title: Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 25. března 2010. # Société des produits Nestlé SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazových ochranných známek Společenství Golden Eagle a Golden Eagle Deluxe - Starší obrazové mezinárodní a národní ochranné známky představující hrnek a kávová zrna - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]. # Spojené věci T-5/08 až T-7/08.

text:
      Spojené věci T-5/08 až T-7/08
      Société des produits Nestlé SA
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazových ochranných známek Společenství Golden Eagle a Golden Eagle Deluxe – Starší obrazové mezinárodní a národní ochranné známky představující hrnek a kávová zrna – Relativní důvod pro zamítnutí – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost mezi dotčenými
            ochrannými známkami – Kritéria posouzení
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      2.      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost mezi dotčenými
            ochrannými známkami – Kritéria posouzení
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      1.      1.     Je-li složená ochranná známka tvořena tím, že jsou vedle sebe postaveny jeden prvek a jiná ochranná známka, tato jiná ochranná
         známka, i když není dominantním prvkem ve složené ochranné známce, si může ve složené ochranné známce zachovat samostatnou
         rozlišovací roli. V takovém případě složená ochranná známka a tato jiná ochranná známka, která byla do složené ochranné známky
         převzata beze změny, mohou být považovány za podobné pro účely použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné
         známce Společenství.

      V případě, kdy starší ochranná známka není převzata do pozdější ochranné známky beze změny, je rovněž možné, že dotčená označení
         jsou podobná z důvodu podobnosti mezi starší ochrannou známkou a prvkem pozdější ochranné známky, který má samostatnou rozlišovací
         roli.

      (viz bod 60)
      2.      2.     Ačkoli je pravda, že je třeba rozlišovací způsobilost prvku kombinované ochranné známky zkoumat již ve fázi posuzování podobnosti
         označení za účelem určení případných dominantních prvků označení, je stupeň rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky
         jedním z prvků, které je třeba zohlednit v rámci globálního posouzení nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení
         č. 40/94 o ochranné známce Společenství. Ve fázi posuzování podobnosti mezi označeními tedy není namístě zohledňovat případně
         nízký stupeň rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek.

      (viz bod 65)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (osmého senátu)
      25. března 2010(*)

      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazových ochranných známek Společenství Golden Eagle a Golden Eagle Deluxe – Starší obrazové mezinárodní a národní ochranné známky představující hrnek a kávová zrna – Relativní důvod pro zamítnutí – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
      Ve spojených věcech T‑5/08 až T‑7/08,
      Société des produits Nestlé SA, se sídlem ve Vevey (Švýcarsko), zastoupená A. von Mühlendahlem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému R. Pethkem, jako zmocněncem,

      žalovanému,
      přičemž další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem, je
      Master Beverage Industries Pte Ltd, se sídlem v Singapuru (Singapur), zastoupená N. Clarembeauxem, D. Vervaetem a P. Maeyaertem, advokáty,

      jejichž předmětem jsou žaloby podané proti třem rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. října 2007 (věci R 563/2006‑2,
         R 568/2006‑2 a R 1312/2006‑2), týkajícím se námitkových řízení mezi Société des produits Nestlé SA a Master Beverage Industries
         Pte Ltd,

      TRIBUNÁL (osmý senát),
      ve složení M. E. Martins Ribeiro, předsedkyně, S. Papasavvas a A. Dittrich (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: N. Rosner, rada,
      s přihlédnutím k žalobám došlým kanceláři Tribunálu dne 4. ledna 2008,
      s přihlédnutím k vyjádření OHIM k žalobě došlému kanceláři Tribunálu dne 27. června 2008,
      s přihlédnutím k vyjádření vedlejší účastnice k žalobě došlému kanceláři Tribunálu dne 30. června 2008,
      s přihlédnutím k usnesení ze dne 23. května 2008 o spojení věcí T‑5/08, T‑6/08 a T‑7/08,
      po jednání konaném dne 30. dubna 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Dne 7. května 2003 podala vedlejší účastnice, společnost Master Beverage Industries Pte Ltd., u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
         trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) tři přihlášky ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze
         dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších
         předpisů [nahrazeného nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78,
         s. 1)].

      2        Třemi ochrannými známkami, jejichž zápis byl požadován (dále společně jako „přihlášené ochranné známky“), jsou následující
         obrazová označení:

      –        ve věci T‑5/08 (přihláška ochranné známky Společenství č. 3157005) označení Golden Eagle světle hnědé, tmavě hnědé, červené,
         žluté, zlaté, bílé, stříbrné a modré barvy (dále jen „přihlášená ochranná známka č. 1“), které je vyobrazeno níže:

      –        ve věci T‑6/08 (přihláška ochranné známky Společenství č. 3156924) označení Golden Eagle Deluxe tmavě hnědé, světle hnědé,
         červené, zlaté, bílé a žluté barvy (dále jen „přihlášená ochranná známka č. 2“), které je vyobrazeno níže:

      –        ve věci T‑7/08 (přihláška ochranné známky Společenství č. 3157534) označení Golden Eagle Deluxe tmavě hnědé, světle hnědé,
         červené, zlaté, bílé a žluté barvy (dále jen „přihlášená ochranná známka č. 3“), které je vyobrazeno níže:

      3        Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají do třídy 30 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb
         pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Káva, kávové
         náhražky, kávové nápoje, kávové nápoje s mlékem“.

      4        Přihlášená ochranná známka č. 1 byla zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 5/2004 ze dne 2. února 2004, přihlášená ochranná známka č. 2 ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 83/2003 ze dne 24. listopadu 2003 a přihlášená ochranná známka č. 3 ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 82/2003 ze dne 17. listopadu 2003.

      5        Dne 1. dubna 2004 podala žalobkyně, společnost Société des produits Nestlé SA, proti zápisu přihlášené ochranné známky č. 1
         námitky na základě článku 42 nařízení č. 40/94 (nyní článku 41 nařízení č. 207/2009). Krom toho dne 23. února 2004 podala
         námitky proti zápisu přihlášené ochranné známky č. 2 a dne 17. února 2004 námitky proti zápisu přihlášené ochranné známky
         č. 3.

      6        Námitky byly založeny zejména na starších mezinárodních a národních ochranných známkách představujících červený hrnek ve vrstvě
         kávových zrn (dále jen „starší ochranné známky“).

      7        Jde o mezinárodní obrazovou ochrannou známku červené, černé, hnědé, bílé, oranžové a zlaté barvy, zapsanou pod číslem IR 726641
         a vyobrazenou níže:

      8        Tato ochranná známka byla zapsána dne 18. ledna 2000 na základě Madridské dohody o mezinárodním zápisu továrních nebo obchodních
         známek ze dne 14. dubna 1891, ve znění změn a doplňků, pro výrobky spadající do třídy 30 ve smyslu Niceské dohody, které odpovídají
         následujícímu popisu: „Káva a kávové výtažky, směsi na bázi kávy a kávových výtažků, rozpustná káva, káva bez kofeinu, kávové
         výtažky bez kofeinu“.

      9        Tato ochranná známka je chráněna zejména v následujících členských státech Evropské unie: Belgii, Německu, Španělsku, Francii,
         Itálii, Lucembursku, Nizozemsku, Rakousku a Portugalsku.

      10      Toto označení je rovněž předmětem zápisu jakožto národní ochranná známka v Řecku, který byl proveden dne 8. května 2000 pod
         číslem 142377 pro výrobky spadající do třídy 30 ve smyslu Niceské dohody, zejména pro výrobky „káva, kávové výtažky a přípravky
         na bázi kávy, kávové náhražky a výtažky z kávových náhražek“.

      11      Krom toho jde o mezinárodní obrazovou ochrannou známku popsanou tak, že obsahuje červenou, hnědou a zlatou barvu, zapsanou
         pod číslem IR 633089 a černobíle vyobrazenou níže:

      12      Tato ochranná známka byla zapsána dne 9. března 1995 na základě Madridské dohody pro výrobky spadající do třídy 30 ve smyslu
         Niceské dohody, které odpovídají následujícímu popisu: „Káva a kávové výtažky, směsi na bázi kávy a kávových výtažků, rozpustná
         káva, káva bez kofeinu, kávové výtažky bez kofeinu“.

      13      Tato ochranná známka je chráněna zejména v následujících členských státech Unie: Belgii, Německu, Španělsku, Francii, Itálii,
         Lucembursku, Nizozemsku, Rakousku a Portugalsku.

      14      Krom toho bylo toto označení zapsáno jakožto národní ochranná známka pro tytéž výrobky v několika členských státech Unie,
         a sice v Dánsku (zápis provedený dne 3. února 1995 pod číslem 976.1995), v Řecku (zápis provedený dne 17. srpna 1999 pod číslem
         122009) a ve Finsku (zápis provedený dne 20. září 1995 pod číslem 140164).

      15      Námitky byly založeny na všech výše uvedených výrobcích chráněných staršími ochrannými známkami a směřovaly proti všem výrobkům
         označeným v přihláškách ochranných známek Společenství.

      16      Důvody uplatněnými na podporu námitek byly důvody uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 207/2009] a v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009).

      17      Rozhodnutími ze dne 27. února (věc T‑5/08), 27. března (věc T‑6/08) a 6. září 2006 (věc T‑7/08) námitkové oddělení námitky
         zamítlo.

      18      Dne 25. dubna (věci T‑5/08 a T‑6/08) a 5. října 2006 (věc T‑7/08) žalobkyně proti každému z rozhodnutí námitkového oddělení
         podala odvolání.

      19      Třemi rozhodnutími ze dne 1. října 2007 (dále jen „napadená rozhodnutí“) odvolací senát odvolání zamítl. Měl v podstatě za
         to, že námitky nejsou opodstatněné, neboť dotčené ochranné známky nejsou podobné.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      20      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadená rozhodnutí;
      –        rozhodl, že přihlášené ochranné známky musí být zamítnuty;
      –        uložil OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které jí vznikly před odvolacím senátem;
      –        uložil vedlejší účastnici náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které jí vznikly před odvolacím senátem.
      21      OHIM navrhuje, aby Tribunál:

      –        žaloby zamítl;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
      22      Vedlejší účastnice navrhuje, aby Tribunál:

      –        potvrdil napadená rozhodnutí;
      –        nařídil zápis přihlášených ochranných známek;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které jí vznikly před odvolacím senátem.
      23      Na jednání vedlejší účastnice v odpovědi na otázku položenou Tribunálem uvedla, že její druhý bod návrhových žádání, směřující
         k tomu, aby byl nařízen zápis přihlášených ochranných známek, ve skutečnosti splývá s jejím prvním bodem návrhových žádání,
         což bylo zaneseno do protokolu o jednání.

       Právní otázky
      24      Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje dva důvody, vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a z porušení
         čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.

      1.     K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94
       Argumenty účastníků řízení
      25      Žalobkyně uvádí, že jejím námitkám mělo být vyhověno na základě starších ochranných známek (viz body 7 až 14 výše). Zdůrazňuje,
         že tyto obrazové ochranné známky užívá na všech hrncích instantní kávy Nescafé prodávané pod názvem „Classic“, kterých v Unii
         každoročně prodá více než 50 000 tun v hodnotě více než 1 miliarda eur.

      26      Domnívá se, že odvolací senát měl neprávem za to, že dotčené ochranné známky nejsou podobné. Starší ochranné známky jsou tvořeny
         kombinací následujících devíti prvků:

      –        hrnek;
      –        hrnek má červenou barvu;
      –        hrnek je natočen tak, že lze rozeznat jeho obsah;
      –        hrnek je opatřen uchem;
      –        vnitřní povrch hrnku je bílý;
      –        hrnek je naplněn teplým nápojem;
      –        z hrnku stoupá kouř;
      –        hrnek stojí ve vrstvě kávových zrn;
      –        pozadí je hnědé a zlatooranžové barvy a hrnek obklopuje světelná záře.
      27      Těchto devět prvků starších ochranných známek je v plném rozsahu převzato do přihlášených ochranných známek. Přihlášené ochranné
         známky a starší ochranné známky jsou ze vzhledového hlediska velmi podobné. Krom toho spodní část přihlášené ochranné známky
         č. 1 a pravé části přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3 na straně jedné a starší ochranné známky na straně druhé jsou
         totožné z pojmového hlediska.

      28      Žalobkyně uvádí, že podle judikatury stanovené v rozsudku Soudního dvora ze dne 6. října 2005, Medion (C‑120/04, Sb. rozh.
         s. I‑8551) v případě, že je starší ochranná známka začleněna do pozdější ochranné známky, jsou ochranné známky podobné, jestliže
         jejich společný prvek má v pozdější složené ochranné známce samostatnou rozlišovací roli.

      29      Odvolací senát měl neprávem za to, že starší ochranné známky mají nízkou rozlišovací způsobilost. Tyto ochranné známky mají
         naopak vysokou inherentní rozlišovací způsobilost. Navíc mají dobré jméno, a to nezávisle na okolnosti, že jsou užívány v kombinaci
         s ochrannou známkou Nescafé.

      30      OHIM a vedlejší účastnice navrhují, aby byl tento žalobní důvod zamítnut.

      31      OHIM má za to, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že kolidující ochranné známky podobné nejsou. Starší ochranné známky
         mají nízkou inherentní rozlišovací způsobilost a důkazy předložené žalobkyní neprokazují, že získaly vysokou rozlišovací způsobilost
         či dobré jméno. Uvádí, že v přihlášených ochranných známkách je vyobrazení hrnku užito pouze jako „dekorativní prvek v pozadí“
         a nemá samostatnou rozlišovací roli. Navíc zdůrazňuje, že starší ochranné známky v přihlášených ochranných známkách nejsou
         předmětem věrné reprodukce.

      32      Vedlejší účastnice má rovněž za to, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že kolidující ochranné známky podobné nejsou.
         Uvádí, že na rozdíl od starších ochranných známek přihlášené ochranné známky obsahují slovní prvky, které jsou jejich dominantními
         prvky. Pokud jde o přihlášenou ochrannou známku č. 1, odlišnosti mezi ní a staršími ochrannými známkami jsou ještě výraznější
         v důsledku ztvárnění orla, který má vysokou rozlišovací způsobilost a který je dominantním obrazovým prvkem přihlášené ochranné
         známky č. 1. Vzhledem k tomu, že v případě podpory nápojů je užívání obrazu nádoby na pití a kávových zrn rozšířené, odlišnosti
         existující mezi ztvárněními těchto prvků v dotčených ochranných známkách musejí být považovány za podstatné. Obraz hrnku a kávových
         zrn je popisný a v přihlášených ochranných známkách nemá samostatnou rozlišovací roli. Vedlejší účastnice se krom toho domnívá,
         že dotčené ochranné známky z pojmového hlediska podobné nejsou.

       Závěry Tribunálu
       Úvodní poznámky
      33      Podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se na základě námitek majitele starší ochranné známky přihlášená ochranná známka
         nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo
         služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná
         známka chráněna. Nebezpečí záměny zahrnuje i nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou. Krom toho na základě čl. 8 odst. 2
         písm. a) ii) a iii) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 2 písm. a) ii) a iii) nařízení č. 207/2009] se staršími ochrannými
         známkami rozumějí ochranné známky zapsané v členském státě a ochranné známky zapsané na základě mezinárodní přihlášky s účinky
         pro členský stát, s dřívějším datem podání přihlášky, než je datum podání přihlášky ochranné známky Společenství.

      34      Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby
         pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených. Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny
         posuzováno celkově podle toho, jak relevantní veřejnost vnímá dotčená označení a výrobky nebo služby, přičemž musí být zohledněny
         všechny relevantní faktory projednávaného případu, zejména vzájemná závislost mezi podobností označení a podobností výrobků
         nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka [viz rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM
         – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Recueil, s. II‑2821, body 30 až 33, a citovaná judikatura].

       Ke srovnání výrobků
      35      Je třeba uvést, že odvolací senát měl správně v napadených rozhodnutích (bod 28 napadeného rozhodnutí ve věci T‑5/08 a body
         27 napadených rozhodnutí ve věcech T‑6/08 a T‑7/08) za to, že dotčené výrobky jsou totožné, jak vyplývá z bodů 3, 8, 10 a 12
         výše.

      36      Měl však za to, že dotčené ochranné známky podobné nejsou, takže podmínka sine qua non pro použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 splněna není. Je tedy třeba přezkoumat, zda měl odvolací senát správně
         za to, že dotčené ochranné známky podobné nejsou.

       Ke srovnání označení
      37      Globální posouzení nebezpečí záměny, co se týče vzhledové, fonetické nebo pojmové podobnosti kolidujících označení, musí být
         založeno na celkovém dojmu, kterým tato označení působí, s přihlédnutím zejména k jejich rozlišujícím a dominantním prvkům.
         Vnímání ochranných známek průměrným spotřebitelem dotčených výrobků nebo služeb hraje rozhodující úlohu v celkovém posouzení
         tohoto nebezpečí. V tomto ohledu průměrný spotřebitel vnímá obvykle ochrannou známku jako celek a nezabývá se jejími jednotlivými
         detaily (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker, C‑334/05 P, Sb. rozh. s. I‑4529, bod 35, a citovaná
         judikatura).

      38      V tomto rámci je třeba připomenout, že pro účely posouzení stupně rozlišovací způsobilosti ochranné známky je třeba globálně
         posoudit více či méně velkou způsobilost ochranné známky identifikovat výrobky nebo služby, pro které byla zapsána, jako pocházející
         od určitého podniku, a tedy odlišit tyto výrobky nebo služby od výrobků nebo služeb jiných podniků (viz v tomto smyslu a obdobně
         rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 22). Pokud jde
         o posouzení rozlišovací způsobilosti prvku kombinované ochranné známky, použije se totéž kritérium, takže je třeba posoudit
         více či méně velkou způsobilost tohoto prvku ochranné známky identifikovat výrobky nebo služby, pro které byla zapsána, jako
         pocházející od určitého podniku.

      –       K prvkům dotčených ochranných známek, které je třeba zohlednit v rámci srovnání označení
      39      Posouzení podobnosti mezi dvěma ochrannými známkami se nemůže omezit na to, že se zohlední pouze jedna složka kombinované
         ochranné známky a srovná se s jinou ochrannou známkou. Naopak je třeba provést srovnání, při kterém budou dotčené ochranné
         známky posuzovány každá jako celek, což nevylučuje, že celkovému dojmu, který kombinovaná ochranná známka vyvolává v paměti
         relevantní veřejnosti, může za určitých okolností dominovat jedna nebo více jejích složek (viz rozsudek OHIM v. Shaker, bod
         37 výše, bod 41, a citovaná judikatura). Posouzení podobnosti pouze na základě dominantního prvku je možné pouze v případě,
         že všechny ostatní složky ochranné známkou jsou zanedbatelné (rozsudky Soudního dvora OHIM v. Shaker, bod 37 výše, bod 42,
         a ze dne 20. září 2007, Nestlé v. OHIM, C‑193/06 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 43). Tak tomu může být zejména
         v případě, kdy tato složka je sama o sobě způsobilá dominovat představě této ochranné známky, kterou si relevantní veřejnost
         uchovává v paměti, takže všechny ostatní složky ochranné známky jsou v celkovém dojmu vyvolávaném touto ochrannou známkou
         zanedbatelné (výše uvedený rozsudek Nestlé v. OHIM, bod 43).

      40      V projednávané věci měl odvolací senát za to, že dominantním prvkem v přihlášených ochranných známkách je slovní prvek „golden
         eagle“ v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 a slovní prvek „golden eagle“ ve spojení s vyobrazením orla v přihlášené
         ochranné známce č. 1. Měl za to, že vyobrazení červeného hrnku a kávových zrn se v přihlášených ochranných známkách jeví jako
         čistě dekorativní prvek. I přes výskyt podobných obrazových prvků dotčené ochranné známky nejsou podobné z důvodu existujících
         odlišností, pokud jde o obrazové prvky a z důvodu neexistence slovních prvků ve starších ochranných známkách.

      41      Nejprve je třeba přezkoumat, zda prvky identifikované odvolacím senátem tvoří dominantní prvky přihlášených ochranných známek
         a zda ostatní prvky přihlášených ochranných známek mají být považovány za zanedbatelné.

      42      Pokud jde o přihlášenou ochrannou známku č. 1, je třeba konstatovat, že je tvořena hlavně následujícími prvky: vyobrazením
         orla, slovním prvkem „golden eagle“ umístěným pod tímto prvkem, červeným hrnkem s kávou ve vrstvě kávových zrn nacházejícím
         se pod slovním prvkem a červeným pruhem přes pravou spodní část ochranné známky.

      43      Je třeba mít za to, že kombinace slovního prvku „golden eagle“ s vyobrazením orla má v přihlášené ochranné známce č. 1 rozhodující
         místo. Jak zdůraznil odvolací senát, spotřebitelé totiž k identifikaci a získání výrobku užívají obvykle slovní prvek. Navíc
         velikost slovního prvku není zanedbatelná. Jde krom toho o prvek s vysokou rozlišovací způsobilostí, neboť má pro dotčené
         výrobky fantazijní charakter. Pro spotřebitele, který nemá dostatečné znalosti angličtiny k tomu, aby mohl pochopit význam
         slovního prvku, má ostatně tento prvek i přesto vysokou rozlišovací způsobilost, neboť jej bude vnímat jako fantazijní prvek
         bez konkrétního významu. Stejně tak vyobrazení orla má vysokou rozlišovací způsobilost k označení kávy a kávových nápojů,
         neboť nelze mít za to, že takové vyobrazení evokuje dotčené výrobky.

      44      Naproti tomu vyobrazení červeného hrnku ve vrstvě kávových zrn ve spodní části přihlášené ochranné známky č. 1 má pro dotčené
         výrobky nízkou rozlišovací způsobilost. Nelze mít totiž za to, že červený hrnek a kávová zrna mají vysokou rozlišovací způsobilost,
         neboť evokují dotčené výrobky [viz v tomto smyslu pokud jde o vyobrazení kravské kůže pro mléko a mléčné výrobky, rozsudek
         Tribunálu ze dne 13. června 2006, Inex v. OHIM – Wiseman (Vyobrazení kravské kůže), T‑153/03, Sb. rozh. s. II‑1677, bod 36].
         Naopak je třeba podobně jako odvolací senát konstatovat, že jde o běžné prvky. Pokud jde o uvádění kávy nebo kávových nápojů
         na trh, vybaví se totiž přirozeně vyobrazení kávy připravené ke konzumaci v hrnku a kávy ve formě zrn.

      45      Nelze však mít za to, že prvek tvořený červeným hrnkem ve vrstvě kávových zrn je v celkovém dojmu vyvolaném přihlášenou ochrannou
         známkou č. 1 zcela zanedbatelný. Třebaže je tento prvek k označení obchodního původu dotčených výrobků mnohem méně způsobilý
         než slovní prvek a obrazový prvek představující orla, nic to nemění na tom, že zaujímá přibližně polovinu přihlášené ochranné
         známky č. 1 a že v celkovém dojmu vyvolaném tímto označením není zcela zanedbatelný.

      46      Pokud jde o přihlášené ochranné známky č. 2 a č. 3, je třeba konstatovat, že je tvoří hlavně slovní prvek „golden eagle deluxe“
         na levé straně označení, červený hrnek s kávou na pravé straně a kávová zrna ve spodní části. Je třeba mít za to, že v těchto
         ochranných známkách je rozhodující slovní prvek „golden eagle“. Jak totiž bylo konstatováno výše, tato slovní složenina má
         ve vztahu k dotčeným výrobkům fantazijní charakter bez ohledu na to, zda je pochopena, či nikoli. Krom toho má spotřebitel
         pro účely identifikace a získání výrobku sklon k tomu vycházet ze slovního prvku, spíše než z obrazového prvku. Navíc obrazový
         prvek přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3 má nízkou rozlišovací způsobilost. Nelze však mít za to, že je zcela zanedbatelný.
         Tyto obrazové ochranné známky totiž nelze zredukovat na jejich slovní prvek. I když je slovní prvek zobrazen písmeny velké
         velikosti, zaujímá jen část plochy uvedených ochranných známek.

      47      Vzhledem k tomu, že nelze mít za to, že prvek tvořený červeným hrnkem a kávovými zrny je v celkovém dojmu vyvolaném přihlášenými
         ochrannými známkami zcela zanedbatelný, se srovnání mezi dotčenými označeními nemůže omezit na rozhodující prvky těchto ochranných
         známek.

      48      Ani v případě starších ochranných známek neexistuje prvek, který by těmto označením dominoval tak, že by ostatní prvky byly
         v celkovém dojmu vyvolaném těmito ochrannými známkami zanedbatelné.

      49      Z předcházejícího vyplývá, že srovnání mezi dotčenými označeními musí být založeno na celkovém dojmu, kterým tato označení
         působí, a nemůže se omezit jen na některé jejich prvky.

      –       K vzhledové podobnosti
      50      V projednávané věci je třeba nejprve analyzovat podobnost mezi částí přihlášených ochranných známek tvořenou vyobrazením hrnku
         a kávových zrn a staršími ochrannými známkami a následně přihlášené ochranné známky jako celek srovnat se staršími ochrannými
         známkami. V tomto ohledu je třeba uvést, že žádná skutečnost nebrání tomu, aby byla nejprve provedena analýza podobnosti mezi
         dotčenými ochrannými známkami s ohledem na prvek kombinované ochranné známky a následně provedeno globální posouzení této
         podobnosti.

      51      Pokud jde o přihlášenou ochrannou známku č. 1, je třeba uvést, že spodní část této ochranné známky a starší ochranné známky
         mají společné vyobrazení červeného hrnku s bílým vnitřním povrchem ve vrstvě kávových zrn. Krom toho je v každé z těchto ochranných
         známek ucho hrnku natočeno doprava, hrnek je naplněn teplým nápojem (pravděpodobně kávou) a z hrnku stoupá kouř. Barva pozadí
         těchto ochranných známek je krom toho podobná, jelikož pozadí přihlášené ochranné známky č. 1 je oranžové a světelná zář obklopující
         hrnek ve starší ochranné známce zapsané pod číslem IR 726641 je rovněž oranžová. V přihlášené ochranné známce č. 1 je rovněž
         možné rozpoznat určitou světelnou záři obklopující hrnek, i když obrysy této záře jsou méně zřetelné než obrysy ve starší
         ochranné známce zapsané pod číslem IR 726641.

      52      Pokud jde o odlišnosti mezi spodní částí přihlášené ochranné známky č. 1 a staršími ochrannými známkami, je třeba uvést následující.
         Nejvýraznější rozdíl mezi dotčenými ochrannými známkami spočívá v tom, že ve starších ochranných známkách je červený hrnek
         ozdoben vnější zlatou čarou, která na červeném hrnku přihlášené ochranné známky č. 1 znázorněna není. Krom toho ve starších
         ochranných známkách má káva, kterou hrnek obsahuje, velmi tmavou, téměř černou barvu, zatímco v přihlášené ochranné známce
         č. 1 má světle hnědou barvu. Navíc je na rozdíl od starších ochranných známek přes pravou spodní část přihlášené ochranné
         známky č. 1 veden červený pruh.

      53      Pokud jde o přihlášené ochranné známky č. 2 a č. 3, je třeba uvést, že se staršími ochrannými známkami mají společné vyobrazení
         červeného hrnku s bílým vnitřním povrchem a kávovými zrny. Navíc je v každé z těchto ochranných známek hrnek naplněn teplým
         nápojem (pravděpodobně kávou) a z hrnku stoupá kouř. Existuje rovněž podobnost týkající se barvy pozadí těchto ochranných
         známek, jelikož pozadí přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3 je zčásti oranžové a zčásti hnědé, podobně jako pozadí starší
         ochranné známky zapsané pod číslem IR 726641.

      54      Na rozdíl od starších ochranných známek však červený hrnek v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 není ozdoben vnější
         zlatou čarou. Je třeba krom toho konstatovat, že mezi přihlášenými ochrannými známkami č. 2 a č. 3 a staršími ochrannými známkami
         existují odlišnosti, pokud jde o perspektivu a část hrnku, která je viditelná. Ve starších ochranných známkách je totiž ucho
         natočeno doprava, zatímco v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 je natočeno doleva. Navíc ve starších ochranných
         známkách je viditelný téměř celý hrnek a pouze jeho velmi malá část je zakryta kávovými zrny, v nichž stojí. Naproti tomu
         v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 je viditelná pouze horní část hrnku a zdá se, že je obraz přerušen v polovině
         ucha.

      55      Krom toho mají přihlášené ochranné známky č. 2 a č. 3 tvar obdélníku, jehož délka je mnohem větší než jeho výška. Hrnek se
         nachází nikoli uprostřed, ale na pravé straně těchto ochranných známek. Naproti tomu starší ochranná známka zapsaná pod číslem
         IR 633089 má tvar čtverce a starší ochranná známka zapsaná pod číslem IR 726641 má tvar obdélníku, jehož délka je kratší než
         výška. Ve starší ochranné známce zapsané pod číslem IR 726641 se hrnek nachází uprostřed a zaujímá velmi významnou část plochy.
         Plocha pokrytá kávovými zrny a pozadím se zdá být relativně omezená. Naproti tomu v přihlášených ochranných známkách č. 2
         a č. 3 červený hrnek nacházející se na pravé straně významnou část plochy nezakrývá. Ve starší ochranné známce zapsané pod
         číslem IR 633089 se hrnek nachází uprostřed vrstvy kávových zrn. Vrstva kávových zrn pokrývá přibližně čtvrtinu výšky této
         ochranné známky. Naproti tomu v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 kávová zrna pokrývají mnohem významnější část
         plochy.

      56      Pokud jde o světelnou zář, kterou žalobkyně prezentuje jako jeden z devíti prvků starších ochranných známek (viz bod 26 výše),
         Tribunál se domnívá, že přihlášené ochranné známky č. 2 a č. 3 nevyvolávají dojem, že hrnek obklopuje světelná zář. Dojem,
         který tyto ochranné známky vyvolávají, je spíše ten, že v levé části označení je pozadí hnědé barvy a že v pravé části a uprostřed
         označení je pozadí oranžové barvy.

      57      Pokud jde o přihlášenou ochrannou známku č. 3, je třeba krom toho uvést, že káva v hrnku má světle hnědou barvu, zatímco ve
         starších ochranných známkách má káva velmi tmavou, téměř černou barvu.

      58      Ze všeho předcházejícího vyplývá, že starší ochranné známky a prvek přihlášených ochranných známek tvořený vyobrazením červeného
         hrnku a kávových zrn musejí být považovány za podobné.

      59      Pokud jde o srovnání celkového dojmu vyvolaného dotčenými ochrannými známkami, je třeba nejprve připomenout, že část přihlášených
         ochranných známek tvořená zobrazením červeného hrnku a kávových zrn je prvkem s nízkou rozlišovací způsobilostí a že slovní
         prvky přihlášených ochranných známek a obrazový prvek představující orla v přihlášené ochranné známce č. 1 mají vysokou rozlišovací
         způsobilost.

      60      Krom toho je třeba uvést, že podle judikatury platí, že je-li složená ochranná známka tvořena tím, že jsou vedle sebe postaveny
         jeden prvek a jiná ochranná známka, tato jiná ochranná známka, i když není dominantním prvkem ve složené ochranné známce,
         si může ve složené ochranné známce zachovat samostatnou rozlišovací roli. V takovém případě složená ochranná známka a tato
         jiná ochranná známka mohou být považovány za podobné (viz v tomto smyslu rozsudek Medion, bod 28 výše, body 30 a 37). Je třeba
         uvést, že se rozsudek Medion, bod 28 výše, týkal situace, kdy byla starší ochranná známka převzata beze změny do pozdější
         ochranné známky. Je však třeba mít za to, že v případě, kdy starší ochranná známka není převzata do pozdější ochranné známky
         beze změny, je rovněž možné, že dotčená označení jsou podobná z důvodu podobnosti mezi starší ochrannou známkou a prvkem pozdější
         ochranné známky, který má samostatnou rozlišovací roli.

      61      V projednávané věci, pokud jde o přihlášenou ochrannou známku č. 1, je třeba uvést, že jelikož nelze mít za to, že prvek tvořený
         vyobrazením červeného hrnku ve vrstvě kávových zrn je v celkovém dojmu vyvolaném tímto označením zcela zanedbatelný a s ohledem
         na podobnost mezi tímto prvkem a staršími ochrannými známkami tuto ochrannou známku a starší ochranné známky nelze pokládat
         za zcela nepodobné. Jelikož však prvek tvořený vyobrazením hrnku ve vrstvě kávových zrn není do přihlášené ochranné známky
         č. 1 převzat beze změny a jelikož má tento prvek přihlášené ochranné známky č. 1 nízkou rozlišovací způsobilost, zatímco slovní
         prvek, jakož i obrazový prvek tvořený vyobrazením orla mají vysokou rozlišovací způsobilost, je třeba mít za to, že vzhledová
         podobnost mezi touto ochrannou známkou a staršími ochrannými známkami je nízká.

      62      Pokud jde o přihlášené ochranné známky č. 2 a č. 3, je třeba rovněž uvést, že jelikož nelze mít za to, že prvek tvořený vyobrazením
         červeného hrnku a kávových zrn je v celkovém dojmu vyvolaném tímto označením zcela zanedbatelný a s ohledem na podobnost mezi
         tímto prvkem a staršími ochrannými známkami tyto ochranné známky a starší ochranné známky nelze pokládat za zcela nepodobné.

      63      Je však třeba rovněž zdůraznit, že nelze přehlížet odlišnosti, na které bylo poukázáno v bodech 54 až 57 výše mezi staršími
         ochrannými známkami a prvkem přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3 tvořeným vyobrazením červeného hrnku a kávových zrn.
         Jelikož má tento prvek přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3 nízkou rozlišovací způsobilost, zatímco jejich slovní prvek
         má vysokou rozlišovací způsobilost, je třeba mít za to, že vzhledová podobnost mezi těmito přihlášenými ochrannými známkami
         a staršími ochrannými známkami je nízká.

      64      Pokud jde o konstatování odvolacího senátu, podle kterého odlišnosti mezi vyobrazením červeného hrnku a kávových zrn v přihlášených
         ochranných známkách a vyobrazením červeného hrnku a kávových zrn ve starších ochranných známkách mají s ohledem na nízkou
         rozlišovací způsobilost starších ochranných známek podstatný význam (bod 26 každého z napadených rozhodnutí), je třeba uvést
         následující.

      65      Rozlišovací způsobilost starší ochranné známky je jedním z faktorů, které je třeba zohlednit při posouzení nebezpečí záměny
         [rozsudky Tribunálu ze dne 16. března 2005, L’Oréal v. OHIM – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Sb. rozh. s. II‑949, bod 61, a ze
         dne 13. prosince 2007, Xentral v. OHIM – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T‑134/06, Sb. rozh. s. II‑5213, bod 70; viz rovněž
         v tomto smyslu a obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 24]. V tomto
         rámci je třeba zdůraznit, že je třeba rozlišovat mezi faktorem vycházejícím z rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky,
         která souvisí s ochranou přiznanou takové ochranné známce, a rozlišovací způsobilostí, kterou má prvek kombinované ochranné
         známky, která souvisí s tím, že tento prvek může dominovat celkovému dojmu vyvolanému touto ochrannou známkou (usnesení Soudního
         dvora ze dne 27. dubna 2006, L’Oréal v. OHIM, C‑235/05 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 43). Ačkoli je pravda, že
         je třeba rozlišovací způsobilost prvku kombinované ochranné známky zkoumat již ve fázi posuzování podobnosti označení za účelem
         určení případných dominantních prvků označení, je stupeň rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky jedním z prvků, které
         je třeba zohlednit v rámci globálního posouzení nebezpečí záměny. Ve fázi posuzování podobnosti mezi označeními tedy není
         namístě zohledňovat případně nízký stupeň rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek.

      –       K fonetické podobnosti
      66      Žalobkyně uvádí, že odvolací senát neprovedl srovnání dotčených označení z fonetického hlediska. Domnívá se, že skutečnost,
         že přihlášené ochranné známky obsahují slovní prvek, je v tomto ohledu bezvýznamná, neboť obsahují samostatný rozlišovací
         prvek tvořený červeným hrnkem ve vrstvě kávových zrn.

      67      V tomto ohledu stačí konstatovat, že jelikož starší ochranné známky neobsahují žádný slovní prvek, fonetické srovnání mezi
         dotčenými ochrannými známkami relevantní není. Existenci fonetické podobnosti mezi dotčenými ochrannými známkami nelze dovozovat
         ze skutečnosti, že spotřebitel při popisu dotčených ochranných známek bude užívat výrazy jako „červený hrnek“ a „kávová zrna“.
         Pro učinění odkazu na přihlášené ochranné známky totiž veřejnost bude citovat jejich slovní prvek, avšak nebude popisovat
         jejich obrazový prvek.

      –       K pojmové podobnosti
      68      Žalobkyně odvolacímu senátu vytýká, že neprovedl srovnání dotčených ochranných známek z pojmového hlediska. V tomto ohledu
         uvádí, že jednak spodní část přihlášené ochranné známky č. 1 a pravé strany přihlášených ochranných známek č. 2 a č. 3, a jednak
         starší ochranné známky jsou z pojmového hlediska totožné.

      69      OHIM se domnívá, že rozdíl mezi dotčenými ochrannými známkami z pojmového hlediska je jasně zřejmý, neboť starší ochranné
         známky neobsahují charakteristický koncept zlatého orla, který se vyskytuje v přihlášených ochranných známkách.

      70      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že v napadených rozhodnutích se odvolací senát skutečně výslovně nevyjádřil k pojmové
         podobnosti dotčených označení. Je třeba rovněž uvést, že spodní část přihlášené ochranné známky č. 1 a pravé části přihlášených
         ochranných známek č. 2 a č. 3 jsou tvořeny červeným hrnkem naplněným kávou a kávovými zrny stejně jako v případě starších
         ochranných známek.

      71      Krom toho je třeba připomenout, že prvek přihlášených ochranných známek tvořený vyobrazením červeného hrnku ve vrstvě kávových
         zrn má nízkou rozlišovací způsobilost, neboť evokuje dotčené výrobky.

      72      Je třeba mít za to, že koncept orla má pro dotčené výrobky vysokou rozlišovací způsobilost, neboť s nimi nemá žádnou spojitost
         (viz bod 43 výše). Je však třeba uvést, že spotřebitel, který nemá dostatečné znalosti angličtiny k tomu, aby mohl pochopit
         význam slova „eagle“, nebude moci vnímat odkaz, který je v přihlášených ochranných známkách č. 2 a č. 3 učiněn na koncept
         orla.

      73      V projednávaném případě tedy nelze popřít, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje určitá podobnost z pojmového hlediska.

      74      Ze všeho předcházejícího vyplývá, že odvolací senát měl v napadených rozhodnutích (bod 28 napadeného rozhodnutí ve věci T‑5/08
         a body 27 napadených rozhodnutí ve věcech T‑6/08 a T‑7/08) neprávem za to, že dotčené ochranné známky nejsou podobné. Vzhledem
         k tomu, že existuje podobnost z vzhledového i pojmového hlediska, byť jen nízká, měl odvolací senát provést posouzení nebezpečí
         záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.

      75      Z předcházejícího vyplývá, že prvnímu žalobnímu důvodu je třeba vyhovět a na tomto základě napadená rozhodnutí zrušit, aniž
         by bylo nezbytné přezkoumávat druhý žalobní důvod.

      2.     K návrhu směřujícímu ke změně napadených rozhodnutí
      76      Pokud jde o druhý bod návrhových žádání žalobkyně směřující k tomu, aby Tribunál rozhodl, že přihlášené ochranné známky musí
         být zamítnuty, je třeba uvést následující.

      77      Je třeba zdůraznit, že možnost Tribunálu změnit napadené rozhodnutí na základě čl. 63 odst. 3 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 65
         odst. 3 nařízení č. 207/2009) je v zásadě omezena na situace, kdy je věc natolik objasněna, že o ní lze rozhodnout, což znamená,
         že Tribunál může na základě předložených důkazů učinit rozhodnutí, které měl přijmout odvolací senát [rozsudek Tribunálu ze
         dne 8. července 2004, MFE Marienfelde v. OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), T‑334/01, Sb. rozh. s. II‑2787, bod 63]. V projednávaném
         případě věc není natolik objasněna, že o ní lze rozhodnout, neboť odvolací senát v napadených rozhodnutích neprovedl globální
         posouzení nebezpečí záměny.

      78      Návrh žalobkyně směřující ke změně napadených rozhodnutí musí být tudíž zamítnut.

       K nákladům řízení
      79      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení,
         pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Krom toho totéž ustanovení stanoví, že je-li neúspěšných účastníků
         řízení více, rozhodne Tribunál o rozdělení nákladů.

      80      Vzhledem k tomu, že v projednávané věci žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a OHIM a vedlejší účastnice neměly ve
         věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení žalobkyně.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (osmý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 1. října 2007
            (věci R 563/2006‑2, R 568/2006‑2 a R 1312/2006‑2) se zrušují.
      2)      Žaloby se ve zbývajících částech zamítají.
      3)      OHIM a společnost Master Beverage Industries Pte Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností
            Société des produits Nestlé SA.

               Martins Ribeiro

                Papasavvas

                Dittrich

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 25. března 2010.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 28. září 2011. # AZ proti Evropské komisi. # Veřejná služba - Povýšení. # Věc F-26/10.


title: Rozsudek Tribunálu (šestý rozšířený senát) ze dne 15. září 2011.#Koninklijke Grolsch NV proti Evropské komisi.#Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Nizozemský trh s pivem - Rozhodnutí konstatující jediné a pokračující porušení článku 81 ES - Účast žalobkyně na zjištěném protiprávním jednání - Nedostatek důkazů - Nedostatek odůvodnění.#Věc T-234/07.

text:
      Věc T-234/07
      Koninklijke Grolsch NV
      v.
      Evropská komise
      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Nizozemský trh s pivem – Rozhodnutí konstatující jediné a pokračující porušení článku 81 ES – Účast žalobkyně na zjištěném protiprávním jednání – Nedostatek důkazů – Nedostatek odůvodnění“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Fyzické nebo právnické osoby – Povinnost podniku, jemuž je určeno oznámení námitek, zpochybnit
            v průběhu správního řízení různé skutkové nebo právní okolnosti uvedené v tomto oznámení – Omezení výkonu práva podat žalobu
            – Porušení základních zásad legality a  dodržování práva na obhajobu
      (Článek  81 ES, článek  82 ES a čl. 230 čtvrtý pododstavec ES)
      2.      Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Důkaz – Jediné a pokračující protiprávní jednání založené na komplexním systému jednání
            ve vzájemné shodě
      (Článek 81 odst. 1 ES)
      3.      Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí o uplatnění pravidel hospodářské soutěže  –Rozhodnutí určené více
            osobám
      (Články 81 ES  a 253 ES)
      4.      Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská
            jednotka – Kritéria posouzení – Vyvratitelná domněnka o rozhodujícím vlivu vykonávaném mateřskou společností na dceřiné společnosti,
            které stoprocentně vlastní
      (Články  81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)
      1.      V oblasti pravidel hospodářské soutěže žádné ustanovení unijního práva neukládá osobě, jíž je určeno oznámení námitek, povinnost
         zpochybnit v průběhu správního řízení různé skutkové nebo právní okolnosti uvedené v tomto oznámení, jelikož později ve stadiu
         soudního řízení by již neměla právo tak učinit. Skutečnost, že podnik během správního řízení před Komisí výslovně či konkludentně
         přizná určité skutkové nebo právní okolnosti, může sice představovat doplňující důkaz při posuzování opodstatněnosti žaloby
         podané k soudu, ale nemůže omezit samotný výkon práva podat žalobu k Tribunálu, jež každé fyzické či právnické osobě přiznává
         Smlouva.

      Bez výslovně stanoveného právního základu sledujícího tento účel porušuje takovéto omezení základní zásady legality a dodržování
         práva na obhajobu. Právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces je ostatně zaručeno článkem 47 Listiny základních
         práv Evropské unie.

      (viz body 37–38, 40)
      2.      V oblasti pravidel hospodářské soutěže, pokud jde o jediné a pokračující protiprávní jednání spočívající v koordinaci cen
         a zvyšování ceny určeného výrobku v členském státě a založené na komplexním systému jednání ve vzájemné shodě zavedeném dotyčnými
         podniky, nestačí jediný nepřímý důkaz o účasti podniku na této koordinaci k prokázání jeho účasti na takovém protiprávním
         jednání. Účast předsedy správní rady dotčeného podniku  na schůzce týkající se jediného segmentu dotčeného trhu představuje
         takový jediný nepřímý důkaz.

      (viz body 63, 65–67, 71)
      3.      Pokud je rozhodnutí v rámci použití článku 81 ES určeno více osobám a řeší otázku přičitatelnosti zjištěného protiprávního
         jednání, musí obsahovat dostatečné odůvodnění ve vztahu ke každé z osob, jimž je určeno, a zejména ve vztahu k těm z nich,
         které podle uvedeného rozhodnutí musejí nést odpovědnost za uvedené protiprávní jednání. Ve vztahu k mateřské společnosti
         považované za odpovědnou za jednání své dceřiné společnosti tak takové rozhodnutí musí obsahovat podrobný popis důvodů, které
         mohou odůvodnit přičitatelnost zjištěného protiprávního jednání této společnosti.

      V tomto kontextu pokud rozhodnutí Komise konstatující porušení pravidel hospodářské soutěže nechává bez povšimnutí ekonomické,
         organizační a právní vazby existující mezi dotčeným podnikem a jeho dceřinou společností, a pokud její odůvodnění nikde neuvádí
         jméno této dceřiné společnosti, nepředkládá Komise důvody, ze kterých má být dotčenému podniku přičítáno dané jednání jeho
         dceřiné společnosti. Komise tak podnik zbavuje možnosti případně napadnout opodstatněnost tohoto přičtení u Tribunálu vyvrácením
         domněnky skutečného uplatňování rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování její dceřiné společnosti a neumožňuje
         Tribunálu provést přezkum v tomto ohledu.

      (viz body 77–78, 88–91)
      4.      Chování dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, zejména pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní
         právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, které jsou jí uděleny mateřskou
         společností, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které tyto dva právní subjekty spojují. V takové
         situaci jsou totiž mateřská společnost a její dceřiná společnost součástí téže hospodářské jednotky, a tudíž vytvářejí jediný
         podnik. Skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES, umožňuje
         Komisi určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti, aniž je vyžadováno prokázání osobního zapojení této společnosti
         do protiprávního jednání.

      V konkrétním případě, kdy mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila pravidla v oblasti
         hospodářské soutěže, může zaprvé tato mateřská společnost vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti a
         zadruhé existuje vyvratitelná domněnka, podle které uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování
         své dceřiné společnosti. Za těchto podmínek postačí k tomu, aby se dalo předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující
         vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál této dceřiné společnosti je vlastněn
         její mateřskou společností. Komise následně může činit mateřskou společnost společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení
         pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží
         dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně.

      (viz body 80–83)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (šestého rozšířeného senátu)
      15. září 2011 (*)

      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Nizozemský trh s pivem – Rozhodnutí konstatující jediné a pokračující porušení článku 81 ES – Účast žalobkyně na zjištěném protiprávním jednání – Nedostatek důkazů – Nedostatek odůvodnění“
      Ve věci T‑234/07,
      Koninklijke Grolsch NV, se sídlem v Enschede (Nizozemsko), zastoupená M. Biesheuvelem a J. de Preem, advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Evropské komisi, původně zastoupené A. Bouquetem, S. Noëm a A. Nijenhuisem, jako zmocněnci, poté A. Bouquetem a S. Noëm, ve spolupráci s M. Slotboomem,
         advokátem,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, rozhodnutí Komise K(2007) 1697 ze dne 18. dubna
         2007 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/B-2/37.766 – Nizozemský trh s pivem), a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení
         pokuty uložené žalobkyni,

      TRIBUNÁL (šestý rozšířený senát),
      ve složení V. Vadapalas, zastupující předseda, A. Dittrich a L. Truchot (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. března 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutkový základ sporu
      1        Žalobkyně, Koninklijke Grolsch NV, je společností, jejíž činností je výroba piva, které uvádí na trh pod svou vlastní značkou.

      2        Skupina Grolsch je jedním ze čtyř hlavních aktérů na nizozemském trhu s pivem. Dalšími třemi hlavními výrobci piva na tomto
         trhu jsou zaprvé skupina Heineken (dále jen „Heineken“), jejíž řízení zajišťuje společnost Heineken NV a výrobu dceřiná společnost
         Heineken Nederland BV, zadruhé skupina InBev (dále jen „InBev“), která byla před rokem 2004 známá pod jménem Interbrew a jejíž
         řízení připadá společnosti InBev NV a výroba dceřiné společnosti InBev Nederland NV, a zatřetí společnost Bavaria NV.

      3        Skupina Grolsch a tři ostatní hlavní výrobci piva na tomto trhu prodávají své pivo konečnému zákazníku, zejména dvěma distribučními
         kanály. Proto je třeba rozlišovat zaprvé okruh subjektů „horeca“, tedy hotelů, restaurací a kaváren, kde dochází ke konzumaci
         na místě, a zadruhé okruh „food“ supermarketů a obchodů s vínem a alkoholem, kde je nákup piva určen k domácí spotřebě. Tento
         posledně uvedený sektor rovněž obsahuje segment piva prodávaného pod značkou distributora. Ze čtyř dotyčných výrobců piva
         jsou v tomto segmentu činné pouze InBev a Bavaria.

      4        Tito čtyři výrobci piva jsou členy Centraal Brouwerij Kantoor (dále jen „CBK“). To je zastřešující organizace, která podle
         stanov zastupuje zájmy svých členů a sestává z valné hromady a různých komisí, jako je komise pověřená otázkami „horeca“,
         a finanční komise, která se stala řídícím výborem. Pro schůze konané v CBK vyhotovuje jeho sekretariát pozvánky a průběžně
         číslované úřední zápisy, které jsou zasílány členům, kteří se schůze zúčastnili.

       Správní řízení
      5        Dopisy ze dne 28. ledna 2000, jakož i 3., 25. a 29. února 2000 podala InBev řadu prohlášení, doplněných o přiložená prohlášení
         jejích pěti ředitelů (dále společně jen „prohlášení InBev“), týkajících se informací o restriktivních obchodních praktikách
         na nizozemském trhu s pivem. Prohlášení InBev bylo učiněno v průběhu šetření vedeného Komisí Evropských společenství, zejména
         v roce 1999, týkajícího se kartelových praktik a případného zneužití dominantního postavení na belgickém trhu s pivem. Společně
         s prohlášením InBev, podala InBev žádost o shovívavost v souladu se sdělením Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech
         kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4).

      6        Po prohlášení InBev Komise dne 17. března 2000 přijala rozhodnutí o provedení šetření na základě čl. 14 odst. 3 nařízení Rady
         č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl.
         vyd. 08/01, s. 3) naposledy změněného nařízením Rady (ES) č. 1216/1999 ze dne 10. června 1999 (Úř. věst. L 148, s. 5).

      7        Podle prvních dvou bodů odůvodnění tohoto rozhodnutí:

      „Koninklijke Grolsch NV je pivovarnickým podnikem.
      Komise má informace, podle kterých se Koninklijke Grolsch NV, podniky, které přímo či nepřímo kontroluje, včetně Grolsche
         Bierbrouwerij Nederland BV, a její hlavní konkurenti účastní nebo účastnili dohod či jednání ve vzájemné shodě nebo přispívají
         či přispívali k přijetí, ze strany [CBK], rozhodnutí týkajících se stanovení cen, rozdělení trhů nebo výměny informací na
         nizozemském trhu s pivem jak v [sektoru] drobného prodeje, tak i sektoru horeca […]“

      8        Článek 1 tohoto rozhodnutí uvádí:

      „Koninklijke Grolsch NV, podniky, které přímo či nepřímo kontroluje, včetně Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, mají povinnost
         podstoupit provedení šetření týkajícího se domnělých dohod či jednání ve vzájemné shodě, jejichž účelem nebo důsledkem je
         omezení hospodářské soutěže mezi pivovarnickým podniky v Nizozemsku. Dohody či jednání ve vzájemné shodě se týkají stanovení
         cen, rozdělení trhů nebo výměny informací na nizozemském trhu s pivem, jak v [sektoru] drobného prodeje, tak i sektoru horeca
         […] Tato jednání se mohou objevovat i ve formě rozhodnutí [CBK], sdružení podniků, jehož je Grolsch členem.“

      9        Podle čl. 3 prvního pododstavce rozhodnutí o provedení šetření:

      „Toto rozhodnutí je určeno:
      Koninklijke Grolsch NV
      Brouwerijstraat 1
      7523 XC Enschede
      Nizozemsko
      a podnikům, které přímo či nepřímo kontroluje, včetně:
      Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
      Brouwerijstraat 1
      7523 XC Enschede
      Nizozemsko.“
      10      Podle Komise byly kontroly provedeny ve dnech 22. a 23. března 2000 u „Koninklijke Grolsch NV“, u tří dalších dotyčných nizozemských
         pivovarů a v prostorách CBK.

      11      Kromě toho zaslala Komise „Grolsch“ několik žádostí o informace.

      12      Dne 30. srpna 2005 Komise přijala oznámení námitek, které bylo žalobkyni zasláno dne 31. srpna 2005. Dopisem ze dne 25. listopadu
         2005 předložila žalobkyně písemná vyjádření k tomuto oznámení. Žádný z dotyčných podniků nepožádal o slyšení.

      13      Dne 18. dubna 2007 přijala Komise rozhodnutí K(2007) 1697 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/B/37.766 – Nizozemský trh
         s pivem) (dále jen „napadené rozhodnutí“), které bylo žalobkyni oznámeno dopisem ze dne 24. dubna 2007.

       Napadené rozhodnutí
      14      Článek 1 napadeného rozhodnutí stanoví, že se „Grolsch: Koninklijke Grolsch NV“ a ostatní dotyčné pivovary v období od 27. února
         1996 do 3. listopadu 1999 podílely na jediném a pokračujícím protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES a spočívajícím
         v souboru dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž účelem bylo omezení hospodářské soutěže na společném trhu.

      15      Protiprávní jednání spočívalo zaprvé v koordinaci cen a zvyšování ceny piva v Nizozemsku jak v sektoru „horeca“, tak v sektoru
         domácí spotřeby, včetně piva prodávaného pod značkou distributora, zadruhé v příležitostné koordinaci jiných obchodních podmínek
         nabízených individuálním zákazníkům v sektoru „horeca“ v Nizozemsku, jako jsou půjčky subjektům, a zatřetí v příležitostné
         koordinaci rozdělení klientely jak v sektoru „horeca“, tak v sektoru domácí spotřeby v Nizozemsku (článek 1 a body 257 a 258
         odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      16      K protisoutěžnímu chování výrobců piva docházelo podle napadeného rozhodnutí v cyklu mnohostranných neoficiálních schůzek,
         kterých se pravidelně účastnili čtyři hlavní aktéři nizozemského trhu s pivem, jakož i při doplňujících dvoustranných setkáních
         týchž výrobců piva v různém složení. Podle napadeného rozhodnutí se tyto schůzky konaly tajně a záměrně a jejich účastníci
         věděli, že nejsou povoleny (body 257 až 260 napadeného rozhodnutí).

      17      Takto se nejprve v období od 27. února 1996 do 3. listopadu 1999 konala řada dvoustranných setkání nazvaných „Catherijne overleg“
         (konzultace Catherijne) nebo „agendacommissie“ (komise pořadu jednání). Napadené rozhodnutí stanoví, že tyto schůzky, zaměřené
         na sektor „horeca“, které se však mohly týkat sektoru domácí spotřeby, měly v podstatě za cíl koordinaci cen a zvyšování ceny
         piva, projednání omezení výše slev a rozdělení klientely, jakož i vzájemnou dohodu o některých jiných obchodních podmínkách.
         Také ceny piva prodávaného pod značkou distributora byly údajně projednávány v průběhu těchto schůzek (body 85, 90, 98, 115
         až 127 a 247 až 252 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      18      Zadruhé, pokud jde o dvoustranné kontakty mezi výrobci piva, napadené rozhodnutí uvádí, že dne 12. května 1997 se setkaly
         InBev a Bavaria a diskutovaly o zvýšení cen piva prodávaného pod značkou distributora (bod 104 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
         Mimoto se podle Komise Heineken a Bavaria setkaly v roce 1998, aby projednaly omezení týkající se prodejních míst v sektoru
         „horeca“ (bod 189 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise uvádí, že dvoustranné kontakty se rovněž konaly kolem 5. července
         1999 mezi Heineken a „Grolsch“ ve věci kompenzací poskytovaných zákazníkům v sektoru domácí spotřeby, kteří provedli dočasné
         cenové slevy (body 212 a 213 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      19      Konečně podle napadeného rozhodnutí k dvoustranným kontaktům a výměně informací věnovaným obecným diskusím týkajícím se ceny
         piva, jakož i diskusím, které se navíc týkaly značek distributora, došlo v roce 1997 mezi InBev a Bavaria. Dvoustranné kontakty,
         ve formě výměn informací, věnované značkám distributora, měly rovněž přinejmenším v červnu a červenci 1998 zahrnovat belgické
         výrobce piva. Komise upřesňuje, že se tyto diskuse konaly za přítomnosti Heineken a „Grolsch“ (body 105, 222 až 229 a 232
         až 236 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      20      Zjištění těchto jednání je ve velké míře založeno na údajích poskytnutých prohlášením InBev (body 40 až 62 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      21      Komise dále uvádí, že prohlášení InBev je potvrzeno řadou interních dokumentů pocházejících od skupiny Grolsch a tří dalších
         nizozemských výrobců piva, písemnými poznámkami ze schůzek, fakturami a kopiemi agend získanými na základě šetření a žádostí
         o informace.

      22      Výrok napadeného rozhodnutí zní takto:

      „Článek 1
      Následující podniky se v období od 27. února 1996 do 3. listopadu 1999 podílely na jediném a pokračujícím protiprávním jednání
         porušujícím čl. 81 [ES] a spočívajícím v souboru dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem bylo omezení hospodářské
         soutěže na společném trhu, zvláště i) koordinací cen a zvyšováním ceny piva v Nizozemsku jak v [sektoru] ‚horeca‘, tak v sektoru
         domácí spotřeby, včetně piva prodávaného pod značkou distributora, ii) příležitostnou koordinací jiných obchodních podmínek
         nabízených individuálním zákazníkům v [sektoru] ‚horeca‘ v Nizozemsku, jako jsou půjčky subjektům, a iii) příležitostnou koordinací
         rozdělení klientely jak v [sektoru] ‚horeca‘, tak v sektoru domácí spotřeby v Nizozemsku:

      InBev: InBev NV a InBev Nederland NV
      Heineken: Heineken NV a Heineken Nederland BV
      Grolsch: Koninklijke Grolsch NV
      Bavaria: Bavaria NV
      Článek 2
      Podniky uvedené v článku 1 okamžitě ukončí protiprávní jednání uvedená v uvedeném článku, pokud tak již neučinily.
       Zdrží se veškerého jednání a chování uvedeného v článku 1, jakož i jakýchkoli opatření se stejným či rovnocenným cílem či
         účinkem.

      Článek 3
      Za protiprávní jednání uvedená v článku 1 se ukládají tyto pokuty:
      a)       Heineken NV a Heineken Nederland BV společně a nerozdílně: 219 275 000 eur,
      b)      Koninklijke Grolsch NV: 31 658 000 eur,
      c)      Bavaria NV: 22 850 000 eur.
       […]
      Článek 4
      Toto rozhodnutí je určeno společnostem
      InBev NV, Brouwerijplein 1, B 3000 Louvain, Belgie
      InBev Nederland NV, Ceresstraat 1, 4811 CA Breda, Nizozemsko
      Heineken NV, Vijzelstraat 72, 1017 HL Amsterdam, Nizozemsko
      Heineken Nederland BV, Burgemeester Smeetsweg 1, 2382 PH Zoeterwoude, Nizozemsko
      Koninklijke Grolsch NV, Brouwerslaan 1, 7548 XA Enschede, Nizozemsko
      Bavaria NV, De Slater 1, 5737 RV Lieshout, Nizozemsko.
      […]“ (neoficiální překlad)
       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      23      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 3. července 2007 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

      24      Tribunál rozhodnutím ze dne 10. února 2010 předal věc šestému rozšířenému senátu podle čl. 14 odst. 1 a čl. 51 odst. 1 jednacího
         řádu Tribunálu.

      25      V rámci organizačních procesních opatření ze dne 12. února 2010 Tribunál účastníkům řízení položil písemné otázky, na které
         odpověděli ve stanovené lhůtě.

      26      Řeči účastníků řízení a odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 24. března 2010.

      27      Po ukončení ústní části řízení byla věc vzhledem k překážce na straně soudce zpravodaje přidělena novému soudci zpravodaji
         a porady o tomto rozsudku se zúčastnili tři soudci, kteří jej podepsali, v souladu s čl. 32 odst. 1 jednacího řádu.

      28      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

      –        napadené rozhodnutí zrušil zcela nebo částečně, alespoň v rozsahu, v jakém je určeno žalobkyni;
      –        zrušil pokutu nebo podpůrně snížil výši pokuty, která jí byla uložena;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      29      Komise navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      30      Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí v podstatě šest žalobních důvodů vycházejících zaprvé z vad, kterými bylo stiženo správní
         řízení, zadruhé z porušení povinnosti uvést odůvodnění přímé nebo nepřímé účasti na zjištěném protiprávním jednání, zatřetí
         z nedostatku důkazů o protiprávním chování, začtvrté z nesprávného označení tohoto chování za účast na souboru dohod nebo
         jednání ve vzájemné shodě ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES, zapáté z neexistence přímého nebo nepřímého podílu žalobkyně na zjištěném
         jediném a pokračujícím protiprávním jednání a zašesté z nepřiměřenosti výše pokuty.

      31      Nejprve je třeba zkoumat pátý žalobní důvod, vycházející z neexistence přímého nebo nepřímého podílu žalobkyně na zjištěném
         jediném a pokračujícím protiprávním jednání.

       K pátému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z neexistence přímého podílu žalobkyně na zjištěném jediném a pokračujícím protiprávním
            jednání
      32      Žalobkyně popírá, že se přímo podílela na zjištěném protiprávním jednání. Byla totiž prostřednictvím pana J. T., předsedy
         své správní rady od roku 1997, přítomná pouze na jedné schůzce. Ostatní „ředitelé Grolsch“, uvedení v bodě 19 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí, kteří se zúčastnili všech dalších sporných schůzek, byli zaměstnanci její dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij
         Nederland BV.

       K přípustnosti žalobního důvodu
      –       Argumenty účastníků řízení
      33      Komise zpochybňuje přípustnost tohoto žalobního důvodu, jelikož žalobkyně nezpochybnila konstatování své účasti na protiprávním
         jednání ani ve své odpovědi na oznámení námitek ani ve své odpovědi ze dne 21. prosince 2001 na žádost o informace. Žalobkyně
         uvádí, že naopak poskytla údaje, ze kterých lze vyvodit, že byla zaměstnavatelkou účastníků dotčených schůzek, uvedených v bodě 19
         odůvodnění napadeného rozhodnutí.

      34      Jelikož žalobkyně tento žalobní důvod dostatečně jasným způsobem neuplatnila během správního řízení, nemůže se ho platně poprvé
         dovolávat před Tribunálem. Pokud podnik v rámci správního řízení výslovně uznal skutkové okolnosti, které mu Komise vytýká
         v oznámení námitek, v zásadě je již nemůže zpochybňovat před Tribunálem.

      35      Žalobkyně uznává, že tento žalobní důvod neuplatnila během správního řízení, avšak poznamenává, že ve své odpovědi na oznámení
         námitek popřela, že by se dopustila protiprávního jednání. Konečně se domnívá, že může tento procesní žalobní důvod poprvé
         vznést v řízení u Tribunálu.

      36      Podle žalobkyně, pouze pokud podnik během správního řízení výslovně uznal skutečnosti, které jsou mu vytýkány, nemůže je v zásadě
         již zpochybňovat před Tribunálem. Žalobkyně však neuznala, že by se dopustila protiprávního jednání, a tím méně přímo.

      –       Závěry Tribunálu
      37      Je třeba připomenout, že žádné ustanovení práva Evropské unie neukládá osobě, jíž je určeno oznámení námitek, povinnost zpochybnit
         v průběhu správního řízení různé skutkové nebo právní okolnosti uvedené v tomto oznámení, jelikož později ve stadiu soudního
         řízení by již neměla právo tak učinit.

      38      Skutečnost, že podnik během správního řízení před Komisí výslovně či konkludentně přizná určité skutkové nebo právní okolnosti,
         může sice představovat doplňující důkaz při posuzování opodstatněnosti žaloby podané k soudu, ale nemůže omezit samotný výkon
         práva podat žalobu k Tribunálu, jež každé fyzické či právnické osobě přiznává Smlouva.

      39      Argument Komise, podle kterého žalobkyně nemůže před Tribunálem zpochybnit konstatování své účasti na dotčené kartelové dohodě
         z důvodu, že tak jednoznačným a přesným způsobem neučinila již během správního řízení, má totiž za následek omezení přístupu
         žalobkyně k soudu, a konkrétně jejího práva na projednání její věci před soudem.

      40      Bez výslovně stanoveného právního základu sledujícího tento účel porušuje takovéto omezení základní zásady legality a dodržování
         práva na obhajobu. Navíc je třeba dodat, že právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces je zaručeno článkem 47 Listiny
         základních práv Evropské unie, vyhlášené dne 7. prosince 2000 v Nice (Úř. věst. C 364, s. 1).

      41      Z toho vyplývá, že projednávaný žalobní důvod je přípustný.

       K opodstatněnosti tohoto žalobního důvodu
      –       Argumenty účastníků řízení
      42      Žalobkyně má za to, že jelikož byla zastoupena pouze na schůzce finanční komise dne 8. ledna 1999, a to v osobě pana J. T.,
         neměla Komise dojít k závěru o její účasti na konstatovaném protiprávním jednání, nýbrž by ji případně spíše měla přičítat
         odpovědnost za protiprávní jednání, kterého se dopustila její dceřiná společnost Grolsche Bierbrouwerij Nederland, jejíž zaměstnanci
         se zúčastnili všech dalších koluzních schůzek.

      43      Komise kromě toho nemohla nevědět o existenci této dceřiné společnosti, jelikož i ona byla adresátem rozhodnutí o provedení
         kontroly.

      44      Komise v podstatě tvrdí, že měla dostatečné důvody domnívat se, že účastníci protisoutěžních schůzek pracovali pro žalobkyni,
         a že teda byla do protiprávního jednání zapojená.

      45      Komise rovněž poznamenává, že žalobkyně ve své odpovědi na oznámení námitek poskytla údaje, z kterých lze vyvodit, že byla
         zaměstnavatelkou „ředitelů Grolsch“ označených v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí za účastníky dotčených schůzek.

      –       Závěry Tribunálu
      46      V bodě 19 odůvodnění napadené rozhodnutí uvádí:

      „Ředitelé Grolsch, kteří hrají roli v rámci dokazování v tomto řízení, jsou:
      –         pan [P. P. S.] (předseda správní rady od roku 1987 do roku 1996),
      –        pan [J. T.] (obchodní ředitel od roku 1990 do roku 1996, generální ředitel od roku 1996 do roku 1997, předseda správní rady
         od roku 1997),

      –        pan [R. S.] (ředitel horeca pro Nizozemsko od roku 1992 do roku 1995, obchodní ředitel pro Nizozemsko od roku 1996 do roku
         1999),

      –        pan [H. O. B.] (ředitel horeca od roku 1996 do roku 2000),
      –        pan [P. M.] (ředitel prodeje pro domácí spotřebu do roku 1999, později obchodní ředitel),
      –        pan [K. H.] (ředitel prodeje pro domácí spotřebu od roku 2000 a předtím Market Research Manager),
      –        pan [L. S.] (ředitel výroby do roku 1996, později ředitel technické kontroly a služeb).“
      47      Komise nezpochybňuje tvrzení žalobkyně, podle kterého nebyla – s výjimkou pana J. T., předsedy její správní rady od roku 1997
         – zaměstnancem žalobkyně žádná z osob označených v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí za „ředitele Grolsch, kteří hrají
         roli v rámci dokazování v tomto řízení“, jejichž účast na dotčených schůzkách je žalobkyni vytýkána. Komise rovněž nezpochybňuje,
         že dotčení ředitelé byli řediteli dceřiné společnosti žalobkyně Grolsche Bierbrouwerij Nederland, jak potvrzují pracovní smlouvy
         dotčených osob a další dokumenty připojené k odpovědím žalobkyně na písemné otázky Tribunálu.

      48      Komise rovněž ve svých vyjádřeních a odpovědích na písemné otázky Tribunálu potvrdila, že svou domněnku o tom, že osoby označené
         v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí za „ředitele Grolsch“ vykonávaly své funkce u žalobkyně, v podstatě založila na odpovědi
         žalobkyně ze dne 21. prosince 2001 na žádost o informace, která jí byla zaslána dne 10. října 2001.

      49      Ze znění této odpovědi vyplývá, že zaprvé pan R. S. byl od ledna 1996 do listopadu 1999 obchodním ředitelem společnosti Grolsche
         Bierbrouwerij Nederland pro Nizozemsko a nyní je ředitelem společnosti Grolsch International BV a zadruhé pan P. M. „od listopadu
         1999 zastává funkce obchodního ředitele společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV [a] předtím zodpovídal za takzvanou
         domácí spotřebu (maloobchod, sektor odlišný od ,horeca‘) jako vedoucí prodeje v oblasti domácí spotřeby“.

      50      Mimoto žalobkyně v bodě 47 své odpovědi na oznámení námitek uvedla, že „seznam kódovaných jmen byl používán panem [J. T.]
         nikoli jako obchodním ředitelem společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, nýbrž jako předsedou správní rady společnosti
         Grolsch NV (funkce, kterou vykonával od roku 1997 do roku 2004), [a že] tento seznam nepoužívaly jiné osoby ve společnosti
         Grolsch NV ani ve společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV (kde pracovaly osoby, které byly přítomné na plenárních
         zasedáních)“.

      51      Konečně v prohlášení, které učinil pan J. T. (generální ředitel Grolsche Bierbrouwerij Nederland od roku 1996 do roku 1997
         a předseda správní rady žalobkyně od roku 1997) v rámci kontroly ze strany Komise dne 23. března 2000 a které je uvedeno jako
         důkaz v bodech 249 a 308 odůvodnění napadeného rozhodnutí, se uvádí, že autor prohlášení zastává funkci „[g]enerálního ředitele
         společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV“.

      52      Je pravda, že z napadeného rozhodnutí vyplývá, že se pan J. T dne 21. října 1996 zúčastnil dvoustranné schůzky s generálním
         ředitelem společnosti Interbrew Nederland týkající se značek distributora (bod 250 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Je však
         třeba poznamenat, že dotčená osoba byla v té době zaměstnancem dceřiné společnosti žalobkyně Grolsche Bierbrouwerij Nederland,
         a tudíž ještě nepracovala pro žalobkyni, jak vyplývá z písemných odpovědí žalobkyně na otázky Tribunálu a z kopie pracovní
         smlouvy, kterou žalobkyně uzavřela s panem J. T. dne 2. září 1997 a předložila Tribunálu.

      53      Stejně tak, pokud se v napadeném rozhodnutí uvádí, že se pan J. T. dne 10. listopadu 1999 zúčastnil schůzky se zástupci Heineken
         týkající se obecného vývoje evropského nebo světového trhu s pivem (body 405 a 412 napadeného rozhodnutí), je třeba uvést,
         že se tato schůzka konala po 3. listopadu 1999, což je podle závěru Komise konec doby trvání protiprávního jednání.

      54      Podle napadeného rozhodnutí pan J. T. na schůzky finanční komise vždy přinesl dokument určený k upozornění společností Interbrew
         a Bavaria na stanovení ceny piva prodávaného pod značkou distributora (body 249 a 308 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Z napadeného
         rozhodnutí však nevyplývá, že se dotčená osoba zúčastnila jiných schůzek než schůzky ze dne 8. ledna 1999, během níž se podle
         jejích poznámek napsaných na pozvánku na tuto schůzku probírala otázka cen piva (bod 193 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      55      Důkazy uvedené v napadeném rozhodnutí, které by mohly prokázat účast žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, jsou totiž
         pouze tři: prohlášení InBev, poznámky pana J. T. obsažené na pozvánce na výše uvedenou schůzku dne 8. ledna 1999 (bod 193
         odůvodnění napadeného rozhodnutí) a dokumenty nalezené u Heineken obsahující odkaz na dva telefonické kontakty pana J. T.
         s ředitelstvím Heineken kolem 5. července 1999, jejichž předmětem byly slevy uplatňované jedním obchodním řetězcem (poznámka
         pod čarou 473 napadeného rozhodnutí).

      56      Zaprvé v prohlášení InBev, které představuje jediný důkaz související se všemi složkami zjištěného protiprávního jednání,
         InBev obecně odkazuje na účast skupiny Grolsch, aniž konkrétně uvádí individuální účast žalobkyně, Koninklijke Grolsch. Osoby
         skupiny Grolsch, jejichž jména jsou uvedena v prohlášení InBev, jsou všechny, s výjimkou pana J. T., zaměstnanci dceřiné společnosti
         Grolsche Bierbrouwerij Nederland.

      57      Pokud jde o jméno pana J. T., objevuje se pouze na seznamu dat schůzek finanční komise CBK přiloženém k prohlášení InBev a osob,
         které zastupovaly hlavní nizozemské výrobce piva na těchto schůzkách. Z tohoto seznamu vyplývá, že pan J. T. se během dotčeného
         období zúčastnil čtyř schůzek finanční komise. Schůzka ze dne 8. ledna 1999 je však jedinou schůzkou ze seznamu, která je
         uvedena v napadeném rozhodnutí. Kromě toho z prohlášení InBev vyplývá, že jména účastníků této schůzky jsou „niet bekend“ (neznámá).

      58      Zadruhé písemné poznámky pana J. T., tak jak jsou uvedeny v bodě 193 odůvodnění napadeného rozhodnutí, znějí takto:

      „– prodej 98
      –        cena piva →
      –         bedna typu ‚pinool‘          akce/kat II
      –        bedny                   spodní část
                                                                                sud
                                                                                NMA“.
      59      Podle Komise z těchto poznámek vyplývá, že se diskuse o ceně piva koncentrovaly na čtyři části: zaprvé podpůrné akce na trhu
         domácí spotřeby, zadruhé ceny levnějších piv prodávaných pod značkou distributora, zatřetí ceny sudového piva a piva ve velkých
         kontejnerech používaných v sektoru „horeca“ nizozemského trhu s pivem a začtvrté nizozemský orgán pro hospodářskou soutěž
         „NMA“ (bod 194 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      60      Zatřetí Komise z dokumentů objevených u Heineken obsahujících odkaz na dva telefonické kontakty pana J. T. s ředitelstvím
         Heineken kolem 5. července 1999 vyvozuje, že Heineken přímo vstoupila v kontakt s Grolsch ve věci slev, a to měsíc a půl před
         tím, než byla dočasná snížení používaná řetězcem obchodů, kterému Grolsch odmítla poskytnout náhradu, účinně zavedena (bod
         213 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      61      Je třeba konstatovat, že poznámky pana J. T. uvedené na pozvánce na schůzku dne 8. ledna 1999 a dokumenty nalezené u Heineken
         obsahující odkaz na dva telefonické kontakty pana J. T. s ředitelstvím Heineken kolem 5. července 1999 jsou jedinými skutečnostmi,
         které se konkrétně týkají individuální účasti žalobkyně na jediném a pokračujícím protiprávním jednání konstatovaném v článku
         1 napadeného rozhodnutí na základě období mezi 27. únorem 1996 a 3. listopadem 1999.

      62      Zaprvé je třeba uvést, že dokumenty neobsahují žádnou indicii účasti žalobkyně na druhé a třetí složce tohoto protiprávního
         jednání, totiž na jedné straně „příležitostné koordinaci jiných [než cenových] obchodních podmínek nabízených individuálním
         zákazníkům v [sektoru] horeca v Nizozemsku“ a na druhé straně „příležitostné koordinaci rozdělení klientely jak v [sektoru]
         ‚horeca‘, tak v sektoru domácí spotřeby v Nizozemsku“.

      63      Zadruhé, pokud jde o první složku konstatovaného jediného a pokračujícího protiprávního jednání, totiž „koordinaci cen a zvyšování
         ceny piva v Nizozemsku, jak v sektoru]‚horeca‘, tak v sektoru domácí spotřeby“, představují poznámky pana J. T. týkající se
         schůzky dne 8. ledna 1999 jediný nepřímý důkaz uvedený v napadeném rozhodnutí vztahující se k účasti žalobkyně na koordinaci
         cen a zvyšování ceny piva v segmentu piva prodávaného pod značkou distributora, který patří pouze do sektoru domácí spotřeby.

      64      Navíc dva telefonické hovory, ke kterým došlo kolem 5. července 1999 mezi Heineken a panem. J. T., nelze považovat za související
         s tímto segmentem sektoru domácí spotřeby, jelikož ani Heineken ani skupina Grolsch nevyrábějí pivo se značkou distributora
         (body 7 a 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      65      Soubor dohod nebo jednání ve vzájemné shodě ve smyslu článku 81 ES, které byly zjištěné a kvalifikované v bodě 337 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí, spočívá, jak je zjevné z výše uvedeného popisu skutečností předcházejících projednávanému sporu, na
         komplexním systému jednání ve vzájemné shodě zavedeném čtyřmi dotyčnými výrobci piva, a vyžadoval tak pravidelné kontakty
         v průběhu dlouhého období (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze den 4. června 2009, T‑Mobile Netherlands a další,
         C‑8/08, Sb. rozh. s. I‑4529, bod 60).

      66      Za těchto podmínek se zdá, že poznámky pana J. T. samy o sobě nemohou prokázat účast žalobkyně na pokračujícím jednání čtyř
         výrobců piva ve vzájemné shodě konstatovaném v napadeném rozhodnutí ve vztahu k segmentu nizozemského trhu s pivem.

      67      Vzhledem k takové izolované indicii účasti žalobkyně na jednání ve vzájemné shodě s třemi dalšími dotyčnými výrobci piva nelze
         považovat za prokázané, že se žalobkyně zúčastnila pokračujícího jednání ve vzájemné shodě konstatovaného v článku 1 napadeného
         rozhodnutí týkajícího se cen a zvyšování ceny piva v Nizozemsku v případě piva prodávaného pod značkou distributora v segmentu
         domácí spotřeby piva v Nizozemsku.

      68      Zatřetí z důvodu nepřítomnosti žalobkyně na všech schůzkách mezi výrobci piva uvedenými v napadeném rozhodnutí, s výjimkou
         schůzky konané dne 8. ledna 1999, týkajících se cen a zvyšování ceny piva v Nizozemsku není ani prokázáno, že se žalobkyně
         zúčastnila pokračujícího mnohostranného jednání ve vzájemné shodě se třemi dalšími dotyčnými výrobci piva jak v sektoru „horeca“,
         tak v segmentu piva neprodávaného pod značkou distributora v sektoru domácí spotřeby.

      69      Z důvodu dvoustranné povahy kontaktů, ke kterým došlo mezi Heineken a panem J. T. kolem 5. července 1999, nemohou poznámky
         pana J. T. týkající se schůzky konané dne 8. ledna 1999 samy o sobě prokázat účast žalobkyně na pokračující mnohostranné koordinaci
         cen mezi čtyřmi výrobci piva, kterým bylo určeno napadené rozhodnutí.

      70      Za těchto podmínek písemné poznámky pana J. T. týkající se schůzky dne 8. ledna 1999 a dva telefonické kontakty s ředitelstvím
         Heineken kolem 5. července 1999 nestačí k prokázání účasti žalobkyně na jediném a pokračujícím protiprávním jednání, jak tvrdí
         Komise.

      71      Z předcházejících úvah vyplývá, že Komise v bodě 399 odůvodnění napadeného rozhodnutí dospěla k nesprávnému závěru, že „důkazy
         uvedené [v bodě] 4 ukazují, že se [žalobkyně,] Koninklijke Grolsch NV, přímo účastnila kartelové dohody od 27. února 1996
         do 3. listopadu 1999“.

      72      Za těchto podmínek je třeba žalobnímu důvodu vycházejícímu z neexistence přímé účasti žalobkyně na jediném a pokračujícím
         protiprávním jednání od 27. února 1996 do 3. listopadu 1999, jak bylo konstatováno v článku 1 napadeného rozhodnutí,  vyhovět.

       Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění přímé účasti žalobkyně na zjištěném protiprávním
            jednání
       Argumenty účastníků řízení
      73      Žalobkyně Komisi vytýká, že svými tvrzeními týkajícími se údajné přímé účasti na protiprávním jednání konstatovaném v napadeném
         rozhodnutí, porušila svou povinnost uvést odůvodnění.

      74      Ve svých písemných odpovědích ze dne 27. února 2010 na otázky Tribunálu Komise uvedla, že nerozlišovala mezi právnickými osobami,
         kterými jsou Koninklijke Grolsch a její dceřiná společnost (v rozsahu 100 %) Grolsche Bierbrouwerij Nederland a že účastníci
         kartelových schůzek jednali jako obchodní ředitel zodpovědný za domácí spotřebu, generální ředitel atd. podniku Grolsch, kontrolovaný
         právnickou osobou Koninklijke Grolsch.

      75      Na jednání Komise uvedla, že tyto dvě společnosti představují ekonomický celek a tento ekonomický celek se podílel na protiprávním
         jednání.

       Závěry Tribunálu
      76      Podle ustálené judikatury musí být odůvodnění vyžadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něho jasně
         a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se dotyčné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí
         opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech
         případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen,
         nebo jiné osoby, jichž se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání vysvětlení (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna
         1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63 a citovaná judikatura).

      77      Pokud je rozhodnutí v rámci použití článku 81 ES určeno více osobám a řeší otázku přičitatelnosti zjištěného protiprávního
         jednání – jako je tomu v projednávaném případě – musí obsahovat dostatečné odůvodnění ve vztahu ke každé z osob, jimž je určeno,
         a zejména ve vztahu k těm z nich, které podle uvedeného rozhodnutí musejí nést odpovědnost za uvedené protiprávní jednání.

      78      Ve vztahu k mateřské společnosti považované za odpovědnou za jednání své dceřiné společnosti tak takové rozhodnutí musí obsahovat
         podrobný popis důvodů, které mohou odůvodnit přičitatelnost zjištěného protiprávního jednání této společnosti (viz v tomto
         smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 1998, SCA Holding v. Komise, T‑327/94, Recueil, s. II‑1373, body 78 až 80).

      79      Svým žalobním důvodem žalobkyně Komisi v podstatě vytýká, že jí ve skutečnosti přičítá účast na kartelové dohodě její dceřiné
         společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland vyplývající z účasti jejích zaměstnanců na sporných schůzkách, aniž na podporu
         takového přičtení uvádí skutkové a právní okolnosti.

      80      Je pravda, že z ustálené judikatury vyplývá, že chování dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, zejména
         pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje
         pokyny, které jsou jí uděleny mateřskou společností, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které spojují
         tyto dva právní subjekty (rozsudek Soudního dvora ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise, C‑97/08 P, Sb. rozh.
         s. I‑8237, bod 58).

      81      V takové situaci jsou totiž mateřská společnost a její dceřiná společnost součástí téže hospodářské jednotky, a tudíž vytvářejí
         jediný podnik. Skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES,
         umožňuje Komisi určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti, aniž je vyžadováno prokázání osobního zapojení této
         společnosti do protiprávního jednání (výše uvedený rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 59).

      82      V konkrétním případě, kdy mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila pravidla Společenství
         v oblasti hospodářské soutěže, může zaprvé tato mateřská společnost vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti
         a zadruhé existuje vyvratitelná domněnka, podle které uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování
         své dceřiné společnosti (výše uvedený rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 60).

      83      Za těchto podmínek postačí k tomu, aby se dalo předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní
         politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál této dceřiné společnosti je vlastněn její mateřskou
         společností. Komise následně může činit mateřskou společnost společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené
         její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží dostatečné důkazy,
         které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně (výše uvedený rozsudek Akzo Nobel a další
         v. Komise, bod 61).

      84      V projednávané věci je však třeba konstatovat, že po uvedení v třetím bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí skupiny Grolsch
         mezi čtyřmi výrobci piva, kteří jsou účastníky sporného kartelové dohody, Komise v bodě 18 odůvodnění staví na roveň žalobkyni
         a skupinu Grolsch, k níž patří dceřiná společnost žalobkyně Grolsche Bierbrouwerij Nederland.

      85      Poté, co v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise vyjmenovala jména ředitelů „Grolsch“, kteří se zúčastnili schůzek
         mezi výrobci piva, bez uvedení jejich příslušnosti k žalobkyni nebo k její dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland,
         postavila všechny dotčené osoby na roveň s řediteli žalobkyně, ačkoli byly všechny, s výjimkou pana J. T, ve zjištěné době
         trvání protiprávního jednání, zaměstnanci dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij.

      86      Poté, co postavila na roveň žalobkyni a skupinu Grolsch, však Komise neuvedla důvody, ze kterých žalobkyni přičítá účast na
         kartelové dohodě její dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland vyplývající z účasti jejích zaměstnanců na sporných
         schůzkách, v souladu s výše uvedenou judikaturou.

      87      Komise totiž své tvrzení o odpovědnosti žalobkyně za protiprávní jednání konstatované v článku 1 napadeného rozhodnutí formuluje
         takto:

      „8.2. Odpovědnost v této věci
       […]
      8.2.2.  Grolsch
      (399) Důkazy uvedené [v bodě] 4 ukazují, že se Koninklijke Grolsch NV přímo zúčastnila kartelové dohody od 27. února 1996 do 3. listopadu
         1999.“

      88      Napadené rozhodnutí tak nechává bez povšimnutí ekonomické, organizační a právní vazby existující mezi žalobkyní a její dceřinou
         společností a jeho odůvodnění nikde neuvádí jméno této dceřiné společnosti.

      89      Zdá se tedy, že Komise neuvedla důvody, které ji v souladu se zásadou, kterou přesto stanoví v bodě 397 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí, vedly k „určení právnické osoby zodpovědné za provoz podniku v době spáchání protiprávního jednání, tak aby tato
         právnická osoba mohla na tyto důvody odpovědět“, nebo případně, aby tato osoba mohla vyvrátit domněnku skutečného uplatňování
         rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování její dceřiné společnosti.

      90      Z toho vyplývá, že Komise v napadeném rozhodnutí opomenula uvést důvody, na základě kterých žalobkyni přičetla chování její
         dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland vyplývající z účasti jejích zaměstnanců na sporných schůzkách, žalobkyni.

      91      Komise tak žalobkyni zbavila možnosti případně napadnout opodstatněnost tohoto přičtení u Tribunálu vyvrácením domněnky a neumožnila
         Tribunálu provést přezkum v tomto ohledu.

      92      Je tedy třeba vyhovět druhému žalobnímu důvodu v rozsahu, v němž vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění týkající se
         přičtení odpovědnosti žalobkyni, z důvodu zapojení její dceřiné společnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV do jediného
         a pokračujícího protiprávního jednání od 27. února 1996 do 3. listopadu 1999, jak je konstatováno v článku 1 napadeného rozhodnutí.

      93      Z toho vyplývá, že je třeba zrušit toto ustanovení v plném rozsahu, a v důsledku toho i celý výrok napadeného rozhodnutí v rozsahu,
         v němž se týkají žalobkyně, aniž je třeba rozhodnout o dalších žalobních důvodech vznesených žalobkyní.

      94      Ze všech předchozích úvah vyplývá, že v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí konstatuje, že se žalobkyně „v období od 27. února
         1996 do 3. listopadu 1999 podílela na jediném a pokračujícím protiprávním jednání porušujícím čl. 81 [ES] a spočívajícím v souboru
         dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem bylo omezení hospodářské soutěže na společném trhu, zvláště i) koordinací
         cen a zvyšováním ceny piva v Nizozemsku jak v sektoru ‚horeca‘, tak v sektoru domácí spotřeby, včetně piva prodávaného pod
         značkou distributora, ii) příležitostnou koordinací jiných obchodních podmínek nabízených individuálním zákazníkům v sektoru
         ‚horeca‘ v Nizozemsku a iii) příležitostnou koordinací rozdělení klientely jak v sektoru ‚horeca‘, tak v sektoru domácí spotřeby
         v Nizozemsku“, musejí být článek 1, a v důsledku toho celý výrok napadeného rozhodnutí zrušeny v rozsahu, v němž se týkají
         žalobkyně.

       K nákladům řízení
      95      Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené
         uložit náhradu nákladů.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (šestý rozšířený senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Komise K(2007) 1697 ze dne 18. dubna 2007 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/B-2/37.766 – Nizozemský trh s pivem)
            se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Koninklijke Grolsch NV.
      2)      Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Vadapalas

               Dittrich

               Truchot

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 15. září 2011.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 25. února 2003. # Strabag Benelux NV proti Radě Evropské unie. # Žaloba na neplatnost. # Věc T-183/00.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. září 1999. # General Motors Corporation proti Yplon SA. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal de commerce de Tournai - Belgie. # Věc C-375/97.