title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. května 2013.#Doux Élevage SNC a Coopérative agricole UKL-ARREE v. Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l’Aménagement du territoire a Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF).#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie).#Článek 107 odst. 1 SFEU – Státní podpory – Pojem ‚státní prostředky‘ – Pojem ‚přičitatelnost státu‘ – Mezioborové organizace zemědělského odvětví – Uznané organizace – Společné činnosti, o kterých tyto organizace rozhodují v zájmu oboru – Financování prostřednictvím příspěvků zavedených uvedenými organizacemi dobrovolně – Administrativní akt, který tyto příspěvky činí povinnými pro všechny příslušníky dotčeného zemědělského odvětví.#Věc C‑677/11.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
      30. května 2013 (
            *1
         )
      „Článek 107 odst. 1 SFEU — Státní podpory — Pojem ‚Státní prostředky‘ — Pojem ‚přičitatelnost státu‘ — Mezioborové organizace zemědělského odvětví — Uznané organizace — Společné činnosti, o kterých tyto organizace rozhodují v zájmu oboru — Financování prostřednictvím příspěvků zavedených uvedenými organizacemi dobrovolně — Administrativní akt, který tyto příspěvky činí povinnými pro všechny příslušníky dotčeného zemědělského odvětví“
      Ve věci C-677/11,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Conseil d’État (Francie) ze dne 28. listopadu 2011, došlým Soudnímu dvoru dne 29. prosince 2011, v řízení

         Doux Élevage SNC,

         Coopérative agricole UKL-ARREE

      proti

         Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l’Aménagement du territoire,

         Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF),

      SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
      ve složení T. von Danwitz, předseda senátu, A. Rosas, E. Juhász (zpravodaj), D. Šváby a C. Vajda, soudci,
      generální advokát: M. Wathelet,
      vedoucí soudní kanceláře: V. Tourrès, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 15. listopadu 2012,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Doux Élevage SNC P. Spinosim, M. Massartem a D. Lechatem, advokáty,

               —

               za coopérative agricole UKL-ARREE P. Spinosim, advokátem,

               —

               za Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF) H. Calvetem, Y. Trifounovitchem, C. Rexhou a M. Louvetem, advokáty,

               —

               za francouzskou vládu E. Belliard, jakož i G. de Berguesem, J. Gstalterem a J. Rossim, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi B. Stromskym a S. Thomasem, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 31. ledna 2013,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU o státních podporách, konkrétně pojmu „státní prostředky“ obsaženého v tomto ustanovení.

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Doux Élevage SNC a coopérative agricole UKL-ARREE, společnostmi působícími v zemědělské oblasti produkce a chovu krůt a příslušnými vnitrostátními orgány ve věci legality rozhodnutí posledně uvedených orgánů, kterým se na všechny příslušníky tohoto odvětví povinně rozšiřuje působnost dohody uzavřené v rámci mezioborové organizace zastupující uvedené odvětví, která zavádí příspěvek za účelem financování společných činností, o kterých rozhoduje tato organizace.

         Francouzské právo

               3

               Zákon č. 75-600 ze dne 10. července 1975 o mezioborové zemědělské organizaci (JORF ze dne 11. července 1975, s. 7124) zavedl mezioborovou spolupráci v daném odvětví v tom smyslu, že různé mezioborové organizace, obvykle nazývané jako „skupiny“, které jsou nejreprezentativnější pro dané zemědělské odvětví, se mohou sdružovat v rámci mezioborového seskupení. Ustanovení tohoto zákona byla kodifikována v zákoníku týkajícím se zemědělství a mořského rybolovu (dále jen „zemědělský zákoník“), jehož relevantní ustanovení ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutečností věci v původním řízení jsou uvedena níže.

               4

               Článek L. 611-1 stanoví:
               „Conseil supérieur d’orientation et de coordination de l’économie agricole et alimentaire, který je složen ze zástupců zainteresovaných ministrů, zemědělské výroby, zpracování a uvádění zemědělských výrobků na trh, řemeslné výroby a nezávislého obchodu s potravinami, spotřebitelů a sdružení pověřených ochranou životního prostředí, zemědělského majetku, odborů zastupujících zaměstnance zemědělských a potravinářských odvětví, se účastní vymezení, koordinace, uplatnění a posuzování politiky orientace výroby a organizace trhů.
               Do jeho působnosti spadá veškerá zemědělská, zemědělsko-potravinářská, zemědělsko-průmyslová a lesní výroba.
               [...]“

               5

               Článek L. 632-1 stanoví:

                        „I.

                        Seskupení založená z iniciativy nejreprezentativnějších oborových organizací v oblasti zemědělské výroby, případně v oblasti zpracování, uvádění na trh a distribuce, mohou být příslušným správním orgánem po vydání stanoviska Conseil supérieur d’orientation et de coordination de l’économie agricole et alimentaire uznána jako mezioborové organizace, a to buď na celostátní úrovni, nebo pro určitou produkční oblast, pro určitý výrobek nebo skupinu určitých výrobků, jestliže je jejich cílem konkrétně prostřednictvím uzavírání mezioborových dohod zároveň:

                                 —

                                 definovat a podporovat smluvní úkony mezi jejich členy;

                                 —

                                 přispívat ke správě trhů prostřednictvím předběžného dohledu nad trhy, lepším přizpůsobením výrobků kvantitativním a kvalitativním plánům a jejich podpory;

                                 —

                                 posílit potravinovou bezpečnost, zvláště prostřednictvím sledovatelnosti výrobků, a to v zájmu uživatelů a spotřebitelů.

                  Mezioborové organizace mohou rovněž sledovat jiné cíle, směřující zejména:

                        —

                        k podpoře zachování a rozvoje hospodářského potenciálu oboru;

                        —

                        k podpoře nepotravinářských zhodnocení výrobků;

                        —

                        k účasti na mezinárodních akcích týkajících se rozvoje;

                  [...]

                        II.

                        Lze uznat pouze jednu mezioborovou organizaci pro určitý výrobek nebo skupinu výrobků. Je-li uznána národní mezioborová organizace, regionální mezioborové organizace v této národní mezioborové organizaci zřídí výbory a jsou v rámci posledně uvedené organizace zastoupeny.

                  […]“

               6

               Článek L. 632-2-I stanoví:
               „Mohou být uznány pouze mezioborové organizace, jejichž stanovy upravují určení smírčího orgánu pro spory, ke kterým může dojít mezi členskými oborovými organizacemi při uplatňování mezioborových dohod […]
               Uznané mezioborové organizace mohou být konzultovány ohledně orientací a opatření odvětvových politik, které se jich týkají.
               Tyto uznané mezioborové organizace přispívají k uplatňování vnitrostátních hospodářských politik a hospodářských politik Společenství a při poskytování veřejných podpor jim může být přiznána přednost.
               Pro řádný výkon svých úkolů se mohou sdružovat s organizacemi zastupujícími spotřebitele a zaměstnance podniků daného odvětví.
               Podmínky pro uznávání a odejmutí uznání mezioborových organizací jsou stanoveny nařízením Conseil d’État.“

               7

               V návaznosti na přijetí zákona č. 2010-874 o modernizaci zemědělství a rybolovu ze dne 27. července 2010 (JORF ze dne 28. července 2010, s. 13925), který časově následoval po době rozhodné z hlediska skutečností věci v původním řízení, byl třetí pododstavec čl. L. 632-2-I zrušen.

               8

               Článek L. 632-2-II stanoví:
               „Dohody uzavřené v rámci některé z uznaných mezioborových organizací specifických pro určitý výrobek […], jejichž cílem je přizpůsobit nabídku poptávce, nemohou omezovat hospodářskou soutěž […]
               Tyto dohody přijímají jednomyslně členové mezioborové organizace v souladu s ustanoveními prvního pododstavce článku L. 632-4 […]
               Tyto dohody se od okamžiku jejich uzavření a před jejich vstupem v platnost oznamují ministru zemědělství, ministru hospodářství a úřadu pro hospodářskou soutěž. Oznámení o jejich uzavření je zveřejněno v Bulletin officiel de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes (Úředním věstníku pro hospodářskou soutěž, spotřebitelské věci a potlačování podvodů).
               [...]“

               9

               Článek L. 632-3 zní následovně:
               „Působnost dohod uzavřených v rámci uznané mezioborové organizace může být příslušným správním orgánem na určitou dobu zcela nebo zčásti rozšířena, pokud je cílem těchto dohod, prostřednictvím uzavírání standardních smluv, dohod o propagaci a společnými činnostmi nebo činnostmi sledujícími společné zájmy, které jsou v souladu s obecným zájmem a které jsou slučitelné s pravidly společné zemědělské politiky, podporovat zejména:

                        1°

                        znalost nabídky a poptávky;

                        2°

                        přizpůsobení a úpravu nabídky;

                        3°

                        zavádění pravidel pro uvádění na trh, stanovení cen a platebních podmínek pod dohledem státu. Toto ustanovení se nepoužije na lesnické výrobky.

                        4°

                        kvalitu výrobků: za tímto účelem mohou dohody zejména stanovit vypracování a uplatňování podmínek jakosti a pravidel pro definici, balení, dopravu a prezentaci, pokud je třeba až do fáze maloobchodního prodeje výrobků; pokud jde o chráněná označení původu, mohou tyto dohody stanovit zejména uplatňování postupů kontroly jakosti;

                        5°

                        mezioborové vztahy v dotyčném oboru, zejména stanovením technických norem, programů aplikovaného výzkumu, testování a rozvoje a realizací investic v rámci těchto programů;

                        6°

                        informace týkající se odvětví a výrobků, jakož i jejich propagace na vnitřním trhu a vnějších trzích;

                        7°

                        společná opatření, jejichž cílem je snižovat rizika a bojovat proti nepředvídatelným událostem spojeným s výrobou, zpracováním, uváděním na trh a distribucí zemědělských a potravinářských výrobků;

                        8°

                        boj proti škodlivým organismům ve smyslu článku L. 251-3;

                        9°

                        rozvoj nepotravinářských zhodnocení výrobků;

                        10°

                        účast na mezinárodních akcích týkajících se rozvoje;

                        11°

                        rozvoj smluvních vztahů mezi členy oborů zastoupených v mezioborové organizaci zejména tím, že se do standardních smluv vkládají standardní klauzule týkající se závazků, způsobů určování cen, termínů dodávek, délky trvání smlouvy, zásady minimální ceny, způsobů změny prodejních podmínek v situaci velkých změn kurzů zemědělských surovin, jakož i opatření sloužících k regulaci objemů za účelem přizpůsobení nabídky poptávce.“

               10

               V návaznosti na přijetí zákona č. 2010-874 ze dne 27. července 2010 zní tento článek L. 632-3 nyní následovně:
               „Působnost dohod uzavřených v rámci uznané mezioborové organizace může být příslušným správním orgánem na určitou dobu zcela nebo zčásti rozšířena, pokud stanoví společné činnosti nebo se týkají společných zájmů, které jsou v souladu s obecným zájmem a jsou slučitelné s právními předpisy Evropské unie.“
               Zbývající část znění tohoto článku, které dříve obsahoval, byla zrušena.

               11

               Článek L. 632-4 stanoví:
               „Rozšíření působnosti takových dohod je podmíněno jednomyslným přijetím jejich ustanovení obory zastoupenými v mezioborové organizaci. Pokud však jde o dohody týkající se jen části oborů zastoupených v uvedené organizaci, postačuje jednomyslnost pouze těchto oborů za podmínky, že s tím žádný jiný obor nevysloví nesouhlas.
               [...]
               Pokud bylo rozhodnuto o rozšíření působnosti, jsou takto stanovená opatření v dotyčné oblasti výroby závazná pro všechny příslušníky oborů tvořících tuto mezioborovou organizaci.
               Příslušný orgán má od obdržení žádosti podané mezioborovou organizací dvouměsíční lhůtu na to, aby o požadovaném rozšíření rozhodl. Pokud orgán v této lhůtě neoznámí své rozhodnutí, považuje se žádost za schválenou.
               Rozhodnutí, kterým se rozšíření působnosti zamítá, musejí obsahovat odůvodnění.“

               12

               Článek L. 632-6 stanoví:
               „Uznané mezioborové organizace uvedené v článcích L. 632-1 a L. 632-2 jsou oprávněny vybírat od všech příslušníků oborů, které je tvoří, příspěvky vyplývající z dohod, jejichž působnost byla rozšířena postupem stanoveným v článcích L. 632-3 a L. 632-4 a které i přes svou závaznou povahu zůstávají pohledávkami soukromého práva.
               [...]
               Příspěvky mohou být mimoto vybírány z dovezených výrobků podle podmínek stanovených ve vyhlášce. Na žádost mezioborových organizací-příjemců jsou tyto příspěvky vybírány na jejich náklady v rámci celního řízení.
               Tyto příspěvky nevylučují parafiskální daně.“

               13

               Článek L. 632-8-I stanoví:
               „Uznané mezioborové organizace informují každý rok příslušné správní orgány o své činnosti a předkládají:

                        —

                        účetní závěrky;

                        —

                        zprávu o činnosti a zápis o valných hromadách;

                        —

                        bilanci uplatnění každé rozšířené dohody.

                  Uznané mezioborové organizace poskytnou příslušným správním orgánům veškeré dokumenty, jejichž předložení tyto správní orgány budou požadovat v rámci výkonu svých kontrolních pravomocí.“

               14

               Příslušný správní orgán uznal vyhláškou ze dne 24. června 1976 (JORF ze dne 26. srpna 1976, s. 5143) Comité interprofessionnel de la dinde française (Mezioborový výbor pro chov francouzských krůt) (CIDEF), neziskové sdružení soukromého práva, jakožto mezioborovou zemědělskou organizace v souladu se zákonem č. 75-600. CIDEF zahrnuje čtyři skupiny oborů, a sice obory „výroba“, „nasazování vajec a dovoz násadových vajec a zárodečných buněk“, „porážka a zpracování“ a „krmivo“.

               15

               Podle článku 2 stanov CIDEF:
               „je [jeho] cílem

                        —

                        seskupit všechny profesní iniciativy za účelem organizace a úpravy trhu v oblasti chovu krůt;

                        —

                        za tímto účelem zavést systém statistických informací, směřující k tomu, aby bylo příslušníkům oboru trvale oznamováno zavádění hospodářského inventáře, porážky, zásoby, vnější obchod, spotřeba domácností a územně správních celků;

                        —

                        úprava výroby a trhu v oblasti chovu krůt prostřednictvím činností týkajících se objemu nabídky a poptávky;

                        —

                        získat nezbytné finanční prostředky;

                        —

                        požadovat schválení norem definovaných každou skupinou oborů pro výrobky, které vyrábí a prodává;

                        —

                        zajistit, aby bylo povinné uzavírání písemných smluv pro dodávku výrobků a poskytování služeb mezi příslušníky oboru (výbor navrhne vzory rámcových smluv);

                        —

                        být prostředníkem mezi vnitrostátními orgány a orgány Společenství, pokud jde o všechny problémy společné pro skupiny oborů, vzniklé v souvislosti s chovem krůt;

                        —

                        stanovit v rámci EHS co možná nejužší spolupráci s příslušníky oborů v oblasti chovu krůt z partnerských zemí;

                        —

                        přijímat všechny užitečné iniciativy k řešení technických a technologických problémů a zejména provádět nezbytné zkoušky;

                        —

                        pro všechny skupiny nebo část skupin oborů v oblasti výroby drůbežího masa zahrnující všechny výrobky zajistit poskytování služeb v oblastech společného zájmu. Tato poskytování služeb jsou svěřena Výboru prostřednictvím písemných dohod. Jejich financování je předmětem odděleného účetnictví a v této souvislosti CIDEF nemůže vybírat žádný příspěvek, který je povinný podle čl. L. 632-6 zemědělského zákoníku.“

         Spor v původním řízení, skutečnosti předcházející sporu a předběžná otázka

               16

               Na základě mezioborové dohody přijaté dne 18. října 2007 CIDEF zavedl mezioborový příspěvek vybíraný od každého z příslušníků oborů, které jsou v něm zastoupeny. Tato dohoda byla uzavřena na dobu tří let. Dodatkem k této dohodě uzavřeným téhož dne byla výše tohoto příspěvku stanovena pro rok 2008 na 14 eur za 1000 mladých krůt. Příslušní ministři dvěma vyhláškami ze dne 13. března 2008 (JORF ze dne 27. března 2008, s. 5229 a ze dne 1. dubna 2008, s. 5412) v souladu s článkem L. 632-3 zemědělského zákoníku rozšířili působnost mezioborové dohody o tři roky a působnost dodatku o jeden rok. Novým dodatkem k výše uvedené mezioborové dohodě, který byl uzavřen dne 5. listopadu 2008, rozhodl CIDEF o ponechání mezioborového příspěvku pro rok 2009 ve stejné výši. V souladu s článkem L. 632-4 čtvrtým pododstavcem zemědělského zákoníku byla působnost tohoto dodatku rozšířena implicitním rozhodnutím příslušného orgánu o přijetí ze dne 29. srpna 2009, které bylo zveřejněno na základě stanoviska příslušného ministra publikovaného dne 30. září 2009 (JORF ze dne 30. září 2009, s. 15881).

               17

               Doux Élevage SNC, dceřiná společnost skupiny Doux, která je největším evropským producentem drůbeže a zemědělské družstvo UKL-ARREE u Conseil d’État požádaly o zrušení implicitního rozhodnutí o rozšíření působnosti dodatku ze dne 5. listopadu 2008, které se považuje za přijaté dne 29. srpna 2009 v důsledku toho, že se správní orgán k žádosti o rozšíření působnosti tohoto dodatku nevyjádřil, a o zrušení stanoviska, kterým bylo toto rozhodnutí zveřejněno. Výše uvedené subjekty uvedly, že mezioborový příspěvek stanovený dodatkem ze dne 5. listopadu 2008, který byl na základě uvedeného rozhodnutí rozšířen a stal se závazným pro všechny příslušníky mezioborové organizace, se týká státní podpory, a že toto rozhodnutí tedy mělo být předmětem předchozího oznámení Evropské komisi v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU.

               18

               V návaznosti na rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další (C-345/02, Sb. rozh. s. I-7139) měl vnitrostátní soud, jemuž byla věc předložena, v souladu s ustálenou judikaturou za to, že příspěvky, běžně nazývané jako „povinné dobrovolné příspěvky“ (dále jen „PDP“), zavedené uznanými mezioborovými organizacemi za účelem financování společných činností, o nichž tyto organizace rozhodly, jakož i správní akty, na základě nichž se tyto příspěvky staly povinnými pro všechny příslušníky dotyčného odvětví, nespadají pod pojem „státní podpory“.

               19

               V návaznosti na některá vyjádření Účetního dvora však francouzská vláda z důvodů právní jistoty oznámila Komisi rámcový program činností, které mohou provádět mezioborové organizace, a přiložila k němu deset dohod uzavřených nejvýznamnějšími mezioborovými organizacemi. Komise měla ve svém rozhodnutí státní podpora N 561/2008 [C(2008) 7846 final] ze dne 10. prosince 2008 za to, když odkázala na výše uvedený rozsudek Pearle a další, že dotčená opatření spadají pod pojem „státní podpory“. Komise však konstatovala, že financování těchto opatření nevyvolává námitky s ohledem na systém společné organizace trhu a nehrozí, že by těmito opatřeními byly dotčeny podmínky obchodu v rozsahu, který by byl v rozporu se společným zájmem, a vyvodila z toho, že se na ně může vztahovat odchylka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise ve dvou pozdějších rozhodnutích přijala obdobné stanovisko. Všechna tato rozhodnutí byla předmětem žalob na neplatnost podaných jak Francouzskou republikou, tak dotčenými mezioborovými organizacemi, které jsou v současné době projednávány u Tribunálu.

               20

               Conseil d’État nejprve uvádí, že mezioborová dohoda ze dne 18. října 2007 byla přijata čtyřmi skupinami oborů zastoupených v rámci mezioborové organizace jednomyslně a že rozhodnutí o zachování mezioborového příspěvku pro rok 2009 v nezměněné výši tyto čtyři skupiny oborů přijaly rovněž jednomyslně. Dále konstatuje, že dodatek ze dne 5. listopadu 2008 vyjmenovává taxativně činnosti, které mohou být financovány mezioborovým příspěvkem vybíraným CIDEF za rok 2009, kterými jsou komunikační činnosti specifické pro drůbeží maso „týkající se zlepšení image a podpory prodejů“, společné činnosti na podporu drůbeže chované na maso, činnosti vnějších vztahů, zastupování u francouzských správních a evropských orgánů, účasti na evropském sdružování chovatelů drůbeže, pořizování studií a spotřebitelských fór za účelem posuzování úrovně nákupů, činnosti na podporu akcí týkajících se výzkumu a zajištění jakosti a činnosti na ochranu zájmů oboru.

               21

               Kromě toho Conseil d’État zdůrazňuje, že tento dodatek neumožňuje financování intervenčních činností na trhu s krůtami, že komunikační činnosti zmíněné v tomto dodatku neobsahují žádné rozlišení původu výrobků a že z žádné písemnosti ve spisu nevyplývá, že by část příspěvků vybraných v roce 2009 byla určena výlučně na činnosti podpory „francouzské krůty“ jak ve Francii, tak v zahraničí.

               22

               S ohledem na tyto úvahy a konstatování, jakož i výše uvedené stanovisko Komise se Conseil d’État rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Musí být článek 107 [SFEU], vykládaný s ohledem na [výše uvedený] rozsudek Pearle a další, vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se na všechny příslušníky určitého odvětví rozšiřuje působnost dohody, která – tak jako dohoda uzavřená v rámci [CIDEF] – zavádí v rámci mezioborové organizace uznané vnitrostátním orgánem příspěvek, a stanoví tak jeho závaznost, za účelem umožnění provádění činností komunikace, propagace, vnějších vztahů, zajišťování jakosti, výzkumu, ochrany zájmů oboru, jakož i pořizování studií a spotřebitelských fór, se s ohledem na povahu dotčených činností, způsoby jejich financování a podmínky jejich provádění týká státní podpory?“

         K předběžné otázce

               23

               Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se na všechny příslušníky zemědělského odvětví rozšiřuje působnost mezioborové dohody, která zavádí závazný příspěvek za účelem umožnění provádění činností komunikace, propagace, vnějších vztahů, zajišťování jakosti, výzkumu a ochrany zájmů daného oboru, představuje prvek státní podpory.

               24

               Úvodem je třeba připomenout, že čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, ovlivňují-li obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.

               25

               Článek 107 odst. 1 SFEU tuto neslučitelnost podmiňuje ověřením čtyř podmínek. Zaprvé musí jít o státní zásah nebo zásah ze státních prostředků. Zadruhé musí být tento zásah způsobilý ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zatřetí musí zvýhodňovat svého příjemce. Začtvrté musí narušovat nebo hrozit narušením hospodářské soutěže (výše uvedený rozsudek Pearle a další, bod 33 a citovaná judikatura).

               26

               Pokud jde o první z těchto podmínek, z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že za podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU jsou považována pouze zvýhodnění poskytnutá přímo nebo nepřímo ze státních prostředků. Rozlišení učiněné v tomto ustanovení mezi „podporami poskytovanými státy“ a podporami poskytovanými „ze státních prostředků“ totiž neznamená, že podporami jsou všechna zvýhodnění poskytnutá státem, ať jsou, nebo nejsou financována ze státních prostředků, ale jeho účelem je pouze zahrnout do tohoto pojmu zvýhodnění, která jsou poskytnuta přímo státem, jakož i zvýhodnění, která jsou poskytnuta prostřednictvím veřejné nebo soukromé organizace, která byla určena nebo zřízena tímto státem (rozsudek ze dne 13. března 2001, PreussenElektra, C-379/98, Recueil, s. I-2099, bod 58 a citovaná judikatura). Zákaz stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU tak může v zásadě zahrnovat i podpory poskytované veřejnými nebo soukromými organizacemi, které byly zřízeny nebo určeny státem za účelem správy podpory (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Pearle a další, bod 34 a citovaná judikatura).

               27

               K tomu, aby zvýhodnění mohla být kvalifikována jako podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, však musí být jednak poskytnuta přímo nebo nepřímo ze státních prostředků, a jednak musí být přičitatelná státu (výše uvedený rozsudek Pearle a další, bod 35 a citovaná judikatura).

               28

               Je třeba uvést, jak připomíná generální advokát v bodě 37 svého stanoviska, že financování ze státních prostředků je znakem, který zakládá pojem „státní podpora“.

               29

               V tomto ohledu již Soudní dvůr konstatoval v bodech 59 a 61 výše uvedeného rozsudku PreussenElektra, že právní úprava státu, která zavedením povinnosti nákupu určitých výrobků za minimální ceny poskytuje určitým podnikům zvýhodnění a jiným podnikům přináší znevýhodnění, nezpůsobuje, že by na podniky vyrábějící tyto výrobky byly přímo či nepřímo převáděny státní prostředky a že taková povinnost nemůže této právní úpravě přiznat charakter státní podpory.

               30

               V bodě 36 výše uvedeného rozsudku Pearle a další Soudní dvůr poté, co přezkoumal poplatky uložené profesní organizací jejím členům k financování reklamní kampaně, dospěl k témuž závěru, když zejména konstatoval, že jelikož náklady vynaložené touto veřejnou organizací pro účely této kampaně byly zcela financovány poplatky vybíranými od podniků, které měly z kampaně prospěch, nevedl její zásah ke zvýhodnění, které by bylo dalším výdajem pro stát nebo pro tuto organizaci.

               31

               Soudní dvůr rovněž v bodě 37 tohoto rozsudku konstatoval, že iniciativa pro uspořádání a realizaci reklamní kampaně, o níž šlo v příslušné věci v původním řízení, vyšla od soukromého sdružení optiků, a nikoli od veřejné organizace, která sloužila pouze jako nástroj pro vybírání a použití shromážděných prostředků ve prospěch výhradně obchodního cíle, který byl předem stanovený příslušnými profesními kruhy a který nebyl v žádném případě součástí politiky definované veřejnými orgány.

               32

               Pokud jde o příspěvky zde dotčené ve věci v původním řízení, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že tyto příspěvky pocházejí od soukromých hospodářských subjektů, které jsou členy dotčené mezioborové organizace, či nikoli, avšak na dotčených trzích vykonávají hospodářskou činnost. Tento mechanismus nezahrnuje žádný přímý či nepřímý převod státních prostředků, přičemž prostředky vybrané na základě úhrady těchto příspěvků ani neprocházejí rozpočtem státu nebo jiné veřejné entity a stát se z žádného důvodu nevzdává žádného prostředku, jako jsou daně, poplatky, příspěvky či jiné prostředky, které by podle vnitrostátních právních předpisů měly být odváděny do státního rozpočtu. Tyto příspěvky si zachovávají svůj soukromý charakter po celou dobu jejich existence a v případě jejich nezaplacení musí mezioborová organizace za účelem jejich vymáhání zahájit běžné občanské či obchodní soudní řízení, jelikož nedisponuje žádnou výsadou státního charakteru.

               33

               Není žádných pochyb o tom, že mezioborové organizace jsou sdruženími soukromého práva a nejsou součástí veřejné správy.

               34

               Z judikatury Soudního dvora však rovněž vyplývá, že není nezbytné ve všech případech zjišťovat, zda byl proveden převod státních prostředků, aby zvýhodnění poskytnuté jednomu nebo několika podnikům mohlo být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (viz rozsudek ze dne 16. května 2002, Francie v. Komise, C-482/99, Recueil, s. I-4397, bod 36 a citovaná judikatura).

               35

               Soudní dvůr tak rozhodl, že čl. 107 odst. 1 SFEU zahrnuje veškeré finanční prostředky, které mohou veřejné orgány skutečně použít k podpoře podniků, aniž by bylo rozhodné, zda tyto prostředky trvale patří k majetku státu, či nikoli. V důsledku toho platí, že i když částky odpovídající dotčenému opatření nejsou trvale ve vlastnictví státní pokladny, skutečnost, že zůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, a tudíž jsou k dispozici příslušným vnitrostátním orgánům, je postačující k tomu, aby byly kvalifikovány jako státní prostředky (viz výše uvedený rozsudek Francie v. Komise, bod 37 a citovaná judikatura).

               36

               Ve věci v původním řízení však kritéria stanovená Soudním dvorem v bodě 37 výše uvedeného rozsudku Francie v. Komise splněna nejsou. Je jisté, že vnitrostátní orgány prostředky pocházející z příspěvků dotčených v původním řízení k podpoře určitých podniků skutečně použít nemohou. O použití těchto prostředků, které v plné míře slouží ke splnění cílů, které určuje dotčená mezioborová organizace sama, rozhoduje tato organizace. Rovněž tak tyto prostředky nejsou neustále pod veřejnou kontrolou a nejsou k dispozici státním orgánům.

               37

               Případný vliv, který může členský stát vykonávat na fungování mezioborové organizace na základě rozhodnutí o rozšíření mezioborové dohody na všechny příslušníky daného oboru, konstatování učiněná v bodě 36 tohoto rozsudku změnit nemůže.

               38

               Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru totiž vyplývá, že právní úprava dotčená ve věci v původním řízení nepřiznává příslušnému orgánu pravomoc vést nebo ovlivňovat správu finančních prostředků. A jak poznamenal generální advokát v bodě 71 svého stanoviska, podle judikatury příslušných vnitrostátních soudů ustanovení zemědělského zákoníku upravující rozšíření působnosti dohody zavádějící příspěvky v rámci mezioborové organizace nepovolují veřejným orgánům, aby PDP podrobily jiné kontrole, než je řádnost a soulad se zákonem.

               39

               Pokud jde o uvedenou kontrolu, je třeba uvést, že čl. L. 632-3 zemědělského zákoníku neumožňuje, aby rozšíření působnosti dohody záviselo na sledování konkrétních politických cílů, stanovených a definovaných veřejnými orgány, neboť tento článek uvádí nikoli taxativním způsobem velmi obecné a rozmanité cíle, které musí mezioborová dohoda podporovat k tomu, aby příslušný správní orgán mohl její působnost rozšířit. Povinnost stanovená v čl. L. 632-8- 1 tohoto zákoníku informovat tyto orgány o použití PDP ex post tento závěr vyvrátit nemůže.

               40

               Kromě toho ve spisu předloženém Soudnímu dvoru nic nenasvědčuje tomu, že by bylo možné mít za to, že iniciativa k uložení PDP pochází nikoli od mezioborové organizace samotné, ale od veřejných orgánů. Je nutno zdůraznit, jak uvedl generální advokát v bodě 90 svého stanoviska, že veřejné orgány jednají pouze jako „nástroj“ za účelem uložení povinnosti hradit příspěvky zavedené mezioborovými organizacemi ke sledování cílů, které určují samy tyto organizace.

               41

               Pravomoc státu uznat mezioborovou organizaci v souladu s čl. L. 632-1 zemědělského zákoníku, ani pravomoc tohoto státu rozšířit působnost mezioborové dohody na všechny příslušníky daného oboru v souladu s čl. L. 632-3 a s čl. L. 632-4 tohoto zákoníku tak neumožňují dospět k závěru, že činnosti prováděné mezioborovou organizací jsou přičitatelné státu.

               42

               Konečně Komise tvrdí, že činnosti mezioborových organizací jsou zčásti financovány z veřejných prostředků a že s ohledem na neexistující oddělené účetnictví ve vztahu k veřejným a soukromým prostředkům jsou veškeré prostředky mezioborových organizací „státními prostředky“.

               43

               V tomto ohledu je třeba uvést, že se předběžná otázka týká pouze příspěvků placených v rámci mezioborové organizace, a nikoli jiných prostředků pocházejících případně z veřejného rozpočtu.

               44

               Dále jak zdůraznil generální advokát v bodě 57 svého stanoviska, soukromé prostředky užívané mezioborovými organizacemi se nestanou „veřejnými prostředky“ pouze proto, že jsou použity společně s částkami pocházejícími případně z veřejného rozpočtu.

               45

               Na základě předcházejícího je na položenou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se na všechny příslušníky zemědělského odvětví rozšiřuje působnost dohody, která – tak jako mezioborová dohoda dotčená ve věci v původním řízení – zavádí v rámci mezioborové organizace uznané vnitrostátním orgánem příspěvek, a stanoví tak jeho závaznost, za účelem umožnění provádění činností komunikace, propagace, vnějších vztahů, zajišťování jakosti, výzkumu a ochrany zájmů dotčeného oboru, nepředstavuje prvek státní podpory.

         K nákladům řízení

               46

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

                     Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se na všechny příslušníky zemědělského odvětví rozšiřuje působnost dohody, která – tak jako mezioborová dohoda dotčená ve věci v původním řízení – zavádí v rámci mezioborové organizace uznané vnitrostátním orgánem příspěvek, a stanoví tak jeho závaznost, za účelem umožnění provádění činností komunikace, propagace, vnějších vztahů, zajišťování jakosti, výzkumu a ochrany zájmů dotčeného oboru, nepředstavuje prvek státní podpory.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: francouzština.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2014.#Bimbo SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).#Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky BIMBO DOUGHNUTS – Starší španělská slovní ochranná známka DOGHNUTS – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 8 odst. 1 písm. b) – Globální posouzení nebezpečí záměny – Samostatná rozlišovací role prvku složené slovní ochranné známky.#Věc C‑591/12 P.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      8. května 2014 (
            *1
         )
      „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky BIMBO DOUGHNUTS — Starší španělská slovní ochranná známka DOGHNUTS — Relativní důvody pro zamítnutí zápisu — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 8 odst. 1 písm. b) — Globální posouzení nebezpečí záměny — Samostatná rozlišovací role prvku složené slovní ochranné známky“
      Ve věci C‑591/12 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 10. prosince 2012,

         Bimbo SA, se sídlem v Barceloně (Španělsko), zastoupená C. Pratem, abogado, a R. Ciullem, barrister,
      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž dalšími účastníky řízení jsou:

         Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupený A. Folliard-Monguiralem a J. Crespo Carrillem, jako zmocněnci,
      žalovaný v prvním stupni,

         Panrico SA, se sídlem v Esplugues de Llobregat (Španělsko), zastoupená D. Pellisé Urquizou, abogado,
      vedlejší účastnice v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.-C. Bonichot a A. Arabadžev (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. listopadu 2013,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 23. ledna 2014,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Bimbo SA (dále jen „Bimbo“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie Bimbo v. OHIM – Panrico (BIMBO DOUGHNUTS) (T‑569/10, EU:T:2012:535, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zamítl její žalobu směřující primárně ke změně nebo podpůrně ke zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. října 2010 (věc R 838/2009‑4), týkajícího se námitkového řízení mezi společnostmi Panrico SA (dále jen „Panrico“) a Bimbo (dále jen „sporné rozhodnutí“).

         Právní rámec

               2

               Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1) bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1). Posledně zmíněné nařízení vstoupilo v platnost dne 13. dubna 2009.

               3

               Článek 8 odst. 1 nařízení č. 40/94, nadepsaný „Relativní důvody pro zamítnutí zápisu“, stanovil:
               „Na základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená ochranná známka nezapíše:
               […]

                        b)

                        pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna; nebezpečí záměny zahrnuje i nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou.“

         Skutečnosti předcházející sporu

               4

               Skutečnosti předcházející sporu jsou shrnuty v bodech 1 až 14 napadeného rozsudku následovně:

                        „1

                        Dne 25. května 2006 podala [Bimbo] u [OHIM] přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení [č. 40/94], ve znění pozdějších předpisů [nahrazeného nařízením [č. 207/2009]].

                        2

                        Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení ‚BIMBO DOUGHNUTS‘.

                        3

                        Výrobky, pro které byl zápis požadován, náležejí do třídy 30 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: ‚cukrářské a pekařské výrobky, zejména koblihy‘.

                        4

                        Přihláška ochranné známky Společenství byla zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 42/2006 ze dne 16. října 2006.

                        5

                        Dne 16. ledna 2007 podala [Panrico] proti zápisu přihlášené ochranné známky na základě článku 42 nařízení č. 40/94 (nyní článek 41 nařízení č. 207/2009) námitky pro všechny výrobky uvedené v bodě 3 výše.

                        6

                        Námitky byly založeny na několika starších národních a mezinárodních slovních a obrazových ochranných známkách. Zakládaly se zejména na španělské slovní ochranné známce DOGHNUTS, zapsané dne 18. června 1994 pod č. 1288926 pro výrobky náležející do třídy 30, které odpovídají následujícímu popisu: ‚cukrovinkářské a pekařské výrobky a přípravky a výrobky a přípravky pro cukrovinky a sladkosti všeho druhu; cukr, čokoláda, čaj, kakao, káva a jejich náhražky; vanilka, příchutě a přípravky na výrobu karamelového krému a dortů, jedlé přípravky na bázi čokolády a cukru, zmrzliny, kandys, čokolády, kulaté koblihy, žvýkačky a sušenky‘.

                        7

                        Důvody uplatňovanými na podporu námitek byly důvody uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 a v čl. 8 odst. 5 téhož nařízení.

                        8

                        Dne 25. května 2009 námitkové oddělení námitkám vyhovělo.

                        9

                        Dne 24. července 2009 podala žalobkyně na základě článků 58 až 64 nařízení č. 207/2009 proti rozhodnutí námitkového oddělení u OHIM odvolání.

                        10

                        Čtvrtý odvolací senát [(dále jen „odvolací senát“)] [sporným rozhodnutím] odvolání zamítl. Stejně jako námitkové oddělení se i odvolací senát omezil na srovnání přihlášené ochranné známky se starší španělskou slovní ochrannou známkou DOGHNUTS (dále jen ‚starší ochranná známka‘) a na tomto základě dospěl k závěru o existenci nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

                        11

                        Odvolací senát poukázal na to, že ‚doughnut‘ je anglické slovo, které znamená ‚[...] malý měkký dortík ve formě tlustého prstence z těsta‘. Podle odvolacího senátu toto slovo neexistuje ve španělštině, ve které by jeho obdobou byly ‚dónut‘ nebo ‚rosquilla‘. Odvolací senát shledal, že u průměrného španělského spotřebitele (s výjimkou spotřebitelů mluvících anglicky) slovo ‚doughnut‘ nepopisuje dotčené výrobky ani jejich vlastnosti a nemá ve vztahu k nim žádnou zvláštní konotaci. Podle odvolacího senátu bude většina spotřebitelů vnímat starší označení stejně jako přihlášené označení jako cizí nebo fantazijní výraz.

                        12

                        Odvolací senát mimoto shledal, že dotčená označení jsou podobná, neboť starší ochranná známka je v přihlášené ochranné známce reprodukována téměř beze změny. Dotčené ochranné známky vykazují podle odvolacího senátu průměrnou vzhledovou a fonetickou podobnost. Pojmové srovnání není možné.

                        13

                        Výrobky, na které se vztahují kolidující ochranné známky, jsou totožné. Rozlišovací způsobilost starší ochranné známky je průměrná.

                        14

                        Odvolací senát dospěl k závěru, že s přihlédnutím k průměrné rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky existuje při globálním posouzení nebezpečí záměny z důvodu průměrné vzhledové a fonetické podobnosti označení u relevantních spotřebitelů nebezpečí záměny pro všechny sporné výrobky, které byly shledány totožnými.“

         Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek

               5

               Společnost Bimbo podala žalobu, kterou se primárně domáhala změny sporného rozhodnutí nebo podpůrně jeho zrušení.

               6

               Na podporu návrhu na zrušení sporného rozhodnutí uplatnila společnost Bimbo dva žalobní důvody, z nichž první vycházel z porušení článků 75 a 76 nařízení č. 207/2009 a druhý z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení.

               7

               Napadeným rozsudkem prohlásil Tribunál návrh na změnu sporného rozhodnutí za nepřípustný a zamítl žalobní důvody směřující ke zrušení tohoto rozhodnutí.

         Návrhová žádání účastníků řízení

               8

               Společnost Bimbo navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a sporné rozhodnutí a uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

               9

               OHIM navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil společnosti Bimbo náhradu nákladů řízení.

               10

               Společnost Panrico navrhuje, aby Soudní dvůr prohlásil její kasační odpověď za přípustnou a opodstatněnou, potvrdil napadený rozsudek a uložil společnosti Bimbo náhradu nákladů řízení.

         Ke kasačnímu opravnému prostředku

               11

               Společnost Bimbo uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku jediný důvod, který se dělí do dvou částí a vychází z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

               12

               Vzhledem k tomu, že v projednávané věci byla přihláška sporné ochranné známky Společenství podána dne 25. května 2006 a že toto datum je rozhodující pro určení použitelného hmotného práva (v tomto smyslu viz usnesení Shah v. Three-N-Products Private, C‑14/12 P, EU:C:2013:349, bod 2, a DMK v. OHIM, C‑346/12 P, EU:C:2013:397, bod 2), projednávaný spor se řídí jednak procesněprávními ustanoveními nařízení č. 207/2009 a jednak hmotněprávními ustanoveními nařízení č. 40/94.

         K první části jediného důvodu kasačního opravného prostředku

      Argumentace účastníků řízení

               13

               Společnost Bimbo zaprvé tvrdí, že Tribunál ve své argumentaci obsažené v bodě 97 napadeného rozsudku zaměnil pojmy „rozlišovací způsobilost“ a „prvek postrádající jakýkoli význam“ na straně jedné a „samostatná rozlišovací role“ na straně druhé. Ani inherentní rozlišovací způsobilost ani stupeň významu určitého prvku složené ochranné známky nelze přitom zaměňovat s rozlišovací rolí tohoto prvku v uvedené ochranné známce. Výraz „role“ naznačuje, že se jedná o pojem, který musí být posuzován z hlediska vlastností ostatních prvků tvořících dotyčné označení.

               14

               Dále z argumentace Tribunálu podle společnosti Bimbo vyplývá, že každá ochranná známka skládající se ze dvou prvků, z nichž jedním je ochranná známka s dobrým jménem a druhým je ochranná známka vykazující průměrnou rozlišovací způsobilost, která nemá pro relevantní veřejnost žádný konkrétní význam, bude považována za ochrannou známku skládající se ze dvou prvků, jež mají samostatnou rozlišovací roli. Soudní dvůr však shledal, že průměrný spotřebitel obvykle vnímá ochrannou známku jako celek, a pouze ve zvláštních případech připustil, že nelze vyloučit, že si určitý prvek složené ochranné známky může v dotyčném složeném označení zachovat samostatnou rozlišovací roli.

               15

               V tomtéž smyslu Soudní dvůr v bodě 38 rozsudku Becker v. Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368) uvedl, že ve složené ochranné známce si příjmení nezachovává ve všech případech samostatnou rozlišovací roli jen proto, že je vnímáno jako příjmení. Konstatování takovéto role může být založeno pouze na přezkumu všech relevantních faktorů projednávané věci.

               16

               Konečně společnost Bimbo poukazuje na to, že pojmy „jeden celek“ nebo „logická jednota“, které použil Tribunál, se podle ní nevyskytují v judikatuře Soudního dvora. Měl-li těmito pojmy Tribunál na mysli, že složená ochranná známka obsahuje různé „samostatné“ prvky, tato skutečnost neznamená, že zmíněné prvky zaujímají samostatnou rozlišovací roli.

               17

               OHIM a společnost Panrico zpochybňují opodstatněnost argumentace společnosti Bimbo. OHIM konkrétně tvrdí, že první část jediného uplatněného důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná, neboť z bodu 97 napadeného rozsudku vyplývá, že se Tribunál omezil na přezkum konkrétního významu označení, jehož zápis je požadován, a že tudíž provedl posouzení skutkového stavu.

         Závěry Soudního dvora

               18

               Stran přípustnosti první části jediného uplatněného důvodu kasačního opravného prostředku je třeba uvést, že společnost Bimbo vytýká Tribunálu, že zaměnil některé právní pojmy, porušil pravidlo, podle kterého lze samostatnou rozlišovací roli určitého prvku složené ochranné známky konstatovat pouze výjimečně, a že použil terminologii, kterou judikatura v dané oblasti nepoužívá. Na rozdíl od toho, co tvrdí OHIM, se tudíž společnost Bimbo neomezuje na to, že Soudní dvůr žádá o nové posouzení skutkového stavu, nýbrž Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení. Z toho vyplývá, že tato část je přípustná.

               19

               Stran merita věci je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených (viz rozsudky OHIM v. Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 33, a Nestlé v. OHIM, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, bod 32).

               20

               Existence nebezpečí záměny u veřejnosti musí být posuzována globálně, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory daného případu (v tomto smyslu viz rozsudky SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 22; OHIM v. Shaker, EU:C:2007:333, bod 34, a Nestlé v. OHIM, EU:C:2007:539, bod 33).

               21

               Globální posouzení nebezpečí záměny musí být, co se týče vzhledové, sluchové nebo pojmové podobnosti kolidujících ochranných známek, založeno na celkovém dojmu, kterým tyto ochranné známky působí, s přihlédnutím zejména k jejich rozlišovacím a dominantním prvkům. Vnímání ochranných známek průměrným spotřebitelem dotčených výrobků nebo služeb hraje rozhodující úlohu v globálním posouzení tohoto nebezpečí. V tomto ohledu průměrný spotřebitel vnímá obvykle ochrannou známku jako celek a nezabývá se jejími jednotlivými detaily (v tomto smyslu viz rozsudky SABEL, EU:C:1997:528, bod 23; OHIM v. Shaker, EU:C:2007:333, bod 35, a Nestlé v. OHIM, EU:C:2007:539, bod 34).

               22

               Při posuzování podobnosti dvou ochranných známek nedochází k tomu, že se zohlední pouze jedna složka kombinované ochranné známky a srovná se s jinou ochrannou známkou. Naopak je namístě provést srovnání, při kterém budou dotčené ochranné známky posuzovány každá jako celek (rozsudek OHIM v. Shaker, EU:C:2007:333, bod 41).

               23

               Celkovému dojmu, který kombinovaná ochranná známka vyvolává v paměti relevantní veřejnosti, může za určitých okolností dominovat jedna nebo více jejích složek. Posoudit podobnost pouze na základě dominantního prvku je však možné pouze v případě, že všechny ostatní složky ochranné známky jsou zanedbatelné (rozsudky OHIM v. Shaker, EU:C:2007:333, body 41 a 42, jakož i Nestlé v. OHIM, EU:C:2007:539, body 42 a 43 a citovaná judikatura).

               24

               Soudní dvůr v tomto ohledu upřesnil, že není vyloučeno, že si starší ochranná známka používaná třetí osobou ve složeném označení obsahujícím název společnosti této třetí osoby zachová v tomto složeném označení samostatnou rozlišovací roli. Pro účely konstatování nebezpečí záměny tudíž stačí, aby z důvodu samostatné rozlišovací role, kterou si starší ochranná známka udržuje, veřejnost přisuzovala rovněž majiteli této ochranné známky původ výrobků nebo služeb, na které se vztahuje složené označení (rozsudek Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, body 30 a 36, jakož i usnesení Perfetti Van Melle v. OHIM, C‑353/09 P, EU:C:2011:73, bod 36).

               25

               Určitý prvek složeného označení si však tuto samostatnou rozlišovací roli neudržuje, pokud tento prvek tvoří s ostatními prvky označení jako celku jednotku, jejíž význam se liší od významu uvedených prvků vzatých odděleně (v tomto smyslu viz usnesení ecoblue v. OHIM a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, bod 47; rozsudek Becker v. Harman International Industries, EU:C:2010:368, body 37 a 38, jakož i usnesení Perfetti Van Melle v. OHIM, EU:C:2011:73, body 36 a 37).

               26

               Tribunál v projednávané věci v bodech 79 a 81 napadeného rozsudku konstatoval, že i kdyby prvek „bimbo“ zaujímal v ochranné známce, jejíž zápis je požadován, dominantní roli, prvek „doughnuts“ není v celkovém dojmu, který tato ochranná známka vyvolává, zanedbatelný, a musí být tudíž zohledněn při srovnání kolidujících ochranných známek.

               27

               V bodě 97 tohoto rozsudku Tribunál upřesnil, že jelikož prvek „doughnuts“ nemá pro relevantní veřejnost žádný význam, netvoří tento prvek spolu s druhým prvkem označení jako celku jednotku, jejíž význam by se lišil od významu uvedených prvků vzatých odděleně. Tribunál tak dospěl k závěru, že si prvek „doughnuts“ zachovává v rámci ochranné známky, jejíž zápis je žádán, samostatnou rozlišovací roli, a musí být tudíž zohledněn při globálním posouzení nebezpečí záměny.

               28

               V bodě 100 napadeného rozsudku Tribunál rozhodl, že s přihlédnutím ke všem relevantním faktorům projednávaného případu globální posouzení potvrzuje závěr odvolacího senátu, že existuje nebezpečí záměny.

               29

               Tribunál tak k závěru o existenci nebezpečí záměny nedospěl na základě pouhého zjištění, že prvek „doughnuts“ zaujímá v přihlášené ochranné známce samostatnou rozlišovací roli, nýbrž tento závěr vyvodil na základě globálního posouzení, které zahrnuje různé fáze průzkumu vyplývající z judikatury připomenuté v bodech 19 až 25 tohoto rozsudku a v rámci něhož přihlédl k relevantním faktorům projednávaného případu. Uplatnil tak správně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

               30

               Toto zjištění není vyvráceno ostatními argumenty uplatněnými společností Bimbo.

               31

               V rozsahu, v němž společnost Bimbo Tribunálu zaprvé vytýká, že v bodě 97 napadeného rozsudku použil pojmy „rozlišovací způsobilost“ a „prvek postrádající jakýkoli význam“, stačí uvést, že se Tribunál v tomto bodě omezil na odmítnutí tvrzení společnosti Bimbo, směřujících k prokázání skutečnosti, že prvek „doughnuts“ postrádal rozlišovací způsobilost, takže neměl být zohledněn při posuzování nebezpečí záměny.

               32

               Tribunál tak doplnil své posouzení obsažené v bodě 81 napadeného rozsudku, podle kterého nebyl uvedený prvek v celkovém dojmu vyvolaném ochrannou známkou, jejíž zápis je požadován, zanedbatelný, a měl být tudíž zohledněn při srovnání kolidujících ochranných známek. Tribunál tímto dotčené pojmy nijak nezaměnil.

               33

               Dále v rozsahu, v němž společnost Bimbo tvrdí, že Tribunál porušil pravidlo, podle kterého konstatování samostatné rozlišovací role určitého prvku složeného označení představuje výjimku, která musí být náležitě odůvodněna ve vztahu k obecnému pravidlu, podle kterého spotřebitel obvykle vnímá ochrannou známku jako celek, je třeba uvést, že cílem průzkumu existence samostatné rozlišovací role některého z prvků složeného označení je určit ty z uvedených prvků, které budou vnímány cílovou veřejností.

               34

               Jak uvedl generální advokát v bodech 25 a 26 stanoviska, je v každém jednotlivém případě třeba určit, zejména prostřednictvím analýzy složek označení a jejich příslušné váhy ve vnímání cílové veřejnosti, celkový dojem, jenž označení, jehož zápis je požadován, vyvolává v paměti uvedené veřejnosti, a následně s ohledem na tento celkový dojem a všechny relevantní faktory daného případu posoudit nebezpečí záměny.

               35

               Určení prvků složeného označení, které přispívají k celkovému dojmu vyvolanému tímto označením v paměti cílové veřejnosti, se přitom na jedné straně provádí před globálním posouzením nebezpečí záměny dotčených označení. Toto posouzení se musí zakládat na celkovém dojmu vyvolaném kolidujícími ochrannými známkami, neboť průměrný spotřebitel obvykle vnímá ochrannou známku jako celek a nezabývá se jejími jednotlivými detaily, jak bylo připomenuto v bodě 21 tohoto rozsudku. Není tudíž namístě shledat, že se jedná o výjimku, která musí být ve vztahu k tomuto obecnému pravidlu náležitě odůvodněna.

               36

               Na druhé straně je třeba zdůraznit, že individuální posouzení každého označení, které vyžaduje ustálená judikatura Soudního dvora, musí být provedeno na základě konkrétních okolností daného případu, a nelze tudíž mít za to, že se na něj vztahují obecné domněnky. Jak generální advokát uvedl v bodě 24 stanoviska, zejména z judikatury následující po vydání rozsudku Medion (EU:C:2005:594) vyplývá, že Soudní dvůr ve zmíněném rozsudku nezavedl výjimku ze zásad, kterými se řídí posouzení nebezpečí záměny.

               37

               Konečně, pokud jde o argumentaci shrnutou v bodě 16 tohoto rozsudku, je nutno konstatovat, že výrazy „jeden celek“ a „logická jednota“, které Tribunál použil v bodě 97 napadeného rozsudku, odpovídají výrazu „jednotka s odlišným významem“, který Soudní dvůr použil v judikatuře připomenuté v bodě 25 tohoto rozsudku.

               38

               Z výše uvedených úvah vyplývá, že posouzení, které provedl Tribunál, není stiženo právními vadami, na které poukázala společnost Bimbo, a že první část jediného uplatněného důvodu kasačního opravného prostředku musí být jako neopodstatněná zamítnuta.

         Ke druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku

      Argumentace účastníků řízení

               39

               Společnost Bimbo má předně za to, že Tribunál opřel závěr o existenci nebezpečí záměny o domněnku, že prvek „doughnuts“ zaujímá samostatnou rozlišovací roli, aniž zohlednil všechny ostatní zvláštní faktory projednávaného případu.

               40

               Tribunál tak nepřihlédl k tomu, že ochrannou známku, jejíž zápis je požadován, charakterizuje její první prvek „bimbo“, což je ochranná známka těšící se ve Španělsku velmi dobrému jménu ve vztahu k výrobkům, pro které byl zápis této ochranné známky požadován. Tribunál ani nepoukázal na to, že starší ochranná známka nemá vysokou nebo zvláštní rozlišovací způsobilost a že výraz „doghnuts“ není v ochranné známce, jejíž zápis je požadován, identicky napodoben.

               41

               Společnost Bimbo dále poukazuje na to, že síla ochranné známky s dobrým jménem, která je prvním prvkem složené ochranné známky, umožňuje zpravidla vyhnout se tomu, aby relevantní veřejnost vnímala celkový dojem vyvolaný posledně zmíněnou ochrannou známkou jako přisuzující původ dotyčných výrobků majiteli starší ochranné známky nebo podnikům s ním hospodářsky propojeným.

               42

               Podle společnosti Bimbo měl tudíž Tribunál k tomu, aby mohl dospět k závěru o existenci nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami, uvést důvody, proč by v projednávané věci ochranná známka, jejíž zápis je požadován, vzhledem k celkovému dojmu, který u relevantní veřejnosti vyvolává, výjimečně vedla k nebezpečí záměny.

               43

               Společnost Bimbo má konečně za to, že Tribunál při posouzení nebezpečí záměny náležitě nezohlednil okolnost, že na rozdíl od zvyklostí v obchodním odvětví, o které se jednalo ve věci, v níž byl vydán rozsudek Medion (EU:C:2005:594), by v pekárenském odvětví bylo velmi neobvyklé uzavírat obchodní dohody nebo se sdružovat za účelem nabídky výrobků.

               44

               OHIM a společnost Panrico zpochybňují argumentaci společnosti Bimbo.

         Závěry Soudního dvora

               45

               Předně je třeba podotknout, že jak uvedl generální advokát v bodech 37 až 42 stanoviska, nelze s ohledem na argumentaci obsaženou zejména v bodech 91 až 100 napadeného rozsudku Tribunálu vyčítat, že automaticky dovodil nebezpečí záměny mezi kolidujícími označeními z konstatování samostatné rozlišovací role prvku „doughnuts“ v ochranné známce, jejíž zápis je požadován.

               46

               Z těchto bodů totiž vyplývá, že Tribunál provedl globální posouzení nebezpečí záměny a že za tímto účelem zohlednil konkrétní faktory projednávaného případu. Kromě toho se toto posouzení zakládá na podrobném zkoumání, v bodech 52 až 89 napadeného rozsudku, všech skutečností uplatněných společností Bimbo, zejména na dobrém jménu této ochranné známky. Argumentace, kterou v tomto ohledu uvedená společnost předložila Soudnímu dvoru, tak vychází z nesprávného výkladu tohoto rozsudku, a proto musí být odmítnuta.

               47

               Dále vzhledem ke zjištěním učiněným v bodech 33 a 34 tohoto rozsudku vychází argumentace shrnutá v bodech 41 a 42 tohoto rozsudku z nesprávného výkladu relevantní judikatury, a z tohoto důvodu musí být odmítnuta.

               48

               Konečně, pokud jde o argumentaci společnosti Bimbo shrnutou v bodě 43 tohoto rozsudku, stačí uvést, jak na to správně poukázal OHIM, že tato argumentace byla uplatněna poprvé u Soudního dvora, a tudíž musí být v souladu s ustálenou judikaturou odmítnuta jako nepřípustná.

               49

               Z toho plyne, že druhá část jediného důvodu kasačního opravného prostředku uplatněného společností Bimbo musí být zčásti odmítnuta jako nepřípustná a zčásti zamítnuta jako neopodstatněná.

               50

               Jediný důvod uplatněný na podporu kasačního opravného prostředku tudíž nelze přijmout a kasační opravný prostředek je třeba zamítnout.

         K nákladům řízení

               51

               Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Podle čl. 138 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.

               52

               Vzhledem k tomu, že OHIM i společnost Panrico požadovaly náhradu nákladů řízení a společnost Bimbo neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Kasační opravný prostředek se zamítá.

                           2)

                           Společnosti Bimbo SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. září 2008. # Luis Ritto proti Komisi Evropských společenství. # Veřejná služba - Úředníci - Vydání bezdůvodného obohacení. # Věc F-18/08.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (prvního senátu)
      9. září 2008
      Věc F-18/08
      Luis Ritto
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Veřejná služba – Úředníci – Vracení přeplatků – Příspěvek na domácnost – Zjevně chybná platba“
      Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 EA, kterou se L. Ritto domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. května 2007,
         kterým mu bylo oznámeno, že mu s účinností od 1. září 2001 nebude vyplácen příspěvek na domácnost a že částka, která mu byla
         od tohoto dne z tohoto titulu vyplacena, musí být podle článku 85 služebního řádu vrácena, které bylo přijato spolu s rozhodnutími
         Komise ze dne 1. a 21. června 2007, kterými se stanoví podmínky tohoto vrácení, jakož i zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. listopadu
         2007, kterým byla zamítnuta jeho stížnost proti výše uvedeným rozhodnutím.

      Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.

      Shrnutí
      Úředníci – Vracení přeplatků – Podmínky
      (Služební řád úředníků, článek 85; příloha VII, čl. 1 odst. 3)
      Z čl. 85 prvního pododstavce služebního řádu vyplývá, že aby mohla být neoprávněně vyplacená částka vrácena, je třeba poskytnout
         důkaz buď o tom, že si byl příjemce skutečně vědom, že k takové platbě nebyl důvod, nebo o tom, že je zřejmé, že mu taková
         skutečnost musela být známa. Nelze-li prokázat, že si byl příjemce vědom, že k takové platbě nebyl důvod, je třeba zkoumat
         okolnosti, za jakých byla platba provedena, k prokázání toho, zda byla neexistence důvodu k platbě zřejmá.

      Výraz „zřejmé“, který je obsažen v čl. 85 prvním pododstavci služebního řádu a který charakterizuje neoprávněnost vyplacení
         částky, neznamená, že úředník pobírající neoprávněně vyplacený příspěvek je zproštěn povinnosti jakéhokoli myšlenkového úsilí
         či kontroly, ale znamená, že k tomuto navrácení dojde v případě, že se jedná o pochybení, kterého by si byl běžně obezřetný
         úředník vědom.

      Samotný text ustanovení čl. 1 odst. 3 přílohy VII služebního řádu umožňuje každému úředníkovi, byť nemá právnické vzdělání,
         seznámit se se skutečností, že nárok na příspěvek na domácnost je zachován pouze, pokud příjmy z výdělečné činnosti jejího
         manžela/jeho manželky nepřesáhnou určitou prahovou hodnotu. Krom toho, vysoce postavenému úředníkovi, který má více odsloužených
         let a zkušeností, musí být známy důsledky překročení stropu uvedeného v čl. 1 odst. 3 přílohy VII služebního řádu.

      Skutečnost, že úředník každý rok řádně zasílá administrativě doklady o příjmech z výdělečné činnosti své manželky, ho nezbavuje
         toho, že má z vlastní iniciativy zjistit, že tyto příjmy přesahují strop uvedený v čl. 1 odst. 3 přílohy VII služebního řádu.
         V každém případě skutečnost, že se administrativa dopustila pochybení nebo nedbalosti, nemá vliv na uplatnění článku 85 služebního
         řádu, který právě předpokládá, že se administrativa dopustila pochybení, když vyplatila platbu, na kterou neměl úředník nárok.
         Nejedná se totiž o otázku, zda se jednalo o zřejmou chybu z pohledu administrativy, nýbrž zda byla zřejmá pro dotčeného úředníka.
         Přitom, vzhledem k tomu, že žalobce má jako každý úředník osobní zájem na ověření správnosti plateb, které jsou mu měsíčně
         vypláceny, jeho postavení nemůže být srovnáváno s postavením administrativy pověřené zabezpečováním plateb tisíců platů a příspěvků
         jakéhokoli druhu.

      (viz body 29 až 31, 34, 36, 39 a 40)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 27. června 1973, Kuhl v. Rada, 71/72, Recueil, s. 705, bod 11; 11. července 1979, Broe v. Komise, 252/78, Recueil,
         s. 2393, body 11 a 13; 11. října 1979, Berghmans v. Komise, 142/78, Recueil, s. 3125, bod 9

      Soud prvního stupně: 12. července 1990, Scheiber v. Rada, T‑111/89, Recueil, s. II‑429, bod 43; 10. února 1994, White v. Komise,
         T‑107/92, Recueil FP, s. I‑A‑41 a II‑143, bod 38; 24. února 1994, Stahlschmidt v. Parlament, T‑38/93, Recueil FP, s. I‑A‑65
         a II‑227, bod 23; 5. listopadu 2002, Ronsse v. Komise, T‑205/01, Recueil FP, s. I‑A‑211 a II‑1065, body 47 až 49; 15. července
         2004, Gouvras v. Komise, T‑180/02 a T‑113/03, Sb. VS s. I‑A‑225 a II‑987, bod 76


title: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 18. července 2013.#Green – Swan Pharmaceuticals CR, a. s. v. Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem.#Ochrana spotřebitele – Nařízení (ES) č. 1924/2006 – Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin – Článek 2 odst. 2 bod 6 – Pojem ‚tvrzení o snížení rizika onemocnění‘ – Článek 28 odst. 2 – Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou – Přechodná opatření.#Věc C‑299/12.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
      18. července 2013 (
            *1
         )
      „Ochrana spotřebitele — Nařízení (ES) č. 1924/2006 — Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin — Článek 2 odst. 2 bod 6 — Pojem ‚tvrzení o snížení rizika onemocnění‘ — Článek 28 odst. 2 — Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou — Přechodná opatření“
      Ve věci C-299/12,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Nejvyššího správního soudu (Česká republika) ze dne 10. května 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 18. června 2012, v řízení

         Green – Swan Pharmaceuticals CR, a. s.

      proti

         Státní zemědělské a potravinářské inspekci, ústřednímu inspektorátu,

      SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
      ve složení J. Malenovský, předseda senátu, M. Safjan (zpravodaj) a A. Prechal, soudci,
      generální advokát: M. Wathelet,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za českou vládu M. Smolkem a S. Šindelkovou, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi S. Grünheid a P. Němečkovou, jako zmocněnkyněmi,

         s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 odst. 2 bodu 6 a čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9, a opravy v Úř. věst. 2007, L 12, s. 3, Úř. věst. 2008, L 25, s. 12, a Úř. věst. 2008, L 86, s. 34), ve znění nařízení Komise (EU) č. 116/2010 ze dne 9. února 2010 (Úř. věst. L 37, s. 16, dále jen „nařízení č. 1924/2006“).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Green – Swan Pharmaceuticals CR, a. s. (dále jen „Green – Swan Pharmaceuticals“), a Státní zemědělskou a potravinářskou inspekcí, ústředním inspektorátem, ohledně kvalifikace sdělení uvedeného na obalu jednoho doplňku stravy.

         Právní rámec

         Právní úprava Unie

               3

               Článek 1 odst. 1 až 3 nařízení č. 1924/2006 stanoví:
               „1.   Toto nařízení uvádí v soulad právní a správní předpisy v členských státech, které se týkají výživových a zdravotních tvrzení, aby bylo zajištěno účinné fungování vnitřního trhu a zároveň i vysoká míra ochrany spotřebitele.
               2.   Toto nařízení se vztahuje na výživová a zdravotní tvrzení, která jsou uváděna v obchodních sděleních, ať už při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách týkajících se potravin, které mají být takto dodány konečnému spotřebiteli.
               [...]
               3.   Ochranná známka, obchodní značka nebo reklamní název, které lze považovat za výživová a zdravotní tvrzení, mohou být při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách na potraviny použity, aniž by prošly schvalovacími řízeními podle tohoto nařízení, pokud je takové označení, obchodní úprava nebo reklama doplněna o odpovídající výživové a zdravotní tvrzení, které je v souladu s tímto nařízením.“

               4

               Článek 2 tohoto nařízení obsahuje následující definice:
               „1.   Pro účely tohoto nařízení se použijí:
               [...]
               2.   Použijí se rovněž tyto definice:

                        1)

                        ‚tvrzením‘ se rozumí jakékoli sdělení nebo znázornění, které není podle právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů povinné, včetně obrázkového, grafického nebo symbolického znázornění v jakékoli podobě, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že potravina má určité vlastnosti;

                  [...]

                        5)

                        ‚zdravotním tvrzením‘ se rozumí každé tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že existuje souvislost mezi kategorií potravin, potravinou nebo některou z jejích složek a zdravím;

                        6)

                        ‚tvrzením o snížení rizika onemocnění‘ se rozumí každé zdravotní tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek významně snižuje riziko vzniku určitého lidského onemocnění;

                  [...]“

               5

               Článek 3 uvedeného nařízení, nadepsaný „Obecné zásady pro všechna tvrzení“, stanoví:
               „Výživová a zdravotní tvrzení lze při označování a obchodní úpravě potravin a v reklamě na potraviny uváděné na trh ve Společenství používat pouze v případě, že jsou v souladu s tímto nařízením.
               [...]“

               6

               Článek 10 odst. 1 téhož nařízení stanoví:
               „Zdravotní tvrzení jsou zakázána, pokud neodpovídají obecným požadavkům v kapitole II [obsahující články 3 až 7] a zvláštním požadavkům v této kapitole a pokud nejsou schválena v souladu s tímto nařízením a obsažena v seznamu schválených tvrzení stanovených v článcích 13 a 14.“

               7

               Článek 14 nařízení č. 1924/2006, nadepsaný „Tvrzení o snížení rizika onemocnění a tvrzení týkající se vývoje a zdraví dětí“, v odstavci 1 stanoví:
               „Odchylně od čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 2000/13/ES smějí být uvedena následující tvrzení, pokud bylo v řízení podle článků 15, 16, 17 a 19 tohoto nařízení schváleno jejich zahrnutí do seznamu takových schválených tvrzení platných pro Společenství společně se všemi nezbytnými podmínkami používání takových tvrzení:

                        a)

                        tvrzení o snížení rizika onemocnění;

                  [...]“

               8

               Článek 20 tohoto nařízení, týkající se rejstříku Společenství, stanoví:
               „1.   Komise vytvoří a spravuje rejstřík Společenství pro výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin (dále jen ‚rejstřík‘).
               2.   Rejstřík obsahuje

                        a)

                        výživová tvrzení a podmínky jejich použití, jak je uvedeno v příloze,

                        b)

                        omezení přijatá v souladu s čl. 4 odst. 5,

                        c)

                        schválená zdravotní tvrzení a podmínky jejich použití stanovené v čl. 13 odst. 3 a 5, čl. 14 odst. 1, čl. 19 odst. 2, článku 21, čl. 24 odst. 2 a čl. 28 odst. 6 a vnitrostátní opatření uvedená v čl. 23 odst. 3,

                        d)

                        seznam zamítnutých zdravotních tvrzení a důvody jejich zamítnutí.

                  [...]
               3.   Rejstřík je přístupný veřejnosti.“

               9

               Článek 28 uvedeného nařízení, nadepsaný „Přechodná opatření“, v odstavci 2 stanoví:
               „Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005, které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být nadále uváděny na trh do 19. ledna 2022 a po tomto dni se použije toto nařízení.“

         Česká právní úprava

               10

               Ustanovení § 17 odst. 2 zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů, ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví, že se provozovatel potravinářského podniku dopustí správního deliktu tím, že

                        „a)

                        poruší povinnost dodržet požadavky na bezpečnost potravin stanovenou přímo použitelnými předpisy [...] [S]polečenství upravujícími požadavky na potraviny, nebo

                        b)

                        jiným jednáním, než je uvedeno v písmenu a), poruší povinnost stanovenou přímo použitelným předpisem [...] [S]polečenství upravujícím požadavky na potraviny.“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               11

               Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že společnost Green – Swan Pharmaceuticals uvedla do oběhu na českém trhu před 1. lednem 2005 doplněk stravy s názvem „GS Merilin“. Tento výrobek byl uváděn na trh se sdělením na obalu, které znělo: „Přípravek obsahuje navíc vápník a vitamín D3, které napomáhají snižovat riziko vzniku osteoporózy a zlomenin“. V České republice byla mimoto dne 29. října 2003 zapsána národní ochranná známka GS Merilin.

               12

               V rozhodnutí ze dne 10. listopadu 2010 dospěl Inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce k závěru, že společnost Green – Swan Pharmaceuticals uváděla na obalech doplňku stravy GS Merilin zdravotní tvrzení, která byla v rozporu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 1924/2006. Uvedený orgán z toho dovodil, že se tato společnost dopustila správního deliktu upraveného v § 17 odst. 2 písm. b) zákona č. 110/1997 Sb., ve znění použitelném na spor v původním řízení, a uložila jí pokutu ve výši 200000 Kč.

               13

               Společnost Green – Swan Pharmaceuticals proti tomuto rozhodnutí Inspektorátu Státní zemědělské a potravinářské inspekce podala odvolání, v němž zejména tvrdila, že sdělení uvedené na obalu doplňku stravy GS Merilin nelze považovat za „tvrzení“ ve smyslu nařízení č. 1924/2006. Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát, toto odvolání zamítla rozhodnutím ze dne 14. února 2011.

               14

               Společnost Green – Swan Pharmaceuticals podala proti posledně uvedenému rozhodnutí žalobu ke Krajskému soudu v Brně. Především namítala, že se na doplněk stravy GS Merilin vztahuje čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, neboť se toto ustanovení vztahuje k produktům jako takovým, a nikoli k ochranným známkám nebo obchodním značkám, jimiž jsou tyto produkty označeny. Rovněž poukazovala na čl. 2 odst. 2 bod 6 téhož nařízení s tím, že v daném případě sdělení uvedené na obalu doplňku stravy GS Merilin o „významném“ snižování rizika vzniku lidského onemocnění nehovoří ani je nenaznačuje.

               15

               Rozsudkem ze dne 21. září 2011 Krajský soud v Brně žalobu společnosti Green – Swan Pharmaceuticals zamítl. Tento soud dovodil, že sdělení obsažené na obalu doplňku stravy GS Merilin je zdravotním tvrzením ve smyslu nařízení č. 1924/2006 a že při označování a obchodní úpravě potravin mohou být použita jen ta tvrzení o snižování rizika onemocnění, která Komise schválila za podmínek stanovených v článku 14 téhož nařízení.

               16

               Společnost Green – Swan Pharmaceuticals podala proti uvedenému rozsudku Krajského soudu v Brně kasační stížnost k Nejvyššímu správnímu soudu a nadále tvrdila, že čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 umožňuje, aby byl dotyčný doplněk stravy uváděn na trh, neboť se toto ustanovení vztahuje k produktům jako takovým. V tomto ohledu poukázala na formulační rozdíl mezi uvedeným ustanovením a čl. 1 odst. 3 téhož nařízení, který se zmiňuje o ochranné známce a obchodní značce, které lze považovat za výživové nebo zdravotní tvrzení. Podle ní se tedy úprava uvedeného nařízení na doplněk stravy GS Merilin nepoužije až do 19. ledna 2022. Uvedená společnost rovněž tvrdila, že se měl Krajský soud v Brně zabývat otázkou, zda z tvrzení uvedeného na obalu doplňku stravy GS Merilin vyplývá „významné“ snižování rizika onemocnění, a to vzhledem ke znění čl. 2 odst. 2 bodu 6 nařízení č. 1924/2006.

               17

               Předkládající soud má za to, že zdravotní tvrzení nemusí bezpodmínečně obsahovat slovní výraz „významně“ ani výraz jiného obdobného charakteru, aby mohlo být považováno za „tvrzení o snížení rizika onemocnění“. V opačném případě by v důsledku volby nepatrně odlišné formulace bylo možné se vyhnout uplatnění článku 14 nařízení č. 1924/2006.

               18

               Podle předkládajícího soudu dále potravina opatřená zdravotním tvrzením, jež uvádí nebo naznačuje významný vliv na snížení rizika onemocnění, není z hlediska průměrného spotřebitele vnímána jako hodnotnější než potravina, jíž tato nuance chybí. Rejstřík výživových a zdravotních tvrzení při označování potravin, upravený v článku 20 nařízení č. 1924/2006, v tomto smyslu ukazuje, že zdravotní tvrzení o snížení rizika onemocnění, která již byla posouzena Evropským úřadem pro bezpečnost potravin a schválena Komisí, neobsahují slovní výraz „významně“ ani výraz jiného obdobného významu.

               19

               Předkládající soud má dále za to, že se čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 ve věci v původním řízení nepoužije, neboť předmětné tvrzení nepředstavuje ani ochrannou známku ani obchodní značku ve smyslu tohoto ustanovení. Předkládající soud dodává, že i kdyby bylo toto ustanovení přece jen použitelné, výklad, že toto ustanovení vylučuje z působnosti tohoto nařízení všechny produkty existující před 1. lednem 2005, postrádá smysl, neboť uvedené nařízení upravuje označování potravin.

               20

               Za těchto okolností se Nejvyšší správní soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Je tvrzením o snížení rizika onemocnění ve smyslu čl. 2 odst. 2 bodu 6 nařízení č. 1924/2006 [...] následující zdravotní tvrzení: ‚Přípravek obsahuje navíc vápník a vitamín D3, které napomáhají snižovat riziko vzniku osteoporózy a zlomenin‘, přestože z něj výslovně nevyplývá, že by konzumace tohoto přípravku významně snižovala riziko vzniku uvedeného onemocnění?

                        2)

                        Zahrnuje pojem ochranná známka nebo obchodní značka ve smyslu čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 [...] i obchodní sdělení uvedené na obalu produktu?

                        3)

                        Lze přechodné opatření obsažené v čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 [...] vykládat tak, že se vztahuje na (jakékoli) potraviny, které existovaly před 1. 1. 2005, nebo tak, že se vztahuje na potraviny, které byly opatřeny ochrannou známkou nebo obchodní značkou a jako takové existovaly již před tímto datem?“

         K předběžným otázkám

         K první otázce

               21

               Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 2 odst. 2 bod 6 nařízení č. 1924/2006 vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohlo být zdravotní tvrzení kvalifikováno jako „tvrzení o snížení rizika onemocnění“ ve smyslu tohoto ustanovení, musí výslovně uvádět, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek „významně“ snižuje riziko vzniku lidského onemocnění.

               22

               Na úvod je třeba poukázat na skutečnost, že „zdravotní tvrzení“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 bodu 5 nařízení č. 1924/2006 je definováno na základě souvislosti, která musí existovat mezi potravinou nebo některou z jejích složek a zdravím, a tato definice neposkytuje žádnou informaci o tom, zda tato souvislost musí být přímá nebo nepřímá, ani o její intenzitě nebo jejím trvání, s tím důsledkem, že pojem „souvislost“ je třeba chápat široce (viz rozsudek ze dne 6. září 2012, Deutsches Weintor, C-544/10, bod 34).

               23

               V rámci zdravotních tvrzení je v čl. 2 odst. 2 bodě 6 nařízení č. 1924/2006 definováno „tvrzení o snížení rizika onemocnění“ jako „každé zdravotní tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek významně snižuje riziko vzniku určitého lidského onemocnění“.

               24

               Z použití sloves „naznačuje nebo vyplývá“ je zřejmé, že ke kvalifikaci zdravotního tvrzení jako „tvrzení o snížení rizika onemocnění“ ve smyslu uvedeného ustanovení se nevyžaduje, aby takové tvrzení výslovně uvádělo, že spotřeba určité potraviny významně snižuje riziko vzniku určitého lidského onemocnění. Stačí, může-li toto tvrzení u běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného průměrného spotřebitele vyvolat dojem, že snížení rizika je významné.

               25

               V tomto ohledu je třeba uvést, že použití kategorické formulace, podle níž spotřeba dané potraviny takové riziko snižuje nebo k jeho snížení přispívá, může u uvedeného spotřebitele vzbudit dojem významného snížení uvedeného rizika. Aby bylo možné takové zdravotní tvrzení, jako je zdravotní tvrzení ve věci v původním řízení, považovat za „tvrzení o snížení rizika onemocnění“, nemusí za těchto podmínek nutně obsahovat slovo „významně“ nebo výraz s podobným významem, jak uvádí předkládající soud.

               26

               Proto je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 2 odst. 2 bod 6 nařízení č. 1924/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohlo být zdravotní tvrzení kvalifikováno jako „tvrzení o snížení rizika onemocnění“ ve smyslu tohoto ustanovení, nemusí výslovně uvádět, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek „významně“ snižuje riziko vzniku lidského onemocnění.

         Ke druhé otázce

               27

               Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 vykládán v tom smyslu, že obchodní sdělení uvedené na obalu potraviny může představovat ochrannou známku nebo obchodní značku ve smyslu tohoto ustanovení.

               28

               Článek 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 stanoví, že produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005, které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být nadále uváděny na trh do 19. ledna 2022.

               29

               Článek 1 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 mimoto stanoví, že uvedené nařízení se vztahuje na výživová a zdravotní tvrzení, která jsou uváděna v obchodních sděleních, ať už při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách týkajících se potravin, které mají být takto dodány konečnému spotřebiteli.

               30

               Jak dále stanoví čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, ochranná známka nebo obchodní značka, a ostatně též reklamní název při označování a obchodní úpravě potravin, mohou představovat zdravotní tvrzení.

               31

               Komise rovněž uvádí, že ačkoli obchodní sdělení nemohou být obecně považována za ochranné známky nebo obchodní značky, nelze vyloučit, že takové sdělení uvedené na obalu potraviny bude zároveň představovat ochrannou známku nebo obchodní značku. Je však třeba uvést, že takové sdělení může představovat ochrannou známku nebo obchodní značku pouze tehdy, je-li jako takové chráněno příslušnou právní úpravou. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit z hlediska veškerých skutkových a právních okolností, jimiž se vyznačuje věc, která mu byla předložena, zda je takové sdělení skutečně takto chráněnou ochrannou známkou nebo obchodní značkou.

               32

               Proto je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že obchodní sdělení uvedené na obalu potraviny může představovat ochrannou známku nebo obchodní značku ve smyslu tohoto ustanovení za podmínky, že je jako ochranná známka nebo obchodní značka chráněno příslušnou právní úpravou. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit z hlediska veškerých skutkových a právních okolností, jimiž se vyznačuje věc, která mu byla předložena, zda je takové sdělení skutečně takto chráněnou ochrannou známkou nebo obchodní značkou.

         Ke třetí otázce

               33

               Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na veškeré potraviny, které existovaly před 1. lednem 2005, nebo na potraviny, které byly opatřeny ochrannou známkou nebo obchodní značkou a jako takové existovaly již před tímto datem.

               34

               Na úvod je třeba připomenout, že předmětem nařízení č. 1924/2006 nejsou potraviny jako takové, nýbrž výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin.

               35

               Článek 1 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 tak stanoví, že ochranná známka nebo obchodní značka, které lze považovat za výživová a zdravotní tvrzení, mohou být při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách na potraviny použity, aniž by prošly schvalovacími řízeními podle uvedeného nařízení, pokud je takové označení, obchodní úprava nebo reklama doplněna o odpovídající výživové a zdravotní tvrzení, které je v souladu s tímto nařízením.

               36

               Jak uvádí česká vláda a Komise, čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, který zavádí odchylné a přechodné opatření, se v tomto rámci vztahuje pouze k ochranné známce nebo obchodní značce, které existovaly již před 1. lednem 2005 a které lze považovat za výživové nebo zdravotní tvrzení ve smyslu tohoto nařízení. Potraviny, které byly opatřeny takovou ochrannou známkou nebo obchodní značkou, smějí být nadále uváděny na trh do 19. ledna 2022.

               37

               S ohledem na výše uvedené je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje pouze na potraviny, které byly opatřeny ochrannou známkou nebo obchodní značkou, jež musí být považovány za výživové nebo zdravotní tvrzení ve smyslu tohoto nařízení, a které jako takové existovaly před 1. lednem 2005.

         K nákladům řízení

               38

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Článek 2 odst. 2 bod 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, ve znění nařízení Komise (EU) č. 116/2010 ze dne 9. února 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohlo být zdravotní tvrzení kvalifikováno jako „tvrzení o snížení rizika onemocnění“ ve smyslu tohoto ustanovení, nemusí výslovně uvádět, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek „významně“ snižuje riziko vzniku lidského onemocnění.

                           2)

                           Článek 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, ve znění nařízení č. 116/2010, musí být vykládán v tom smyslu, že obchodní sdělení uvedené na obalu potraviny může představovat ochrannou známku nebo obchodní značku ve smyslu tohoto ustanovení za podmínky, že je jako ochranná známka nebo obchodní značka chráněno příslušnou právní úpravou. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit z hlediska veškerých skutkových a právních okolností, jimiž se vyznačuje věc, která mu byla předložena, zda je takové sdělení skutečně takto chráněnou ochrannou známkou nebo obchodní značkou.

                           3)

                           Článek 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, ve znění nařízení č. 116/2010, musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje pouze na potraviny, které byly opatřeny ochrannou známkou nebo obchodní značkou, jež musí být považovány za výživové nebo zdravotní tvrzení ve smyslu tohoto nařízení, a které jako takové existovaly před 1. lednem 2005.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: čeština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. června 1993. # Komise Evropských společenství proti Řecké republice. # Státní podpory. # Věc C-183/91.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. července 2000. # Margrit Dietrich proti Westdeutscher Rundfunk. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Arbeitsgericht Siegen - Německo. # Věc C-11/99.