatele porušil zásadu zákazu diskriminace tím, že ji porovnal s diplomy osoby, která ukončila pregraduální studium.
   Začtvrté, rozsudek podle navrhovatele obsahuje vzájemně si odporující úvahy, jelikož Soud pro veřejnou službu zohlednil italské právní předpisy a zároveň je nepoužil pro řešení případu.

      (1)  Dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.


title: Věc T-769/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2016 – SeNaPro v. EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Dolokorn — Starší slovní ochranná známka Evropské unie DOLOPUR — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2016 – SeNaPro v. EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)
   (Věc T-769/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Dolokorn - Starší slovní ochranná známka Evropské unie DOLOPUR - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 014/38)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Německo) (zástupce: A. Schröder, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Strittmatter a A. Folliard–Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Rakousko) (zástupce: C. Ofner, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. října 2015 (věc R 2643/2014-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Paltentaler Splitt & Marmorwerke a SeNaPro.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               SeNaPro GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 78, 29.2.2016.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. října 2004 ve věci C-477/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2001/12/ES, 2001/13/ES a 2001/14/ES — Železnice Společenství — Rozvoj — Licence pro železniční podniky — Přidělování kapacity, zpoplatnění infrastruktury a vydávání osvědčení o bezpečnosti — Neprovedení směrnice v předepsané lhůtě)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/23

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 21. října 2004
   ve věci C-477/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/12/ES, 2001/13/ES a 2001/14/ES - Železnice Společenství - Rozvoj - Licence pro železniční podniky - Přidělování kapacity, zpoplatnění infrastruktury a vydávání osvědčení o bezpečnosti - Neprovedení směrnice v předepsané lhůtě)
   (2004/C 300/47)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-477/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: C. Schmidt a W. Wils) proti Spolkové republice Německo (zmocněnci: W.-D. Plessing a M. Lumma), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES podaná dne 17. listopadu 2003, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet a U. Lõhmus (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 21. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/12/ES ze dne 26. února 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/440/EHS o rozvoji železnic Společenství, se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/13/ES ze dne 26. února 2001, kterou se mění směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům, a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto směrnic.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24. 1. 2004.


title: Věc F-106/06: Žaloba podaná dne 1. září 2006 – Erbežnik v. Evropský parlament

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/46

         Žaloba podaná dne 1. září 2006 – Erbežnik v. Evropský parlament
   (Věc F-106/06)
   (2006/C 281/83)
   Jednací jazyk: Slovinština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Anže Erbežnik (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: P. Peče, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu č. 110029 ze dne 1. června 2006;

               —

               rozhodnout, že žalobce měl, od svého nástupu do zaměstnaní jako právník lingvista v Evropském parlamentu, se slečnou H. (nyní paní Erbežnik) právoplatný nemanželský vztah v souladu s primárním i sekundárním právem Společenství, a má tudíž nárok na to, aby mu Evropský parlament zaplatil v plné výši příspěvek na zařízení, jak je upraven pro ženaté úředníky, vypočtený na základě příspěvku na domácnost;

               —

               podpůrně, rozhodnout, že Evropský parlament musí v souladu se zásadou proporcionality vzít v úvahu změnu rodinného stavu žalobce (jeho svatba) a udělit mu příspěvek na zařízení (pro ženaté úředníky) v plné výši za části příspěvku zaplacené po jeho svatbě v srpnu 2005;

               —

               uložit žalovanému zaplacení úroků z prodlení;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce žil od okamžiku svého přijímání Evropským parlamentem ve Slovinsku v září 2003, a dokonce před tímto datem, v trvalém nemanželském vztahu se svou přítelkyní, která se v srpnu 2005 stala jeho ženou. Žalobce tvrdí, že tento vztah by byl právně uznán slovinským právem.
   Žalobce při vstupu do zaměstnání v Evropském parlamentu podal žádost o příspěvek na domácnost, jež byla zamítnuta z důvodu, že tento příspěvek je vyhrazen pro manželské páry a nemanželské páry téhož pohlaví v souladu s článkem 1 přílohy VII služebního řádu. V květnu 2005 požádal o příspěvek na zařízení, jenž se rovná dvouměsíčnímu základnímu platu v případě úředníka oprávněného k příspěvku na domácnost, a jednoměsíčnímu základnímu platu v ostatních případech. Žalobce obdržel první část příspěvku na zařízení (který je placen ve třech částech, jedna část za rok) stanoveného pro svobodné. Po své svatbě požádal o část příspěvku na zařízení, který je placen personálu v manželském stavu, ale tato žádost byla zamítnuta z důvodu, že jeho rodinná změna nastala až po konci jeho zkušební doby.
   Na podporu své žaloby se žalobce opírá především o následující důvody:

               —

               zaprvé, neplatnost čl. 1 odst. 2 písm. c) a čl. 1 odst. 2 písm. d) přílohy VII služebního řádu a, alternativně, nesprávný výklad uvedených článků správou žalovaného z důvodu porušení základních zásad Společenství, jako jsou volný pohyb pracovníků, občanství Evropské unie a volný pohyb osob, zákaz diskriminace a nerovného zacházení, nedodržování základních lidských práv a zásada proporcionality;

               —

               zadruhé, nesprávný výklad data ukončení zkušební doby jako absolutního konečného data pro příspěvek na zařízení, ačkoli samotné platby jsou prováděny v období tří let.


title: Věc F-7/10: Žaloba podaná dne 19. ledna 2010 — Garcia Lledo a další v. OHIM

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/69

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2010 — Garcia Lledo a další v. OHIM
   (Věc F-7/10)
   2010/C 100/101
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Inès Garcia Lledo a další (Alicante, Španělsko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, H.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí předsedy OHIM o ukončení pracovního poměru žalobců, jakožto dočasných zaměstnanců z důvodu, že nejsou úspěšnými kandidáty otevřeného výběrového řízení

      Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí předsedy OHIM ze dne 12. března 2009 o zrušení pracovního poměru žalobců jakožto dočasných zaměstnanců;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-250/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Hessisches Finanzgericht, Kassel – Německo) – Turbon International GmbH, jednající jako univerzální právní nástupkyně Kores Nordic Deutschland GmbH v. Oberfinanzdirektion Koblenz (Společný celní sazebník — Položky sazebníku — Zařazení inkoustových kartuší pro tiskárny značky Epson Stylus Color v kombinované nomenklatuře — Inkousty (položka 3215) — Části, součásti a příslušenství tiskáren položky 8471 (položka 8473)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/15

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Hessisches Finanzgericht, Kassel – Německo) – Turbon International GmbH, jednající jako univerzální právní nástupkyně Kores Nordic Deutschland GmbH v. Oberfinanzdirektion Koblenz
   (Věc C-250/05) (1)

   (Společný celní sazebník - Položky sazebníku - Zařazení inkoustových kartuší pro tiskárny značky Epson Stylus Color v kombinované nomenklatuře - Inkousty (položka 3215) - Části, součásti a příslušenství tiskáren položky 8471 (položka 8473)
   (2006/C 326/29)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Hessisches Finanzgericht, Kassel
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Turbon International GmbH, jednající jako univerzální právní nástupkyně Kores Nordic Deutschland GmbH

      Žalované: Oberfinanzdirektion Koblenz
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hessisches Finanzgericht, Kassel – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) – Položka č. 3215 90 80 („Inkousty, jiné než tiskařské barvy nebo inkousty a tuše všech druhů“) a č. 8473 („Části, součásti a příslušenství strojů položky č. 8471“, tj. automatické stroje pro zpracovávání informací a jejich jednotky) – Inkoustová kartuše
   Výrok
   Příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1734/96 ze dne 9. září 1996, musí být vykládána tak, že inkoustovou kartuši bez integrované tiskové hlavy, skládající se z plastového krytu, pěny, kovového síta, těsnění, pečetící fólie, nálepky, inkoustu a obalového materiálu, která může být použita jak s ohledem na kartuše, tak i na inkoust výhradně v tiskárně se stejnými znaky, jako mají inkoustové tiskárny značky Epson Stylus Color, je třeba zařadit do podpoložky 3215 90 80 kombinované nomenklatury.

      (1)  Úř. věst. C 217, 3.9.2005.


title: Věc T-96/07: Žaloba podaná dne 23. března 2007 – Telecom Italia Media v. Komise

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/32

         Žaloba podaná dne 23. března 2007 – Telecom Italia Media v. Komise
   (Věc T-96/07)
   (2007/C 117/52)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Telecom Italia Media S.p.A. (Řím, Itálie) (zástupci: prof. F. Bassan a S. Venturini, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2006) 6634 konečné ze dne 24. ledna 2007, týkající se státní podpory C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004), a s ním související a jemu předcházející a následující akty;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí Komise K(2006) 6634 konečné v části, v níž ukládá italskému státu vymáhat vrácení podpory v souladu se způsoby v něm uvedenými;

               —

               v každém případě uložit Komisi náhradu nákladů řízení. Se všemi právními důsledky.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba napadá rozhodnutí Komise, podle kterého je státní podpora, kterou se stanoví příspěvky na nákup digitálních dekodérů, poskytnutá italskou vládou v letech 2004 a 2005 protiprávní. V tomto ohledu je zdůrazněno, že rozhodnutím ze stejného data byly příspěvky na digitální dekodéry s API Application Program Interface (rozhraní pro aplikační programy) stanovené pro rok 2006 posouzeny jako legální podle čl. 87 písm. c) Smlouvy o ES.
   Podle žalobkyně rozdíl mezi zákonnou podporou v roce 2006 a nezákonnou podporou v letech 2004 a 2005 znamená výslovné vyloučení této podpory z financování pro dekodéry satelitní televize, která je tedy vyloučena de iure, zatímco v roce 2006 je podpora vyloučena pouze „de facto“jako důsledek toho, že se jedná o dekodér vybraný „neotevřenou “monopolní platformou SKY.
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uplatňuje:

               —

                  nesprávné posouzení žalované. V této souvislosti argumentuje tím, že:

                           —

                           opatření bylo nezbytné pro urychlení přechodu na digitální příjem: lhůta stanovená zákonem pro switch off (2006) nebyla neodkladná (a v každém případě nemohla být rozumně považována za neodkladnou).

                           —

                           opatření nenahrazovalo iniciativu, kterou měly vysílací společnosti v každém případě vyvinout. Tyto vysílací společnosti totiž z důvodu zvláštnosti trhu digitálního pozemního televizního vysílání neměly žádný zájem na financování nákupu dekodérů, neboť:

                                       (i)

                                       nejsou vertikálně propojeny s výrobci softwaru nebo dekodérů;

                                       (ii)

                                       nemají obchodní model založený na měsíčním předplatném, který umožňuje postupné vrácení finančních nákladů; a

                                       (iii)

                                       pozemní dekodér může přijímat karty více operátorů, kteří jsou mezi sebou v konkurenčním postavení.

                           —

                           opatření nediskriminovalo satelitní vysílací společnosti, a to ze dvou důvodů. Zaprvé z důvodu, že tyto vysílací společnosti působí na odlišném trhu, který je Komisí nesprávně kvalifikován jako jednotný. Zadruhé z důvodu, že tyto vysílací společnosti již byly vyloučeny de facto, neboť již v době SKY – monopolní platformy satelitní televize v Itálii – si zvolily vlastnickou platformu, která využívá neotevřený standard, a nezaslouží si tedy podporu, jak rozhodla Komise v rozhodnutí týkajícím se opatření pro rok 2006.

                           —

                           obdobím zohledněným pro výpočet účinků opatření na trh nemůže být celé období zahrnující roky 2004 a 2005, neboť TIMedia šířila reklamu a uvedla na trh první nabídku pay per view na pozemním digitálním trhu dne 22. ledna 2005. Pokud jde dále o al dies ad quem, není možné nepřiznat význam skutečnosti, že od 1. září 2005 byl poskytnut příspěvek spotřebitelům pouze v oblastech all digital anebo v oblastech (Val D'Aosta a Sardinie), pro které bylo stanoveno pozastavení přechodu. Příspěvek byl omezen z funkčního a územního hlediska. TIMedia by mohla vrátit podporu, pokud by neměla dodatečné zisky v relevantním období. Náklady jsou totiž vyšší než příjmy, což je ve fázi start up běžné. Komise mimo jiné žádá, aby byla kvantifikace vrácení určena s ohledem na dodatečné zisky vzniklé prostřednictvím dalších diváků, kteří byli získáni opatřením pozemní digitální televize pay per view. Takové zisky se vypočítají tak, že se průměrný příjem od uživatelů vynásobí odhadnutým počtem dodatečných uživatelů. Ve skutečnosti se dodatečné zisky vypočítají tak, že se od dodatečných příjmů (ne od průměrných příjmů) odečtou dodatečné náklady. Příjem vzniklý prostřednictvím dodatečného uživatele, který jen zřídka nakoupí pay per view, je totiž nižší než příjem vzniklý prostřednictvím průměrných uživatelů.

               —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 87 odst. 1 a čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES v rozsahu, v němž Komise neprokázala, že opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž, a představuje tudíž státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1. Komise krom toho neprokázala, jak se může výjimka v čl. 87 odst. 3 uplatnit na výrobce dekodérů, a neuplatnit také na televizní vysílací společnosti, které jsou také nepřímými beneficienty, které tyto dekodéry užívají.

               —

                  Vnitřní rozpornost a vnitřní nelogičnost napadeného rozhodnutí. V této souvislosti je zdůrazněno, že podle názoru Komise je opatření, které odkazuje pouze na určité nepřímé beneficienty (televizní vysílací společnosti), a nikoli na jiné (výrobci dekodérů), selektivní.


title: Věc C-466/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Lecce ze dne  6. prosince 2005  v trestním řízení proti Gianlucovi Damontovi

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Lecce ze dne 6. prosince 2005 v trestním řízení proti Gianlucovi Damontovi
   (Věc C-466/05)
   (2006/C 74/07)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale di Lecce ze dne 6. prosince 2005 v trestním řízení proti Gianlucu Damontovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 27. prosince 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Tribunale di Lecce žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:

               „Je čl. 4 pododstavec 4a zákona č. 401/89 neslučitelný, s tím souvisejícími účinky ve vnitrostátním právním řádu, se zásadami vyjádřenými v článcích 43 a 49 Smlouvy o EHS v oblasti usazování a volného pohybu služeb, které přecházejí hranice Společenství, jakož i ve světle rozdílného výkladu v rozhodnutích Soudního dvora Evropských společenství (zejména v rozsudku Gambelli) a v rozhodnutí Suprema Corte di Cassazione na společném zasedání č. 23271/04? Soudní dvůr je zejména žádán, aby objasnil, zda je použitelná sankce uvedená v obvinění a sdělená v Italském státě.“


title: Věc C-214/10: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesarbeitsgericht Hamm — Německo) — KHS AG v. Winfried Schulte ( „Úprava pracovní doby — Směrnice 2003/88/ES — Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok — Zánik nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok nevyčerpanou z důvodu nemoci po uplynutí lhůty stanovené vnitrostátní právní úpravou“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/8

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesarbeitsgericht Hamm — Německo) — KHS AG v. Winfried Schulte
      (Věc C-214/10) (1)

      (Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Zánik nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok nevyčerpanou z důvodu nemoci po uplynutí lhůty stanovené vnitrostátní právní úpravou)
      (2012/C 25/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesarbeitsgericht Hamm

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KHS AG

         Žalovaný: Winfried Schulte

         Předmět věci

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landesarbeitsgericht Hamm — Výklad čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Nárok na náhradu za nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok zaměstnance, který nemohl uplatnit svůj nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, pokud měl pracovní volno z důvodu nemoci během referenčního období, a jehož pracovní neschopnost přetrvávala několik let až do ukončení jeho pracovního poměru — Kolektivní smlouva umožňující náhradu za nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok pouze na konci pracovního poměru a stanovící zánik nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok nevyčerpanou z důvodu nemoci po uplynutí patnáctiměsíční lhůty od referenčního období.

         Výrok

      Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním ustanovením nebo zvyklostem, jako jsou například kolektivní smlouvy, které prostřednictvím období převoditelnosti v délce patnácti měsíců, po jehož uplynutí nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok zaniká, omezují kumulování nároků na takovouto dovolenou v případě pracovníka, který je po dobu několika po sobě následujících referenčních období práce neschopný.

         (1)  Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


title: Věc T-3/05: Žaloba podaná dne 4. ledna 2005 ReckittBenckiser N. V. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/22

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2005 ReckittBenckiser N. V. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-3/05)
   (2005/C 69/41)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. ledna 2005 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) podaná ReckittBenckiser N. V., se sídlem v Hoofddorp (Nizozemsko), zastoupenou G. S. P. Vosem, právníkem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM);

               —

               povolil zápis ochranné známky Společenství, přihláška č. 1 155 712;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Trojrozměrná ochranná známka tvořená bílou a modrou obdélníkovou tabletou s červeným oválným středem pro výrobky ve třídách 1 a 3 (chemické výrobky určené pro průmysl; přípravky pro bělení a jiné prací prostředky,…) - přihláška č. 1 156 595

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí přihlášky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Dovolávané žalobní důvody:

               Porušení čl. 7 odst. 1 b) nařízení Rady 40/94


title: Věc T-172/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 – Armacell v. OHIM – nmc (ARMAFOAM) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARMAFOAM — Starší slovní ochranná známka Společenství NOMAFOAM — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků a označení — Zpochybnění podobnosti výrobků vznesené poprvé před Soudem )

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/16

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 – Armacell v. OHIM – nmc (ARMAFOAM)
   (Věc T-172/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARMAFOAM - Starší slovní ochranná známka Společenství NOMAFOAM - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků a označení - Zpochybnění podobnosti výrobků vznesené poprvé před Soudem“)
   (2006/C 310/32)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Armacell Enterprise GmbH (Münster, Německo) (zástupce: O. Spuhler, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: nmc SA (Raeren-Eynatten, Belgie) (zástupci: P. Péters a T. de Haan, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. února 2005 (věc R 552/2004 1) týkajícímu se námitkového řízení mezi nmc SA a Armacell Enterprise GmbH.
   Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Armacell Enterprise GmbH ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a nmc SA.

      (1)  Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


title: Věc C-568/07: Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/25

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-568/07)
   (2008/C 64/37)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a E. Traversa)

      Žalovaná: Řecká republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření, která vyplývají z rozsudku vyhlášeného Soudním dvorem dne 21. dubna 2005 ve věci C-140/03, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES;

               —

               uložit Řecké republice povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 70 956 eur za každý den prodlení s vykonáním rozsudku vydaného ve věci C-140/03 ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci do dne vykonání rozsudku vydaného ve věci C-140/03;

               —

               uložit Řecké republice povinnost zaplatit Komisi paušální částku, jejíž výše se určí tak, že se vynásobí denní částka počtem dní, během kterých dochází k neplnění povinnosti, a to ode dne vyhlášení rozsudku ve věci C-140/03 do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Ve svém rozsudku ze dne 21. dubna 2005, vydaném ve věci C-140/03, Komise v. Řecká republika, který se týká omezení uložených v rozporu s články 43 ES a 48 ES co se týče otevření a provozování prodejen oční optiky, Soudní dvůr Evropských společenství rozhodl takto:

                           „1)

                           Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 o výkonu profese očního optika a o prodejnách oční optiky, který nedovoluje diplomovanému očnímu optikovi, který je fyzickou osobou, provozovat více než jednu prodejnu oční optiky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES.

                           2)

                           Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 a zákon č. 2646/98 o rozvoji národního systému sociální péče a jiných ustanoveních, které pro právnickou osobu podřizují možnost otevřít prodejnu oční optiky v Řecku podmínkám,

                                       —

                                       že povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky je vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou osobou, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí alespoň ve výši 50 % na základním kapitálu společnosti, jakož i na jejích ziscích a ztrátách, že společnost má formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, a

                                       —

                                       že dotčený oční optik se podílí nanejvýš na jedné další společnosti, která je vlastníkem prodejny oční optiky, za podmínky, že povolení ke zřízení a provozování prodejny je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,

                                 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES.

                           3)

                           Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.“

               2.

               Podle čl. 228 odst. 1 ES shledá-li Soudní dvůr, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá z této smlouvy, je tento stát povinen přijmout opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora.

               3.

               Dopisem ze dne 9. června 2005 Komise Evropských společenství vyzvala řeckou vládu, aby přijala opatření za účelem vykonání výše citovaného rozsudku Soudního dvora. V tomto dopise Komise rovněž připomněla, že zákon č. 3204/2003 nemůže představovat adekvátní odpověď na rozsudek Soudního dvora, přinejmenším co se týče druhé vytýkané skutečnosti, když v rámci tohoto zákona právo zřídit a provozovat prodejnu oční optiky zůstává vyhrazeno v široké míře očním optikům.

               4.

               Řecká vláda odpověděla dopisem ze dne 11. srpna 2005 tak, že několik ustanovení zákona 971/1979 bylo změněno a že odst. 4 článku 27 zákona 2646/1998 byl zrušen. Konkrétně nový odst. 6 článku 6 zákona č. 971/1979 poskytuje možnost provozovat více než jednu prodejnu oční optiky fyzickým osobám, které mají oprávnění vykonávat povolání očního optika, jakož i společnostem, pokud prodejnu řídí oční optik s tímto oprávněním.

               5.

               Nový odst. 1 článku 7 zákona č. 971/1979 umožňuje společnostem, bez ohledu na jejich právní formu, zřídit prodejnu oční optiky za těchto podmínek: 1) pro veřejné obchodní společnosti, aby většina společníků a jednatel nebo většina jednatelů byli očními optiky, kteří mají oprávnění k výkonu tohoto povolání; 2) pro společnosti s ručením omezeným, aby více než polovina společníků, kteří představují více než polovinu základního kapitálu, byli očními optiky, kteří mají oprávnění k výkonu tohoto povolání; 3) pro akciové společnosti, aby alespoň 51 % základního kapitálu vlastnili oční optici, kteří jsou občany států Evropské unie, kteří mají schopnosti stanovené ustanoveními zákona č. 971/1979, prezidentského nařízení č. 231/1998 a prezidentského nařízení 165/2000, ve znění nařízení 373/2001.

               6.

               Podle žalobkyně nový odst. 1 článku 7 zákona 971/1979 není adekvátní odpovědí na druhou vytýkanou skutečnost. Tento článek totiž nadále vyhrazuje vlastnictví prodejen oční optiky autorizovaným očním optikům, jelikož tito musejí představovat buď většinu společníků nebo vlastnit většinu základního kapitálu společnosti.

               7.

               Nadále tak přetrvává omezení svobody usazování společností z jiných členských států v Řecku, jelikož tyto nemohou být nikdy jedinými vlastníky prodejny oční optiky. Toto omezení nelze odůvodnit nezbytností zabezpečení vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví. Jak uvedl Soudní dvůr ve svém rozsudku C-140/03 ze dne 21. dubna 2005, tento „cíl ochrany veřejného zdraví může být dosažen prostřednictvím opatření, která méně omezují svobodu usazování jak fyzických osob, tak i právnických osob, například prostřednictvím požadavku přítomnosti diplomovaných očních optiků, kteří jsou v zaměstnaneckém poměru nebo jsou společníky v každé prodejně oční optiky, pravidel použitelných v oblasti soukromoprávní odpovědnosti za jednání třetích osob, jakož i prostřednictvím pravidel ukládajících povinné pojištění profesní odpovědnosti“ (bod 35).

               8.

               V důsledku toho se Komise domnívá, že novým odst. 1 článku 7 zákona č. 971/1979 Řecká republika pokračuje v neplnění povinností, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES. Ustanovení, která přijala Řecká republika, tedy vykonávají rozsudek uvedený v bodě 1 jen částečně.

               9.

               Komise tudíž musí konstatovat, že Řecká republika dosud nepřijala všechna opatření, která vyplývají z rozsudku vyhlášeného Soudním dvorem dne 21. dubna 2005 ve věci C-140/03, Komise v. Řecká republika, který se týká omezení uložených v rozporu s články 43 ES a 48 ES co se týče otevření a provozování prodejen oční optiky.


title: Věc C-166/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 3. dubna 2017 – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd v. Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 3. dubna 2017 – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd v. Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD
   (Věc C-166/17)
   (2017/C 202/17)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal de Justiça

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelky: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

      Odpůrkyně: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

      Předběžné otázky

               1)

               Má být koncese udělená kasinům prostřednictvím Lei do Jogo (herní zákon), považována za porušení zásad a hospodářských svobod zakotvených ve Smlouvě?

               2)

               Má být za porušení zásad a hospodářských svobod zakotvených ve Smlouvě považováno výlučné právo, které společnosti Santa Casa da Misericórdia de Lisboa přiznává Decreto-Lei n.o 322/91, de 26 de agosto (nařízení s mocí zákona č. 322/91 ze dne 26. srpna 1991), ve znění Decreto-Lei n.o 469/99, de 6 de novembro (nařízení s mocí zákona č. 469/99 ze dne 6. listopadu 1999), jakož i Decreto n.o 12790, de 30 de novembro de 1926 (nařízení č. 12790 ze dne 30. listopadu 1926), Decreto-Lei n.o 40397, de 24 de novembro de 1955 (nařízení s mocí zákona č. 40397 ze dne 24. listopadu 1955), Decreto-Lei n.o 84/85, de 28 de março (nařízení s mocí zákona č. 84/85 ze dne 28. března 1985), ve znění [opětovně zveřejněného] Decreto-Lei n.o 317/2002, de 17 de dezembro (nařízení s mocí zákona č. 317/2002 ze dne 17. prosince 2002), a Decreto-Lei n.o 282/2003, de 8 de novembro (nařízení s mocí zákona č. 282/2003 ze dne 8. listopadu 2003)?

               3)

               Je článek 21 Código da Publicidade (zákon o reklamě) v rozporu se zásadami svobody usazování a volného pohybu služeb a vede rovněž k diskriminaci mezi státními příslušníky členských států, neboť se v něm jedná o neodůvodněné zákazy, omezení a výhody?

               4)

               Jedná se o případ svévolné diskriminace a zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy, vzhledem k tomu, že nebyla prokázána existence žádného obecného zájmu?

               5)

               Má být výlučné právo […], které bylo přiznáno společnosti Santa Casa da Misericórdia de Lisboa v oblasti reklamy, považováno za zneužití dominantního postavení ve smyslu práva Společenství?

               6)

               Jsou články 3 a 9 Decreto-Lei n.o 442/89, de 2 de dezembro (Lei do Jogo) [(nařízení s mocí zákona č. 442/89 ze dne 2. prosince 1989 (herní zákon)] v souladu s právem Společenství?

               7)

               Jsou články 2 a 3 Decreto-Lei n.o 282/2003, de 8 de novembro (nařízení s mocí zákona č. 282/2003 ze dne 8. listopadu 2003), v souladu se svobodou usazování a s volným pohybem služeb uvnitř Společenství, v rozsahu, v němž přiznávají společnosti Santa Casa da Misericórdia de Lisboa výlučné právo pořádat hry on-line?

               8)

               Portugalský stát neoznámil Evropské komisi technické předpisy obsažené v Decreto-Lei n.o 422/89, de 2 de dezembro (nařízení s mocí zákona č. 422/89 ze dne 2. prosince 1989?

               9)

               Musí být proto tyto předpisy považovány za nepoužitelné a mohou se jednotlivci této nepoužitelnosti dovolávat?

               10)

               Portugalský stát neoznámil Evropské komisi technické předpisy obsažené v Decreto-Lei n.o 282/2003, de 8 de novembro (nařízení s mocí zákona č. 282/2003 ze dne 8. listopadu 2003). Znamená to tedy, že tyto předpisy nesmí být používány na poskytovatele služeb v Portugalsku?


title: Věc C-277/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. června 2015 – Servoprax GmbH v. Roche Diagnostics Deutschland GmbH

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. června 2015 – Servoprax GmbH v. Roche Diagnostics Deutschland GmbH
   (Věc C-277/15)
   (2015/C 294/34)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Servoprax GmbH

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Musí třetí osoba podrobit diagnostický zdravotnický prostředek in vitro k sebetestování pro určení hladiny cukru v krvi, který byl výrobcem v členském státě A (v projednávané věci ve Spojeném království) podroben posouzení shody podle čl. 9 směrnice 98/79/ES (1), který má označení CE podle článku 16 směrnice a který splňuje základní požadavky podle článku 3 a přílohy I směrnice, novému nebo doplňujícímu posouzení shody podle článku 9 směrnice, dříve než uvede prostředek na trh v členském státě B (v projednávané věci ve Spolkové republice Německo) v obalech, na kterých jsou umístěna upozornění v úředním jazyce členského státu B odlišném od úředního jazyka členského státu A (v projednávané věci němčina místo angličtiny) a ke kterým jsou připojeny návody k použití v úředním jazyce členského státu B namísto členského státu A?

               2)

               Je přitom rozdíl, zda návody k použití připojené třetí osobou doslovně odpovídají informacím, které používá výrobce prostředku v rámci prodeje v členském státě B?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES ze dne 27. října 1998 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro (Úř. věst. L 331, s. 1; Zvl. vyd. 13/21, s. 319) ve znění naposledy změněném směrnicí Komise 2011/100/EU ze dne 20. prosince 2011 (Úř. věst. L 341, s. 50).


title: Věc T-439/07: Žaloba podaná dne 4. prosince 2007 – Coats Holdings v. Komise

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/26

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2007 – Coats Holdings v. Komise
   (Věc T-439/07)
   (2008/C 37/42)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Coats Holdings Ltd (zástupci: W. Sibree a C. Jeffs, solicitors)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 1 odst. 4 a čl. 2 odst. 4 rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká Coats;

               —

               podpůrně, zrušit nebo snížit pokutu uloženou Coats v čl. 2 odst. 4 rozhodnutí; a

               —

               uložit Komisi vlastní náklady řízení a náhradu nákladů řízení Coats.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 4257 konečné ze dne 19. září 2007 ve věci COMP/E-1/39.168 – PO/Galanterní zboží: Přezky, kterým Komise rozhodla, že žalobkyně porušila společně s dalšími podniky článek 81 ES mezi jinými tím, že si vyměňovala informace, určovala ceny a rozdělovala trhy.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že posouzení Komisí důkazů jako celku je postiženo zjevně nesprávným posouzením. Komise podle žalobkyně v nezbytné míře neprokázala, že žalobkyně byla společně s podnikem Prym účastníkem dvojstranné dohody o rozdělení trhu v období mezi lednem 1977 a červencem 1998.
   Žalobkyně podpůrně předkládá, že Komise neprokázala žádné porušení trvající i po 19. září 1997 a neprokázala ani jedno nepřetržité porušování v období do 15. července 1998, jež by ji oprávnilo uložit žalobkyni pokutu za porušování trvající 21 a půl roku.
   Žalobkyně dále podpůrně tvrdí, že Komise porušila její základní procesní právo vyslýchat nebo dát vyslýchat svědky proti sobě v trestním řízení podle čl. 6 odst. 3 písm. d) Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
   Žalobkyně nakonec podpůrně uvádí, že Komise nesprávně automaticky použila na základní částku pokuty násobitel 215 % z důvodu období trvajícího 21 a půl roku, aby místo toho vykonala svou diskreční pravomoc podle platných pokynů o metodě stanovování pokut.


title: Věc C-608/14: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 7. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Sibiu – Rumunsko) – Elena Delia Pondiche v. Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării „Řízení o předběžné otázce — Listina základních práv Evropské unie — Přiznání přídavků na nezaopatřené dítě — Stanovení rozhodného práva na základě data narození, a nikoli data početí — Neprovedení unijního práva — Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/14

         Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 7. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Sibiu – Rumunsko) – Elena Delia Pondiche v. Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
   (Věc C-608/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Přiznání přídavků na nezaopatřené dítě - Stanovení rozhodného práva na základě data narození, a nikoli data početí - Neprovedení unijního práva - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
   (2015/C 320/19)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Sibiu

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Elena Delia Pondiche

      Žalovaní: Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc odpovědět na otázky položené Tribunalul Sibiu (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2014.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.