title: C-702/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico a další („Řízení o předběžné otázce — Vnitřní trh se zemním plynem — Koncese na veřejnou službu distribuce — Předčasné ukončení koncesí na konci přechodného období — Náhrada, kterou nový koncesionář dluží bývalému koncesionáři — Zásada právní jistoty“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/23

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico a další
      (C-702/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Vnitřní trh se zemním plynem - Koncese na veřejnou službu distribuce - Předčasné ukončení koncesí na konci přechodného období - Náhrada, kterou nový koncesionář dluží bývalému koncesionáři - Zásada právní jistoty“)
      (2019/C 187/26)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Unareti SpA

         Žalovaní: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

         Výrok

      Unijní právo upravující koncese na veřejné služby ve spojení se zásadou právní jistoty musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která pozměňuje normativní rámec pro výpočet náhrady, na kterou mají nárok držitelé koncesí na distribuci zemního plynu, které byly uděleny bez soutěže, z důvodu, že uvedené koncese byly předčasně ukončeny proto, aby byly znovu uděleny po zajištění soutěže.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26. 3. 2018.


title: Věc C-60/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallina Ringkonnakohus — Estonsko) — AS Tallinna Vesi v. Keskkonnaamet („Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Odpady — Směrnice 2008/98/ES — Opětovné použití a využití odpadů — Zvláštní kritéria týkající se stavu, kdy kal z čistíren odpadních vod přestává být po zpracování za účelem jeho využití odpadem — Neexistence kritérií vymezených na úrovni Evropské unie nebo na vnitrostátní úrovni“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/24

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallina Ringkonnakohus — Estonsko) — AS Tallinna Vesi v. Keskkonnaamet
      (Věc C-60/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Odpady - Směrnice 2008/98/ES - Opětovné použití a využití odpadů - Zvláštní kritéria týkající se stavu, kdy kal z čistíren odpadních vod přestává být po zpracování za účelem jeho využití odpadem - Neexistence kritérií vymezených na úrovni Evropské unie nebo na vnitrostátní úrovni“)
      (2019/C 187/27)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Ringkonnakohus

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: AS Tallinna Vesi

         Žalovaný: Keskkonnaamet

         za přítomnosti: Keskkonnaministeerium

         Výrok

      Článek 6 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic, musí být vykládán v tom smyslu, že:

                  —

                  nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava, o niž jde ve věci v původním řízení, podle které v případě neexistence kritérií stanovených na úrovni Evropské unie pro určení stavu, kdy určitý druh odpadu přestává být odpadem, závisí takový stav na existenci kritérií pro tento druh odpadu, stanovených obecně závazným vnitrostátním právním aktem, a

                  —

                  neumožňuje držiteli odpadu vyžadovat za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, konstatování stavu, kdy odpad přestává být odpadem, příslušným úřadem členského státu nebo soudem tohoto členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc C-101/18: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Idi Srl v. Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo („Řízení o předběžné otázce — Koordinace postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby — Směrnice 2004/18/ES — Článek 45 odst. 1 písm. 2 první pododstavec písm. b) — Osobní situace zájemce nebo uchazeče — Možnost, aby členské státy vyloučily z účasti na veřejné zakázce každý subjekt, který je předmětem řízení o návrhu na povolení vyrovnání — Vnitrostátní právní úprava, která předpokládá vyloučení osob vůči kterým „probíhá“ řízení o schválení dohody o vyrovnání, s výjimkou případu, kdy návrh vyrovnání stanoví pokračování podnikatelské činnosti — Provozovatel, který podal žádost o dohodu o vyrovnání, s výhradou možnosti předložit návrh na pokračování v podnikatelské činnosti“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/25

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Idi Srl v. Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
      (Věc C-101/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Koordinace postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby - Směrnice 2004/18/ES - Článek 45 odst. 1 písm. 2 první pododstavec písm. b) - Osobní situace zájemce nebo uchazeče - Možnost, aby členské státy vyloučily z účasti na veřejné zakázce každý subjekt, který je předmětem řízení o návrhu na povolení vyrovnání - Vnitrostátní právní úprava, která předpokládá vyloučení osob vůči kterým „probíhá“ řízení o schválení dohody o vyrovnání, s výjimkou případu, kdy návrh vyrovnání stanoví pokračování podnikatelské činnosti - Provozovatel, který podal žádost o dohodu o vyrovnání, s výhradou možnosti předložit návrh na pokračování v podnikatelské činnosti“)
      (2019/C 187/28)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Idi Srl

         Odpůrkyně: Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

         za přítomnosti: Regione Campania

         Výrok

      Článek 45 odst. 2 první pododstavec písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jakou je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která umožňuje vyloučit ze zadávacího řízení na veřejnou zakázku hospodářský subjekt, který k datu rozhodnutí o vyloučení, předložil návrh za účelem schválení dohody o vyrovnání, přičemž si vyhradil možnost předložit plán na pokračování v podnikatelské činnosti.

         (1)  Úř. věst. C 166, 14.5.2018.


title: Věc C-129/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — SM v. Entry Clearance Officer, UK Visa Section („Řízení o předběžné otázce — Občanství Evropské unie — Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států — Směrnice 2004/38/ES — Rodinní příslušníci občana Unie — Článek 2 bod 2 písm. c) — Pojem „potomek v přímé linii“ — Dítě v trvalém opatrovnictví na základě alžírského institutu zajištění péče „kafala“ — Článek 3 odst. 2 písm. a) — Ostatní rodinní příslušníci — Článek 7 a čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie — Rodinný život — Nejvlastnější zájem dítěte“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/26

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — SM v. Entry Clearance Officer, UK Visa Section
      (Věc C-129/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Občanství Evropské unie - Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států - Směrnice 2004/38/ES - Rodinní příslušníci občana Unie - Článek 2 bod 2 písm. c) - Pojem „potomek v přímé linii“ - Dítě v trvalém opatrovnictví na základě alžírského institutu zajištění péče „kafala“ - Článek 3 odst. 2 písm. a) - Ostatní rodinní příslušníci - Článek 7 a čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie - Rodinný život - Nejvlastnější zájem dítěte“)
      (2019/C 187/29)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court of the United Kingdom

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SM

         Žalovaný: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

         za účasti: Coram Children’s Legal Centre (CCLC), AIRE Centre

         Výrok

      Pojem „potomek [občana Unie] v přímé linii“ použitý v čl. 2 bod 2 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje dítě, které je v trvalém opatrovnictví občana Unie na základě alžírského institutu „kafala“, neboť svěřením do takového opatrovnictví mezi nimi nevzniká trvalý vztah rodiče a dítěte.
      Příslušné vnitrostátní orgány nicméně musí v souladu s čl. 3 odst. 2 písm. a) této směrnice ve spojení s článkem 7 a čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie usnadnit vstup a pobyt takového dítěte coby jiného rodinného příslušníka občana Unie tím, že vyváženým a odpovídajícím způsobem posoudí všechny aktuální okolnosti relevantní pro daný případ a zohlední všechny dotčené zájmy, zejména nejvlastnější zájem dotyčného dítěte. Prokáže-li se při tomto posuzování, že dítě a jeho opatrovník, občan Unie, mají vést skutečný rodinný život a dítě je na svém opatrovníkovi závislé, pak požadavky související se základním právem na respektování rodinného života ve spojení s povinností zohlednit nejvlastnější zájem dítěte v zásadě vyžadují přiznání práva na vstup a pobyt tomuto dítěti, aby mohlo žít se svým opatrovníkem v hostitelském členském státě tohoto opatrovníka.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.


title: C-144/18 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. března 2019 — River Kwai International Food Industry Co. Ltd v. Association européenne des transformateurs de maïs doux (Evropské sdružení zpracovatelů kukuřice cukrové) (AETMD), Rada Evropské unie, Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Dumping — Konečné antidumpingové clo na dovoz některých připravených nebo konzervovaných zrn kukuřice cukrové pocházejících z Thajska — Prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/27

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. března 2019 — River Kwai International Food Industry Co. Ltd v. Association européenne des transformateurs de maïs doux (Evropské sdružení zpracovatelů kukuřice cukrové) (AETMD), Rada Evropské unie, Evropská komise
      (C-144/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Konečné antidumpingové clo na dovoz některých připravených nebo konzervovaných zrn kukuřice cukrové pocházejících z Thajska - Prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009“)
      (2019/C 187/30)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (zástupci: F. Graafsma a J. Cornelis, advocaten)

         Další účastníci řízení: Association européenne des transformateurs de maïs doux (Evropské sdružení zpracovatelů kukuřice cukrové) (AETMD) (zástupci: A. Willems, C. Zimmermann, avocats, a S. De Knop, advocaat), Rada Evropské unie (zástupkyně: S. Boelaert, zmocněnkyně), Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a A. Demeneix, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost River Kwai International Food Industry Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Association européenne des transformateurs de maïs doux (Evropským sdružením zpracovatelů kukuřice cukrové) (AETMD) a Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc C-201/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Mons, Belgie) — Mydibel SA v. État belge („Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Harmonizace daňových právních předpisů — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Nemovitý investiční majetek — Zpětný pronájem (sale and lease back) — Oprava odpočtů DPH — Zásada neutrality DPH — Zásada rovného zacházení)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/27

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Mons, Belgie) — Mydibel SA v. État belge
      (Věc C-201/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Harmonizace daňových právních předpisů - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Nemovitý investiční majetek - Zpětný pronájem (sale and lease back) - Oprava odpočtů DPH - Zásada neutrality DPH - Zásada rovného zacházení)
      (2019/C 187/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Mons

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Mydibel SA

         Odpůrce: État belge

         Předběžné otázky

                  1)

                  S výhradou ověření skutkových okolností a relevantního vnitrostátního práva předkládajícím soudem musí být články 184, 185, 187 a 188 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009, vykládány v tom smyslu, že neukládají povinnost opravit počáteční správně provedený odpočet daně z přidané hodnoty (DPH) u nemovitosti, pokud byla tato nemovitost předmětem transakce sale and lease back (zpětný pronájem), která za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, nepodléhala DPH.

                  2)

                  Výklad článků 184, 185, 187 a 188 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2009/162, v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, ukládají povinnost provést opravu počátečního odpočtu daně z přidané hodnoty (DPH), je v souladu se zásadami neutrality DPH a rovného zacházení.

         (1)  Úř. věst. C 182 ze dne 28. května 2018.


title: C-245/18: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Udine — Itálie) — Tecnoservice Int. Srl, v úpadku v. Poste Italiane SpA („Řízení o předběžné otázce — Platební služby na vnitřním trhu — Směrnice 2007/64/ES — Článek 74 odst. 2 — Příkaz k platbě bankovním převodem — Nesprávný jedinečný identifikátor uvedený plátcem — Provedení platební transakce na základě jedinečného identifikátoru — Odpovědnost poskytovatele platebních služeb příjemce“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/28

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Udine — Itálie) — Tecnoservice Int. Srl, v úpadku v. Poste Italiane SpA
      (C-245/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Platební služby na vnitřním trhu - Směrnice 2007/64/ES - Článek 74 odst. 2 - Příkaz k platbě bankovním převodem - Nesprávný jedinečný identifikátor uvedený plátcem - Provedení platební transakce na základě jedinečného identifikátoru - Odpovědnost poskytovatele platebních služeb příjemce“)
      (2019/C 187/32)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Udine

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Tecnoservice Int. Srl, v úpadku

         Žalovaná: Poste Italiane SpA

         Výrok

      Článek 74 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES musí být vykládán v tom smyslu, že pokud je platební příkaz proveden v souladu s jedinečným identifikátorem uvedeným uživatelem platebních služeb, který neodpovídá názvu příjemce uvedeného tímto uživatelem, omezení odpovědnosti poskytovatele platebních služeb stanovené tímto ustanovením platí jak pro poskytovatele služeb plátce, tak pro poskytovatele platebních služeb příjemce.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc C-275/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Milan Vinš v. Odvolací finanční ředitelství („Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 131 a čl. 146 odst. 1 písm. a) — Osvobození dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno mimo Evropskou unii, od daně — Podmínka osvobození od daně stanovená vnitrostátním právem — Propuštění zboží do určitého celního režimu — Prokázání propuštění do režimu vývozu“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/29

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Milan Vinš v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-275/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 131 a čl. 146 odst. 1 písm. a) - Osvobození dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno mimo Evropskou unii, od daně - Podmínka osvobození od daně stanovená vnitrostátním právem - Propuštění zboží do určitého celního režimu - Prokázání propuštění do režimu vývozu“)
      (2019/C 187/33)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatel: Milan Vinš

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

      Článek 146 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s článkem 131 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby ustanovení vnitrostátní právní úpravy podmiňovalo osvobození od daně z přidané hodnoty vztahující se na zboží určené k vývozu mimo Evropskou unii tím, že toto zboží bylo propuštěno do celního režimu vývozu, je-li prokázáno, že věcné podmínky pro osvobození od daně, a zejména podmínka, aby předmětné zboží skutečně opustilo území Unie, jsou splněny.

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc C-312/18 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. března 2019 — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Trh recyklace automobilových baterií — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a ukládají pokuty — Opravné rozhodnutí, kterým se doplňují hodnoty nákupů příjemců, které nebyly v původním rozhodnutí uvedeny — Lhůta pro podání žaloby — Počátek běhu — Opožděnost — Nepřípustnost“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/30

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. března 2019 — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux v. Evropská komise
      (Věc C-312/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Trh recyklace automobilových baterií - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a ukládají pokuty - Opravné rozhodnutí, kterým se doplňují hodnoty nákupů příjemců, které nebyly v původním rozhodnutí uvedeny - Lhůta pro podání žaloby - Počátek běhu - Opožděnost - Nepřípustnost“)
      (2019/C 187/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (zástupci: M. Brealey QC, I. Vandenborre, advocaat, S. Dionnet, avocat)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Conte, I. Rogalski, J. Szczodrowski a F. van Schaik, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnostem Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH a Société traitements chimiques des métaux (STCM) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.


title: Věc C-81/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 1. února 2019 — NG, OH v. SC Banca Transilvania SA

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 1. února 2019 — NG, OH v. SC Banca Transilvania SA
      (Věc C-81/19)
      (2019/C 187/35)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Cluj

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: NG, OH

         Žalovaná: SC Banca Transilvania SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 1 [odst. 2] směrnice 93/13/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo z hlediska zneužívající povahy posouzeno smluvní ujednání, které přebírá dispozitivní ustanovení, od kterého se strany mohly odchýlit, ale ve skutečnosti tak neučinily, neboť ve vztahu k tomuto ustanovení se neuskutečnilo žádné vyjednávání, jako tomu bylo v projednávané věci, která je posuzována ohledně ujednání, které vyžaduje splacení úvěru ve stejné cizí měně, ve které byl úvěr poskytnut?

                  2)

                  Může být v kontextu, v němž při poskytnutí úvěru v cizí měně nebyly spotřebiteli předloženy žádné výpočty/odhady týkající se hospodářského dopadu, který bude případné kolísání směnného kurzu mít na celkové platební povinnosti vyplývající ze smlouvy, odůvodněně tvrzeno, že výše uvedené ujednání, spočívající v úplném přijetí kurzového rizika ze strany spotřebitele (na základě zásady nominalismu), je jasné a srozumitelné a že prodávající nebo poskytovatel/banka v dobré víře splnila povinnost informovat svého smluvního partnera, a to v kontextu, v němž byla maximální výše spotřebitelského zadlužení, která byla stanovena ze strany Banca Națională a României (Národní banka Rumunska), vypočtena s ohledem na směnný kurz ke dni poskytnutí úvěru?

                  3)

                  Brání směrnice 93/13/EHS a judikatura přijatá na jejím základě a zásada efektivity tomu, aby smlouva po prohlášení zneužívající povahy ujednání týkajícího se přenesení kurzového rizika pokračovala beze změny? Jaká změna by byla možná pro účely neuplatnění zneužívajícího ujednání a dodržení zásady efektivity?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-127/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Pitești (Rumunsko) dne 18. února 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“ v. Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Pitești (Rumunsko) dne 18. února 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“ v. Consiliul Superior al Magistraturii
      (Věc C-127/19)
      (2019/C 187/37)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Pitești

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelé: Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“

         Odpůrkyně: Consiliul Superior al Magistraturii

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO) zřízený rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006 (1) považován za akt přijatý orgánem Unie ve smyslu článku 267 SFEU, který může podléhat výkladu Soudního dvora Evropské unie?

                  2)

                  Spadá obsah, povaha a doba trvání mechanismu pro spolupráci a ověřování (MSO), který byl zřízen rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006, do oblasti působnosti smlouvy o přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii, kterou Rumunsko podepsalo dne 25. dubna 2005 v Lucemburku? Jsou požadavky stanovené ve zprávách vypracovaných v rámci tohoto mechanismu pro Rumunsko závazné?

                  3)

                  Musí být článek 2, vykládaný ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU, vykládán v tom smyslu, že povinnost Rumunska dodržovat požadavky uložené ve zprávách vypracovaných v rámci mechanismu pro spolupráci a ověřování (MSO), zřízeného rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006, spadá pod povinnost členského státu dodržovat zásady právního státu?

                  4)

                  Brání článek 2 SEU, konkrétně povinnost respektovat hodnoty právního státu, právním předpisům, na základě nichž je zřízen a organizován útvar pověřený vyšetřováním protiprávních činů spáchaných v rámci soudního systému, a to v rámci státního zastupitelství u Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko), z důvodu možnosti vykonávat nepřímý tlak na soudce a státní zástupce?

                  5)

                  Brání zásada nezávislosti soudců, zakotvená v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci SEU a v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jak je vykládána judikaturou Soudního dvora Evropské unie (rozsudek ze dne 27. února 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117), zřízení útvaru pověřeného vyšetřováním protiprávních činů spáchaných v rámci soudního systému, a to v rámci státního zastupitelství u Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr) s ohledem na pravidla pro jmenování/odvolání státních zástupců, kteří jsou součástí uvedeného útvaru, na podmínky pro výkon funkcí v rámci tohoto útvaru, jakož i na způsob, jakým je stanovena působnost, v souvislosti s omezeným počtem míst v rámci tohoto útvaru?

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2006, kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci (Úř. věst. 2006, L 354, s. 56).


title: Věc C-139/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 20. února 2019 — DY

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 20. února 2019 — DY
      (Věc C-139/19)
      (2019/C 187/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: DY

         Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Další účastník řízení: Finanzpolizei

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES (2) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je nesplnění povinnosti uchovávat mzdové doklady nebo nesplnění ohlašovací povinnosti Zentrale Koordinationsstelle (hlášení ZKO), stanoví velmi vysoké pokuty a zejména velmi vysoké minimální sankce, které se ukládají kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

                  2.

                  Pokud již odpověď na první otázku nebude kladná:
                  Musí být článek 56 SFEU, jakož i směrnice 96/71/ES a směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

                  3.

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která v případě předčasného ukončení nebo přerušení dočasné činnosti v hostitelské zemi vyžaduje povinné ohlášení změny ZKO?

                  4.

                  Pokud bude odpověď na třetí otázku záporná:
                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která pro ohlášení změny nestanoví žádnou přiměřenou lhůtu?

                  5.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že dodatečným dodáním vhodných a relevantních dokumentů v přiměřené lhůtě nebylo vyhověno požadavku poskytnutí dokumentů?

                  6.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se od zahraničního poskytovatele služeb požaduje předložení dokumentů, které překračují rozsah dokumentů uvedených v článku 9 směrnice 2014/67/EU a nejsou relevantní ani vhodné a ve vnitrostátním právu blíže určené, a to doklady k prokázání, jak a na jakém základě byla vypočtena mzda, mezi něž patří výplatní pásky, mzdové listy, mzdové účty, mzdové seznamy, potvrzení o srážené dani, přihlášení a odhlášení ke zdravotnímu pojištění, započtení mzdových příplatků, osvědčení?

         (1)  Úř. věst. 1997, L 18, s. 1.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (Úř. věst. 2014, L 159, s. 11).


title: Věc C-140/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 20. února 2019 — EX

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 20. února 2019 — EX
      (Věc C-140/19)
      (2019/C 187/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: EX

         Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Další účastník řízení: Finanzpolizei

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES (2) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je nesplnění povinnosti uchovávat mzdové doklady nebo nesplnění ohlašovací povinnosti Zentrale Koordinationsstelle (hlášení ZKO), stanoví velmi vysoké pokuty a zejména velmi vysoké minimální sankce, které se ukládají kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

                  2.

                  Pokud již odpověď na první otázku nebude kladná:
                  Musí být článek 56 SFEU, jakož i směrnice 96/71/ES a směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

                  3.

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která v případě předčasného ukončení nebo přerušení dočasné činnosti v hostitelské zemi vyžaduje povinné ohlášení změny ZKO?

                  4.

                  Pokud bude odpověď na třetí otázku záporná:
                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která pro ohlášení změny nestanoví žádnou přiměřenou lhůtu?

                  5.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že dodatečným dodáním vhodných a relevantních dokumentů v přiměřené lhůtě nebylo vyhověno požadavku poskytnutí dokumentů?

                  6.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67/EU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se od zahraničního poskytovatele služeb požaduje předložení dokumentů, které překračují rozsah dokumentů uvedených v článku 9 směrnice 2014/67/EU a nejsou relevantní ani vhodné a ve vnitrostátním právu blíže určené, a to doklady k prokázání, jak a na jakém základě byla vypočtena mzda, mezi něž patří výplatní pásky, mzdové listy, mzdové účty, mzdové seznamy, potvrzení o srážené dani, přihlášení a odhlášení ke zdravotnímu pojištění, započtení mzdových příplatků, osvědčení?

         (1)  Úř. věst. 1997, L 18, s. 1.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (Úř. věst. 2014, L 159, s. 11).


title: Věc C-184/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 26. února 2019 — Hecta Viticol SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/38

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 26. února 2019 — Hecta Viticol SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați
      (Věc C-184/19)
      (2019/C 187/42)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel București

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Hecta Viticol SRL

         Odpůrci: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání články 7, 11 a 15 směrnice Rady 92/83/EHS (1) ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů a článek 5 směrnice Rady 92/84/EHS (2) ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů ustanovením čl. I bodu 21 a čl. IV odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 54/2010 ze dne 23. června 2010 o některých opatřeních pro boj proti daňovým únikům?

                  2)

                  Brání zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání ustanovení obsaženému v čl. I bodě 21 a v čl. IV odst. 1 nařízení s mocí zákona č. č. 54/2010 ze dne 23. června 2010 o některých opatřeních pro boj proti daňovým únikům v rozsahu, v němž mění sazbu spotřební daně z jiných nešumivých kvašených nápojů než piva a vína?

         (1)  Úř. věst. 1992, L 316, s. 21.

         (2)  Úř. věst. 1992, L 316, s. 29.


title: Věc C-187/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-537/17, De Loecker v. ESVČ

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/39

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-537/17, De Loecker v. ESVČ
      (Věc C-187/19 P)
      (2019/C 187/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt, R. Spac, zmocněnci)

         Další účastník řízení: Stéphane De Loecker

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  zamítl žalobu jako neopodstatněnou v rozsahu, v němž se týká návrhu na zrušení rozhodnutí ze dne 10. října 2016, kterým byla zamítnuta stížnost na psychické obtěžování směřující vůči Chief Operating Officer ESVČ, který byl v té době ve funkci,

                  —

                  uložil žalobci náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek je namířen proti bodům 57, 58 a 65 napadeného rozsudku. Tribunál se podle ESVČ dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 65 rozsudku rozhodl, že ESVČ nesprávně provedla rozsudek ze dne 16. prosince 2015, De Loecker v. ESVČ (F-34/15), a porušila právo žalobce být vyslechnut, když ho nevyslechla v rámci zkoumání před zahájením správního šetření.
      ESVČ má v těchto souvislostech za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení skutkového stavu věci, když zkreslil uplatněný postup a nezohlednil skutečnost, že ESVČ žalobce vyslechla, když mu umožnila, aby svoji původní stížnost doplnil o jakoukoliv další informaci, a to před tím, než byl spis předložen útvarům Komise za účelem předběžného šetření.
      Kromě toho byl rozsudek De Loecker v. ESVČ (F-34/15) nesprávně vyložen, a to tak, že je v něm ESVČ uložena povinnost vyslechnout žalobce již ve fázi předběžného řízení (body 55 až 57 napadeného rozsudku).
      ESVČ nakonec tvrdí, že se Tribunál v souvislosti s řízením dopustil nesprávného posouzení, když v posuzované věci uplatnil závěry učiněné v rozsudku ze dne 14. února 2017, Kerstens v. Komise (T-270/16 P, citovaný v bodě 58 napadeného rozsudku). Tribunál nezohlednil skutečnost, že v projednávané věci se jednalo pouze o předběžné zkoumání, a ne o správní šetření.


title: Věc C-195/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 28. února 2019 — PJ v. QK

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/40

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 28. února 2019 — PJ v. QK
      (Věc C-195/19)
      (2019/C 187/44)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel București

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: PJ

         Odpůrce: QK

         Předběžné otázky

                  1.

                  Jsou mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO) zřízený rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006 (1) a požadavky stanovené ve zprávách vypracovaných v rámci tohoto mechanismu pro Rumunsko závazné?

                  2.

                  Brání čl. 67 odst. 1 SFEU, jakož i čl. 2 první věta a čl. 9 první věta SEU vnitrostátní právní úpravě zřizující útvar státního zastupitelství, který má výlučnou pravomoc v oblasti vyšetřování všech druhů protiprávních činů spáchaných soudci nebo státními zástupci?

                  3.

                  Brání taková zásada přednosti evropského práva, jaká je stanovena v rozsudku ze dne 15. července 1964, Costa, 6/64, EU:C:1964:66 a v následné ustálené judikatuře Soudního dvora, vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje takovému politicko-soudnímu orgánu, jako je Curtea Constituțională a României (ústavní soud Rumunska), aby porušil výše uvedenou zásadu prostřednictvím rozhodnutí, proti nimž nelze podat žádný opravný prostředek?

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2006, kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci (Úř. věst. 2006, L 354, s. 56).


title: Věc C-211/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. března 2019 — UO v. Készenléti Rendőrség

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/41

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. března 2019 — UO v. Készenléti Rendőrség
      (Věc C-211/19)
      (2019/C 187/45)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UO

         Žalovaná: Készenléti Rendőrség

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 1 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES [o některých aspektech úpravy pracovní doby] (1) vykládán v tom smyslu, že osobní působnost této směrnice je vymezena článkem 2 směrnice [Rady] 89/391/EHS o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (2)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi, musí být čl. 2 odst. 2 směrnice 89/391/EHS o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci vykládán v tom smyslu, že ustanovení čl. 2 bodů 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES [o některých aspektech úpravy pracovní doby] se nevztahují na policisty, kteří jsou profesionálními příslušníky útvaru rychlého nasazení Policie?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).

         (2)  Směrnice Rady ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989, L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349).


title: Věc C-223/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Wiener Neustadt (Rakousko) dne 13. března 2019 — YS v. NK

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/42

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Wiener Neustadt (Rakousko) dne 13. března 2019 — YS v. NK
      (Věc C-223/19)
      (2019/C 187/46)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Wiener Neustadt

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: YS

         Žalovaná: NK

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vztahuje se oblast působnosti směrnice 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (1) a/nebo směrnice 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (2) na právní úpravy členského státu, jestliže v jejich důsledku musí bývalý zaměstnavatel zadržet od podstatně vyššího počtu mužů s nárokem na zaměstnanecký důchod než od žen s nárokem na zaměstnanecký důchod určité částky při výplatě těchto zaměstnaneckých důchodů, s nimiž pak smí volně nakládat, a jsou takovéto předpisy diskriminující ve smyslu těchto směrnic?

                  2.

                  Vztahuje se oblast působnosti směrnice 2000/78/ES ze dne 27. listopadu, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, (3) na právní úpravy členského státu, které jsou diskriminující na základě věku, neboť finančně zatěžují výhradně staré osoby se soukromoprávním nárokem na výplatu zaměstnaneckého důchodu, který byl sjednán jako přímý příslib důchodu, zatímco mladší a mladé osoby, které uzavřely smlouvy o zaměstnaneckém důchodu, finančně zatíženy nejsou?

                  3.

                  Musí být u zaměstnaneckých důchodů i v případě, že právní úpravy členského státu nejsou diskriminující ve smyslu směrnice 79/7/EHS, 2000/78/ES a 2006/54/ES, použita ustanovení Listiny základních práv EU (dále jen „Listina“), zejména zákazy diskriminace podle čl. 20 a 21?

                  4.

                  Musí být články 20 a násl. Listiny vykládány v tom smyslu, že brání ustanovením členského státu, která provádějí právo Unie ve smyslu článku 51 Listiny a která diskriminují osoby, jež mají soukromoprávní nárok na zaměstnanecký důchod, na základě pohlaví, věku, majetku nebo jiných důvodů, např. na základě majetkových poměrů, v nichž se aktuálně nachází jejich bývalý zaměstnavatel, v porovnání s jinými osobami s nárokem na zaměstnanecký důchod, a zakazuje Listina takovéto diskriminace?

                  5.

                  Představují vnitrostátní ustanovení diskriminaci založenou na majetku ve smyslu článku 21 Listiny, jestliže ukládají pouze malé skupině osob se smluvními nároky na zaměstnanecký důchod v podobě přímého příslibu důchodu, aby svým bývalým zaměstnavatelům přenechávala finanční částky, a tato povinnost se týká pouze osob s vyššími zaměstnaneckými důchody?

                  6.

                  Musí být článek 17 Listiny vykládán v tom smyslu, že brání právním úpravám členského státu, které bez náhrady stanoví zákonný vyvlastňující zásah do dohody o zaměstnaneckém důchodu v podobě přímého příslibu důchodu, která byla uzavřena mezi dvěma soukromými osobami, k tíži bývalého zaměstnance podniku, který je na výplatu zaměstnaneckého důchodu připraven a není v obtížné hospodářské situaci?

                  7.

                  Představuje zákonem stanovená povinnost bývalého zaměstnavatele osoby s nárokem na zaměstnanecký důchod, která mu ukládá nevyplácet části sjednané úhrady (sjednaného zaměstnaneckého důchodu), jakožto porušení smluvní svobody, zásah do vlastnického práva zaměstnavatele?

                  8.

                  Musí být článek 47 Listiny vykládán v tom smyslu, že brání právním úpravám členského státu, které přímo ze zákona vyvlastňují a nestanoví žádnou jinou možnost obrany proti vyvlastnění, než je podání žaloby na příjemce (bývalý zaměstnavatel a dlužník z penzijní smlouvy) na náhradu škody a vrácení vyvlastněné částky?

         (1)  Úř. věst. 1979, L 6, s. 24.

         (2)  Úř. věst. 2006, L 204, s. 23.

         (3)  Úř. věst. 2000, L 303, S. 16.


title: Věc C-225/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 14. března 2019 — R.N.N.S. v. Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/43

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 14. března 2019 — R.N.N.S. v. Minister van Buitenlandse Zaken
      (Věc C-225/19)
      (2019/C 187/47)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: R.N.N.S.

         Žalovaný: Minister van Buitenlandse Zaken

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je odvolání ve smyslu čl. 32 odst. 3 vízového kodexu (1) proti konečnému rozhodnutí o zamítnutí udělení víza podle čl. 32 odst. 1 písm. a) bodu vi) vízového kodexu účinnou právní ochranou ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jestliže:

                              —

                              v odůvodnění rozhodnutí členský stát pouze uvedl: „Jedním nebo několika členskými státy jste považován za hrozbu pro veřejný pořádek, vnitřní bezpečnost nebo veřejné zdraví ve smyslu čl. 2 bodu 19, resp. bodu 21 Schengenského hraničního kodexu nebo pro mezinárodní vztahy jednoho či několika členských států“;

                              —

                              v rozhodnutí ani v řízení o opravném prostředku členský stát nesdělí, který konkrétní důvod, resp. které konkrétní důvody ze čtyř důvodů uvedených v čl. 32 odst. 1 písm. a) bodě vi) vízového kodexu jsou uplatňovány;

                              —

                              v řízení o opravném prostředku členský stát neposkytne bližší obsahové informace ani odůvodnění důvodu resp. důvodů, na nichž se zakládají námitky jiného členského státu (resp. jiných členských států)?

                  2.

                  Je za okolností uvedených v první otázce dodrženo právo na řádnou správu ve smyslu článku 41 Listiny, zejména s ohledem na povinnost správních orgánů odůvodňovat svá rozhodnutí?

                  3.

                              a.

                              Bude odpověď na první a druhou otázku jiná, jestliže členský stát v konečném rozhodnutí o vízu upozorní na skutečně existující a dostatečně přesně popsanou možnost prostředku právní nápravy v jiném členském státu proti jmenovitě uvedenému příslušnému orgánu v tomto jiném členském státu (resp. v těchto jiných členských státech), který (resp. které) vznesl (resp. vznesly) námitky uvedené v čl. 32 odst. 1 písm. a) bodě vi) vízového kodexu, a důvod zamítnutí lze v rámci tohoto prostředku právní nápravy přezkoumat?

                              b.

                              Je pro kladnou odpověď na první otázku v souvislosti s otázkou 3.a nezbytné, aby bylo rozhodnutí v řízení o opravném prostředku, které je vedeno v členském státu, jenž konečné rozhodnutí přijal a proti němuž je toto řízení vedeno, odloženo, dokud žadatel nemá příležitost uplatnit prostředek právní nápravy v tomto jiném členském státu (nebo v jiných členských státech), a, jestliže jej žadatel uplatní, aby bylo vydáno (konečné) rozhodnutí o tomto prostředku právní nápravy?

                  4.

                  Má na odpověď na otázky vliv skutečnost, zda může být (orgánu v) členském státě (či členských státech), který podal námitky vůči udělení víza, poskytnuta možnost účastnit se řízení o opravném prostředku proti konečnému rozhodnutí o žádosti o udělení víza jako druhá protistrana a má v tomto svém postavení možnost objasnit, o jaký důvod, resp. o jaké důvody se opírají jeho námitky?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) (Úř. věst. 2009, L 243, s. 1).


title: Věc C-229/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) dne 14. března 2019 — Dexia Nederland BV v. XXX

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/46

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) dne 14. března 2019 — Dexia Nederland BV v. XXX
      (Věc C-229/19)
      (2019/C 187/49)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof te Amsterdam

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Dexia Nederland BV

         Odpůrkyně: XXX

         Předběžné otázky

      Musí být směrnice 93/13 (1) vykládána v tom smyslu, že podle kritérií stanovených touto směrnici je nutno považovat ujednání za zneužívající již tehdy, pokud toto ujednání při posouzení s ohledem na všechny okolnosti v době uzavření smlouvy v sobě skrývá pouhou možnost významné nerovnováhy v závislosti na okolnostech, jež nastanou během platnosti smlouvy, zejména protože ujednání stanoví pro možnou výhodu, která vznikne prodávajícímu nebo poskytovateli v okamžiku předčasného ukončení smlouvy, již předem určité procento ze zbývající částky leasingu, odlišně od použitelných předpisů vnitrostátního práva, podle nichž se tato výhoda nestanoví předem, nýbrž až na základě okolností doprovázejících ukončení smlouvy, zejména na základě úrokové sazby, za níž může být předčasně obdržená částka během zbývající doby platnosti investována?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-237/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 19. března 2019 — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. v. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/46

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 19. března 2019 — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. v. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (Věc C-237/19)
      (2019/C 187/50)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastníci původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Žalovaný: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 3 odst. 1 písm. e) [bod ii)] směrnice 2008/95/ES (1) ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, vykládán v tom smyslu, že v případě označení, která jsou tvořena výlučně tvarem výrobku,

                              a)

                              lze otázku, zda je tvar nezbytný pro dosažení sledovaného technického výsledku, zkoumat jen na základě grafického ztvárnění obsaženého v rejstříku, nebo

                              b)

                              lze zohlednit i vnímání relevantní veřejností?
                              Jinými slovy, lze zohlednit skutečnost, že relevantní veřejnost ví, že pro dosažení sledovaného technického výsledku je nezbytný tvar, jehož zápis je požadován?

                  2)

                  Musí být čl. 3 odst. 1 písm. e) [bod iii)] směrnice 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, vykládán v tom smyslu, že důvod pro zamítnutí zápisu se uplatní na označení, která jsou tvořena výlučně tvarem výrobku a u kterých lze určit, zda tvar dává výrobku podstatnou hodnotu, s ohledem na vnímání graficky ztvárněného výrobku ze strany kupujícího nebo na jeho znalosti o tomto výrobku?

                  3)

                  Musí být čl. 3 odst. 1 písm. e) [bod iii)] směrnice 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, vykládán v tom smyslu, že důvod pro zamítnutí zápisu se uplatní na označení, která jsou tvořena výlučně tvarem a

                              a)

                              která v důsledku své individuální povahy již požívají ochrany přiznávané (průmyslovým) vzorům, nebo

                              b)

                              jejichž samotný estetický vzhled dává výrobku hodnotu jakékoli povahy?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 299, s. 25.


title: Věc C-241/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. března 2019 Georgem Haswanim proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. ledna 2019 ve věci T-477/17, Haswani v. Rada

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/47

      Kasační opravný prostředek podaný dne 18. března 2019 Georgem Haswanim proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. ledna 2019 ve věci T-477/17, Haswani v. Rada
      (Věc C-241/19 P)
      (2019/C 187/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): George Haswani (zástupce: G. Karoumi, advokát)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

         Návrhová žádání

                  —

                  Zrušit rozsudek ze dne 16. ledna 2019 ve věci T-477/17 v plném rozsahu;

                  —

                  nařídit odstranění jména George Haswaniho z příloh aktů napadených před Tribunálem;

                  —

                  projednat věc a:

                              —

                              zrušit rozhodnutí 2015/1836 a nařízení 2015/1828;

                              —

                              uložit Radě, aby G. Haswanimu zaplatila 100 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy;

                  —

                  rozhodnout, že Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené navrhovatelem v řízení před Tribunálem i Soudním dvorem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, z porušení rozhodnutí 2015/1836 (bod 6 odůvodnění) a rozhodnutí 2013/255 (bod 5 odůvodnění) ve znění rozhodnutí 2015/1836, jakož i z obrácení důkazního břemene a porušení zásady presumpce neviny.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a nedostatečného odůvodnění.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku prostředku vychází z porušení zásady proporcionality a nedostatečného odůvodnění.


title: Věc C-258/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 27. března 2019 — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/48

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 27. března 2019 — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-258/19)
      (2019/C 187/52)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastnice původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft.

         Žalovaná: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je se zásadou daňové neutrality a s formálními požadavky nároku na odpočet DPH v rozporu praxe členského státu spočívající v tom, že pro účely uplatnění nároku na odpočet daně se přihlíží výlučně k okamžiku, kdy bylo uskutečněno zdanitelné plnění, bez ohledu na to, že rozsah splnění závazku byl předmětem občanskoprávního sporu mezi stranami vyřešeného v soudním řízení a k vystavení faktury došlo teprve po vynesení pravomocného rozsudku?

                  2)

                  Je-li odpověď kladná, může být prolomena prekluzivní lhůta pro uplatnění nároku na odpočet DPH stanovená právními předpisy členského státu na pět let od okamžiku, kdy došlo k poskytnutí služeb?

                  3)

                  Je-li odpověď kladná, má na uplatnění nároku na odpočet vliv jednání příjemce faktury v projednávané věci spočívající v zaplacení odměny ve výši určené pravomocným rozsudkem dodavateli teprve ve vykonávacím řízení zahájeném na návrh dodavatele, takže faktura byla vystavena teprve po uplynutí prekluzivní lhůty?


title: Věc C-260/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. března 2019 Bena Properties Co. SA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. ledna 2019 ve věci T-412/16, Bena Properties v. Rada

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/49

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. března 2019 Bena Properties Co. SA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. ledna 2019 ve věci T-412/16, Bena Properties v. Rada
      (Věc C-260/19 P)
      (2019/C 187/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bena Properties Co. SA (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

                  —

                  v důsledku toho zrušil rozsudek ze dne 16. ledna 2019, Bena Properties v. Rada, T-412/16

            vydal nové rozhodnutí ve věci:

                  —

                  zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016 a na něj navazující prováděcí akty v rozsahu, v němž se týkají navrhovatelky;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Tribunál porušil právo navrhovatelky zakotvené v článku 41 Listiny základních práv, být vyslechnut před přijetím nových omezujících opatření.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení a ze zkreslení skutkového stavu spočívajícího v tom, že Tribunál nezohlednil články, které navrhovatelka předložila na podporu své žaloby na neplatnost, aby prokázala, že nepodporovala syrský režim.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Tribunál nerozhodl, že ustanovení 27 a 28 rozhodnutí 2013/255/SZBP, podle nichž příslušnost k rodině Al-Assad nebo Makhlouf představuje samostatné kritérium, jež odůvodňuje uložení sankcí, je protiprávní, čímž současně obrátil důkazní břemeno.


title: Věc C-272/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 1. dubna 2019 — VQ v. Land Hessen

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/52

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 1. dubna 2019 — VQ v. Land Hessen
      (Věc C-272/19)
      (2019/C 187/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VQ

         Žalovaná: Land Hessen

         Předběžné otázky

                  1)

                  Použije se nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů — GDPR) (1) — zde článek 15 GDPR, právo subjektu údajů na přístup k osobním údajům — na výbor parlamentu člena federace členského státu, který je odpovědný za zpracování podání občanů — zde Petitionsausschuss des Hessischen Landtages (petiční výbor Hesenského zemského sněmu) — a je třeba jej v této souvislosti považovat za orgán veřejné moci ve smyslu čl. 4 bodu 7 GDPR?

                  2)

                  Je předkládající soud nezávislým a nestranným soudem ve smyslu článku 267 SFEU ve spojení s čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie?

         (1)  Úř. věst. 2016, L 119, s. 1.


title: Věc C-277/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Općinski sud u Zadru (Chorvatsko) dne 2. dubna 2019 — R. D., A. D. v. Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/53

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Općinski sud u Zadru (Chorvatsko) dne 2. dubna 2019 — R. D., A. D. v. Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Věc C-277/19)
      (2019/C 187/57)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Općinski sud u Zadru

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: R. D., A. D.

         Žalovaná: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jaký rozsah a meze ochrany spotřebitelů stanovují směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU (1) ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU (2) ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010?

                  2)

                  Vzhledem k tomu, že žalovaná zpochybňuje jejich postavení spotřebitelů, jsou žalobci spotřebiteli ve smyslu ustanovení směrnice [2011/83] a směrnice [2014/17]?

                  3)

                  Je ustanovení vnitrostátního práva čl. 3 odst. 1 písm. a) zákona o spotřebitelském úvěru v rozporu s ustanoveními článku 4 směrnice [2014/17] a článku 3 směrnice 2008/48/ES (3), jakož i dalšími cíli uvedenými v odůvodnění směrnice 2014/17/EU, k nimž patří i ochrana spotřebitelů, v rozsahu, v němž omezuje horní hranici ochrany spotřebitelů na určitou výši, a sice na 1 000 000,00 kun?

                  4)

                  Je třeba vykládat čl. 5 odst. 1 [2014/17/EU] v tom smyslu, že situace, v níž byla žalovaná družstevní bankou registrovanou v Rakouské republice, a neměla povolení Chorvatské národní banky k poskytování úvěrů v letech 2007 a 2008, zvláštní povolení Ministerstva financí podle článku 22 ZPP, ani registrovaného zástupce či pobočku v CHR, je důvodem k prohlášení neplatnosti úvěrové smlouvy a je porušením ustanovení směrnice, jelikož tímto způsobem jsou (případně) přímo ohrožena práva spotřebitelů, kteří jsou fyzickými osobami, na území CHR, v rozsahu, v němž žalovaná nepodléhá žádnému dohledu, který byl zákonem stanoven s cílem ochrany spotřebitelů a stanovení jednotných pravidel a kritérií pro poskytování spotřebitelských úvěrů v případě hypotečních úvěrů, jak je uvedeno v odůvodnění směrnice [2014/17/EU]?

                  5)

                  Lze mít v projednávaném případě za to, že došlo k porušení článků 18, 19 a 20 směrnice 2014/17/EU vzhledem k tomu, že zásady dobré víry a loajality jsou právní normou, a konkrétně, že došlo k porušení výše uvedené směrnice při uzavírání úvěrových smluv, jelikož úvěr byl poskytnut s úrokovou sazbou 9,4 %, zatímco domácím spotřebitelům rakouské státní příslušnosti poskytuje žalovaná úrokovou sazbu 4 % — § 1000 ABGB (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch, Rakouský občanský zákoník), a navíc se jedná o pohyblivou úrokovou sazbu, takže žalovaná jako úvěrová instituce jí jednostranně mění, a úvěry poskytuje jen na základě hypotéky?

                  6)

                  Lze mít za to, že došlo k porušení ustanovení směrnice 2014/17/EU ve spojení se směrnicemi 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízením (EU) č. 1093/2010 vzhledem k tomu, že ustanovení vnitrostátního práva článku 2 a čl. 5 odst. 1 bodu 2 zákona o úvěrových institucích umožňují žalované jako úvěrové instituci založené podle rakouského práva poskytovat spotřebitelské úvěry chorvatským občanům na území CHR bez povolení nebo dohledu ze strany vnitrostátních orgánů, a lze mít za to, že v tomto případě uvedená vnitrostátní ustanovení neposkytují fyzickým osobám jakožto spotřebitelům přiměřenou ochranu stanovenou v článku 5 směrnice 2014/17/EU a že žalovaná nejednala v souladu se zásadou dobré víry upravenou v článku 4 ZOO, což má za následek neplatnost úvěrové smlouvy?

                  7)

                  Došlo při uzavírání úvěrové smlouvy k formální vadě a v původním řízení k porušení ustanovení článků 13, 14 a 16 směrnice 2014/17/EU, tím, že článek A smlouvy o jednorázovém splavení úvěru — strana 2 — stanoví: „Roční procentní sazba je 9,4 %. Pokud jde o roční proměnlivou úrokovou sazbu v případě zpoždění při vrácení platby, viz sazebník“?

                  8)

                  Lze mít za to, že v takové situace, jako je situace ve věci v původním řízení, došlo k porušení ustanovení článků 13, 14 a 16 směrnice 2014/17/EU vzhledem k tomu, že sporné smlouvy byly adhézními smlouvami, a sice vzorovými smlouvami, které byly sepsány na formulářích, jež žalovaná předem vypracovala, byly vytištěny v němčině a nebyly úplně přeloženy do mateřského jazyka žalobců, a uzavření smluv předcházela reklama prostřednictvím sítě zprostředkovatelů žalované (družstva) v CHR, kteří stejně jako žalovaná neměli v souladu s chorvatskými právními předpisy povolení Chorvatské národní banky k uskutečňování úvěrových operací ani povolení ministerstva financí k poskytování spotřebitelských úvěrů na území CHR?

                  9)

                  Lze mít za to, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, došlo k porušení ustanovení směrnice 2014/17/EU ve spojení se směrnicemi 2008/48/ES a 2013/36/EU (4) a nařízením (EU) č. 1093/2010 (5) vzhledem k tomu, že ustanovení vnitrostátního práva článku 2 odst. 1, 2 a 3 a čl. 5 odst. 1 bodů 1 a 2 zákona o úvěrových institucích umožňují žalované jako úvěrové instituci založené podle rakouského práva poskytovat spotřebitelské úvěry chorvatským občanům na území CHR bez povolení chorvatského vnitrostátního orgánu pro dohled, a lze mít za to, že v tomto případě uvedená vnitrostátní ustanovení neposkytují fyzickým osobám jakožto spotřebitelům přiměřenou ochranu stanovenou v článku 5 směrnice 2014/17/EU a že žalovaná nejednala v souladu se zásadou dobré víry upravenou v článku 4 ZOO, což má za následek neplatnost úvěrové smlouvy?

                  10

                  Způsobila neexistence vhodných prováděcích pravidel v chorvatském právním řádu v době uzavírání úvěrových smluv v roce 2007 a 2008, která by podrobně upravovala možnost a podmínky zadlužování chorvatských občanů v zahraničí, značnou nerovnováhu v postavení dlužníků a bank, přičemž toto právní vakuum vedlo k chybějící právní ochraně dlužníků, což bylo v rozporu s ustanoveními směrnice 2014/17/EU ze dne 4. února 2014, a konkrétně článkem 13 této směrnice?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 304, s. 64.

         (2)  Úř. věst. 2014, L 60, s. 34.

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. 2013, L 176, s. 338).

         (5)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 12).


title: Věc C-281/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Paris (Francie) dne 3. dubna 2019 — XS v. Recteur de l'académie de Paris

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/55

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Paris (Francie) dne 3. dubna 2019 — XS v. Recteur de l'académie de Paris
      (Věc C-281/19)
      (2019/C 187/58)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal administratif de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: XS

         Žalovaný: Recteur de l'académie de Paris

         Předběžné otázky

      Je francouzská právní úprava, podle které se pro účely přeřazení do kategorie učitelů mateřských a základních škol nepřihlíží k předchozí službě vykonané zaměstnancem u Evropské komise, případně obecněji u orgánu Evropské unie, ačkoli se podle ní přihlíží mimo jiné k předchozí profesní činnosti vykonávané u správního orgánu členského státu Evropské unie, v rozporu s povinnostmi a dosahem článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie?


title: Věc C-316/19: Žaloba podaná dne 16. dubna 2019 — Evropská komise v. Slovinská republika

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/55

      Žaloba podaná dne 16. dubna 2019 — Evropská komise v. Slovinská republika
      (Věc C-316/19)
      (2019/C 187/59)
      Jednací jazyk: slovinština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a B. Rous Demiri, zmocněnci)

         Žalovaná: Slovinská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      V souladu s článkem 258 SFEU Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že tím, že Slovinská republika jednostranně zabavila dokumenty týkající se plnění úkolů ESCB a Eurosystému v prostorách Banka Slovenija a tím, že ohledně tohoto problému loajálně nespolupracovala s ECB, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 343 SFEU, článku 39 protokolu č. 4 o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, článcích 2, 18 a 22 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie, jakož i z čl. 4 odst. 3 SEU;

                  —

                  uložil Slovinské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Domovní prohlídky a zabavení věcí uskutečněné v prostorách Banka Slovenije dne 6. července 2016 narušily imunitu archivů Unie založenou na článku 343 SFEU, článku 39 protokolu č. 4 o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, článcích 2, 18 a 22 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie, jakož i z čl. 4 odst. 3 SEU. Domovní prohlídky a zabavení věcí byly uskutečněny jednostranně bez souladu ECB za situace, kdy se ECB a slovinské orgány nemohly dohodnout a bez rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie. Po několika důrazných varováních slovinské orgány se nepokusily vyloučit dokumenty, které jsou součástí archivů Unie, a v tomto ohledu nevedly konstruktivní diskuzi s ECB.


title: Věc T-388/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Deutsche Post v. Komise („Státní podpory — Poštovní služby — Financování mzdových vícenákladů a vícenákladů na sociální zabezpečení pro část zaměstnanců Deutsche Post prostřednictvím dotací a příjmů z plateb za služby za regulované ceny — Rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení — Rozhodnutí, kterým se konstatuje existence nové podpory po ukončení fáze předběžného zkoumání — Žaloba na neplatnost — Napadnutelný akt — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Důsledky zrušení konečného rozhodnutí — Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/57

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Deutsche Post v. Komise
      (Věc T-388/11) (1)

      („Státní podpory - Poštovní služby - Financování mzdových vícenákladů a vícenákladů na sociální zabezpečení pro část zaměstnanců Deutsche Post prostřednictvím dotací a příjmů z plateb za služby za regulované ceny - Rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení - Rozhodnutí, kterým se konstatuje existence nové podpory po ukončení fáze předběžného zkoumání - Žaloba na neplatnost - Napadnutelný akt - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Důsledky zrušení konečného rozhodnutí - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 187/60)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Deutsche Post AG (Bonn, Německo) (zástupci: J. Sedemund, T. Lübbig a M. Klasse, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Grespan, T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: UPS Europe SPRL/BVBA, dříve UPS Europe NV/SA (Brusel, Belgie); a United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG, dříve UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Německo) (zástupci: původně T. Ottervanger a E. Henny, poté T. Ottervanger a nakonec R. Wojtek, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2011) 3081 final ze dne 10. května 2011 o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU týkajícího se státní podpory C 36/07 (ex NN 25/07), kterou poskytla Spolková republika Německo ve prospěch společnosti Deutsche Post, jehož shrnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. 2011, C 263, s. 4).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Námitka nepřípustnosti se zamítá.

                  2)

                     Rozhodnutí Evropské Komise C(2011) 3081 final ze dne 10. května 2011 o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU týkajícího se státní podpory C 36/07 (ex NN 25/07), kterou poskytla Spolková republika Německo ve prospěch společnosti Deutsche Post, se zrušuje.

                  3)

                     Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Deutsche Post AG.

                  4)

                     UPS Europe NV/SA a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-182/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2019 — Sopra Steria Group v. Parlament („Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Poskytování služeb IT Parlamentu, jakož i dalším unijním orgánům a institucím — Vyloučení ze zadávacího řízení — Potenciální střet zájmů — Neposkytnutínformací požadovaných zadavatelem — Článek 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení — Transparentnost — Proporcionalita — Rovné zacházení — Článek 102 odst. 1 finančního nařízení“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/58

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2019 — Sopra Steria Group v. Parlament
      (Věc T-182/15) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytování služeb IT Parlamentu, jakož i dalším unijním orgánům a institucím - Vyloučení ze zadávacího řízení - Potenciální střet zájmů - Neposkytnutí nformací požadovaných zadavatelem - Článek 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení - Transparentnost - Proporcionalita - Rovné zacházení - Článek 102 odst. 1 finančního nařízení“)
      (2019/C 187/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sopra Steria Group (Annecy-le-Vieux, Francie) (zástupci: A. Verlinden, R. Martens a J. Joossen, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: B. Simon a L. Tapper Brandberg, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalovaného: CGI Luxembourg SA (Bertrange, Lucembursko), a Intrasoft International SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu přijatých v rámci zadávacího řízení PE/ITEC-ITS14 týkajícího se poskytování služeb informačních technologií Parlamentu, jakož i dalším orgánům a institucím Evropské unie, zamítnout nabídky konsorcií IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, pro části zakázky č. 2 a 3.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnost Sopra Steria Group SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropského parlamentu.

                  3)

                     Společnost CGI Luxembourg SA a společnost Intrasoft International SA ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


title: Věc T-259/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2019 — Close a Cegelec v. Parlament („Veřejné zakázky na stavební práce — Zadávací řízení — Výstavba energetické centrály — Rozšíření a rekonstrukce budovy Konrad Adenauer v Lucemburku — Odmítnutí nabídky uchazeče — Zadání zakázky jinému uchazeči — Kritéria výběru — Finanční a hospodářská způsobilost — Technická a odborná způsobilost — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/58

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2019 — Close a Cegelec v. Parlament
      (Věc T-259/15) (1)

      („Veřejné zakázky na stavební práce - Zadávací řízení - Výstavba energetické centrály - Rozšíření a rekonstrukce budovy Konrad Adenauer v Lucemburku - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zadání zakázky jinému uchazeči - Kritéria výběru - Finanční a hospodářská způsobilost - Technická a odborná způsobilost - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
      (2019/C 187/62)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: SA Close (Harzé-Aywaille, Belgie) a Cegelec (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-M. Rikkers a J.-L. Teheux, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: původně M. Rantala a M. Mraz, poté J.-M. Stenier, B. Schäfer a M. Mraz, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 19. března 2015, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyň v rámci zadávacího řízení INLO-D-UPIL-T-14-AO 4 týkajícího se veřejné zakázky na stavební práce v souvislosti s částí zakázky č. 73 (energetická centrála) v rámci projektu rozšíření a modernizace budovy Konrad Adenauer v Lucemburku a kterým byla tato část zakázky zadána jinému uchazeči.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti SA Close a Cegelec i Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 236, 20.7.2015.


title: Věc T-492/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2019 — Deutsche Lufthansa v. Komise („Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Opatření, která poskytlo Německo ve prospěch letiště Frankfurt-Hahn a leteckých společností, které toto letiště využívají — Rozhodnutí, kterým jsou opatření ve prospěch letiště Frankfurt-Hahn kvalifikována jako státní podpory slučitelné s vnitřním trhem a je konstatována neexistence státní podpory ve prospěch leteckých společností využívajících toto letiště — Neexistence osobního dotčení — Neexistence bezprostředního dotčení — Nepřípustnost“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/59

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2019 — Deutsche Lufthansa v. Komise
      (Věc T-492/15) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Opatření, která poskytlo Německo ve prospěch letiště Frankfurt-Hahn a leteckých společností, které toto letiště využívají - Rozhodnutí, kterým jsou opatření ve prospěch letiště Frankfurt-Hahn kvalifikována jako státní podpory slučitelné s vnitřním trhem a je konstatována neexistence státní podpory ve prospěch leteckých společností využívajících toto letiště - Neexistence osobního dotčení - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
      (2019/C 187/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG (Kolín, Německo) (zástupce: A. Martin-Ehlers, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, T. Maxian Rusche a S. Noë, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Land Rheinland-Pfalz (Německo) (zástupce: C. Koenig, profesor) a Ryanair DAC, dříve Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: G. Berrisch, advokát, a B. Byrne, solicitor)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/789 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře SA.21121 (C29/08) (ex NN 54/07), kterou poskytlo Německo v souvislosti s financováním letiště Frankfurt-Hahn a finančními vztahy mezi letištěm a společností Ryanair (Úř. věst. 2016, L 134, s. 46).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                     Společnosti Deutsche Lufthansa AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 363, 3.11.2015.


title: Věc T-300/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise („Subvence — Dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie — Prováděcí nařízení (EU) 2016/387 — Uložení konečného vyrovnávacího cla — Indický režim zavádějící vývozní daň na železnou rudu a dvojí politiku v oblasti nákladní železniční dopravy, která znevýhodňuje přepravu železné rudy určené na vývoz — Článek 3 bod 1 písm. a) bod iv) nařízení (ES) č. 597/2009 [nahrazeno nařízením (EU) 2016/1037] — Finanční příspěvek — Dodání zboží — Jednání spočívající v,pověření‘ soukromého subjektu výkonem funkce představující finanční příspěvek — Článek 4 odst. 2 písm. a) nařízení č. 597/2009 — Určení, zda se jedná o specifickou subvenci — Článek 6 písm. d) nařízení č. 597/2009 — Výpočet výhody — Újma výrobnímu odvětví Unie — Výpočet cenového podbízení a rozpětí újmy — Příčinná souvislost — Přístup k důvěrným údajům týkajícím se antisubvenčního šetření — Právo na obhajobu“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/60

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise
      (Věc T-300/16) (1)

      („Subvence - Dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie - Prováděcí nařízení (EU) 2016/387 - Uložení konečného vyrovnávacího cla - Indický režim zavádějící vývozní daň na železnou rudu a dvojí politiku v oblasti nákladní železniční dopravy, která znevýhodňuje přepravu železné rudy určené na vývoz - Článek 3 bod 1 písm. a) bod iv) nařízení (ES) č. 597/2009 [nahrazeno nařízením (EU) 2016/1037] - Finanční příspěvek - Dodání zboží - Jednání spočívající v,pověření‘ soukromého subjektu výkonem funkce představující finanční příspěvek - Článek 4 odst. 2 písm. a) nařízení č. 597/2009 - Určení, zda se jedná o specifickou subvenci - Článek 6 písm. d) nařízení č. 597/2009 - Výpočet výhody - Újma výrobnímu odvětví Unie - Výpočet cenového podbízení a rozpětí újmy - Příčinná souvislost - Přístup k důvěrným údajům týkajícím se antisubvenčního šetření - Právo na obhajobu“)
      (2019/C 187/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jindal Saw Ltd (Nové Dillí, Indie), Jindal Saw Italia SpA (Terst, Itálie) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a G. Luengo, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Saint-Gobain Pam (Pont-à-Mousson, Francie) (zástupci: O. Prost, A. Coelho Dias a C. Bouvarel, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/387 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie (Úř. věst. 2016, L 73, s. 1) v rozsahu, v němž se toto nařízení týká žalobkyň.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/387 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Jindal Saw Ltd.

                  2)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Jindal Saw a Jindal Saw Italia SpA.

                  3)

                     Společnost Saint-Gobain Pam ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 314, 29.8.2016.


title: Věc T-5/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — Sharif v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Zjevně nesprávné posouzení — Právo na vlastnictví — Přiměřenost — Poškození dobré pověsti“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/64

      Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — Sharif v. Rada
      (Věc T-5/17) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví - Přiměřenost - Poškození dobré pověsti“)
      (2019/C 187/68)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ammar Sharif (Damašek, Sýrie) (zástupci: B. Kennelly, QC a J. Pobjoy, barrister)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Kyriakopoulou, P. Mahnič a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: L. Havas J. Norris, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1897 ze dne 27. října 2016, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 293, s. 36), prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/1893 ze dne 27. října 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2016, L 293, s. 25), rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), prováděcího nařízení Rady (EU) 2017/907 ze dne 29. května 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 15), rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/774 ze dne 28. května 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce, a podpůrně návrh podaný na základě článku 277 SFEU znějící na prohlášení nepoužitelnosti článku 28 odst. 2 písm. a) rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2013, L 147, s. 14), ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1836 ze dne 12. října 2015 (Úř. věst. 2015, L 266, s. 75), a článku 15 odst. la písm. a) nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011 (Úř. věst. 2012, L 16, s. 1), ve znění nařízení Rady (EU) 2015/1828 ze dne 12. října 2015 (Úř. věst. 2015, L 266, s. 1), v rozsahu, v němž se tato ustanovení vztahují na žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Ammar Sharif ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 53, 20.2.2017.


title: Věc T-51/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 10 dubna 2019 — Polsko v. Komise („EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Odvětví ovoce a zeleniny — Podpora seskupením producentů — Výdaje vynaložené Polskem — Nedostatky v klíčových kontrolách — Kontroly plánů uznání a kritérií pro uznání — Kontroly žádostí o podporu — Hospodářská soudržnost — Přiměřenost nákladů — Systémové nedostatky — Riziko pro EZZF — Paušální opravy ve výši 25 %“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/65

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10 dubna 2019 — Polsko v. Komise
      (Věc T-51/17) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Odvětví ovoce a zeleniny - Podpora seskupením producentů - Výdaje vynaložené Polskem - Nedostatky v klíčových kontrolách - Kontroly plánů uznání a kritérií pro uznání - Kontroly žádostí o podporu - Hospodářská soudržnost - Přiměřenost nákladů - Systémové nedostatky - Riziko pro EZZF - Paušální opravy ve výši 25 %“)
      (2019/C 187/69)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci/Účastnice řízení

         Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, K. Straś, M. Pawlicka a B. Paziewska, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: původně K. Skelly a A. Stobiecka-Kuik, poté A. Stobiecka-Kuik a D. Milanowska, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/2018 ze dne 15. listopadu 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2016, L 312, s. 26), v rozsahu, v němž se týká paušálních oprav uplatněných na Polskou republiku.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Polská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

                  3)

                     Evropská komise ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 86, 20.3.2017.


title: Věc T-108/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — ClientEarth v. Komise („REACH — Nařízení (ES) č.1907/2006 — Bis(2-ethylhexyl)-ftalát (DEHP) — Zamítnutí žádosti o vnitřní přezkum rozhodnutí o povolení uvedení na trh jako neopodstatněné — Nesprávné právní posouzení — Zjevně nesprávné posouzení — Článek 10 nařízení (ES) č. 1367/2006“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/66

      Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — ClientEarth v. Komise
      (Věc T-108/17) (1)

      („REACH - Nařízení (ES) č.1907/2006 - Bis(2-ethylhexyl)-ftalát (DEHP) - Zamítnutí žádosti o vnitřní přezkum rozhodnutí o povolení uvedení na trh jako neopodstatněné - Nesprávné právní posouzení - Zjevně nesprávné posouzení - Článek 10 nařízení (ES) č. 1367/2006“)
      (2019/C 187/70)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ClientEarth (Londýn, Spojené království) (zástupce: A. Jones, barrister)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, R. Lindenthal a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: M. Heikkilä a W. Broere, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení dopisu Komise ze dne 7. prosince 2016, kterým tento orgán zamítl žádost o vnitřní přezkum ze dne 2. srpna 2016 předloženou žalobkyní vůči prováděcímu rozhodnutí Komise C(2016) 3549 final ze dne 16. června 2016, o udělení povolení k použití bis(2-ethylhexyl)-ftalátu (DEHP) podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     ClientEarth ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                     Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 121, 18.4.2017.