title: Věc C-325/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. května 2017 Windrush Aka LLP proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 22. března 2017 ve věci T-336/15, Windrush Aka LLP v. EUIPO

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/2

         Kasační opravný prostředek podaný dne 31. května 2017 Windrush Aka LLP proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 22. března 2017 ve věci T-336/15, Windrush Aka LLP v. EUIPO
   (Věc C-325/17 P)
   (2017/C 347/02)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Windrush Aka LLP (zástupci: S. Britton, Solicitor, S. Malynicz, QC, S. Tregear, Solicitor)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Jerry Dammers

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-366/15 ze dne 22. března 2017;

               —

               uložil EUIPO a Jerrymu Dammersovi (majiteli ochranné známky Evropské unie) nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené navrhovatelkou

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Zaprvé Tribunál zkreslil důkazy a nesprávně posoudil skutkový stav a jeho rozhodnutí obsahuje věcnou nepřesnost ve zjištěních souvisejících s dokumenty, které mu byly předloženy.

               2)

               Zadruhé Tribunál porušil článek 113 jednacího řádu Tribunálu ze dne 4. března 2015 (Úř. věst. 2015, L 105, s. 1) tím, že odmítl nařídit jednání na základě toho, že majitel ochranné známky Evropské unie po jednání upustil od předložení materiálních důkazů o údajném užívání sporné ochranné známky.

               3)

               Zatřetí Tribunál nesprávně konstatoval, že navrhovatelka vznesla nový žalobní důvod poprvé na jednání.

               4)

               Začtvrté Tribunál nezohlednil právní účinek převodu práva k názvu, tj. že v důsledku převodu již nemá převodce (tj. majitel ochranné známky Evropské unie) právo udělit nebo odmítnout udělit souhlas s používáním názvu (sporné ochranné známky Evropské unie), takže po datu převodu se v souladu s unijním právem již od něho takový souhlas nevyžaduje.


title: Věc C-384/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Jan Voogsgeerd v. Navimer SA ( „Římská úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy — Pracovní smlouva — Volba práva smluvními stranami — Kogentní ustanovení práva rozhodného v případě neexistence volby práva — Určení tohoto práva — Zaměstnanec, který vykonává práci ve více než jednom smluvním státě“ )

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Jan Voogsgeerd v. Navimer SA
   (Věc C-384/10) (1)

   (Římská úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy - Pracovní smlouva - Volba práva smluvními stranami - Kogentní ustanovení práva rozhodného v případě neexistence volby práva - Určení tohoto práva - Zaměstnanec, který vykonává práci ve více než jednom smluvním státě)
   2012/C 39/06
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jan Voogsgeerd

      Žalovaná: Navimer SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad čl. 6 odst. 2 písm. b) Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, předložené k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (Úř. věst. 1980, L 226, s. 1) — Použitelné právo při absenci volby — Pracovní smlouva — Zaměstnanec, který obvykle svou práci nevykonává v jediné zemi — První lodní strojní důstojník

      Výrok

               1)

               Článek 6 odst. 2 Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, který má ve věci rozhodnout, musí nejprve zjistit, zda zaměstnanec při plnění smlouvy vykonává obvykle práci v jediné zemi, která je zemí, v níž nebo z níž zaměstnanec s přihlédnutím ke všem okolnostem, které charakterizují uvedenou činnost, plní podstatnou část povinností vůči svému zaměstnavateli.

               2)

               V případě, že by měl předkládající soud za to, že nemůže o sporu, který mu byl předložen, rozhodnout podle čl. 6 odst. 2 písm. a) této úmluvy, musí být čl. 6 odst. 2 písm. b) uvedené úmluvy vykládán následovně:

                           —

                           pojem „provozovna, u které je zaměstnanec zaměstnán“, musí být chápán tak, že se jedná výlučně o provozovnu, která zaměstnance přijala do zaměstnání, nikoli o provozovnu, s níž je propojen tím, že v ní skutečně vykonává práci;

                           —

                           právní subjektivita nepředstavuje požadavek, který musí provozovna zaměstnavatele ve smyslu tohoto ustanovení splňovat;

                           —

                           provozovna jiného podniku, než je podnik, který vystupuje formálně jako zaměstnavatel, s nímž je tento podnik provázán, může být kvalifikována jako „provozovna“, jestliže objektivní okolnosti umožňují prokázat existenci skutečné situace, která se odlišuje od situace vyplývající ze smlouvy, a to přesto, že na tento jiný podnik nebyla formálně přenesena řídící pravomoc.

      (1)  Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


title: Věc C-393/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 21. července 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie v. ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 21. července 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie v. ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce
   (Věc C-393/15)
   (2015/C 337/07)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

      Předběžná otázka

   Nebrání články 168 a 169 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) tomu, aby v případě pobočky registrované pro účely daně z přidané hodnoty v určitém členském státě, která uskutečňuje převážně vnitropodniková plnění pro svůj mateřský podnik usazený v jiném členském státě a ojediněle též plnění zdaněná v členském státě, v němž je registrována, měla osoba povinná k dani nárok na odpočet daně v členském státě, ve kterém je tato pobočka registrována, ačkoli se tato daň váže k plněním, jež uskutečnil mateřský podnik v jiném členském státě?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-82/09: Žaloba podaná dne 20. února 2009 – Dennekamp v. Parlament

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/29

         Žaloba podaná dne 20. února 2009 – Dennekamp v. Parlament
   (Věc T-82/09)
   2009/C 102/44
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: D. – J. Dennekamp (Giethoorn, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a A. Stoffer, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit napadené rozhodnutí,

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení podle článku 87 jednacího řádu Soudu prvního stupně, včetně nákladů vedlejších účastníků řízení a nákladů řízení spojených s návrhem na vydání rozhodnutí ve zrychleném řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Dne 20. října 2008 požádal žalobce na základě nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) Evropský parlament o zpřístupnění i) všech dokumentů, ze kterých vyplývá, kteří členové parlamentu jsou také účastníky dodatečného důchodového systému, ii) seznam jmen členů parlamentu, kteří byli účastníky dodatečného důchodového systému dne 1. září 2005 a iii) seznam jmen stávajících účastníků dodatečného důchodového systému, za které Evropský parlament platí měsíční příspěvky. Evropský parlament žalobcovu žádost odmítl a ve svém rozhodnutí ze dne 17.prosince 2008 své odmítnutí potvrdil.
   Projednávanou žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí A(2008)22050 Evropského parlamentu ze dne 17. prosince 2008, kterým tento orgán odmítl přístup k dokumentům, které žalobce požadoval na základě nařízení (ES) č. 1049/2001.
   Žalobce uvádí, že odmítnutí přístupu je založeno na nesprávném posouzení a představuje zjevné porušení ustanovení a zásad týkajících se přístupu k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001 a pravidel stanovených nařízením (ES) č. 45/2001. (2) V důsledku toho Evropský parlament porušil právo žalobce na přístup k dokumentům orgánů Společenství zakotvené v článku 255 ES, v článku 42 Listiny základních práv Evropské unie a v nařízení (ES) č. 1049/2001.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobce, že rozhodnutí je stiženo následujícími vadami nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu:

               a)

               Podle žalobce porušil Evropský parlament čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 a chybně založil své odmítnutí na čl. 4 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, vzhledem k tomu, že zpřístupnění požadovaných dokumentů nemůže narušit soukromí dotčených členů parlamentu.

               b)

               Kromě toho Evropský parlament údajně nesprávně použil nařízení (ES) č. 45/2001, jelikož nesprávně konstatoval, že žádost žalobce má být posuzována podle nařízení (ES) č. 45/2001.

               c)

               Dále žalobce tvrdí, že Evropský parlament nedostatečně zvážil veřejný zájem na zpřístupnění, na straně jedné, a údajné narušení soukromých zájmů, na straně druhé. Neposoudil také, v jakém rozsahu by údajné soukromé zájmy byly skutečně a konkrétně narušené.

               d)

               Podle žalobce porušil Evropský parlament článek 235 ES, jelikož dostatečně neodůvodnil své odmítnutí. Z rozhodnutí konečně ani nevyplývá, že by Evropský parlament provedl konkrétní posouzení ve vztahu k jednotlivým dokumentům uvedeným v žádosti žalobce o zpřístupnění.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř.věst. L 145, s. 43).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř.věst. 2001 L 8, s. 1)


title: Věc T-20/17 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 23. března 2017 – Maďarsko v. Komise „Předběžné opatření — Stání podpory — Maďarská daň z příjmu z reklamy — Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a jejím vrácení — Návrh na odklad provádění — Neexistence naléhavosti“

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/22

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 23. března 2017 – Maďarsko v. Komise
   (Věc T-20/17 R)
   („Předběžné opatření - Stání podpory - Maďarská daň z příjmu z reklamy - Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a jejím vrácení - Návrh na odklad provádění - Neexistence naléhavosti“)
   (2017/C 178/30)
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Maďarsko (zástupce: M. Fehér, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Bottka a P. J. Loewenthal, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a směřující k odkladu provádění rozhodnutí Komise C(2016) 6929 final ze dne 4. listopadu 2016, které se týká opatření SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN) uplatněného Maďarskem v oblasti zdanění příjmů z reklamy.

      Výrok

               1)

               Návrh na odklad provádění se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc F-144/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2008 – Efstathopoulos v. Evropský parlament ( Veřejná služba — Bývalí dočasní zaměstnanci — Nařízení (ES, Euratom, ESUO) č. 2689/95 — Odchodné — Zohlednění prémie za produktivitu při vymezení výše hrubých příjmů pobíraných v rámci nového pracovního místa )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/73

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2008 – Efstathopoulos v. Evropský parlament
   (Věc F-144/07) (1)

   („Veřejná služba - Bývalí dočasní zaměstnanci - Nařízení (ES, Euratom, ESUO) č. 2689/95 - Odchodné - Zohlednění prémie za produktivitu při vymezení výše hrubých příjmů pobíraných v rámci nového pracovního místa“)
   (2009/C 44/128)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: S. Efstathopoulos (Chalandri, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Michi, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: A. Lukošiūtė a A. Troupiotis, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 18. dubna 2007 vedoucího ke snížení důchodu žalobce a k navrácení přeplatku
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 92, 12.4.2008, s. 50.


title: Věc C-252/08: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Republika Malta ( Nesplnění povinnosti státem — Znečišťování a škodliviny — Spalovací zařízení — Omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/11

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Republika Malta
   (Věc C-252/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Znečišťování a škodliviny - Spalovací zařízení - Omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší“)
   2009/C 282/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Flynn a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)

      Žalovaná: Republika Malta (zástupce: S. Camilleri, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 4 odst. 1 ve spojení s přílohami IV A, VI A a VII A, a článku 12 ve spojení s přílohou VIII A.2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (Úř. věst. L 309, s. 1; Zvl. vyd. 15/06; s. 299) — nedodržení limitních hodnot emisí stanovených pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky — Zařízení Delimara a Marsa

      Výrok

               1)

               Republika Malta tím, že správně nepoužila směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení v rámci fungování parního generátoru fáze I elektrárny Delimara a elektrárny Marsa, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 4 odst. 1 ve spojení s článkem 12 směrnice, jakož i jejími přílohami IV částí A, VI částí A, VII částí A a VIII části A bodem 2.

               2)

               Republice Malta se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 197, 2.8.2008.


title: Věc T-148/17: Žaloba podaná dne 7. března 2017 – Troszczynski v. Parlament

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/52

         Žaloba podaná dne 7. března 2017 – Troszczynski v. Parlament
   (Věc T-148/17)
   (2017/C 144/71)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mylène Troszczynski (Noyon, Francie) (zástupce: M. Ceccaldi, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí kvestorů Evropského parlamentu ze dne 6. ledna 2017, kterým se potvrzuje rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 23. června 2016 o vymáhání částky 56 554 eur od Mylème Troszczynski;

               —

               zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 23. června 2016, které bylo přijato podle článků 33, 43, 62, 67, 68 rozhodnutím předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května 2008, „kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu“, v pozměněném znění, jímž se stanovuje pohledávka vůči žalobkyni ve výši 56 554 eur vzniklá z důvodu neoprávněně vyplacených částek na parlamentní asistenci a kterým se odůvodňuje její vymáhání a příslušné schvalující osobě společně s účetním orgánem Parlamentu se nařizuje přistoupit k jejímu vymáhání podle článku 68 prováděcích opatření a článků 78, 79 a 80 finančního nařízení;

               —

               zrušil oznámení o dluhu č. 2016-888, nedatováno, jímž byla žalobkyně vyrozuměna o zjištění pohledávky vůči ní na základě rozhodnutí generálního tajemníka ze dne 23. června 2016o vymáhání neoprávněně vyplacených částek na parlamentní asistenci podle článku 68 prováděcích opatření a článků 78, 79 a 80 finančního nařízení;

               —

               zrušil oznámení o dluhu ze dne 29. června 2016;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               uložil Evropskému parlamentu, aby zaplatil Mylène Trosczcynski částku 50 000 eur jako náhradu vynaložených výdajů.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Částky, které jsou předmětem projednávaného sporu, se týkají pracovní smlouvy na dobu neurčitou, kterou uzavřela žalobkyně s místním asistentem, který vykonával funkci parlamentního asistenta na plný pracovní úvazek v členském státě, v němž byla uvedená žalobkyně zvolena. Žalovaný přitom na základě určitých nepřímých důkazů, které se týkají funkcí, jež místní asistent zastával v politické straně, jejíž členkou je žalobkyně, tvrdí, že tyto skutečnosti představují porušení povinností, jež vyplývají z článků 33, 43 a 62 prováděcí opatření ke statutu poslanců.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že v projednávané věci jsou napadené akty stiženy vadami, kterými je dotčena jejich formální legalita, mimo jiné z důvodu nedostatku pravomoci ratione materiae autora aktu, nedostatku odůvodnění a nedodržení podstatných procesních náležitostí.
   Žalobkyně rovněž tvrdí, že vnitřní legalita sporných aktů je stižena vadou z důvodu neexistence vytýkaných skutečností, stanovení strany, která nese důkazní břemeno, porušení zásady proporcionality, zásahu do politických práv místních asistentů, zneužití pravomoci, diskriminační povahy napadených rozhodnutí a existence fumus persecutionis, omezení nezávislosti poslance a zákazu jakékoli vázanosti mandátu, porušení zásad una via electa a non bis in idem, v rozsahu, v němž předseda Evropského parlamentu předal úřadu OLAF důkazy, na jejichž základě se lze domnívat o existenci údajných nesrovnalostí, jež se týkají žalobkyně.


title: Věc C-407/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Španělsko) dne 27. srpna 2014 – María Auxiliadora Arjona Camacho v. Securitas Seguridad España, S.A.

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Španělsko) dne 27. srpna 2014 – María Auxiliadora Arjona Camacho v. Securitas Seguridad España, S.A.
   (Věc C-407/14)
   2014/C 409/40
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: María Auxiliadora Arjona Camacho

      Žalovaná: Securitas Seguridad España, S.A.

      Předběžná otázka

   Lze článek 18 směrnice 2006/54/ES (1), když u náhrady škody způsobené oběti diskriminace na základě pohlaví stanoví odrazující charakter (vedle charakteru skutečného, účinného a přiměřeného utrpěné škodě), vykládat v tom smyslu, že umožňuje vnitrostátnímu soudu uložit vskutku dodatečnou přiměřenou náhradu mající povahu sankce – tedy náhradu škody v dodatečné výši, která navzdory tomu, že přesahuje plnou náhradu skutečné škody a újmy utrpěné obětí, slouží jako příklad pro ostatní (vedle samotného původce škody), ale za předpokladu, že tato částka zůstává v přiměřených mezích – i když je tato podoba náhrady mající povahu sankce cizí vlastní právní tradici vnitrostátního soudu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)

      Úř. věst. L 204, s. 23.


title: Věc T-559/12: Žaloba podaná dne 24. prosince 2012 — Ningbo Jinding Fastener v. Rada

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/23

         Žaloba podaná dne 24. prosince 2012 — Ningbo Jinding Fastener v. Rada
   (Věc T-559/12)
   2013/C 46/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (Ningbo, Čína) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 924/2012 ze dne 4. října 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 91/2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že vynětí určitých vývozů žalobkyně z výpočtu antidumpingového cla je v rozporu s čl. 2 odst. 11, čl. 2odst. 8, čl. 2 odst. 9, čl. 2 odst. 7 písm. a) a čl. 9 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, zásadou zákazu diskriminace a článkem 2.4.2 Dohody WTO o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu GATT 1994.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že odmítnutí určitých úprav požadovaných žalobkyní je v rozporu s čl. 2 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, a článkem 2.4 Dohody WTO o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu GATT 1994. Žalobkyně má podpůrně za to, že Rada porušila článek 296 Smlouvy o fungování Evropské unie.


title: Věc C-220/15: Žaloba podaná dne 12. května 2015 – Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/7

         Žaloba podaná dne 12. května 2015 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-220/15)
   (2015/C 228/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec, A. C. Becker, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Spolková republika Německo tím, že v prvním nařízení k zákonu o výbušninách (1. SprengV) nad rámec směrnice 2007/23/ES (1) stanovila, že se bez ohledu na předchozí posouzení shody pyrotechnických výrobků před jejich uvedením na trh musí uplatnit postup podle § 6 odst. 4 1. SprengV a že Bundesanstalt für Materialforschung und –prüfung (Spolkový výzkumný a zkušební ústav pro materiály) je podle § 6 odst. 4 páté věty 1. SprengV oprávněn přezkoumat a případně změnit návody k použití pro všechny pyrotechnické výrobky, nesplnila své povinnosti podle článku 6 odst. 1 této směrnice.

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba se týká otázky, v jakém rozsahu mohou členské státy výrobcům a dovozcům pyrotechnických výrobků ve smyslu směrnice 2007/23/ES, i v případě výrobků, které prokazatelně splňují podstatné požadavky stanovené směrnicí pro používání CE označení, uložit dodatečné vnitrostátní požadavky pro uvedení pyrotechnických výrobků na trh. Normy vytýkané Komisí přitom nestanoví žádné požadavky na obsah těchto výrobků, ale zavádějí pouze doplňkové jednání, které předchází přístupu na trh na území žalované.
   Bez ohledu na doklad o shodě totiž žalovaná požaduje, aby byly všechny pyrotechnické výrobky ve smyslu směrnice 2007/23/ES ohlášeny zákonem určenému spolkovému ústavu, který jako potvrzení o ohlášení přidělí identifikační číslo. Kromě nezanedbatelné délky řízení může toto řízení mimo jiné obsahovat i zaplacením administrativního poplatku a také předání zkušebních vzorků. Komise považuje požadavek na řízení tohoto druhu za porušení volného pohybu zboží zaručeného článkem 6 směrnice 2007/23/ES pro všechny pyrotechnické výrobky splňující požadavky směrnice.
   Tato situace se nijak nezměnila ani přijetím směrnice 2013/29/EU (2), kterou se s účinností od 1. července 2015 zrušuje směrnice 2007/23/ES. Na jedné straně je totiž obdobím, které je relevantní pro posouzení existence porušení Smlouvy, uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (v projednávané věci 27. březen 2014). Na druhé straně směrnice 2013/29/EU ve svém článku 4 odst. 1 obsahuje shodnou právní úpravu s článkem 6 odst. 1 směrnice 2007/23/ES, která se týká zajištění volného pohybu zboží pro všechny pyrotechnické výrobky, které splňují požadavky unijního práva.
   Porušení práva žalovanou, které je předmětem v této věci, se tak podle názoru Komise zakládá v zásadě na nepřípustných procesních požadavcích nad rámec harmonizovaných požadavků práva Unie, které se týkají uvedení pyrotechnických výrobků na trh. Na první pohled sice požadavek takového řízení může vyvolávat dojem, že v ojedinělých případech jde jen o přehlédnutelné zdržení při uvedení těchto výrobků na trh. Skutečné účinky této právní úpravy však nelze podceňovat. Nejprve je třeba zohlednit, že žalovaná je jedním z největších, ne-li největším, trhem s pyrotechnickými výrobky na vnitřním trhu. Dále se musí přihlédnout k tomu, že některé pyrotechnické výrobky se na území žalované mohou spotřebitelům prodávat jen jednou za rok a pouze během krátkého období, v důsledku čehož má časový rozměr tohoto přístupu na trh o to větší význam. V tomto ohledu je třeba také zohlednit, že vytýkanou právní úpravu, která je předmětem tohoto řízení, podle vnitrostátního práva vykonává tentýž orgán, který je zároveň oznámeným subjektem ve smyslu směrnice 2007/23/ES, který je pověřen posuzováním shody. Požadavek žalované na dodatečné řízení ve vnitrostátním právu tak tomuto orgánu poskytuje výhodu v hospodářské soutěži oproti oznámeným subjektům jiných členských států. Vzhledem k těmto praktickým účinkům namítané právní úpravy nejde v projednávané věci v žádném případě jen o principiální posouzení omezení soutěžitelů při uvádění výrobků na trh, které již jiný než německý oznámený subjekt posoudil jako konformní s požadavky unijního práva.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh (Úř. věst. L 154, s. 1).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/29/EU ze dne 12. června 2013 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání pyrotechnických výrobků na trh (přepracované znění) (Úř. věst. L 178, s. 27).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. ledna 2014 ve věci E-1/13 — Míla ehf. v. Kontrolní úřad ESVO

text:
               24.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/6

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 27. ledna 2014
   ve věci E-1/13
   Míla ehf. v. Kontrolní úřad ESVO

      (žaloba na zrušení – státní podpora – smlouva o nájmu – nezahájení formálního vyšetřovacího řízení – přípustnost – právní zájem – postavení zúčastněné strany – pochybnosti nebo závažné obtíže – zásada tržního investora – zadávací řízení)

   (2014/C 121/06)
   Ve věci E-1/13, Míla ehf. v. Kontrolní úřad ESVO – ŽALOBA na zrušení rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 410/12/KOL ze dne 21. listopadu 2012 o údajné státní podpoře ve formě dotovaného nájmu optických vláken, která byla původně využívána jménem Organizace Severoatlantické smlouvy („NATO“), Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 27. ledna 2014 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               zrušuje rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 410/12/KOL ze dne 21. listopadu 2012 o údajné státní podpoře ve formě dotovaného nájmu optických vláken, která byla původně využívána jménem Organizace Severoatlantické smlouvy („NATO“);

               2.

               ukládá Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.


title: Věc T-114/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — Bode Chemie v. OHIM — Laros (sterilina) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství sterilina — Starší slovní ochranná známka Společenství STERILLIUM a starší obrazová ochranná známka Společenství BODE Sterillium — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               7.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/9

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — Bode Chemie v. OHIM — Laros (sterilina)
   (Věc T-114/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství sterilina - Starší slovní ochranná známka Společenství STERILLIUM a starší obrazová ochranná známka Společenství BODE Sterillium - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 359/15
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bode Chemie GmbH (Hamburg, Německo) (zástupce: N. Aicher, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laros Srl (Cremone, Itálie) (zástupce: F. Caricato, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. ledna 2012 (věc R 2423/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bode Chemie GmbH a Laros Srl.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Bode Chemie GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nezbytných nákladů řízení vzniklých společnosti Laros Srl v souvislosti s řízením před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

      (1)  Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


title: Věc F-82/09: Žaloba podaná dne 16. října 2009 — Nolin v. Komise

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/37

         Žaloba podaná dne 16. října 2009 — Nolin v. Komise
   (Věc F-82/09)
   2009/C 297/57
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Michel Nolin (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět a popis sporu

   Žádost o zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 19. prosince 2008 týkající se odnětí bodů pro povýšení a prioritních bodů žalobci.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí generálního ředitele GŘ pro personál a administrativu ze dne 19. prosince 2008;

               —

               uložit Komisi, aby žalobci zaplatila částku 3 000 eur z titulu náhrady škody a úroků jako odškodnění za nemajetkovou újmu, kterou utrpěl z důvodu jejího urážlivého a šikanujícího chování a porušená zásady legitimního očekávání, které mělo za následek popření jeho práva na účinný procesní prostředek;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-360/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 4. srpna 2008 – 1. Stichting Greenpeace Nederland a 2. Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie VoMiGEN v. Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, další účastnice řízení: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 4. srpna 2008 – 1. Stichting Greenpeace Nederland a 2. Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie „VoMiGEN“v. Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, další účastnice řízení: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division
   (Věc C-360/08)
   (2008/C 285/33)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Raad van State
   Účastníci původního řízení
   Žalobkyně:

               1.

               Stichting Greenpeace Nederland

               2.

               Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie „VoMiGEN“

      Žalovaný: Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer

      Další účastnice řízení: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být místo uvolnění geneticky modifikovaných organismů, které podle čl. 25 odst. 4 směrnice 2001/18/ES (1) nemůže být považováno za důvěrnou informaci, rovněž s přihlédnutím k účelu a systematice směrnice vykládáno v tom smyslu, že je tím míněn pozemek v katastru nemovitostí, nebo může být dostačující, pokud je uvedena větší zeměpisná oblast?

               2)

                           a)

                           V případě, že je dostačující větší zeměpisná oblast, jaké okolnosti mohou být zohledněny při stanovení údajů o oblasti?

                           b)

                           Má směrnice 2003/4/ES (2) význam při stanovení rozsahu o údajích o oblasti?

                           c)

                           Vyhovuje oblast, která je dvacetkrát větší než jednotlivá pokusná pole, zásadě proporcionality?

               3)

               Vyhovuje zásadě proporcionality, pokud na základě správních předpisů změněných dne 17. července 2008 byl zvolen celkový údaj o oblasti o stonásobné velikosti jednotlivých pokusných polí?

               4)

               Pokud je dostačující pouze údaj o oblasti vztahující se ke katastru nemovitostí, může navzdory čl. 25 odst. 4 směrnice 2001/18/ES existovat za okolností uvedených v čl. 4 odst. 2 směrnice 2003/4/ES odůvodnění pro to, aby s informacemi o přesném místě uvolnění bylo nakládáno jako s důvěrnými?

               5)

                           a)

                           Obsahuje čl. 4 odst. 2 směrnice 2003/4/ES taxativní výčet odůvodňujících skutečností?

                           b)

                           Pokud ano, spadají ochrana podniků včetně osob a výrobků, které se v něm nacházejí, a zamezení sabotáže ohledně klimatu pro biotechnologický rozvoj v Nizozemsku do odůvodňujících skutečností uvedených v čl. 4 odst. 2 směrnice 2003/4/ES?

               6)

               Je v případě kladné odpovědi na otázku 5 písm. a) a b) údaj o oblasti o dvacetinásobné nebo stonásobné velikosti pokusného pole s přihlédnutím k čl. 4 odst. 2 písm. h) směrnice 2003/4/ES a se zřetelem k ochraně soukromých (ochrana podniků včetně osob a výrobků, které se v něm nacházejí) a veřejných zájmů (zamezení sabotáže ohledně klimatu pro biotechnologický rozvoj v Nizozemsku) přiměřený?

               7)

                           a)

                           Je v případě záporné odpovědi na otázku 5 písm. a) ochrana podniků včetně osob a výrobků, které se v něm nacházejí, a zamezení sabotáže ohledně klimatu pro biotechnologický rozvoj v Nizozemsku přípustnou odůvodňující skutečností?

                           b)

                           Je v případě kladné odpovědi na otázku 7 písm. a) údaj o oblasti o dvacetinásobné nebo stonásobné velikosti pokusného pole se zřetelem k ochraně soukromých (ochrana podniků včetně osob a výrobků, které se v něm nacházejí) a veřejných zájmů (zamezení sabotáže ohledně klimatu pro biotechnologický rozvoj v Nizozemsku) přiměřený?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. L 106, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 77).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375).


title: Věc C-67/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Margarete Block v. Finanzamt Kaufbeuren ( Volný pohyb kapitálu — Články 56 ES a 58 ES — Dědická daň — Vnitrostátní právní úprava neumožňující započítat na dědickou daň, která má být zaplacena v členském státě, ve kterém měl vlastník majetku v okamžiku své smrti bydliště, dědickou daň odvedenou dědicem v jiném členském státě v případě, že je pozůstalost tvořena kapitálovými pohledávkami — Dvojí zdanění — Omezení — Neexistence )

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Margarete Block v. Finanzamt Kaufbeuren
   (Věc C-67/08) (1)

   („Volný pohyb kapitálu - Články 56 ES a 58 ES - Dědická daň - Vnitrostátní právní úprava neumožňující započítat na dědickou daň, která má být zaplacena v členském státě, ve kterém měl vlastník majetku v okamžiku své smrti bydliště, dědickou daň odvedenou dědicem v jiném členském státě v případě, že je pozůstalost tvořena kapitálovými pohledávkami - Dvojí zdanění - Omezení - Neexistence“)
   (2009/C 82/11)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Margarete Block

      Žalovaný: Finanzamt Kaufbeuren
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof (Německo) – Výklad čl. 56 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) a odst. 3 Smlouvy o ES – Vnitrostátní právní předpisy upravující dědickou daň – Dvojí zdanění vyplývající z nemožnosti započtení daně vybrané v jiném členském státě na vnitrostátní daň v případě, že je pozůstalost nacházející se v tomto jiném členském státě tvořena bankovními aktivy.
   Výrok
   Články 56 ES a 58 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jaká je dotčená ve věci v původním řízení, která, pokud jde o výpočet dědické daně, kterou má zaplatit dědic s bydlištěm v tomto členském státě z kapitálových pohledávek, jež má vůči finanční instituci se sídlem v jiném členském státě, neumožňuje, pokud měl zůstavitel v okamžiku své smrti bydliště v prvním členském státě, započtení dědické daně odvedené v jiném členském státě na dědickou daň, která je splatná v prvním členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince 2015 ve věci E-18/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (nesplnění povinností členským státem EHP/ESVO – neprovedení – směrnice 2010/65/EU o ohlašovacích formalitách lodí)

text:
               5.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 2/4

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 16. prosince 2015
   ve věci E-18/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (nesplnění povinností členským státem EHP/ESVO – neprovedení – směrnice 2010/65/EU o ohlašovacích formalitách lodí)
   (2017/C 2/05)
   ŽALOBA na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 14 aktu uvedeného v bodě 56l kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/65/EU ze dne 20. října 2010 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států nebo odplouvajících z nich a o zrušení směrnice 2002/6/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP tím, že nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu ve stanovené lhůtě, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 16. prosince 2015 rozsudek, jehož výroková část zní:
   Soudní dvůr:

               1.

               prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 14 aktu uvedeného v bodě 56l kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/65/EU ze dne 20. října 2010 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států nebo odplouvajících z nich a o zrušení směrnice 2002/6/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP tím, že nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu ve stanovené lhůtě;

               2.

               ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc C-312/11: Žaloba podaná dne 20. června 2011 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/19

         Žaloba podaná dne 20. června 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-312/11)
   2011/C 226/36
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Enegren a C. Cattabriga, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že neuložila všem zaměstnavatelům povinnost poskytnout přiměřené uspořádání pro všechny zdravotně postižené osoby, nesplnila povinnost správně a úplně provést článek 5 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1)

               Italská republika tím, že neuložila všem zaměstnavatelům povinnost poskytnout přiměřené uspořádání pro všechny zdravotně postižené osoby, nesplnila povinnost správně a úplně provést článek 5 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání.

               2)

               Předmětné ustanovení ukládá členským státům povinnost s obecnou působností poskytnout přiměřené uspořádání, které dané zdravotně postižené osobě umožní přístup k zaměstnání, jeho výkon nebo postup v zaměstnání nebo absolvování odborného vzdělávání. Toto uspořádání se musí vztahovat — při dodržení zásady proporcionality a v závislosti na konkrétních okolnostech — na všechny zdravotně postižené osoby, na všechny různé aspekty pracovního poměru a na všechny zaměstnavatele.

               3)

               V italských právních předpisech neexistuje žádné ustanovení, které by tuto obecnou povinnost provádělo. Existují sice ustanovení zákona č. 68/1999, která v určitých ohledech poskytují vyšší záruky a výhody, než které vyplývají z článku 5 směrnice. Tyto záruky a výhody se však nevztahují na všechny zdravotně postižené osoby, nejsou závazné pro všechny zaměstnavatele, netýkají se všech různých aspektů pracovního poměru a jejich obsah je čistě programový.

      (1)  Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. července 2005 ve věci T-312/03: Wassen International Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Starší národní obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Selenium Spezial A-C-E“ — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SELENIUM-ACE — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/15

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. července 2005
   ve věci T-312/03: Wassen International Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Starší národní obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Selenium Spezial A-C-E“ - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SELENIUM-ACE - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2005/C 229/29)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-312/03, Wassen International Ltd, se sídlem v Leatherhead (Spojené království), zastoupená M. Edenboroughem, advokátem, a S. Mayerem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému S. Laitinen a M. Capostagno, jako zmocněnkyněmi, přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM je Stroschein Gesundkost GmbH, se sídlem v Hamburku (Německo), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. června 2003 (věc R 121/2002-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi Wassen International Ltd a Stroschein Gesundkost GmbH, Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, V. Tiili a O. Czúcz, soudci; vedoucí soudní kanceláře: B. Pastor, náměstkyně vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 264, 1.11.2003.


title: Věc T-150/15: Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2017 – EFB v. Komise

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/61

         Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2017 – EFB v. Komise
   (Věc T-150/15) (1)

   (2017/C 144/88)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 190, 8.6.2015.


title: Věc C-230/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 14. května 2012 — WIND Telecomunicazioni SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni a další

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 14. května 2012 — WIND Telecomunicazioni SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni a další
   (Věc C-230/12)
   2012/C 217/19
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: WIND Telecomunicazioni SpA

      Žalovaní: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni a další

      Předběžná otázka

   Musí být ustanovení práva Společenství platná v daném odvětví, zejména ustanovení směrnice č. 2002/20 (1), vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě uvedené v tomto usnesení, zejména zákonu č. 266 z roku 2005, zejména z důvodu jejího konkrétního použití při regulaci?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337).


title: Věc C-111/17 PPU: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Athinon – Řecko) – OL v. PQ „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech — Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti — Mezinárodní únosy dětí — Haagská úmluva ze dne 25. října 1980 — Nařízení (ES) č. 2201/2003 — Článek 11 — Žádost o navrácení — Pojem ‚obvyklé bydliště‘ v případě kojence — Dítě narozené dle vůle svých rodičů v jiném členském státě, než ve kterém měli obvyklé bydliště — Nepřetržitý pobyt dítěte v členském státě, v němž se narodilo, po dobu prvních měsíců jeho života — Rozhodnutí matky nevrátit se do členského státu, v němž se nacházelo obvyklé bydliště rodičovského páru“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/11

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Athinon – Řecko) – OL v. PQ
   (Věc C-111/17 PPU) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Mezinárodní únosy dětí - Haagská úmluva ze dne 25. října 1980 - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 11 - Žádost o navrácení - Pojem ‚obvyklé bydliště‘ v případě kojence - Dítě narozené dle vůle svých rodičů v jiném členském státě, než ve kterém měli obvyklé bydliště - Nepřetržitý pobyt dítěte v členském státě, v němž se narodilo, po dobu prvních měsíců jeho života - Rozhodnutí matky nevrátit se do členského státu, v němž se nacházelo obvyklé bydliště rodičovského páru“)
   (2017/C 249/16)
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Monomeles Protodikeio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: OL

      Žalovaná: PQ

      Výrok

   Článek 11 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, kdy se dítě narodilo a nepřetržitě pobývalo se svou matkou po dobu několika měsíců na základě společné vůle svých rodičů v jiném členském státě, než ve kterém měli jeho rodiče obvyklé bydliště před jeho narozením, nelze z původního záměru rodičů předpokládajícího návrat matky s dítětem do posledně uvedeného státu usuzovat na to, že tam má toto dítě své „obvyklé bydliště“ ve smyslu tohoto nařízení.
   To, že se matka odmítla vrátit s dítětem do tohoto členského státu, proto v takové situaci nelze považovat za „protiprávní přemístění nebo zadržení“ dítěte ve smyslu tohoto čl. 11 odst. 1.

      (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc T-162/12: Usnesení Tribunálu ze dne 18. listopadu 2013 — Trabelsi v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Prodloužení zmrazení finančních prostředků — Zrušení původních opatření, kterými se zmrazují finanční prostředky — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               18.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 15/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. listopadu 2013 — Trabelsi v. Rada
   (Věc T-162/12) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Prodloužení zmrazení finančních prostředků - Zrušení původních opatření, kterými se zmrazují finanční prostředky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2014/C 15/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mohamed Trabelsi (Paříž, Francie) (zástupce: A. Tekari, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a M. Bishop, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2012/50/SZBP ze dne 27. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 27, s. 11), v rozsahu, v němž se týká žalobce.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


title: Věc C-606/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Sundsvall (Švédsko) dne 25. listopadu 2013 — OKG AB v. Skatteverket

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Sundsvall (Švédsko) dne 25. listopadu 2013 — OKG AB v. Skatteverket
   (Věc C-606/13)
   2014/C 39/14
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Kammarrätten i Sundsvall

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: OKG AB

      Žalovaný: Skatteverket

      Předběžné otázky

               1)

               Článek 4 odst. 2 směrnice o zdanění energie (1) stanoví, že „úrovní zdanění“ se rozumí celková výše všech nepřímých daní (s výjimkou DPH), která se vypočítává přímo nebo nepřímo z množství elektřiny v době jejich propuštění pro domácí spotřebu. Podle čl. 21 odst. 5 této směrnice podléhá elektřina zdanění a je zdanitelná v okamžiku dodání distributorem nebo redistributorem. Brání tyto články dani vybírané z tepelného výkonu jaderných reaktorů?

               2)

               Je daň z tepelného výkonu spotřební daní, která se ukládá přímo nebo nepřímo na spotřebu tohoto zboží (zboží podléhající spotřební dani), na které je odkazováno v čl. 1 odst. 1 směrnice o spotřební dani (2)?

      (1)  Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. 2003 L 283, s. 51).

      (2)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. 2009 L 9, s. 12).


title: Věc T-454/05: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2007 – Sumitomo Chemical Agro Europe a Philagro France v. Komise ( Přípravky na ochranu rostlin — Účinná látka procymidon — Směrnice 91/414/EHS — Žaloba na neplatnost — Žaloba pro nečinnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Žaloba na náhradu škody — Nepřípustnost — Zjevně neopodstatněná žaloba )

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/40

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2007 – Sumitomo Chemical Agro Europe a Philagro France v. Komise
   (Věc T-454/05) (1)

   („Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka procymidon - Směrnice 91/414/EHS - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Nepřípustnost - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
   (2007/C 315/75)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (Lyon, Francie) a Philagro France SAS (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Doherty, zmocněnec)
   Předmět věci
   Zaprvé, návrh směřující ke zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 20. října 2005, týkajícím se povolení uvedení účinné látky procymidonu na trh podle směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332), zadruhé, podpůrně vzhledem k žalobě na neplatnost, žaloba pro nečinnost směřující k určení toho, že Komise protiprávně nepřijala opatření požadovaná Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a jejími dceřinými společnostmi v dopise ze dne 5. září 2005, a, zatřetí, žaloba na náhradu škody údajně utrpěné žalobci v důsledku toho, že Komise přijala rozhodnutí údajně obsažené v dopise ze dne 20. října 2005, a, podpůrně, tím, že Komise nepřijala opatření požadovaná v dopise ze dne 5. září 2005.
   Výrok

               1)

               Již není namístě rozhodovat o žalobě na neplatnost a žalobě pro nečinnost.

               2)

               Žaloba na náhradu škody se zamítá jako nepřípustná v části, ve které směřuje k náhradě škody údajně utrpěné Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a Philagro France SAS v důsledku toho, že Komise přijala rozhodnutí údajně obsažené v dopise ze dne 20. října 2005.

               3)

               Žaloba na náhradu škody se zamítá jako po právní stránce zjevně neopodstatněná v části, ve které směřuje k náhradě škody údajně utrpěné Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a Philagro France SAS v důsledku toho, že Komise nepřijala opatření požadovaná Sumitomo Chemical Agro Europe a jejími dceřinými společnostmi v dopise ze dne 5. září 2005.

               4)

               Sumitomo Chemical Agro Europe a Philagro France ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Věc T-569/15: Usnesení Tribunálu ze dne 14. března 2016 – Fondazione Casamica v. Komise a EASME

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/54

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. března 2016 – Fondazione Casamica v. Komise a EASME
   (Věc T-569/15) (1)

   (2016/C 156/75)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


title: Věc T-320/04: Žaloba podaná dne 30. července 2004 Triantafyllia Dionyssopoulou proti Radě Evropské unie

text:
               6.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/30

         Žaloba podaná dne 30. července 2004 Triantafyllia Dionyssopoulou proti Radě Evropské unie
   (Věc T-320/04)
   (2004/C 273/60)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 30. července 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Triantafyllia Dionyssopoulou, s bydlištěm v Norwich Norfolk (Spojené království), zastoupenou Claudem Quackelsem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí oznámené dne 12. prosince 2003, které určilo pro výpočet důchodu opravný koeficient pro Řecko;

               —

               přiznal žalobkyni od 1. listopadu 2003 pro její důchod opravný koeficient pro Spojené království;

               —

               uložil Radě, aby žalobkyni zaplatila náhradu za majetkovou a nemajetkovou újmu – částku určenou ex aequo et bono na 20 000 eur, za újmu posouzenou s výhradou zvýšení v průběhu řízení na částku 50 000 eur;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně v této věci, bývalá úřednice Společenství požívající invalidní důchod, brojí proti rozhodnutí správního orgánu, aby se na tento důchod použil opravný koeficient pro Řecko namísto opravného koeficientu pro Spojené království.
   V tomto ohledu žalobkyně upřesňuje, že na základě stanovení svého pobytu v tomto členském státě má právo na použití tohoto koeficientu a že odmítnutí, které je předmětem tohoto sporu, je protiprávní, jelikož popírá zásadu rovného zacházení, ochrany legitimního očekávání a řádné správy.
   Napadené rozhodnutí se navíc zakládá na zjevně nesprávném posouzení.


title: Věc T-308/14: Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2015 – Neue Halberg-Guss v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/40

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2015 – Neue Halberg-Guss v. Komise
   (Věc T-308/14) (1)

   (2015/C 155/56)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Věc T-315/99: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. října 2006 – Autobedrijf Geve v. Komise

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/29

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. října 2006 – Autobedrijf Geve v. Komise
   (Věc T-315/99) (1)

   (2006/C 310/63)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda druhého rozšířeného senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 63, 4.3.2000.


title: Věc C-333/12: Žaloba podaná dne 11. července 2012 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/24

         Žaloba podaná dne 11. července 2012 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-333/12)
   2012/C 287/46
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, C. Vrignon a J. Hottiaux, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/65/ES (1) ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, a v každém případě tím, že Komisi tyto předpisy neoznámila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 této směrnice;

               —

               uložit Polské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále za nesplnění povinnosti informovat o provedení směrnice 2007/65 ve výši 112 190,40 eur denně, ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 19. prosince 2011.

      (1)  Úř. věst. L 332, s. 27.


title: Věc T-357/02: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. května 2007 – Freistaat Sachsen v. Komise ( Státní podpory — Podpory poskytované orgány spolkové země Sasko — Režim podpor malým a středním podnikům — Zrychlené schvalování — Časová působnost pokynů Společenství a nařízení o výjimce týkajících se podpor malým a středním podnikům — Záměr podpor oznámený před vstupem nařízení o výjimce v platnost — Legitimní očekávání — Právní jistota — Úplné oznámení )

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/19

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. května 2007 – Freistaat Sachsen v. Komise
   (Věc T-357/02) (1)

   („Státní podpory - Podpory poskytované orgány spolkové země Sasko - Režim podpor malým a středním podnikům - Zrychlené schvalování - Časová působnost pokynů Společenství a nařízení o výjimce týkajících se podpor malým a středním podnikům - Záměr podpor oznámený před vstupem nařízení o výjimce v platnost - Legitimní očekávání - Právní jistota - Úplné oznámení“)
   (2007/C 140/29)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Freistaat Sachsen (Německo) (zástupce: T. Lübbig, advokát)

      Žalovaní: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Kreuschitz a J. Flett, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení čl. 2 druhého pododstavce a článků 3 a 4 rozhodnutí Komise 2003/226/CE ze dne 24. září 2002 o režimu podpor zamýšleném Německem – „Program ve prospěch malých a středních podniků – Zlepšení výkonnosti saských podniků“ – Podprogramy 1 (coaching), 4 (účast na veletrzích a výstavách), 5 (spolupráce) a 7 (podpora designu) (Úř. věst. 2003, L 91, s. 13).
   Výrok rozsudku

               1)

               Článek 2 druhý pododstavec a články 3 a 4 rozhodnutí Komise 2003/226/ES ze dne 24. září 2002 o režimu podpor zamýšleném Německem – „Program ve prospěch malých a středních podniků – Zlepšení výkonnosti saských podniků“ – Podprogramy 1 (coaching), 4 (účast na veletrzích a výstavách), 5 (spolupráce) a 7 (podpora designu), se zrušují.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


title: Věc C-34/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajský súd v Prešove – Slovensko) – Monika Kušionová v. SMART Capital, a.s. „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 93/12/EHS — Zneužívající klauzule — Smlouva o spotřebitelském úvěru — Článek 1 odst. 2 — Klauzule odrážející závazné právní ustanovení — Působnost směrnice — Článek 3 odst. 1, článek 4, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 — Zajištění pohledávky zástavním právem k nemovitému majetku — Možnost výkonu tohoto zástavního práva prostřednictvím dražby — Soudní přezkum“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajský súd v Prešove – Slovensko) – Monika Kušionová v. SMART Capital, a.s.
   (Věc C-34/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/12/EHS - Zneužívající klauzule - Smlouva o spotřebitelském úvěru - Článek 1 odst. 2 - Klauzule odrážející závazné právní ustanovení - Působnost směrnice - Článek 3 odst. 1, článek 4, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 - Zajištění pohledávky zástavním právem k nemovitému majetku - Možnost výkonu tohoto zástavního práva prostřednictvím dražby - Soudní přezkum“)
   2014/C 409/09
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Krajský súd v Prešove

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Monika Kušionová

      Žalovaná: SMART Capital, a.s.

      Výrok

               1)

               Ustanovení směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která umožňuje vymáhání pohledávky založené na případně zneužívajících smluvních klauzulích formou mimosoudního výkonu zástavního práva váznoucího na nemovitém majetku, který spotřebitel poskytl jako zástavu, pokud tato právní úprava v praxi neznemožňuje nebo nadměrně neztěžuje ochranu práv, která tato směrnice přiznává spotřebitelům, přičemž ověření této skutečnosti je na předkládajícím soudu.

               2)

               Článek 1 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že smluvní klauzule uvedená ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem je vyloučena z působnosti této směrnice pouze tehdy, odráží-li obsah závazného právního nebo správního ustanovení, přičemž ověření této skutečnosti je na předkládajícím soudu.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


title: Věc C-370/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Data I/O GmbH v. Hauptzollamt Hannover, dříve Bundesfinanzdirektion Südost ( „Společný celní sazebník — Sazební zařazení — Kombinovaná nomenklatura — Kapitola 84 poznámka 5 B — Adaptér s paměťovým čipem určený k vytváření elektrického spojení mezi automatizovaným programátorem a programovatelnými elektronickými komponenty — Čísla 8471, 8473 a 8536“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Data I/O GmbH v. Hauptzollamt Hannover, dříve Bundesfinanzdirektion Südost
   (Věc C-370/08) (1)

   („Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Kapitola 84 poznámka 5 B - Adaptér s paměťovým čipem určený k vytváření elektrického spojení mezi automatizovaným programátorem a programovatelnými elektronickými komponenty - Čísla 8471, 8473 a 8536“)
   2010/C 179/08
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Data I/O GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Hannover, dříve Bundesfinanzdirektion Südost

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad poznámky 5 B ke kapitole 84 Kombinované nomenklatury Společného celního sazebníku v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) ve znění přílohy nařízení Komise (ES) č. 1810/2004 ze dne 7. září 2004 (Úř. věst. L 327, s. 1) — Elektrický adaptér zajišťující přenos dat z programovacího zařízení na programovatelné elektronické komponenty a obsahující „Memory Chip“ (paměťový čip), v němž se ukládá proces programování — Zařazení do čísla 8471 Kombinované nomenklatury?

      Výrok

   Takový adaptér, jakým je adaptér dotčený v původním řízení, který zajišťuje funkci elektrického spojení mezi programátorem a programovatelnými komponentami, jakož i funkci záznamu procesu programování, který může být později vyvolán, splňuje podmínku uvedenou v poznámce 5 B písm. c) kapitoly 84 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1810/2004 ze dne 7. září 2004, a musí být zařazen pod číslo 8471 této nomenklatury jakožto „jednotka“ zařízení pro automatizované zpracování dat, pokud jeho hlavní funkce spočívá ve zpracovávání dat. V případě, že tuto funkci nemá, musí být takový adaptér zařazen pod číslo 8471 KN jakožto „jednotka“ zařízení pro automatizované zpracování dat, neboť jeho hlavní funkce spočívá ve zpracovávání dat. V případě, že tuto funkci nemá, musí být uvedený adaptér zařazen pod číslo 8473 KN jakožto „část nebo součást“ nebo „příslušenství“ stroje, pokud je nezbytný pro fungování tohoto stroje či pokud je určen k přizpůsobení stroje pro určitou operaci nebo k tomu, aby vykonával příslušnou službu vztahující se k základní funkci stroje nebo přístroje, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Pokud uvedený adaptér nemůže být zařazen pod žádné z obou výše uvedených čísel, je třeba jej považovat za „přístroj pro spojování a připojování elektrických obvodů“, který z tohoto důvodu spadá pod číslo 8536 uvedené kombinované nomenklatury.

      (1)  Úř. věst. C 285, 8.11.2008.


title: Věc T-533/13: Žaloba podaná dne 3. října 2013 — Litva v. Komise

text:
               7.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/17

         Žaloba podaná dne 3. října 2013 — Litva v. Komise
   (Věc T-533/13)
   2013/C 359/34
   Jednací jazyk: litevština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė a A. Karbauskas)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 odst. 4 prováděcího rozhodnutí Evropské komise C(2013) 4487 final ze dne 19. července 2013, kterým se schvaluje poskytnutí přechodné státní podpory v Litvě v roce 2013 („napadené rozhodnutí“),

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 39 SFEU ve spojení s prvním pododstavcem čl. 40 odst. 2 SFEU a z porušení zásady zákazu diskriminace.
               Přijetím čl. 1 odst. 4 napadeného rozhodnutí se Komise dopustila porušení článku 39 SFEU ve spojení s prvním pododstavcem čl. 40 odst. 2 SFEU, protože nedodržela cíle společné zemědělské politiky definované v SFEU [zejména v čl. 39 odst. 1 písm. b) SFEU], ani kritéria společné zemědělské politiky, a rovněž porušila zásadu zákazu diskriminace.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení nařízení č. 73/2009.
               Přijetím čl. 1 odst. 4 napadeného rozhodnutí bez právního základu Komise porušila nařízení č. 73/2009 73/2009 (1), protože správně neuplatnila čl. 10a odst. 4 tohoto nařízení.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení Komise.
               Přijetím čl. 1 odst. 4 napadeného rozhodnutí se Komise dopustila nesprávného posouzení, protože nesprávně posoudila úrovně přímých plateb starých a nových členských států v roce 2012 a na takovém nesprávném posouzení založila výpočet poskytnuté přechodné státní podpory.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy.
               Přijetím čl. 1 odst. 4 napadeného rozhodnutí Komise porušila zásadu řádné správy, protože nesplnila svou povinnost použít jako základ nové informace, které poskytla Litevská republika, týkající se úrovně přímých plateb v členských státech, a neposoudila skutečný význam přímých plateb pro litevské farmy.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).


title: Věc C-382/10: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat Wien — Rakousko) — Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth v. Landeshauptmann von Wien ( „Průmyslová politika — Hygiena potravin — Nařízení (ES) č. 852/2004 — Samoobslužný prodej chleba a pečiva“ )

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/5

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat Wien — Rakousko) — Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth v. Landeshauptmann von Wien
   (Věc C-382/10) (1)

   (Průmyslová politika - Hygiena potravin - Nařízení (ES) č. 852/2004 - Samoobslužný prodej chleba a pečiva)
   2011/C 347/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Unabhängiger Verwaltungssenat Wien

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth

      Žalovaný: Landeshauptmann von Wien

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Verwaltungssenat Wien -Výklad přílohy II kapitoly 9 bodu 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (Úř. věst. L 139, s. 1; Zvl. vyd. 13/34, s. 319) — Ochrana potravin před kontaminací — Samoobslužný prodej chleba a pečiva — Správní rozhodnutí členského státu nařizující instalaci technického zařízení, které zákazníkům zabrání vrátit zboží poté, co se jej dotkli rukou.

      Výrok

   Příloha II kapitola IX bod 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin musí být vykládána v tom smyslu, že pokud jde o boxy určené k samoobslužnému prodeji chleba a pečiva za takových okolností jako ve věci v původním řízení, skutečnost, že se potenciální kupující teoreticky může holou rukou dotknout potravin nabízených k prodeji či na ně kýchnout, sama o sobě neumožňuje dospět k závěru, že tyto potraviny nebyly chráněny před kontaminací, která by mohla způsobit, že potraviny nebudou vhodné k lidské spotřebě, budou poškozovat zdraví nebo budou kontaminovány takovým způsobem, že by bylo nesmyslné očekávat, že by je bylo možné v takovém stavu konzumovat.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


title: Věc C-276/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. června 2015 – Hecht-Pharma GmbH v. Hohenzollern Apotheke, Inhaber Winfried Ertelt

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. června 2015 – Hecht-Pharma GmbH v. Hohenzollern Apotheke, Inhaber Winfried Ertelt
   (Věc C-276/15)
   (2015/C 294/33)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hecht-Pharma GmbH

      Žalovaný: Hohenzollern Apotheke, Inhaber Winfried Ertelt

      Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 3 bod 1 a 2 směrnice 2001/83/ES (1) ustanovení vnitrostátního práva jako je § 21 odst. 2 bod 1 zákona o oběhu léčivých přípravků (Gesetz über den Verkehr mit Arzneimitteln, dále jen „AMG“), podle kterého registraci nevyžaduje takový léčivý přípravek, který je určen pro humánní použití a který je z důvodu prokazatelně častého lékařského nebo stomatologického předpisu co do podstatných výrobních kroků vyráběn v rámci běžného provozu v lékárně v množství dosahujícím denně sta balení připravených k výdeji a je určen k výdeji v rámci existujícího povolení k provozování lékárny?
               V případě kladné odpovědi na první otázku:

               2)

               Platí tento závěr také tehdy, když je ustanovení vnitrostátního práva jako je § 21 odst. 2 bod 1 AMG vykládáno tak, že registraci nevyžaduje takový léčivý přípravek, který je určen pro humánní použití a který je z důvodu prokazatelně častého lékařského nebo stomatologického předpisu co do podstatných výrobních kroků vyráběn v rámci běžného provozu v lékárně v množství dosahujícím denně sta balení připravených k výdeji a je určen k výdeji v rámci existujícího povolení k provozování lékárny, pokud je tento léčivý přípravek buď vždy vydáván pro jednotlivého pacienta podle lékařského předpisu, který nemusí být nutně vystaven již před jeho přípravou, nebo je v lékárně připravován v souladu s lékopisnými předpisy a je určen k přímému výdeji pacientům?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. července 2004 ve věci C-389/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (Nesplnění povinnosti státem — Neprovedení směrnice 1999/74/ES)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 8. července 2004
   ve věci C-389/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Neprovedení směrnice 1999/74/ES)
   (2004/C 217/17)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci 389/03, Komise Evropských společenství (zmocněnec: A. Bordes) proti Belgickému království (zmocněnkyně: E. Dominkovits), jejímž předmětem je určení, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic (Úř. věst. L 203, s. 53) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, F. Macken (zpravodaj) a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajemník: R. Grass, vydal dne 8. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. Věst. C 251, 18.10.2003.


title: Věc C-58/12 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. listopadu 2013 — Groupe Gascogne SA v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s plastovými průmyslovými pytli — Přičitatelnost protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti — Zohlednění celkového obratu skupiny při výpočtu maximální výše pokuty — Nepřiměřená délka řízení před Tribunálem — Zásada účinné soudní ochrany“ )

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. listopadu 2013 — Groupe Gascogne SA v. Evropská komise
   (Věc C-58/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s plastovými průmyslovými pytli - Přičitatelnost protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti - Zohlednění celkového obratu skupiny při výpočtu maximální výše pokuty - Nepřiměřená délka řízení před Tribunálem - Zásada účinné soudní ochrany)
   2014/C 39/04
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Groupe Gascogne SA (zástupci: P. Hubert a E. Durand, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a N. von Lingen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 16. listopadu 2011 ve věci Groupe Gascogne v. Komise (T-72/06), kterým Tribunál zamítl žalobu na částečnou neplatnost a na změnu rozhodnutí Komise C(2005) 4634 final ze dne 30. listopadu 2005 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.354 — Průmyslové pytle), které se týká kartelové dohody na trhu s plastovými průmyslovými pytli a návrhu na změnu uvedeného rozhodnutí

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Groupe Gascogne SA se ukládá náhrada nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku.

      (1)  Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


title: Věc F-35/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 27. listopadu 2008 – Klug v. EMEA ( Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Neprodloužení smlouvy uzavřené na dobu určitou — Nepříznivý posudek — Psychické obtěžování )

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/51

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 27. listopadu 2008 – Klug v. EMEA
   (Věc F-35/07) (1)

   („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Neprodloužení smlouvy uzavřené na dobu určitou - Nepříznivý posudek - Psychické obtěžování“)
   (2009/C 55/92)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bettina Klug (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně W. Grupp, advokát, poté S. Zickgraf, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMEA) (zástupci: V. Salvatore, S. Vanlievendael, zmocněnci, ve spolupráci s. H.-G. Mamannem a N. Rößlerem, advokáti)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně na neprodloužení pracovní smlouvy – Žádost o novou hodnotící zprávu – Návrh na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení nese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007, s. 45.


title: Věc C-247/09: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Alketa Xhymshiti v. Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach ( Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob — Nařízení (EHS) č. 1408/71 a č. 574/72, jakož i nařízení (ES) č. 859/2003 — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Rodinné dávky — Státní občan třetího státu, který pracuje ve Švýcarsku a se svými dětmi žije v členském státě, jehož státní občanství mají děti )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/11

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Alketa Xhymshiti v. Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach
   (Věc C-247/09) (1)

   (Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Nařízení (EHS) č. 1408/71 a č. 574/72, jakož i nařízení (ES) č. 859/2003 - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Rodinné dávky - Státní občan třetího státu, který pracuje ve Švýcarsku a se svými dětmi žije v členském státě, jehož státní občanství mají děti)
   2011/C 13/18
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Alketa Xhymshiti

      Žalovaná: Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Baden-Württemberg — Výklad nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 05/04, s. 317), a článků 2, 13 a 76 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35), jakož i čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83) — Státní příslušník třetí země, který pracuje ve Švýcarské konfederaci a bydlí společně se svou manželkou a dětmi v členském státě, jehož státními příslušníky jsou děti — Odmítnutí členského státu bydliště přiznat rodinné dávky — Slučitelnost takového odmítnutí přiznat rodinné dávky s výše uvedenými ustanoveními práva Společenství

      Výrok

               1)

               V případě, kdy státní příslušník třetího státu oprávněně bydlí v členském státě Evropské unie a pracuje ve Švýcarsku, nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti, se na tohoto státního příslušníka v členském státě bydliště neuplatní, pokud toto nařízení č. 859/2003 není uvedeno mezi akty Společenství v části A přílohy II Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, které se smluvní strany této dohody zavázaly uplatňovat. V důsledku toho nelze shledat, že členský stát bydliště je povinen na uvedeného zaměstnance a jeho manželku uplatnit nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, a nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97.

               2)

               Články 2, 13 a 76 nařízení č. 1408/71, jakož i čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení č. 574/72 nejsou relevantní ve vztahu ke státní příslušnici třetího státu v situaci žalobkyně v původním řízení, neboť její situace spadá do působnosti právních předpisů členského státu bydliště. Samotná skutečnost, že děti této státní příslušnice jsou občany Unie, nemůže vést k tomu, že by odmítnutí přiznat nárok na rodinné přídavky v členském státě bydliště bylo protiprávní, pokud nejsou, jak to vyplývá ze zjištění učiněných předkládajícím soudem, splněny zákonné podmínky takového přiznání.

      (1)  Úř. věst. C 233, 26.9.2009.


title: Věc T-894/16: Žaloba podaná dne 19. prosince 2016 – Air France v. Komise

text:
               13.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/26

         Žaloba podaná dne 19. prosince 2016 – Air France v. Komise
   (Věc T-894/16)
   (2017/C 046/30)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société Air France (Roissy en France, Francie) (zástupce: R. Sermier, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2016/1698 ze dne 20. února 2014 týkající se opatření SA.22932 (11/C) (ex NN 37/07), která přijala Francie ve prospěch letiště Marseille-Provence a leteckých společností využívajících toto letiště (oznámené pod číslem C(2014) 870);

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z vad, jimiž je stiženo napadené rozhodnutí, pokud jde o podporu departamentu Bouches-du-Rhône ve prospěch leteckého terminálu „Marseille-Provence 2“ (MP2). Konkrétně,

                           —

                           opatření neodpovídá jasně definovaným cílům veřejného zájmu. Posouzení Komise v napadeném rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno, obsahuje nesprávné právní posouzení a nesprávné posouzení, pokud jde o

                                       —

                                       cíl vypořádat se s očekávaným nárůstem letecké dopravy;

                                       —

                                       cíl vztahující se k podpoře hospodářského rozvoje regionu;

                           —

                           podpora nebyla nutná.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z vad, jimiž je stiženo napadené rozhodnutí, pokud jde o smlouvu na nákup reklamního prostoru se společností Airpot Marketing Services.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z vad, jimiž je stiženo napadené rozhodnutí, pokud jde o výši poplatku cestujících na terminálu MP2.


title: Věc C-535/13: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Athinon – Řecko) – Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha v. Maria Patmanidi AE „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Ochranné známky — Právo majitele ochranné známky bránit prvnímu uvedení výrobků označených touto ochrannou známkou na trh v Evropském hospodářském prostoru (EHP) bez jeho souhlasu“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/25

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Athinon – Řecko) – Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha v. Maria Patmanidi AE
   (Věc C-535/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranné známky - Právo majitele ochranné známky bránit prvnímu uvedení výrobků označených touto ochrannou známkou na trh v Evropském hospodářském prostoru (EHP) bez jeho souhlasu“)
   2014/C 409/37
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Monomeles Protodikeio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha

      Žalovaná: Maria Patmanidi AE

      Výrok

   Články 5 a 7 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, jakož i články 9 a 13 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, musí být vykládány v tom smyslu, že se majitel ochranné známky může bránit prvnímu uvedení výrobků označených touto ochrannou známkou na trh v Evropském hospodářském prostoru nebo v Evropské unii bez jeho souhlasu.

      (1)  Úř. věst. C 377, 21.12.2013.


title: Věc C-563/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 1. prosince 2010 — Kashayar Khavand v. Spolková republika Německo

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 1. prosince 2010 — Kashayar Khavand v. Spolková republika Německo
   (Věc C-563/10)
   2011/C 38/09
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Kashayar Khavand

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předběžné otázky

               1)

               Lze homosexualitu považovat za sexuální orientaci ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. d) druhé věty směrnice 2004/83/ES (1) a může být dostatečným důvodem pronásledování?

               2)

               V případě kladné odpovědi:

                           a)

                           V jakém rozsahu jsou chráněny projevy homosexuality?

                           b)

                           Může být homosexuálnímu jedinci doporučeno, aby svou sexuální orientaci v domovské zemi projevoval skrytě a aby se k ní nepřiznával veřejně?

                           c)

                           Je třeba při výkladu a použití čl. 10 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/83/ES zohlednit zvláštní zákazy sloužící ochraně veřejného pořádku a veřejné mravnosti, nebo jsou projevy homosexuality chráněny stejně jako v případě heterosexuálního jedince?

      (1)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 2) (Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96)/(Úř. věst L 304, s. 12 a oprava: Úř. věst. L 204, s. 24).


title: Věc T-464/15: Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Othman v. Rada

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/33

         Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Othman v. Rada
   (Věc T-464/15)
   (2015/C 337/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Razan Othman (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu žalobkyně za přípustnou a opodstatněnou,

               —

               v důsledku toho zrušil rozhodnutí (SZBP) 2015/837 ze dne 28. května 2015 a další akty k jeho provedení v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně,

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-432/11, Makhlouf v. Rada (1).

      (1)  Úř. věst. C 290, s. 13.