title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. července 2009. # Archer Daniels Midland Co. proti Komisi Evropských společenství. # Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s kyselinou citronovou - Stanovení výše pokuty - Vedoucí úloha - Právo na obhajobu - Důkazy pocházející z řízení probíhajícího ve třetím státě - Definice relevantního trhu - Polehčující okolnosti. # Věc C-511/06 P.

text:
      Věc C-511/06 P
      Archer Daniels Midland Co.
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s kyselinou citronovou – Stanovení výše pokuty – Vedoucí úloha – Právo na obhajobu – Důkazy pocházející z řízení probíhajícího ve třetím státě – Definice relevantního trhu – Polehčující okolnosti“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah – Dodržování práva na obhajobu – Dosah – Povinnost
            uvést poznatky umožňující prokázat úlohu vůdce kartelové dohody
      [Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 96/C 207/04, bod B písm. e), a sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2]
      2.        Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti
      (Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3)
      3.        Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotčeného podniku – Posouzení podmínek
            spolupráce v okamžiku přijímání konečného rozhodnutí
      (Nařízení Rady č. 17; sdělení Komise 96/C 207/04, bod E)
      4.        Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Skutečný dopad na trh
      (Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A první pododstavec)
      5.        Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Zohlednění spolupráce dotčeného podniku s Komisí – Pojem „první podnik“,
            který poskytl určující poznatky
      [Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 96/C 207/04, bod B písm. b)]
      1.        Kvalifikace jako vůdce kartelové dohody s sebou nese rozsáhlé důsledky, pokud jde o výši pokuty, která má být takto kvalifikovanému
         podniku uložena. Podle bodu 2 pokynů o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst.
         5 Smlouvy o ESUO se tak jedná o přitěžující okolnost vyvolávající nezanedbatelné zvýšení základní částky pokuty. Stejně tak
         podle bodu B písm. e) sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod vylučuje taková kvalifikace bez
         dalšího přiznání velmi významného snížení pokuty, i když by dotčený podnik kvalifikovaný jako vůdce splňoval veškeré v něm
         uvedené podmínky pro možnost získání takového snížení.

      Komise proto musí v oznámení námitek zdůraznit skutečnosti, které považuje za určující k tomu, aby umožnila dotčenému podniku,
         který by mohl být kvalifikován jako vůdce kartelové dohody, odpovědět na takovou námitku. Nicméně s ohledem na skutečnost,
         že takové oznámení představuje pouze jeden z kroků při přijímání konečného rozhodnutí, a není proto konečným stanoviskem Komise,
         nelze vyžadovat, aby Komise již v této fázi provedla právní kvalifikaci skutečností, ze kterých bude vycházet ve svém konečném
         rozhodnutí při kvalifikování podniku jako vůdce kartelové dohody. Komisi tedy nepřísluší, aby v oznámení námitek uváděla,
         jak hodlá využít skutkové poznatky ke stanovení úrovně pokuty, a zejména ani to, zda na základě těchto skutečností zamýšlí
         kvalifikovat podnik jako vůdce kartelové dohody. Komisi nicméně přísluší, aby tyto skutkové poznatky alespoň uvedla. Spočívají-li
         přitom dokumenty a důkazy, ze kterých vycházejí skutečnosti, na kterých byla založena kvalifikace vůdce kartelové dohody,
         ve svědectvích osob vyšetřovaných v řízení o protiprávním jednání, a mají tak subjektivní aspekt, přiložení těchto dokumentů
         k oznámení námitek, aniž by tyto skutečnosti byly výslovně uvedeny v samotném znění tohoto oznámení, neumožňuje dotčenému
         podniku posoudit důvěryhodnost, kterou Komise přisuzuje každému z poznatků takto zdůrazněných v uvedených dokumentech, zpochybnit
         je, ani v důsledku toho užitečně uplatňovat svá práva. V takové situaci tudíž Komise tím, že podnik kvalifikovala jako vůdce
         kartelové dohody na základě poznatků uvedených v příloze k oznámení námitek, ale které nebyly uvedeny v tomto oznámení, porušila
         právo tohoto podniku na obhajobu a nemůže tedy z těchto poznatků vycházet při jeho kvalifikaci jako vůdce kartelové dohody.
         Při neexistenci jiných důkazů v oznámení námitek, které by umožňovaly dojít k takové kvalifikaci, tedy Komise nemůže odmítnout
         uplatnit bod B sdělení o spolupráci z důvodu, že podnik měl úlohu vůdce kartelové dohody.

      (viz body 70–72, 80, 89–90, 93–95, 112, 133, 136)
      2.        Přiznání snížení základní částky pokuty podle bodu 3 pokynů o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení
         č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO je nutně spojeno s okolnostmi projednávaného případu, neboť ukončení dotčeného protiprávního
         jednání nemá automaticky za následek snížení základní částky pokuty.

      Přiznání prospěchu z polehčující okolnosti v situaci, kdy je podnik účastníkem zjevně protiprávní dohody, o níž věděl nebo
         nemohl nevědět, že představuje protiprávní jednání, by mohlo podněcovat podniky k co možná nejdelšímu trvání tajné dohody
         s nadějí, že jejich jednání nebude nikdy odhaleno, a přitom s vědomím, že pokud by odhaleno bylo, mohly by docílit snížení
         pokuty okamžitým ukončením protiprávního jednání. Takové přiznání by uloženou pokutu zbavilo jakéhokoli odrazujícího účinku
         a zasahovalo by do užitečného účinku čl. 81 odst. 1 ES.

      Komise tudíž nemůže mít povinnost podniku z důvodu, že ukončil své protiprávní jednání po prvním zásahu orgánů třetího státu
         pro hospodářskou soutěž, poskytnout snížení základní částky pokuty.

      (viz body 100, 102, 105–106)
      3.        Podle bodu E sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod Komise posoudí, zda jsou splněny podmínky
         uvedené v bodech B, C nebo D uvedeného sdělení, teprve v okamžiku přijetí konečného rozhodnutí. Komise tudíž nemůže poskytnout
         podniku žádnou jasnou záruku ohledně přiznání jakéhokoliv snížení pokuty ve fázi předcházející přijetí konečného rozhodnutí.

      (viz bod 118)
      4.        Je-li konkrétní tržní dopad protiprávního jednání prvkem, který musí být zohledněn při posuzování závažnosti uvedeného protiprávního
         jednání, jedná se jen o jedno z kritérií, přičemž dalšími jsou povaha protiprávního jednání a velikost zeměpisného trhu. Stejně
         tak pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO upřesňují,
         že tento konkrétní dopad na trh má být zohledněn pouze tehdy, lze-li ho změřit.

      (viz bod 125)
      5.        Samotné znění bodu B písm. b) sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod nevyžaduje, aby „první“
         podnik poskytl všechny informace prokazující všechny podrobnosti fungování kartelové dohody. Podle tohoto ustanovení, aby
         mohl být podnik za takový považován, postačí, když poskytne jakékoliv určující důkazy o existenci kartelové dohody. Znění
         tohoto ustanovení nevyžaduje ani to, aby poskytnuté informace samy o sobě postačovaly k vypracování oznámení námitek, či dokonce
         k přijetí konečného rozhodnutí, kterým se konstatuje existence protiprávního jednání. Nicméně, nemusejí-li být důkazy uvedené
         v tomto bodě B písm. b) nezbytně samy o sobě dostatečné pro prokázání existence kartelové dohody, musejí být k tomuto účelu
         určující. Musí se tedy jednat nikoliv pouze o zdroj umožňující směrovat vyšetřování prováděná Komisí, ale o důkazy, které
         mohou být přímo použity jako hlavní důkazní podklad pro rozhodnutí konstatující protiprávní jednání.

      V rámci uvedeného bodu B písm. b) není důležitá skutečnost, že určující důkazy byly předloženy ústně. Krom toho skutečnost,
         že tyto informace nevyplývají z přímého svědectví nebo že byly později doplňovány nebo upřesňovány, není rozhodující pro posouzení
         jejich určujícího charakteru.

      Komise má určitý prostor pro uvážení, zda byla spolupráce podniku „určující“, ve smyslu tohoto ustanovení, pro konstatování
         existence protiprávního jednání a jeho ukončení, takže pouze zjevné zneužití tohoto prostoru pro uvážení může být soudem Společenství
         kritizováno.

      (viz body 150–152, 161–163)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      9. července 2009(*)

      „Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s kyselinou citronovou – Stanovení výše pokuty – Vedoucí úloha – Právo na obhajobu – Důkazy pocházející z řízení probíhajícího ve třetím státě – Definice relevantního trhu – Polehčující okolnosti“
      Ve věci C‑511/06 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 11. prosince 2006,
      Archer Daniels Midland Co., se sídlem v Decatur, Illinois (Spojené státy), zastoupená C. O. Lenzem, Rechtsanwalt, L. Martin Alegi, E. Batchelorem a M. Garcia,
         solicitors, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž další účastnicí řízení je:
      Komise Evropských společenství, zastoupená A. Bouquetem a X. Lewisem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalovaná v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, zastupující předseda prvního senátu, M. Ilešič, A. Borg Barthet, E. Levits (zpravodaj) a J.‑J. Kasel,
         soudci,

      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 8. května 2008,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 6. listopadu 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svým kasačním opravným prostředkem se Archer Daniels Midland Co. (dále jen „ADM“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně
         Evropských společenství ze dne 27. září 2006, Archer Daniels Midland v. Komise (T‑59/02, Sb. rozh. s. II‑3627, dále jen „napadený
         rozsudek“), kterým Soud částečně zamítl žalobu ADM směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2002/742/ES ze dne 5. prosince
         2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/36.604 – Kyselina citronová) (Úř. věst.
         2002, L 239, s. 18, dále jen „sporné rozhodnutí“) v rozsahu, ve kterém se týká této společnosti.

       Právní rámec
      2        Článek 15 odst. 2 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy
         (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), stanovil:

      „Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1000 do 1 000 000 zúčtovacích jednotek nebo
         v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se
         na porušení [protiprávním jednání] podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti:

      a)     poruší čl. [81] odst. 1 [ES] a článek [82 ES], […]
      […]
      Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního jednání].“
      3        Sdělení Komise ze dne 14. ledna 1998 nazvané „Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17
         a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO“ (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“), zejména uvádí:

      „Zásady uvedené v […] pokynech by měly zajistit průhlednost a nestrannost rozhodnutí Komise, jak pokud jde o podniky, tak
         o Soudní dvůr, při zachování volnosti rozhodování svěřené Komisi příslušnými právními předpisy udělovat pokuty v rozsahu 10 %
         celkového obratu podniků. Tato volnost se však musí řídit koherentní a nediskriminační politikou, která je v souladu s cíli
         sledovanými při ukládání sankcí za porušování pravidel hospodářské soutěže.

      Nová metoda stanovování výše pokuty se bude řídit následujícími pravidly, která vycházejí ze základní částky, jež bude zvýšena
         s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti.“

      4        Podle bodu 1 části A pokynů:

      „Při hodnocení závažnosti protiprávního jednání je třeba brát v úvahu jeho povahu, skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit,
         a velikost dotyčného zeměpisného trhu.

      Protiprávní jednání se tak zařadí do jedné ze tří kategorií: méně závažná protiprávní jednání, závažná protiprávní jednání
         a velmi závažná protiprávní jednání.

      […]
      Bude rovněž nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou možnost [schopnost] způsobit
         významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit výši pokuty na úrovni, která zajistí její
         dostatečně odstrašující [odrazující] účinek.

      […]
      Pokud se protiprávní jednání týká několika podniků (např. kartelů), mohlo by v některých případech být nezbytné zvážit částky
         určené uvnitř každé ze tří výše uvedených kategorií, aby se brala v úvahu specifická váha, a tedy skutečný dopad protiprávního
         jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména pokud existuje značný nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily
         protiprávního jednání stejného typu.“

      5        Bod 2 pokynů, nazvaný „Přitěžující okolnosti“, uvádí:

      „Základní částka se zvýší z důvodu přitěžujících okolností, jako například:
      […]
      –       vedoucí úloha při protiprávním jednání nebo podněcování k němu,
      […]“
      6        Bod 3 pokynů, nazvaný „Polehčující okolnosti“, zní takto:

      „Základní částka může být snížena z důvodu polehčujících okolností, jako například:
      […]
      –        ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména při provádění kontrol),
      […]“
      7        Podle bodu B sdělení Komise ze dne 18. července 1996 o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst.
         1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“, citace z uvedeného sdělení použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním
         překladem), nazvaného „Neuložení pokuty nebo velmi významné snížení její výše“:

      „Podnik, který
      a)     oznámí tajnou kartelovou dohodu Komisi předtím, než Komise na základě rozhodnutí provede šetření u podniků, které jsou stranami
         kartelové dohody, pokud Komise již nedisponuje informacemi, které jsou dostatečné k prokázání existence oznámené kartelové
         dohody;

      b)     je první, kdo poskytne určující důkazy o existenci kartelové dohody;
      c)     ukončil svou účast na protiprávním jednání nejpozději v okamžiku, kdy oznámí kartelovou dohodu;
      d)     poskytne Komisi všechny užitečné informace, jakož i všechny dokumenty a důkazy týkající se kartelové dohody, kterými disponuje,
         přičemž stále a plně spolupracuje v průběhu celého šetření;

      e)     nepřinutil jiný podnik k účasti na kartelové dohodě ani neměl iniciativní nebo určující roli v protiprávním jednání,
      je oprávněn k nejméně 75% snížení pokuty, která by mu měla být uložena, kdyby nespolupracoval, nebo dokonce k úplnému osvobození
         od pokuty.“

      8        Bod D tohoto sdělení, nazvaný „Podstatné snížení výše pokuty“, stanoví:

      „1      Pokud podnik spolupracuje, aniž by byly splněny všechny podmínky uvedené v bodech B a C, má nárok na 10% až 50% snížení výše
         pokuty, která by mu byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo.

      [...]“
      9        Bod E odst. 2 uvedeného sdělení zní následovně:

      „Teprve v okamžiku, kdy Komise přijme své rozhodnutí, posoudí, zda jsou splněny podmínky uvedené v bodech B, C nebo D, a zda
         je tedy třeba snížit výši pokuty nebo pokutu vůbec neuložit. Nebylo by vhodné, aby Komise přijala taková opatření před skončením
         správního řízení, jelikož uvedené podmínky platí po celou dobu tohoto řízení.“

       Skutkový základ sporu
       Kartelová dohoda
      10      Komise zaslala sporné rozhodnutí pěti podnikům vyrábějícím kyselinu citronovou, a to ADM, Cerestar Bioproducts BV (dále jen
         „Cerestar“), F. Hoffmann-La Roche AG (dále jen „HLR“), Haarmann & Reimer Corporation (dále jen „H & R“) a Jungbunzlauer AG
         (dále jen „JBL“).

      11      Kyselina citronová je kyselinotvorná a konzervační látka používaná v potravinářských výrobcích a nápojích, pracích a čisticích
         prostředcích, farmaceutických a kosmetických výrobcích, jakož i v různých průmyslových postupech.

      12      V srpnu 1995 byla Komise informována o zahájení šetření ministerstva spravedlnosti Spojených států týkajícího se trhu s kyselinou
         citronovou ve Spojených státech. Podniky ADM, Cerestar, HLR, H & R a JBL, které přiznaly svoji účast na kartelové dohodě,
         zaplatily po uzavření dohod s uvedeným ministerstvem pokuty. Mimoto byly některým osobám uděleny pokuty jako fyzickým osobám.

      13      Dne 6. srpna 1997 zaslala Komise podle článku 11 nařízení č. 17 čtyřem největším výrobcům kyseliny citronové v Evropském společenství
         žádosti o informace.

      14      Na základě pozdější žádosti, zaslané v průběhu července 1998, informovala Cerestar Komisi o svém záměru spolupracovat. Na
         schůzce se zástupci Komise konané dne 29. října 1998 popsali zástupci společnosti Cerestar z hlavy činnosti kartelové dohody,
         které se účastnilo všech pět podniků uvedených v bodě 10 tohoto rozsudku (dále jen „kartelová dohoda“), jakož i určité mechanismy
         jejího fungování. Mimoto tento podnik zdůraznil úlohu ADM v průběhu některých mnohostranných schůzek uvedených podniků. Cerestar
         toto svědectví potvrdila v písemném prohlášení ze dne 25. března 1999 (dále jen „prohlášení společnosti Cerestar“).

      15      Dne 11. prosince 1998 informovali zástupci společnosti ADM v průběhu schůzky se zástupci Komise o protisoutěžních aktivitách,
         kterých se tato společnost účastnila v rámci kartelové dohody. Uvedená společnost svoji výpověď potvrdila dopisem ze dne 15. ledna
         1999 (dále jen „prohlášení společnosti ADM“).

      16      Na základě informací sdělených všemi pěti dotčenými společnostmi v odpovědích na žádost Komise o doplňující informace jim
         posledně uvedená zaslala oznámení námitek ze dne 29. března 2000 (dále jen „oznámení námitek“), ve kterém jim vytýká porušování
         čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3),
         a to od března 1991 do května 1995 pro čtyři z nich, mj. ADM, a od května 1992 do května 1995, co se týče Cerestar, tím, že
         se účastnily tajné kartelové dohody na trhu s kyselinou citronovou. Komise jim vytýkala zejména skutečnost, že si přidělily
         přesné prodejní kvóty a tyto kvóty dodržovaly, stanovily cílové nebo minimální ceny, zrušily slevy a vyměňovaly si specifické
         informace o zákaznících. Žádný z těchto podniků nepožádal, aby se konalo jednání, ani nezpochybnil věcnou správnost skutkových
         zjištění uvedených v oznámení námitek. Omezily se na písemnou odpověď na uvedené výtky.

       Oznámení námitek
      17      V oddíle C části I oznámení námitek uvedla Komise skutečnosti, kterých se její námitky týkají. V bodě 50 tohoto oznámení uvedla
         pět hlavních listinných důkazů, na kterých zakládá svá skutková zjištění a které tvořily spolu s šesti dalšími dokumenty,
         mj. zápisem prohlášení učiněných zástupcem ADM na schůzce se zástupci Komise ze dne 11. prosince 1998, přílohu uvedeného sdělení,
         a sice prohlášení společnosti ADM, zápis prohlášení učiněných bývalým zástupcem ADM před zástupci ministerstva spravedlnosti
         Spojených států a zaměstnanci Federal Bureau of Investigation (FBI) v průběhu protitrustového řízení vedeného orgány Spojených
         států ze dne 5. listopadu 1996 (dále jen „zpráva FBI“), jakož i prohlášení společnosti Cerestar.

      18      V bodech 161 a 162 oznámení námitek bylo navíc uvedeno, že při posouzení závažnosti protiprávního jednání Komise zohlední
         takové skutečnosti, jaké jsou popsány a posouzeny v uvedeném oddílu C, a že při stanovení pokuty udělené každému podniku mimo
         jiné zohlední úlohu každého z nich v koluzních dohodách, jak byly popsány v části I tohoto sdělení.

      19      A konečně, body 57 a 58 uvedeného oznámení zmiňovaly dvoustranné schůzky, které se konaly v lednu 1991 mezi ADM, na straně
         jedné, a JBL, HLR, jakož i H & R, na straně druhé, za účelem provádění kartelové dohody.

       Prohlášení společnosti ADM
      20      Prohlášení společnosti ADM obsahuje podrobný a vyčíslený popis mechanismů kartelové dohody, a konkrétněji rozhodnutí přijatých
         dotčenými podniky na schůzkách, které pořádaly od března 1991 do května 1995.

       Zpráva FBI
      21      Zpráva FBI obsahuje popis mechanismů kartelové dohody poskytnutý bývalým zástupcem ADM, a zejména informace o schůzkách, které
         proběhly mezi dotčenými podniky. Tato zpráva mimo jiné uvádí, že byly organizovány schůzky zástupců všech podniků účastnících
         se kartelové dohody, mezi nimi i tzv. schůzky „masters“, kterých se účastnily nejvýše postavení zástupci a které se týkaly
         obecných směrů a mechanismů kartelové dohody, zatímco tzv. schůzky „šerpů“ sdružovaly zástupce pověřené praktickým prováděním
         těchto mechanismů. Podle téže zprávy měla dotazovaná osoba dojem, že jiný bývalý zástupce ADM, nazývaný „Expert“, který se
         účastnil obou dvou výše uvedených druhů schůzek, přišel s nápadem mechanismu kartelové dohody nazývaného „dohoda G-4/5“ a měl
         dosti aktivní roli při provádění tohoto mechanismu.

       Prohlášení společnosti Cerestar
      22      Prohlášení společnosti Cerestar obsahuje stručný popis mnohostranných schůzek mezi zástupci dotčených podniků, jakož i rozhodnutí,
         která na nich byla přijata. V tomto prohlášení je upřesněno, že zástupce společnosti Cerestar měl dojem, že zástupce ADM měl
         na těchto schůzkách vůdčí úlohu.

       Sporné rozhodnutí
      23      Podle čl. 1 odst. 1 sporného rozhodnutí pět podniků, kterým je určeno, „porušil[o] čl. 81 odst. 1 Smlouvy […] tím, že se účastnil[o]
         dohody nebo pokračujícího jednání ve vzájemné shodě v odvětí kyseliny citronové“.

      24      Článek 1 odst. 2 tohoto rozhodnutí stanoví, že protiprávní jednání trvalo od března 1991 do května 1995 v případě ADM, HLR,
         H & R, jakož i JBL a od května 1992 do května 1995 v případě společnosti Cerestar.

      25      Článek 3 uvedeného rozhodnutí zní následovně:

      „[...] z důvodu protiprávního jednání konstatovaného v [článku 1 byly] uloženy následující pokuty:
      a)     [ADM]:           pokuta 39,69 milionu eur,
      b)     [Cerestar]:           pokuta 170 000 eur,
      c)     [HLR]:                    pokuta 63,5 milionu eur,
      d)     [H & R]:           pokuta 14,22 milionu eur,
      e)     [JBL]:                    pokuta 17,64 milionu eur.“
      26      Pro účely stanovení pokut ve sporném rozhodnutí Komise použila metodologii uvedenou v pokynech, jakož i sdělení o spolupráci.

      27      Komise zaprvé určila základní částku pokuty podle závažnosti a doby trvání protiprávního jednání.

      28      Pokud jde především o závažnost protiprávního jednání, kvalifikovala v bodě 230 odůvodnění sporného rozhodnutí spáchané protiprávní
         jednání jako velmi závažné vzhledem k jeho charakteru, konkrétnímu dopadu na trh s kyselinou citronovou v Evropském hospodářském
         prostoru a rozsahu relevantního zeměpisného trhu.

      29      Dále měla Komise v bodě 233 odůvodnění uvedeného rozhodnutí za to, že je třeba zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost
         narušit hospodářskou soutěž a stanovit pokutu na úrovni, která zaručí dostatečně odrazující účinek. V důsledku toho, na základě
         světových obratů dosažených dotčenými podniky prodejem kyseliny citronové v průběhu roku 1995, posledního roku, ve kterém
         došlo k protiprávnímu jednání, Komise rozdělila tyto společnosti do tří kategorií. Do první skupiny zařadila H & R s celosvětovým
         podílem na trhu ve výši 22 %, do druhé skupiny ADM a JBL s tržními podíly ve výši [důvěrné], jakož i HLR s podílem na trhu
         ve výši 9 % a do třetí skupiny Cerestar s celosvětovým podílem na trhu ve výši 2,5 %. Na tomto základě Komise stanovila výchozí
         částky 35 milionů eur pro podnik zařazený do první skupiny, 21 milionů eur pro podniky zařazené do druhé skupiny a 3,5 milionu
         eur pro podnik zařazený do třetí skupiny.

      30      Mimoto za účelem zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty Komise provedla úpravu těchto výchozích částek. Za tímto
         účelem, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotyčných podniků, vyjádřené jejich celkových celosvětovým obratem, Komise
         použila násobící koeficient ve výši 2 na výchozí částky stanovené pro ADM a HLR a ve výši 2,5 na výchozí částku stanovenou
         pro H & R.

      31      Krom toho, z bodů 249 a 250 odůvodnění sporného rozhodnutí plyne, že za účelem zohlednění doby trvání protiprávního jednání
         spáchaného jednotlivými podniky byly takto stanovené částky zvýšeny o 10 % za každý rok účasti na kartelové dohodě, tj. o 40 %,
         co se týče ADM, HLR, H & R a JBL, a o 30 %, co se týče Cerestar.

      32      V bodě 254 odůvodnění sporného rozhodnutí tak Komise stanovila základní částku pokut na 58,8 milionu eur, co se týče ADM.
         Pokud jde o Cerestar, HLR, H & R a JBL, základní částky byly stanoveny pro společnosti v uvedeném pořadí na 4,55, 58,8, 122,5
         a 29,4 milionu eur.

      33      Zadruhé, jak vyplývá z bodu 273 odůvodnění sporného rozhodnutí, základní částky pokut ukládaných podnikům ADM a HLR byly zvýšeny
         o 35 % z důvodu přitěžujících okolností, jelikož tyto podniky měly v rámci kartelové dohody vedoucí úlohu.

      34      Komise zejména v bodech 263 a 264 odůvodnění tohoto rozhodnutí zohlednila dvoustranné schůzky mezi ADM a třemi dalšími podniky
         účastnícími se kartelové dohody jako nepřímý důkaz skutečnosti, že ADM měla úlohu strůjce kartelové dohody, přičemž doplnila,
         že další poznatky přispívají k prokázání její úlohy vůdce uvnitř kartelové dohody.

      35      V tomto ohledu Komise v bodech 265 a 266 odůvodnění sporného rozhodnutí vycházela z některých skutečností vyplývajících ze
         zprávy FBI a z prohlášení společnosti Cerestar.

      36      Zatřetí, Komise v bodech 274 až 291 odůvodnění tohoto rozhodnutí posoudila a zamítla žádosti některých podniků o to, aby jim
         byly přiznány polehčující okolnosti.

      37      Začtvrté, podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 Komise v bodě 293 odůvodnění sporného rozhodnutí upravila takto stanovené částky
         pro Cerestar a pro H & R tak, aby nepřesahovaly hranici 10 % celkového ročního obratu těchto podniků.

      38      A konečně zapáté, podle sdělení o spolupráci přiznala Komise dotčeným podnikům snížení výše jejich pokuty.

      39      Z bodů 305 a 310 odůvodnění sporného rozhodnutí tak plyne, že společnosti Cerestar bylo podle bodu B uvedeného sdělení přiznáno
         „velmi významné“ snížení, a sice o 90 %, výše pokuty, která by jí byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo, jelikož byla
         prvním podnikem, který Komisi předložil určující poznatky k prokázání existence kartelové dohody.

      40      Současně Komise v bodě 306 odůvodnění sporného rozhodnutí odmítla argumenty ADM směřující k prokázání toho, že by měla být
         považována za první podnik, který tyto poznatky předložil, a přiznala jí podle bodu D sdělení o spolupráci pouze „podstatné“
         snížení výše pokuty, která by jí byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo, a sice o 50 %.

      41      Krom toho bylo JBL, H & R a HLR poskytnuto snížení výše pokuty, která by jim byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo,
         o 40 %, 30 % a 20 %.

       Řízení před Soudem a napadený rozsudek
      42      Dne 28. února 2002 podala ADM proti spornému rozhodnutí žalobu k Soudu.

      43      V rámci své žaloby se ADM domáhala zrušení článku 1 sporného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém konstatuje, že se účastnila omezení
         tržních kapacit kyseliny citronové a určení výrobce, který měl řídit zvyšování cen na každém vnitrostátním segmentu uvedeného
         trhu, zrušení článku 3 uvedeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, a podpůrně snížení výše pokuty, která jí byla uložena.

      44      ADM uplatňovala na podporu své žaloby několik žalobních důvodů týkajících se výše pokuty, která jí byla udělena, směřujících
         mimo jiné proti posouzení závažnosti protiprávního jednání, její kvalifikaci jako vůdce kartelové dohody, posouzení polehčujících
         okolností a spolupráce, kterou poskytla v průběhu správního řízení.

      45      Zaprvé, co se týče závažnosti protiprávního jednání, ADM tvrdila, že v rámci posouzení konkrétního dopadu kartelové dohody
         se Komise dopustila při vymezení relevantního trhu pochybení, jelikož takový trh napřed nevymezila, a opomenula tak v tomto
         vymezení zohlednit zastupitelnost kyseliny citronové.

      46      Poté, co Soud v bodě 201 napadeného rozsudku konstatoval, že ADM neprokázala, že dopad kartelové dohody týkající se kyseliny
         citronové na širší trh, na který se odvolává, neexistuje, nebo je přinejmenším zanedbatelný, tento žalobní důvod zamítl.

      47      Zadruhé, co se týče kvalifikace jako vůdce kartelové dohody, ADM vytýkala Komisi, že se dopustila nesprávného posouzení poznatků
         zohledněných pro provedení takové kvalifikace. Navrhovatelka jednak tvrdila, že Komise použila dokument vypracovaný orgány
         třetího státu, a sice zprávu FBI, čímž porušila její procesní záruky, jelikož navrhovatelka zejména neměla příležitost zaujmout
         stanovisko k pravosti uvedeného dokumentu. Dále tvrdila, že Komise nerespektovala její právo na obhajobu, jelikož ve svém
         oznámení námitek neuvedla kvalifikaci ADM jako vůdce kartelové dohody ani poznatky vyplývající ze zprávy FBI a z prohlášení
         společnosti Cerestar za účelem prokázání této úlohy vůdce.

      48      Soud v bodě 215 napadeného rozsudku připomněl, že Komise při této kvalifikaci vycházela ze tří skutečností, a to dvoustranných
         schůzek, zprávy FBI a prohlášení společnosti Cerestar.

      49      Co se týče dvoustranných schůzek, Soud měl v bodě 226 napadeného rozsudku za to, že se Komise tím, že se domnívala, že se
         jedná o další nepřímý důkaz ve vztahu k oběma dalším důkazům, kterými jsou zpráva FBI a prohlášení společnosti Cerestar, prokazujícími,
         že ADM měla v rámci kartelové dohody úlohu vůdce, nedopustila zjevně nesprávného posouzení.

      50      Co se týče zprávy FBI, Soud měl v bodě 268 napadeného rozsudku za to, že Komise tím, že přiložila tuto zprávu k oznámení námitek,
         umožnila ADM zaujmout stanovisko k pravosti uvedené zprávy, zejména pokud jde o případné procesní nesrovnalosti, které by
         vyplývaly z jejího zohlednění. Poté, co konstatoval, že ADM nezpochybnila tuto zprávu v žádné fázi správního řízení, rozhodl
         Soud v bodě 270 tohoto rozsudku, že Komise neporušila procesní práva navrhovatelky.

      51      Co se týče prohlášení společnosti Cerestar, Soud v bodě 290 napadeného rozsudku konstatoval, že se jeho obsah shoduje se zprávou
         FBI, takže se Komise tím, že mu přisoudila vyšší důkazní hodnotu než jiným poznatkům, které navrhovatelka zdůrazňovala při
         snaze prokázat, že neměla úlohu vůdce kartelové dohody, nedopustila zjevně nesprávného posouzení.

      52      Mimoto, Soud v bodech 436 až 439 napadeného rozsudku rozhodl, že oznámení námitek zaslané dotčeným podnikům obsahovalo hlavní
         skutkové a právní okolnosti, na kterých se může zakládat pokuta, kterou jim Komise hodlala uložit. Jednak jí totiž nepříslušelo
         informovat v této fázi řízení ADM, že bude kvalifikována jako vůdce kartelové dohody. A dále, jelikož bylo nesporné, že zpráva
         FBI a prohlášení společnosti Cerestar byly k tomuto sdělení přiloženy, Soud rozhodl, že ADM nemůže uplatňovat porušení práva
         na obhajobu, i kdyby Komise v části uvedeného sdělení týkající se stručného popisu skutkového stavu výslovně neuvedla, že
         existuje možnost, že bude ADM považovat za vůdce kartelové dohody, ani neuvedla poznatky, které by použila k závěru o takové
         úloze.

      53      V důsledku toho Soud žalobní důvod ADM týkající se kvalifikace vůdce kartelové dohody zamítl.

      54      Zatřetí, ADM tvrdila, že Komise jí neprávem nepřiznala polehčující okolnost stanovenou v bodě 3 třetí odrážce pokynů, přestože
         ukončila svoji účast na kartelové dohodě po prvních zásazích orgánů Spojených států pro hospodářskou soutěž.

      55      Poté, co Soud v bodech 335 a 336 napadeného rozsudku provedl výklad bodu 3 třetí odrážky pokynů, došel v bodě 338 tohoto rozsudku
         k závěru, že tato polehčující okolnost nemůže být přiznána z moci úřední, ale že záleží na zvláštních okolnostech projednávaného
         případu. Přitom podle Soudu tajnost dotčené kartelové dohody prokazuje, že se dotyčné podniky dopustily protiprávního jednání,
         které jim bylo vytýkáno, úmyslně, takže v souladu s jeho judikaturou nemůže být ukončení takového protiprávního jednání považováno
         za polehčující okolnost, pokud bylo ukončeno po zásahu Komise. Soud tak zamítl žalobní důvod ADM týkající se nezohlednění
         tohoto poznatku jako polehčující okolnosti.

      56      Začtvrté, ADM vytýkala Komisi, že jí nepřiznala „velmi významné“ snížení, ve smyslu bodu B sdělení o spolupráci, výše pokuty,
         která by jí musela být uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo, přestože byla prvním podnikem, který Komisi předložil určující
         poznatky k prokázání existence kartelové dohody.

      57      Soud tento žalobní důvod rovněž zamítl, když v bodech 377 a 378 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise právem s ohledem na
         úlohu vůdce ADM v rámci kartelové dohody odmítla přiznat „velmi významné“ snížení výše pokuty.

      58      A konečně, Soud ve zbývající části vyhověl žalobnímu důvodu uplatňovanému ADM, pokud jde o protiprávní zohlednění určitých
         poznatků v bodě 158 odůvodnění sporného rozhodnutí, které nebyly uvedeny v oznámení námitek. Zrušil tak článek 1 tohoto rozhodnutí
         v rozsahu, ve kterém ve spojení s uvedeným bodem odůvodnění konstatuje, že ADM zmrazila, omezila a uzavřela výrobní kapacity
         kyseliny citronové a dále určila výrobce, který měl řídit zvyšování cen na každém vnitrostátním segmentu relevantního trhu.
         Nicméně, jelikož považoval tyto poznatky za doplňující ve vztahu k základním charakteristikám kartelové dohody, měl Soud za
         to, že není třeba měnit výši pokuty, tak jak byla stanovena Komisí, pokud jde o ADM. A konečně, Soud uložil ADM náhradu veškerých
         nákladů řízení, s výhradou náhrady desetiny nákladů řízení vynaložených touto společností, která byla uložena Komisi.

       Návrhová žádání účastnic řízení
      59      ADM navrhuje, aby Soudní dvůr:

      –        zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Soud zamítl žalobu proti spornému rozhodnutí;
      –        zrušil článek 3 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká;
      –        podpůrně, změnil uvedený článek 3 zrušením nebo snížením pokuty, která jí byla udělena;
      –        dále podpůrně, vrátil věc Soudu, aby Soud rozhodl v souladu s rozsudkem Soudního dvora, a
      –        v každém případě uložil Komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a aby nahradila náklady řízení vynaložené společností ADM
         v řízení před Soudem a v řízení před Soudním dvorem.

      60      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

      –        zamítl kasační opravný prostředek a
      –        uložil ADM náhradu nákladů řízení.
       Ke kasačnímu opravnému prostředku
      61      Navrhovatelka na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje devět důvodů, vycházejících:

      –        pokud jde o prvních pět důvodů, z různých nesprávných právních posouzení, kterých se Soud měl dopustit, co se týče kvalifikace
         ADM jako vůdce kartelové dohody;

      –        pokud jde o šestý důvod, z nesprávného právního posouzení, kterého se Soud měl dopustit, co se týče skutečnosti, že ADM nepřiznal
         polehčující okolnosti související s ukončením její účasti na kartelové dohodě;

      –        pokud jde o sedmý a osmý důvod, z porušení zásady ochrany legitimního očekávání a z nesprávného právního posouzení, kterého
         se Soud měl dopustit, co se týče uplatnění pravidel uvedených ve sdělení o spolupráci, a

      –        pokud jde o devátý důvod, z porušení zásady, podle které musí Komise dodržovat pravidla, která si stanovila ohledně definování
         relevantního trhu v rámci posouzení závažnosti protiprávního jednání.

       K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení týkajícího se posouzení dodržení
            práva ADM na obhajobu, pokud jde o její kvalifikaci jako vůdce
       Argumenty účastnic řízení
      62      Tímto důvodem kasačního opravného prostředku, který se dále dělí na dvě části, uplatňuje ADM porušení svého práva na obhajobu
         Soudem.

      63      V první části navrhovatelka Soudu vytýká, že v bodech 437 a 438 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise v oznámení námitek
         uvedla hlavní skutkové poznatky charakterizující závažnost jejího jednání, i když v něm nebyla zmíněna okolnost, že se může
         stát, že bude považována za vůdce kartelové dohody. Přitom úloha vůdce je jedním z hlavních poznatků, které musejí z oznámení
         námitek vyplývat, aniž by bylo porušeno právo dotyčného podniku na obhajobu.

      64      Ve druhé části ADM tvrdí, že ji Komise v oznámení námitek neupozornila na skutečnosti zohledněné ve sporném rozhodnutí při
         závěru o její úloze vůdce. Pouhá přítomnost dokumentů, ze kterých tyto skutečnosti vyplývají, v příloze není dostatečná pro
         zajištění dodržení práva navrhovatelky na obhajobu.

      65      Komise má za to, že tento důvod není opodstatněný. Pokud jde o první část, jak rozhodl Soud, splnila požadavky vyplývající
         z judikatury, které navrhovatelka sama připomenula, uvedením, v bodě 158 oznámení námitek, toho, že zohlední individuální
         úlohu každého podniku účastnícího se protiprávního jednání při posuzování jeho závažnosti.

      66      Druhá část nebyla relevantní, jelikož Soud krom toho rozhodl, že Komisi nepřísluší, aby v oznámení námitek uváděla skutečnosti,
         které ji povedou ke kvalifikování navrhovatelky jako vůdce kartelové dohody. Uvedená část nebyla každopádně opodstatněná,
         jelikož tyto skutečnosti byly navrhovatelce známy, neboť vyplývaly z dokumentů tvořících přílohu tohoto sdělení. Mimoto různé
         body uvedeného sdělení se navrhovatelky výslovně týkaly. V důsledku toho jí bylo umožněno uplatňovat své námitky týkající
         se dokumentů použitých k prokázání její úlohy vůdce ve fázi správního řízení, takže nedošlo k porušení jejího práva na obhajobu.

       Závěry Soudního dvora
      –       K první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
      67      Z konstatování obsažených v bodě 437 napadeného rozsudku vyplývá, že v oznámení námitek zaslaném ADM Komise kvalifikovala
         protiprávní jednání vytýkané dotčeným podnikům jako velmi závažné a uvedla svůj úmysl stanovit výši pokut na dostatečně odrazující
         úrovni. V tomto kontextu z bodů 158, 161 a 162 odůvodnění uvedeného oznámení rovněž vyplývá, že Komise zohlední individuální
         úlohu každého podniku účastnícího se protiprávního jednání.

      68      Je třeba zdůraznit, že podle ustálené judikatury Soudního dvora připomenuté Soudem v bodě 434 napadeného rozsudku Komise splní
         svou povinnost dodržet právo dotčených podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat,
         zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení
         pokuty, jako je závažnost a délka trvání tvrzeného protiprávního jednání, jakož i okolnost, že k němu došlo „úmyslně nebo
         z nedbalosti“. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání,
         ale i proti uložení pokuty (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rorindustri a další v. Komise, C‑189/02 P,
         C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 428, jakož i ze dne 18. prosince 2008, Coop de
         France Bétail et Viande v. Komise, C‑101/07 P a C‑110/07 P, bod 49).

      69      Krom toho z judikatury plyne, že nutit Komisi k tomu, aby ve fázi oznámení námitek sdělila dotčeným podnikům konkrétní informace
         ohledně výše zamýšlených pokut, by znamenalo nutit ji nepřiměřeně předjímat své konečné rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek
         ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 21).

      70      V této souvislosti je třeba zdůraznit, že kvalifikace jako vůdce kartelové dohody s sebou nese rozsáhlé důsledky, pokud jde
         o výši pokuty, která má být takto kvalifikovanému podniku uložena. Podle bodu 2 pokynů se tak jedná o přitěžující okolnost
         vyvolávající nezanedbatelné zvýšení základní částky pokuty. Stejně tak podle bodu B písm. e) sdělení o spolupráci vylučuje
         taková kvalifikace bez dalšího přiznání velmi významného snížení pokuty, i když by dotčený podnik kvalifikovaný jako vůdce
         splňoval veškeré v něm uvedené podmínky pro možnost získání takového snížení.

      71      Komise proto musí v oznámení námitek zdůraznit skutečnosti, které považuje za určující k tomu, aby umožnila dotčenému podniku,
         který by mohl být kvalifikován jako vůdce kartelové dohody, odpovědět na takovou námitku. Nicméně s ohledem na skutečnost,
         že takové oznámení představuje pouze jeden z kroků při přijímání konečného rozhodnutí, a není proto konečným stanoviskem Komise,
         nelze vyžadovat, aby Komise již v této fázi provedla právní kvalifikaci skutečností, ze kterých bude vycházet ve svém konečném
         rozhodnutí při kvalifikování podniku jako vůdce kartelové dohody.

      72      Z toho plyne, že Soudu nelze vytýkat, že by se tím, že rozhodl, že Komise nemusí v oznámení námitek uvést, že je možné, že
         bude ADM kvalifikovat jako vůdce, dopustil nesprávného právního posouzení.

      73      V důsledku toho musí být první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnuta jako neopodstatněná.

      –       Ke druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
      74      V této části ADM tvrdí, že Soud porušil její právo na obhajobu tím, že v bodě 439 napadeného rozsudku rozhodl, že jí bylo
         umožněno uplatnit její stanovisko k některým skutečnostem použitým k jejímu kvalifikování jako vůdce v rámci kartelové dohody,
         jelikož tyto skutečnosti vyplývaly z dokumentů tvořících přílohu oznámení námitek.

      75      Při kvalifikování ADM jako vůdce kartelové dohody vycházela Komise v bodech odůvodnění 265 a 266 sporného rozhodnutí ze skutečností
         vyplývajících ze zprávy FBI, jakož i z prohlášení společnosti Cerestar.

      76      Uvedený bod 265 odůvodnění tak jednak cituje zprávu FBI a uvádí, že „mechanismus dohody G-4/5 byl zřejmě nápad [zástupce ADM]
         a že na schůzce ze dne 6. března 1991 v Basileji, kde vznikla dohoda [o kyselině citronové], [tento zástupce] měl značně aktivní
         úlohu“. A dále, že uvedený zástupce „byl považován za ,Experta‘ a bylo mu přezdíváno ,kazatel‘ “.

      77      Dále obsahuje uvedený bod 266 odůvodnění výňatek z prohlášení společnosti Cerestar, podle kterého „přestože [zástupci HLR
         a JBL] obvykle předsedali schůzce ,masters‘, [Cerestar] měla jasný dojem, že [zástupce ADM] hrál klíčovou úlohu. [Tento zástupce]
         předsedal schůzkám ‚šerpů‘ a obyčejně připravoval materiály a návrhy tarifů, které měly být smluveny“.

      78      Úvodem je třeba zdůraznit, že na rozdíl od tvrzení Komise Soud nepotvrdil zásadu, podle které není Komise v oznámení námitek
         povinna uvést skutkové poznatky, které ji vedly ke kvalifikování ADM jako vůdce. Soud se totiž v napadeném rozsudku vyjádřil
         následovně:

      „438 Dodržování [práva dotčených podniků na obhajobu] nezavazuje Komisi uvést v oznámení námitek přesnější způsob, jakým případně
         použije [hlavní skutkové a právní poznatky, které by mohly zakládat pokutu,] při stanovení úrovně pokuty. Komise zejména nebyla
         povinna uvést, že může považovat ADM za vůdce kartelové dohody, ani rozsah zvýšení, které případně z tohoto důvodu použije
         na pokutu týkající se ADM […]

      439   […] je třeba připomenout, že Komise [zprávu FBI a prohlášení společnosti Cerestar] přiložila k oznámení námitek, a že účastnice
         řízení se tak mohly k této věci vyjádřit, včetně co se týče jejich použití jako důkazů.“

      79      Soud tak rozhodl, že Komise dodržela právo ADM na obhajobu, jelikož k oznámení námitek přiložila důkazy, ze kterých vyplývají
         skutečnosti, ze kterých vycházela ve sporném rozhodnutí při kvalifikování ADM jako vůdce kartelové dohody.

      80      Na základě výše uvedeného, a přestože nelze Soudu vytýkat, že by se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 438
         napadeného rozsudku rozhodl, že Komisi nepřísluší, aby v oznámení námitek uváděla, jak využije skutkové poznatky ke stanovení
         úrovně pokuty, a zejména ani to, zda na základě těchto skutečností zamýšlí kvalifikovat podnik jako vůdce kartelové dohody,
         Komisi nicméně příslušelo, aby uvedla alespoň tyto skutkové poznatky.

      81      Nicméně je nutno konstatovat, že na rozdíl od tvrzení Komise nebyly skutečnosti, ze kterých vycházela v bodech 265 a 266 odůvodnění
         sporného rozhodnutí, vycházející ze zprávy FBI a z prohlášení společnosti Cerestar, v oznámení námitek zmíněny.

      82      Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 40 svého stanoviska, Soud neměl v bodě 439 napadeného rozsudku za to, že určující
         skutečnosti byly v oznámení námitek uvedeny, ale konstatoval, že pouhou okolností, že Komise přiložila dokumenty, z nichž
         tyto skutečnosti vyplývají, k uvedenému oznámení, bylo navrhovatelce umožněno vyjádřit se k použití těchto dokumentů jako
         důkazů, ale rovněž ke skutečnostem, které v nich jsou popsány.

      83      Proto je třeba ověřit, zda se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení tím, že měl za to, že Komise tímto postupem dodržela
         právo navrhovatelky na obhajobu.

      84      Je třeba připomenout, že dodržování práva na obhajobu v jakémkoli řízení, které může vést k uložení sankcí, zejména pokut
         nebo penále, představuje základní zásadu práva Společenství, která musí být dodržována, i když se jedná o řízení správní povahy
         (viz zejména rozsudek ze dne 10. května 2007, SGL Carbon v. Komise, C‑328/05 P, Sb. rozh. s. I‑3921, bod 70).

      85      Dodržování práva na obhajobu zejména vyžaduje, aby podniku, který je předmětem šetření, bylo v průběhu správního řízení umožněno
         užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevanci tvrzených skutečností, jakož i k dokumentům použitým Komisí na podporu
         jejího tvrzení existence porušení Smlouvy (viz rozsudky Musique Diffusion française a další v. Komise, uvedený výše, bod 10;
         ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04, Sb. rozh. s. I‑829, bod 44, jakož i výše uvedený rozsudek SGL Carbon v. Komise,
         bod 71).

      86      Mimo jiné je to právě oznámení námitek, které umožňuje podnikům, které jsou předmětem šetření, seznámit se s důkazy, kterými
         Komise disponuje, a využít práva na obhajobu s plnou účinností (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 15. října 2002, Limburgse
         Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P,
         Recueil, s. I‑8375, body 315 a 316, jakož i ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P,
         C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 66 a 67).

      87      V tomto ohledu musí toto oznámení jasně uvádět všechny podstatné skutečnosti, o které se Komise opírá v této fázi řízení (viz
         výše uvedený rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise, bod 14).

      88      Dodržování práva na obhajobu tak vyžaduje, aby dotyčnému podniku bylo v průběhu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit
         svoje stanovisko k reálnosti a relevanci tvrzených skutečností a okolností, jakož i k dokumentům použitým Komisí na podporu
         jejího tvrzení existence protiprávního jednání (viz výše uvedený rozsudek Dalmine, bod 44).

      89      Přitom je nutno konstatovat, že za okolností projednávaného případu pouhá skutečnost, že dokumenty, z nichž vyplývají skutečnosti,
         na základě kterých byla ADN kvalifikována jako vůdce kartelové dohody, byly přiloženy k oznámení námitek, nepostačuje ke splnění
         výše uvedených požadavků, jelikož uvedené oznámení jí neumožnilo tyto skutečnosti zpochybnit, a v důsledku toho užitečně uplatnit
         svá práva.

      90      Je totiž třeba konstatovat, že důkazy, ze kterých vycházejí skutečnosti, na kterých byla založena kvalifikace ADM jako vůdce
         kartelové dohody ve sporném rozhodnutí, mají svojí povahou nezbytně subjektivní aspekt, jelikož spočívají ve svědectvích osob
         vyšetřovaných v řízení o protiprávním jednání zahájeném Komisí nebo jinými vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž.

      91      Na straně jedné je tak zpráva FBI výsledkem výslechu bývalého zástupce ADM, kterému byla v rámci řízení před orgány Spojených
         států pro hospodářskou soutěž přiznána imunita.

      92      Na straně druhé spočívá druhý důkaz ve spontánním prohlášení společnosti Cerestar, konkurenčního podniku ADM na trhu s kyselinou
         citronovou, která se sama dotčené kartelové dohody účastnila.

      93      Přitom pouhá okolnost, že tyto dokumenty byly přiloženy k oznámení námitek, neumožnila navrhovatelce posoudit věrohodnost,
         kterou přisuzovala Komise každé ze skutečností uvedených v uvedených dokumentech.

      94      Za okolností projednávaného případu tak nelze mít za to, že Komise tím, že se omezila na přiložení dokumentů a důkazů, z nichž
         vyplývají skutečnosti, ze kterých vycházela ve sporném rozhodnutí při kvalifikování navrhovatelky jako vůdce kartelové dohody,
         k oznámení námitek, aniž by tyto skutečnosti byly výslovně uvedeny v samotném znění uvedeného sdělení, umožnila ADM uplatňovat
         její práva.

      95      V důsledku toho z výše uvedeného vyplývá, že se Soud tím, že rozhodl, že Komise neporušila právo navrhovatelky na obhajobu
         tím, že ji kvalifikovala jako vůdce kartelové dohody na základě poznatků, které za tímto účelem uplatňovala, ale které nebyly
         uvedeny v oznámení námitek zaslaném navrhovatelce, dopustil nesprávného právního posouzení.

      96      Proto je třeba druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku vyhovět.

       Ke druhému až pátému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícím z nesprávných právních posouzení nebo zkreslení důkazů,
            co se týče kvalifikování ADM jako vůdce kartelové dohody
      97      S ohledem na odpověď na první důvod kasačního opravného prostředku předložený ADM není třeba druhý až pátý důvod kasačního
         opravného prostředku, které se rovněž týkají kvalifikace ADM jako vůdce kartelové dohody na základě poznatků vycházejících
         ze zprávy FBI a prohlášení společnosti Cerestar, posuzovat.

       K šestému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení týkajícího se posouzení Soudu
            ohledně nezohlednění polehčujících okolností
       Argumenty účastnic řízení
      98      ADM tvrdí, že se Soud tím, že měl v bodě 346 napadeného rozsudku za to, že Komise nemá povinnost přiznat polehčující okolnosti
         stanovené v pokynech v případě ukončení protiprávního jednání, dopustil nesprávného výkladu těchto pokynů. V rozporu s tím,
         co rozhodl v bodech 335 až 340, totiž nelze mít za to, že má Komise pouhou možnost na základě zohlednění tajnosti kartelové
         dohody polehčující okolnosti přiznat, či nikoli.

      99      Komise má za to, že Soud správně rozhodl, že ukončení protiprávního jednání nemá automaticky za následek nárok na snížení
         pokuty. Komise v tomto ohledu disponuje prostorem pro uvážení, zejména s ohledem na chování dotčeného podniku. V projednávané
         věci ADM nepřispěla rozhodujícím způsobem ke správnímu řízení, takže nemohla mít prospěch z polehčujících okolností.

       Závěry Soudního dvora
      100    Je třeba připomenout, že podle bodu 3 pokynů se základní částka pokuty stanovená Komisí sníží, zejména jestliže dotčený podnik
         ukončí protiprávní jednání po prvních zásazích Komise.

      101    V tomto ohledu měl Soud v bodě 338 napadeného rozsudku za to, že toto ustanovení je třeba vykládat v tom smyslu, že pouze
         zvláštní okolnosti projednávaného případu, za kterých došlo k ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise, by
         mohly odůvodnit přihlédnutí k tomuto ukončení jako k polehčující okolnosti.

      102    Soud tudíž zamítl tezi navrhovatelky, podle které ukončení kartelové dohody mělo automaticky mít za následek snížení základní
         částky pokuty podle bodu 3 pokynů, a v bodě 337 napadeného rozsudku zdůraznil, že výklad uvedeného ustanovení uplatňovaný
         ADM by zasahoval do užitečného účinku čl. 81 odst. 1 ES.

      103    Soud se tímto nedopustil nesprávného právního posouzení.

      104    Je totiž třeba konstatovat, že přiznání takového snížení základní částky pokuty je nezbytně spojeno s okolnostmi projednávané
         věci, které mohou Komisi dovést k závěru, že podniku, který se účastnil protiprávní dohody, takové snížení nepřizná.

      105    Přiznat prospěch z polehčující okolnosti v situaci, kdy je podnik účastníkem zjevně protiprávní dohody, o níž věděl nebo nemohl
         nevědět, že představuje protiprávní jednání, by tak mohlo podněcovat podniky k co možná nejdelšímu trvání tajné dohody s nadějí,
         že jejich jednání nebude nikdy odhaleno, a přitom s vědomím, že pokud by odhaleno bylo, mohou docílit snížení pokuty okamžitým
         ukončením protiprávního jednání. Taková okolnost by uloženou pokutu zbavila jakéhokoli odrazujícího účinku a zasahovala by
         do užitečného účinku čl. 81 odst. 1 ES (viz rozsudek ze dne 19. března 2009, Archer Daniels Midland v. Komise, C‑510/06 P,
         Sb. rozh. s. I-0000, bod 149).

      106    Proto Soud správně rozhodl, že za zjištěných okolností nemůže navrhovatelka tvrdit, že Komise byla povinna jí z důvodu, že
         ukončila své protiprávní jednání po prvním zásahu orgánů Spojených států pro hospodářskou soutěž, poskytnout snížení základní
         částky pokuty.

      107    V důsledku toho je třeba šestý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněný.

       K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení při uplatnění bodu B sdělení
            o spolupráci
       Argumenty účastnic řízení
      108    Jelikož má ADM za to, že byla vůči ní kvalifikace vůdce uplatněna nesprávně, vytýká Soudu, že nevyhověl jejímu žalobnímu důvodu
         týkajícímu se uplatnění bodu B sdělení o spolupráci.

      109    Podle Komise představuje tento důvod kasačního opravného prostředku opakování prvního důvodu kasačního opravného prostředku,
         takže musí být prohlášen za nepřípustný.

       Závěry Soudního dvora
      110    Jak bylo rozhodnuto v bodě 95 tohoto rozsudku v projednávané věci, Soud měl nesprávně za to, že Komise mohla takové skutečnosti,
         jaké vyplývají ze zprávy FBI a z prohlášení společnosti Cerestar, použít pro kvalifikování ADM jako vůdce kartelové dohody,
         přestože tyto skutečnosti nebyly uvedeny v oznámení námitek, aniž by tím porušila právo této společnosti na obhajobu.

      111    Přitom jelikož se Soud v bodech 225 a 226 napadeného rozsudku domníval, že vedle výše uvedených důkazů představuje existence
         dvoustranných schůzek pouze nepřímý důkaz, který sám o sobě neumožňuje dojít k závěru o navrhovatelčině úloze vůdce, vyplývá
         z toho, že Soud nesprávně potvrdil kvalifikaci vůdce kartelové dohody, co se týče ADM.

      112    Jelikož navrhovatelka nebyla kvalifikována jako vůdce kartelové dohody v souladu s právem, Soud tak nemohl odmítnout uplatnění
         bodu B sdělení o spolupráci z důvodu, že ADM měla úlohu vůdce kartelové dohody, aniž by se dopustil nesprávného právního posouzení.

      113    Proto je třeba tomuto důvodu kasačního opravného prostředku vyhovět.

       K osmému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady ochrany legitimního očekávání
       Argumenty účastnic řízení
      114    Podle ADM měla vést konstatování Soudu učiněná v bodech 386 až 391 napadeného rozsudku k závěru, že Komise ve vztahu k ní
         vzbudila legitimní očekávání, co se týče uplatnění snížení výše pokuty podle bodu B sdělení o spolupráci. V tomto ohledu navrhovatelka
         tvrdí, že fáze řízení, ve které došlo ke spolupráci, není, na rozdíl od názoru Soudu uvedeného v bodě 394 napadeného rozsudku,
         rozhodující, pokud jde o vyvolání takových očekávání. V tomto ohledu odkazuje na rozsudek ze dne 22. června 2006, Belgie a Forum
         187 v. Komise (C‑182/03 a C‑217/03, Sb. rozh. s. I‑5479, body 147 až 167).

      115    Komise má za to, že jelikož není před skončením správního řízení objektivně schopna přesně definovat úlohu každého účastníka
         kartelové dohody, nemohla ADM živit naděje na případné uplatnění „velmi významného“ snížení, ve smyslu bodu B sdělení o spolupráci,
         výše pokuty, která by jí byla udělena.

       Závěry Soudního dvora
      116    Jednak, jak zdůraznil generální advokát v bodě 208 svého stanoviska, je třeba konstatovat, že tímto důvodem kasačního opravného
         prostředku směřuje ADM k tomu, aby byl ve fázi kasačního opravného prostředku proveden přezkum skutečností posuzovaných Soudem,
         pro který není Soudní dvůr s výjimkou případů zkreslení důkazů příslušný.

      117    V projednávaném případě mohl Soud na základě poznatků posuzovaných v bodech 386 až 391 napadeného rozsudku přiměřeně vyvodit,
         že Komise chtěla navrhovatelku podnítit ke spolupráci, aniž by jí ale poskytla jasnou záruku ohledně přiznání snížení, podle
         bodu B sdělení o spolupráci, výše pokuty, která by jí byla udělena.

      118    Dále, podle bodu E tohoto sdělení Komise posoudí, zda jsou splněny podmínky uvedené v bodech B, C nebo D uvedeného sdělení,
         teprve v okamžiku přijetí konečného rozhodnutí. Proto se Soud tím, že rozhodl, že Komise nemůže poskytnout navrhovatelce žádnou
         jasnou záruku ohledně přiznání jakéhokoliv snížení pokuty ve fázi předcházející přijetí konečného rozhodnutí, nedopustil nesprávného
         právního posouzení.

      119    V důsledku toho musí být osmý důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jak částečně nepřípustný a částečně neopodstatněný.

       K devátému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady, podle které musí Komise dodržovat pravidla,
            která si stanovila
       Argumenty účastnic řízení
      120    ADM vytýká Soudu, že neurčil, že Komise neprávem při posuzování dopadu kartelové dohody nevymezila relevantní trh, ačkoli
         jde o nezbytný předpoklad pro konstatování narušení trhu touto kartelovou dohodou. Přitom pokud by Komise uvedený trh vymezila,
         musela by zohlednit výrobky zastupující kyselinu citronovou a s ohledem na důkazy předložené navrhovatelkou dojít k závěru
         o neexistenci dopadu kartelové dohody na ceny uplatňované v odvětví kyseliny citronové.

      121    Podle Komise je jednak tento důvod kasačního opravného prostředku nepřípustný, jelikož navrhovatelka fakticky Soudní dvůr
         žádá, aby provedl přezkum posouzení důkazů, které předložila. Přístup ADM je dále založen na nesprávném pochopení cíle sledovaného
         vymezením relevantního trhu. V projednávaném případě je třeba rozlišovat posouzení existence porušení článku 81 ES, které
         vyžaduje vymezení relevantního trhu, a posouzení závažnosti protiprávního jednání.

       Závěry Soudního dvora
      122    Úvodem je třeba připomenout, že pokyny stanoví, že konkrétní dopad protiprávního jednání na trh je prvkem, který musí být
         zohledněn při posuzování závažnosti spáchaného protiprávního jednání v rámci stanovení výše pokuty.

      123    Soud v bodě 198 napadeného rozsudku uvedl, že se Komise při stanovení konkrétního dopadu kartelové dohody omezila na trh s kyselinou
         citronovou. Nezohlednila tak širší trh, který navrhovatelka navrhovala zohlednit, který zahrnuje výrobky zastupující kyselinu
         citronovou, které i uvedla.

      124    Soud tak v bodech 152 až 156 a 180 až 193 napadeného rozsudku vycházel z analýzy, kterou provedla Komise ve sporném rozhodnutí
         a která ho vedla ke konstatování růstu cen kyseliny citronové souběžně s prováděním kartelové dohody, což ADM nezpochybnila.

      125    Je-li jednak v tomto ohledu konkrétní tržní dopad protiprávního jednání prvkem, který musí být zohledněn při posuzování závažnosti
         uvedeného protiprávního jednání, jedná se jen o jedno z kritérií, přičemž dalšími jsou povaha protiprávního jednání a velikost
         zeměpisného trhu. Stejně tak pokyny upřesňují, že tento konkrétní dopad na trh má být zohledněn pouze tehdy, lze-li ho změřit.

      126    A dále, jak zdůraznil generální advokát v bodech 200 a 201 svého stanoviska, navrhovatelka nezpochybnila, že kartelová dohoda
         měla, přinejmenším na části trhu, účinek na ceny kyseliny citronové.

      127    Za těchto podmínek měl Soud v bodech 200 a 201 napadeného rozsudku správně za to, že argumenty navrhovatelky nemohou obstát,
         jelikož neprokázala, že by Komise musela konstatovat neexistenci dopadu kartelové dohody, pokud by vymezila relevantní trh
         tak, jak požaduje navrhovatelka.

      128    Na rozdíl od tvrzení ADM se tak Soud omezil na úvahu, že důkazy uplatňované ADM neumožňují vyvrátit analýzu Komise, aniž by
         přenášely důkazní břemeno.

      129    Je třeba tudíž zamítnout devátý důvod kasačního opravného prostředku jako neopodstatněný.

      130    S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba napadený rozsudek zrušit v rozsahu, ve kterém zamítá žalobní důvody uplatňované
         navrhovatelkou na podporu její žaloby a směřující ke zrušení sporného rozhodnutí v části, ve které kvalifikuje ADM jako vůdce
         kartelové dohody, a z tohoto důvodu jednak zvyšuje základní částku pokuty, která má být navrhovatelce uložena, a dále vylučuje
         uplatnění bodu B sdělení o spolupráci v její prospěch.

       K žalobě před Soudem
      131    V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem druhou větou statutu Soudního dvora, pokud Soudní dvůr zruší rozhodnutí Soudu, může
         vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje. Tak je tomu v projednávaném případě.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávné kvalifikace jako vůdce kartelové dohody
      132    Žalobní důvod předložený na podporu žaloby proti spornému rozhodnutí, o kterém Soud rozhodl chybně, zapadá do navrhovatelčina
         zpochybnění kvalifikace jako vůdce kartelové dohody a uplatnění, z tohoto důvodu, zvýšení základní částky pokuty o 35 %.

      133    Jelikož z bodu 94 rozsudku v projednávané věci vyplývá, že Komise neumožnila ADM uplatňovat její práva, co se týče poznatků
         vyplývajících ze zprávy FBI a z prohlášení společnosti Cerestar, které použila ve sporném rozhodnutí pro kvalifikování navrhovatelky
         jako vůdce kartelové dohody, je třeba ověřit, zda tento orgán předložil vedle těchto skutečností důkazy umožňující přijmout
         takovou kvalifikaci.

      134    V tomto ohledu z bodů 263 a 264 sporného rozhodnutí, jakož i z bodů 56 až 58 oznámení námitek vyplývá, že Komise doplňkově
         uplatňovala existenci cyklu dvoustranných schůzek mezi ADM na straně jedné a HLR, H & R a JBL na straně druhé v průběhu ledna
         1991 za účelem iniciování, a případně vypracování kartelové dohody.

      135    Nicméně, v bodě 264 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise doplnila, že „existence cyklu dvoustranných schůzek mezi ADM a jejími
         konkurenty krátce před první mnohostrannou schůzkou kartelové dohody nestačí k závěru, že ADM je strůjcem kartelové dohody,
         ale představuje silný ukazatel pro tuto domněnku“. Komise se dále v bodech odůvodnění 265 a 266 tohoto rozhodnutí odvolávala
         na konkrétní poznatky vycházející ze zprávy FBI a z prohlášení společnosti Cerestar.

      136    Přitom jak vyplývá z bodů 94 a 95 rozsudku v projednávané věci, Komise nemohla při kvalifikování ADM jako vůdce kartelové
         dohody vycházet z určujících poznatků uvedených v bodech 265 a 266 odůvodnění sporného rozhodnutí, třebaže tyto poznatky nebyly
         uvedeny v oznámení námitek, aniž by porušila její právo na obhajobu.

      137    V důsledku toho, jelikož je existence cyklu dvoustranných schůzek uvedená v bodech 263 a 264 odůvodnění tohoto rozhodnutí
         sama o sobě nedostatečná pro kvalifikování ADM jako vůdce kartelové dohody, Komise neprokázala opodstatněnost této kvalifikace,
         takže nemohla na základní částku pokuty uložené navrhovatelce uplatnit zvýšení o 35 % na základě přitěžující okolnosti související
         s uvedenou kvalifikací.

      138    Proto je třeba tomuto žalobnímu důvodu vyhovět.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného použití ustanovení bodu B písm. b) sdělení o spolupráci
       Sporné rozhodnutí
      139    Na základě konstatování provedených v bodě 305 odůvodnění sporného rozhodnutí přiznala Komise na základě bodu B sdělení o spolupráci
         společnosti Cerestar „velmi významné snížení“, o 90 %, výše pokuty, kterou by jí uložila, pokud by ke spolupráci nedošlo.
         Komise totiž v tomto bodě odůvodnění měla za to, že tato společnost byla na schůzce se službami Komise ze dne 29. října 1998
         prvním podnikem, který jí předložil určující důkazy k prokázání existence kartelové dohody. V následujícím bodě odůvodnění
         doplnila, že „informace poskytnuté [společností Cerestar] na schůzce ze dne 29. října 1998, které odpovídají informacím uvedeným
         později v jejím písemném prohlášení ze dne 25. března 1999, stačily pro prokázání existence kartelové dohody a byly předány
         Komisi dříve, než jí je poskytla ADM“. Komise tak v bodě 308 odůvodnění uvedeného rozhodnutí odmítla tezi ADM, podle které
         tato společnost splňuje podmínky stanovené v bodu B pro to, aby jí bylo přiznáno „velmi významné snížení“ výše pokuty.

       Argumenty účastnic řízení
      140    Na podporu své žaloby předložené Soudu ADM tvrdila, že Komise nesprávně použila bod B písm. b) sdělení o spolupráci. Byla
         údajně totiž „první, kdo poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody“, ve smyslu tohoto ustanovení, na schůzce konané
         dne 11. prosince 1998, jelikož důkazy poskytnuté společností Cerestar na schůzce konané dne 29. října 1998 nebyly „určující“
         ve smyslu uvedeného ustanovení.

      141    Zaprvé totiž Cerestar neposkytla žádnou informaci ohledně kartelové dohody pro období před 12. květnem 1992, kdy tato společnost
         k dohodě přistoupila. Znalost, kterou měla Komise o kartelové dohodě v tomto období, proto vyplývala pouze z informací poskytnutých
         poprvé ADM.

      142    Zadruhé, prohlášení společnosti Cerestar, které odpovídá informacím předaným ústně na schůzce ze dne 29. října 1998, nebylo
         ani přesvědčivé, ani přesné, co se týče dat schůzek a účastnic kartelové dohody. Cerestar tak označila 32 schůzek, které se
         konaly v různá data mezi 14. listopadem 1991, tedy v době před její účastí na kartelové dohodě, a 17. červencem 1996, tedy
         až po rozpuštění kartelové dohody. Prohlásila, že devět z nich bylo schůzkami kartelové dohody, které se konaly jistě, „možných“
         bylo osm schůzek, zatímco u patnácti dalších se nejednalo o schůzky kartelové dohody nebo „bylo čím dál tím méně pravděpodobné,
         že by jimi byly“. Totožnost účastníků byla určena pro tři ze 17 schůzek, které se ukázaly být „jistými“ nebo „možnými“ schůzkami
         kartelové dohody. Šest z takto označených schůzek se ve skutečnosti podle svědectví ostatních dotčených podniků a zjištění
         Komise vůbec nekonalo.

      143    Zatřetí, Cerestar později v dopise zaslaném Komisi dne 7. května 1999 uznala, že některé takto uvedené schůzky se ve skutečnosti
         nekonaly.

      144    Začtvrté, prohlášení Cerestar je neurčité a málo přesvědčivé, co se týče předmětu schůzek. Nebyly poskytnuty žádné přesné
         údaje týkající se cen a kvót, mimo kvót stanovených pro samotnou Cerestar.

      145    Zapáté, není jasné, zda Cerestar, obdobně jako ADM, předložila Komisi důkaz ve formě přímého svědectví. Mimoto Cerestar považovala
         později za nezbytné rozvinout a osvětlit svoje ústní prohlášení ze dne 29. října 1998.

      146    Zašesté, Cerestar sama od Komise obdržela žádost o podrobnější informace, pocházející ze dne 3. března 1999 a založenou na
         prohlášeních ADM. Cerestar tak měla příležitost posoudit tuto žádost o informace, která odkazovala na určitá data a místa
         schůzek a zakládala se na poznatcích předložených ADM, předtím, než předala dne 25. března 1999 Komisi svoje konečné prohlášení.

      147    Navrhovatelka tvrdí, že důkazy předložené jí samotnou byly naopak přesvědčivé. Na schůzce ze dne 11. prosince 1998 totiž poskytla
         Komisi přímé svědectví, listinný důkaz pocházející z doby rozhodné z hlediska skutkového stavu, stejně jako průkazné dokumenty
         prokazující rámec a provedení ujednání organizujícího kartelovou dohodu. Důkazy předložené ADM poskytly množství přesných
         podrobností týkajících se schůzek, jejich účastníků, kompenzačních a kontrolních mechanismů, cen a kvót kartelové dohody.

      148    Komise tvrdí, že není rozhodující, pokud jde o posouzení „určující“ povahy předložených důkazů, ve smyslu bodu B písm. b)
         sdělení o spolupráci, že tyto poznatky pocházejí od podniku, který se dotčené kartelové dohody neúčastnil po celou dobu její
         existence. Tyto poznatky se totiž mají vztahovat k existenci kartelové dohody, a nikoliv k délce jejího trvání.

      149    Stejně tak neúplnost informací sdělených Komisi není na překážku tomu, aby mohly být považovány za určující.

       Závěry Soudního dvora
      150    Úvodem je třeba zdůraznit, jak učinil generální advokát v bodech 221 a 222 svého stanoviska, že samotné znění bodu B písm. b)
         sdělení o spolupráci nevyžaduje, aby „první“ podnik poskytl všechny informace prokazující všechny podrobnosti fungování kartelové
         dohody. Podle tohoto ustanovení, aby mohl být podnik za takový považován, postačí, když poskytne jakékoliv určující důkazy
         o existenci kartelové dohody. Znění tohoto ustanovení nevyžaduje ani to, aby poskytnuté informace samy o sobě postačovaly
         k vypracování oznámení námitek, či dokonce k přijetí konečného rozhodnutí, kterým se konstatuje existence protiprávního jednání.
         Nicméně, nemusejí-li být důkazy uvedené v tomto bodě B písm. b) nezbytně samy o sobě dostatečné pro prokázání existence kartelové
         dohody, musejí být k tomuto účelu určující. Musí se tedy jednat nikoliv pouze o zdroj umožňující směrovat vyšetřování prováděná
         Komisí, ale o důkazy, které mohou být přímo použity jako hlavní důkazní podklad pro rozhodnutí konstatující protiprávní jednání.

      151    Je třeba rovněž zdůraznit, že v rámci uvedeného bodu B písm. b) není důležitá skutečnost, že určující důkazy byly předloženy
         ústně.

      152    A konečně, Komise má určitý prostor pro uvážení, zda byla spolupráce podniku „určující“, ve smyslu tohoto ustanovení, pro
         konstatování existence protiprávního jednání a jeho ukončení, takže kritizováno může být pouze zjevné zneužití tohoto prostoru
         pro uvážení.

      153    Ve světle předcházejících úvah je třeba posoudit, zda se Komise v projednávaném případě tím, že rozhodla, že Cerestar byla
         prvním podnikem, který poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody, dopustila zjevně nesprávného posouzení.

      154    Komise v bodech 305 a 306 odůvodnění sporného rozhodnutí uvedla, že Cerestar byla prvním podnikem, který jí v průběhu schůzky
         konané dne 29. října 1998 poskytl určující důkazy umožňující prokázat existenci kartelové dohody, přičemž prohlášení tohoto
         podniku byla potvrzena písemně dne 25. března 1999.

      155    Je třeba zaprvé uvést, že ADM nemůže zpochybňovat určující charakter informací poskytnutých Cerestar pouze z důvodu, že tato
         společnost se účastnila kartelové dohody teprve rok po začátku jejího provádění.

      156    Jak totiž jednak správně zdůraznila Komise, bod B písm. b) sdělení o spolupráci vyžaduje, aby se poskytnuté určující důkazy
         vztahovaly k samotné existenci kartelové dohody, a nikoliv k délce jejího trvání.

      157    Jednak obsahuje prohlášení společnosti Cerestar údaje týkající se mnohostranných schůzek, které se konaly před začátkem její
         účasti na kartelové dohodě a které byly podepřeny prohlášeními ADM na schůzce mezi zástupci této společnosti a Komise.

      158    Zadruhé, pokud jde o samotný obsah prohlášení společnosti Cerestar, je třeba zdůraznit, že jsou v něm jednak popsány mechanismy
         kartelové dohody, a sice systém stanovování cen, rozdělení trhu, systém výměny informací a kompenzační dohody. Dále toto prohlášení
         obsahuje seznam různých schůzek, které proběhly mezi podniky účastnícími se kartelové dohody.

      159    Je sice pravda, že informace obsažené v prohlášení společnosti Cerestar jsou v některých případech přibližné a neobsahují
         systematicky číselné údaje týkající se rozhodnutí přijatých na schůzkách kartelové dohody, nemění to však nic na tom, že Komise
         mohla mít za to, aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení, že tyto poznatky jsou určující pro prokázání existence
         kartelové dohody.

      160    Informace poskytnuté společností Cerestar na schůzce ze dne 29. října 1998 totiž Komisi umožnily seznámit se s existencí kartelové
         dohody na evropském trhu s kyselinou citronovou a získat informace o přibližné délce jejího trvání, jejích mechanismech a průběhu.

      161    Poznatky poskytnuté společností Cerestar proto jsou, aniž by představovaly samy o sobě dostatečné důkazy pro všechny aspekty
         protiprávního jednání, více než zdrojem umožňujícím směrovat vyšetřování prováděná Komisí, jelikož mohou být posledně uvedenou
         přímo použity k prokázání existence kartelové dohody.

      162    V tomto ohledu není skutečnost, že tyto informace nevyplývají z přímého svědectví nebo že byly později doplňovány nebo upřesňovány,
         rozhodující pro posouzení jejich určujícího charakteru.

      163    V důsledku toho je třeba žalobní důvod navrhovatelky vycházející z nesprávného uplatnění bodu B písm. b) sdělení o spolupráci
         Komisí zamítnout.

      164    Ze všech těchto úvah vyplývá, že podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora je třeba zrušit článek 3 sporného
         rozhodnutí v rozsahu, ve kterém stanovuje výši pokuty uložené ADM na 39,69 milionu eur s ohledem na zvýšení základní částky
         pokuty uložené této společnosti o 35 % z důvodu jejího postavení jako vůdce kartelové dohody, a snížit tak tuto pokutu na
         29,4 milionu eur.

       K nákladům řízení
      165    Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu Soudního dvora, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr
         vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 69 odst. 2 téhož jednacího řádu, který se na základě
         článku 118 tohoto jednacího řádu použije na řízení o kasačním opravném prostředku, se účastníku řízení, který neměl úspěch
         ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle čl. 69 odst. 3
         uvedeného jednacího řádu, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch, Soudní dvůr může rozdělit náklady řízení
         mezi účastníky nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady.

      166    Vzhledem k tomu, že obě účastnice řízení měly v řízení o kasačním opravném prostředku částečně úspěch i neúspěch, je třeba
         uložit Komisi, že nahradí polovinu nákladů řízení navrhovatelky, a navrhovatelce, že nahradí náklady řízení Komise a ponese
         polovinu vlastních nákladů řízení.

      167    Pokud jde o řízení před Soudem, jelikož byl napadený rozsudek částečně zrušen a žalobním důvodům navrhovatelky v prvním stupni
         bylo částečně vyhověno, je třeba uložit Komisi náhradu čtvrtiny nákladů řízení navrhovatelky v prvním stupni a navrhovatelce,
         že nahradí náklady řízení Komise a ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 27. září 2006, Archer Daniels Midland v. Komise (T‑59/02), se
            zrušuje v rozsahu, ve kterém zamítá žalobní důvod společnosti Archer Daniels Midland Co. týkající se porušení jejího práva
            na obhajobu v průběhu správního řízení, které vedlo k vydání rozhodnutí Komise 2002/742/ES ze dne 5. prosince 2001 v řízení
            podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/36.604 – Kyselina citronová), jelikož Komise Evropských
            společenství jí neumožnila uplatnit svá práva, co se týče skutečností, ze kterých vycházela při kvalifikování společnosti
            Archer Daniels Midland Co. jako vůdce kartelové dohody.
      2)      Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 27. září 2006, Archer Daniels Midland v. Komise, se zrušuje v rozsahu,
            ve kterém zamítá jako neúčinný žalobní důvod společnosti Archer Daniels Midland Co. týkající se nesprávného použití Komisí
            Evropských společenství bodu B písm. b) sdělení Komise ze dne 18. července 1996 o neuložení nebo snížení pokut v případech
            kartelových dohod.
      3)      Článek 3 rozhodnutí 2002/742/ES se zrušuje v rozsahu, ve kterém stanovuje výši pokuty uložené společnosti Archer Daniels Midland
            Co. na 39,69 milionu eur.
      4)      Výše pokuty uložené společnosti Archer Daniels Midland Co. za protiprávní jednání konstatované v článku 1 rozhodnutí 2002/742/ES,
            tak jak bylo částečně zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 27. září 2006, Archer Daniels
            Midland v. Komise (T‑59/02), se stanoví na 29,4 milionu eur.
      5)      Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
      6)      Společnost Archer Daniels Midland Co. ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení Komise
            Evropských společenství, co se týče řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství, a dále ponese polovinu vlastních
            nákladů řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení Komise Evropských společenství, co se týče řízení o kasačním opravném
            prostředku.
      7)      Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada čtvrtiny nákladů společnosti Archer Daniels Midland Co. vynaložených v řízení
            před Soudem prvního stupně Evropských společenství, jakož i poloviny nákladů společnosti Archer Daniels Midland Co. vynaložených
            v řízení o kasačním opravném prostředku.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. června 1997. # Yamanouchi Pharmaceutical Co. Ltd proti Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court - Spojené království. # Věc C-110/95.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 22. února 2000. # Gustave Rose proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci. # Věc T-22/99.


Rozsudek Tribunálu (kasační senát) ze dne 24. listopadu 2010. # Luigi Marcuccio proti Evropské komisi. # Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci. # Věc T-9/09 P.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 30. září 1986. # Suzanne Culmsee a další proti Hospodářskému a sociálnímu výboru. # Úředníci. # Věc 175/83.


Rozsudek Soudu prvního stupně (samosoudce) ze dne 17. července 2003. # Margot Wagemann-Reuter proti Účetnímu dvoru Evropských společenství. # Veřejná služba. # Věc T-81/02.


title: Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 24. března 2011.#Legris Industries SA proti Evropské komisi.#Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví měděných spojovacích tvarovek a spojovacích tvarovek ze slitin mědi - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání.#Věc T-376/06.

text:
      Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 24. března 2011 – Legris Industries v. Komise
      (Věc T-376/06)
      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Odvětví měděných spojovacích tvarovek a spojovacích tvarovek ze slitin mědi – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES – Přičitatelnost protiprávního jednání“
      1.                     Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Určení předmětu sporu – Stručný popis žalobních důvodů – Obecný odkaz
            na další písemnosti připojené k žalobě – Nepřípustnost (Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst.
            1 písm. c)) (viz body 30–32)
      2.                     Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti
            – Hospodářská jednotka – Kritéria posouzení – Domněnka rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dceřiné společnosti, které
            100% vlastní – Dceřiná společnost vlastněná holdingovou společností – Okolnost, která k vyvrácení domněnky nestačí (Článek
            81 odst. 1 ES) (viz body 47–54, 58)
      Předmět

               Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 4180 ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody
                  o EHP (věc COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky)

            Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá

                  2)

                  	Společnosti Legris Industries SA se ukládá náhrada nákladů řízení.