title: Věc C-244/17: Žaloba podaná dne 10. května 2017 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/29

         Žaloba podaná dne 10. května 2017 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-244/17)
   (2017/C 239/36)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Gussetti, P. Aalto, L. Havas, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (EU) 2017/477 ze dne 3. března 2017 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě pro spolupráci zřízené podle Dohody o posíleném partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Republikou Kazachstán na straně druhé, pokud jde o pracovní ujednání Rady pro spolupráci, Výboru pro spolupráci, specializované podvýbory a jakékoliv jiné orgány (1),

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise tvrdí, že přidání procesněprávního základu podle společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP), zejména čl. 31 odst. 1 SEU, jenž vyžaduje jednomyslnost, porušuje Smlouvu, jak je vykládána v judikatuře Soudního dvora.
   Tento žalobní důvod je podložen následujícími argumenty:
   Zaprvé, podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že rozhodnutí na základě čl. 218 odst. 9 SFEU musí být přijato kvalifikovanou většinou, i když jeden nebo vice hmotněprávních základů by jinak pro uzavření mezinárodní dohody vyžadovaly jednomyslnost. Přidání jakéhokoli právního základu, jehož cílem je zajistit jednomyslnost, nemá žádný vliv na postup, kterým bylo rozhodnutí přijato v rámci Rady.
   Rozhodnutí Rady přijaté postupem podle čl. 218 odst. 9 SFEU nemá za cíl doplnit nebo pozměnit institucionální rámec dohody nebo změnit jeho strukturu, a tudíž nemůže být stavěno na roveň uzavření nebo změně mezinárodní dohody, ale má za cíl zajistit její účinné provádění. Takové rozhodnutí by v souladu s čl. 218 odst. 8 prvním pododstavcem a čl. 218 odst. 9 SFEU mělo být přijato kvalifikovanou většinou. Požadavek jednomyslnosti pro přijetí takovéhoto rozhodnutí je protiprávní.
   Zadruhé, jak rovněž objasnil Soudní dvůr ve své judikatuře, článek 218 SFEU stanoví „jednotný a obecně platný postup sjednávání a uzavírání mezinárodních dohod Evropskou unií ve všech oblastech její činnosti, včetně SZBP“. Tato zvláštní povaha SZBP se odráží v tom, že návrh podávají společně Komise (pokud jde o záležitosti nespadající do oblasti SZBP) a vysoký představitel (pokud jde o záležitosti spadající do oblasti SZBP). To však nemůže změnit závěr, že rozhodnutí na základě čl. 218 odst. 9 SFEU musí být přijato kvalifikovanou většinou.
   Spojení těchto dvou judikaturních linií vede k závěru, že nejen na sjednávání a uzavření mezinárodní dohody, ale i na zaujetí postojů provádějících takovouto dohodu se vztahuje jednotný postup stanovený v článku 218 SFEU, v daném případě čl. 218 odst. 9 SFEU, který stanoví rozhodování kvalifikovanou většinou. Nelze přidat žádné jiné procesní ustanovení. I kdyby Rada takovéto ustanovení přidala, nemohlo by změnit postup rozhodování.

      (1)  Úř. věst. 2017, L 73, s. 15


title: Věc T-333/05: Žaloba podaná dne 29. srpna 2005 – Ezerniece Liljeberg a další v. Komise

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/29

         Žaloba podaná dne 29. srpna 2005 – Ezerniece Liljeberg a další v. Komise
   (Věc T-333/05)
   (2005/C 281/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kristine Ezerniece Liljeberg (Brusel, Belgie), a další (zástupci: G. Vandersanden, L. Levi, C. Ronzi, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhy žalobkyně/žalobců

               —

               zrušení rozhodnutí o jmenování žalobců, v rozsahu v němž stanoví zařazení do platové třídy A*6,

               —

               plné opravení v důsledku toho služebního postupu žalobců (což zahrnuje zhodnocení jejich pracovní zkušenosti v takto opravené platové třídě, jejich nároku na služební postup a nároku na důchod) za dodržení striktní rovnosti ve vztahu k jiným úspěšným uchazečům ze stejného výběrového řízení, kteří pracují mimo Komisi u jiných Evropských orgánů,

               —

               přiznání žalobcům úroků z prodlení na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou ze všech částek odpovídajících rozdílu mezi platem odpovídajícím jejich zařazení uvedeném v rozhodnutí o přijetí a zařazením, na které měli mít nárok až do dne rozhodnutí o jejich řádném zařazení do platové třídy;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení v plném rozsahu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci, úředníci Komise, pověření vykonáváním funkcí právníka-lingvisty, byli přijati přede dnem 1. května 2004 na základě seznamů vhodných kandidátů, které byly vyhotoveny v důsledku výběrových řízení na obsazení úrovně LA 7/LA 6. Článek 13 odst. 2 přílohy XIII služebního řádu stanoví, že v takovém případě mohou orgány přijímat právníky-lingvisty do platové třídy A*7 namísto třídy A*6. Nicméně Komise nevyužila toto právo a přijala žalobce do platové třídy A*6.
   V jejich žalobách žalobci napadají toto rozhodnutí, přičemž uplatňují, že jiné orgány jmenovaly úspěšné uchazeče ve stejné situaci do platové třídy A*7 a že Komise sama zaměstnává právníky-lingvisty jako dočasné zaměstnance v platové třídě A*7. Na tomto základě se žalobci dovolávají porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace, porušení čl. 1d odst. 1 služebního řádu, zásady rovnocennosti pracovního místa a platové třídy, porušení čl. 9 odst. 3 Amsterodamské smlouvy a konečně čl. 13 odst. 2 přílohy XIII služebního řádu.
   Kromě toho žalobci uplatňují, že ze strany Komise obdrželi ujištění o zařazení do platové třídy A*7 a že se na tomto základě dovolávají porušení zásady legitimního očekávání, zásady právní jistoty, zásady řádného úředního postupu, zásady dobré víry, zásady transparentnosti a zásady náležité péče.


title: Věc C-97/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španělsko) – Doña Rosa Méndez López v. Instituto Nacional de Empleo (INEM), Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španělsko) – Doña Rosa Méndez López v. Instituto Nacional de Empleo (INEM), Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
   (Věc C-97/07) (1)

   (2008/C 128/52)

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc C-481/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2008 společností Alcon Inc. proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 10. září 2008 ve věci T-106/07, Alcon Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2008 společností Alcon Inc. proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 10. září 2008 ve věci T-106/07, Alcon Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-481/08 P)
   (2009/C 19/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alcon Inc. (zástupce: M. Graf, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
   Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil napadený rozsudek i sporné rozhodnutí,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelka tvrdí že napadený rozsudek by měl být zrušen z následujících důvodů:

               —

               zkreslení skutkového stavu a důkazů, jelikož relevantními spotřebiteli jsou běžní spotřebitelé. Jedná se zde o otázku právní, jež musí být Soudním dvorem rozhodnuta, třebaže byla vznesena teprve při ústním jednání: „da mihi facta, dabo tibi ius“;

               —

               nesprávné uplatnění a nesprávný výklad čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1) a zkreslení skutkového stavu a důkazů, jelikož byla zřejmě vzata na zřetel pouze výslovnost v anglickém jazyce, a nikoli v jazyce francouzském.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-497/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 10. července 2017 – Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) v. Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 10. července 2017 – Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) v. Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
   (Věc C-497/17)
   (2017/C 347/26)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative d'appel de Versailles

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

      Odpůrci: Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

      Předběžná otázka

   Musí být použitelná pravidla unijního práva, jež vyplývají zvláště:

               —

               z článku 13 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               z nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 (1), jehož prováděcí pravidla byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 889/2008 ze dne 5. září 2008 (2),

               —

               a z nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 (3),

         vykládána v tom smyslu, že povolují, anebo zakazují, aby bylo evropské označení „ekologické zemědělství“ udělováno výrobkům pocházejícím ze zvířat, na něž byla použita rituální porážka bez předchozího omráčení, provedená za podmínek stanovených nařízením (ES) č. 1099/2009?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91 (Úř. věst. L 189, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 889/2008 ze dne 5. září 2008 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů, pokud jde o ekologickou produkci, označování a kontrolu (Úř. věst. L 250, s. 1).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 o ochraně zvířat při usmrcování (Úř. věst. L 303, s. 1).


title: Věc F-142/15: Žaloba podaná dne 17. listopadu 2015 – ZZ v. Parlament

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/78

         Žaloba podaná dne 17. listopadu 2015 – ZZ v. Parlament
   (Věc F-142/15)
   (2016/C 027/101)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupce: A. Tymen, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Parlamentu o odložení žádosti žalobkyní o pomoc a návrh na náhradu údajně způsobené nemajetkové újmy.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit implicitní rozhodnutí, jež se považuje za učiněné dne 11. dubna 2015, o zamítnutí žádosti žalobkyně o pomoc ze dne 11. prosince 2014;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 20. srpna 2015, doručené dne 24. srpna 2015, o zamítnutí stížnosti žalobkyně ze dne 24. dubna 2015;

               —

               uložit žalovanému náhradu nemajetkové újmy vzniklé žalobkyni, stanovené ex aequo et bono na 50 000 eur;

               —

               uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-425/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. října 2007 – AMS v. OHIM – American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška ochranné známky Společenství AMS Advanced Medical Services — Starší národní slovní ochranná známka AMS — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Návrh na předložení důkazu o skutečném užívání podaný poprvé před odvolacím senátem — Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 )

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/38

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. října 2007 – AMS v. OHIM – American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services)
   (Věc T-425/03) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška ochranné známky Společenství AMS Advanced Medical Services - Starší národní slovní ochranná známka AMS - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Návrh na předložení důkazu o skutečném užívání podaný poprvé před odvolacím senátem - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94“)
   (2007/C 297/77)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: AMS Advanced Medical Services GmbH (Mannheim, Německo) (zástupci: původně G. Lindhofer, poté G. Lindhofer a S. Schäffler, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: American Medical Systems, Inc (Minnetonka, Minnesota, Spojené státy) (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. září 2003 (věc R 671/2002-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi AMS Advanced Medical Services GmbH a American Medical Systems, Inc.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               AMS Advanced Medical Services GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 71, 20.3.2004.


title: Věc T-120/16: Žaloba podaná dne 22. března 2016 – Tulliallan Burlington v. EUIPO – Burlington Fashion (Burlington)

text:
               17.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/24

         Žaloba podaná dne 22. března 2016 – Tulliallan Burlington v. EUIPO – Burlington Fashion (Burlington)
   (Věc T-120/16)
   (2016/C 175/28)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tulliallan Burlington Ltd (St Helier, Jersey) (zástupce: A. Norris, Barrister)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Burlington Fashion GmbH (Schmallenberg, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „Burlington“ – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 017 273

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. ledna 2016, ve věci R 94/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a neuznal spornou ochrannou známku pro všechny sporné výrobky;

               —

               uložil náhradu nákladů řízení, které žalobkyni vznikly v souvislosti s tímto odvoláním.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 5, čl. 8 odst. 4 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009


title: Věc C-33/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájené A Oy ( „Šestá směrnice — Osvobození od daně — Článek 15 bod 6 — Osvobození od daně v případě dodání letadel využívaných leteckými společnostmi, které provozují zejména mezinárodní dopravu za úplatu — Dodání letadel hospodářskému subjektu, který je dá k dispozici takové společnosti — Pojem „mezinárodní doprava za úplatu“ — Charterové lety“ )

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájené A Oy
   (Věc C-33/11) (1)

   (Šestá směrnice - Osvobození od daně - Článek 15 bod 6 - Osvobození od daně v případě dodání letadel využívaných leteckými společnostmi, které provozují zejména mezinárodní dopravu za úplatu - Dodání letadel hospodářskému subjektu, který je dá k dispozici takové společnosti - Pojem „mezinárodní doprava za úplatu“ - Charterové lety)
   2012/C 295/10
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

   A Oy

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Výklad čl. 15 bodu 6 šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození od daně určitých transakcí týkajících se letadel používaných leteckými společnostmi, které provozují zejména mezinárodní dopravu za úplatu — Zahrnutí či nezahrnutí transakcí společností provozujících zejména mezinárodní charterovou dopravu pro potřeby podniků a soukromých osob — Dodávky letadel hospodářskému subjektu, který v podstatě sám neprovozuje mezinárodní leteckou dopravu za úplatu, ale letadlo dává k dispozici hospodářskému subjektu, který ji provozuje

      Výrok

               1)

               Výraz „mezinárodní doprava za úplatu“ ve smyslu čl. 15 bodu 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 92/111/EHS ze dne 14. prosince 1992, musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje rovněž mezinárodní charterové lety na objednávku podniků nebo soukromých osob.

               2)

               Článek 15 bod 6 směrnice 77/388, ve znění směrnice 92/111, musí být vykládán v tom smyslu, že v něm stanovené osvobození platí rovněž pro dodání letadla hospodářskému subjektu, který sám není „leteckou společností, která provozuje zejména mezinárodní dopravu za úplatu“, ve smyslu tohoto ustanovení, ale který uvedené letadlo pořídí pro účely jeho výlučného užívání takovou společností.

               3)

               Okolnosti uvedené předkládajícím soudem, tedy to, že pořizovatel letadla nadto přenese náklady na jeho užívání na soukromou osobu, která je jeho akcionářem a pořízená letadla využívá převážně pro své vlastní obchodní nebo soukromé účely, a letecká společnost přitom může letadlo používat i pro jiné lety, nemohou změnit odpověď na druhou otázku.

      (1)  Úř. věst. C 89, 19.3.2011.


title: Věc F-86/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 – van de Water v. Parlament „Veřejná služba — Práva a povinnosti úředníka — Prohlášení o úmyslu vykonávat profesní činnost po ukončení výkonu funkce — Článek 16 služebního řádu — Slučitelnost s legitimními zájmy orgánu — Zákaz“

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 – van de Water v. Parlament
   (Věc F-86/13) (1)

   („Veřejná služba - Práva a povinnosti úředníka - Prohlášení o úmyslu vykonávat profesní činnost po ukončení výkonu funkce - Článek 16 služebního řádu - Slučitelnost s legitimními zájmy orgánu - Zákaz“)
   (2014/C 431/75)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Robert van de Water (Grimbergen, Belgie) (zástupci: P. Bentely, QC, a R. Bäuerla, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: N. Chemaï a M. Dean, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí, jímž se žalobci zakazuje nechat se jmenovat do funkce poradce premiéra Ukrajiny po dobu dvou let od data ukončení výkonu funkce v Evropském parlamentu

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Robert van de Water ponee vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropským parlamentem.

      (1)  Úř. věst. C 336, 16.11.2013, s. 31.


title: Věc F-118/13: Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 — ZZ v. Komise

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/53

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-118/13)
   2014/C 52/103
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení posudku o vývoji služebního postupu za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 a zrušení bodů za zásluhy přidělených v povyšovacím období 2003.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit posudek o vývoji služebního postupu (REC/CDR) žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002;

               —

               podpůrně, zrušit body za zásluhy žalobce za povyšovací období 2003, neboť nejsou na úrovni průměru bodů přidělených personálu jeho platové třídy během tohoto povyšovacího období;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-spojené věci F-69/07 a F-60/08: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2009 — O v. Komise ( Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Článek 88 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství — Stabilita zaměstnání — Článek 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství — Výhrada týkající se zdravotního stavu — Volný pohyb pracovníků )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/70

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2009 — O v. Komise
   (Věc F-spojené věci F-69/07 a F-60/08) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Článek 88 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství - Stabilita zaměstnání - Článek 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství - Výhrada týkající se zdravotního stavu - Volný pohyb pracovníků“)
   2010/C 24/127
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: O (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a L. Lozano Palacios, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice: Rada Evropské unie (zástupci: původně ve věci F-69/07 I. Šulce a M. Simm, zmocněnci, a ve věci F-60/08 I. Šulce a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci, poté, v obou věcech výše uvedených, K. Zieleśkiewicz a M. Bauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   F-69/07: Zrušit rozhodnutí Komise o stanovení pracovních podmínek žalobce, jako smluvního zaměstnance v rozsahu, v jakém jednak stanoví uplatnění výhrady zavedené v článku 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství a v článku 1 přílohy VIII Služebního řádu úředníků Evropských společenství a jednak omezují dobu trvání smlouvy na období od 16. září 2006 do 15. září 2009
   F-60/08: Zrušit rozhodnutí Komise o uplatnění, vůči žalobci, na základě posudku výboru pro otázky invalidity, ustanovení o výhradě zavedené v článku 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 14. září 2006 se zrušuje v rozsahu, v jakém vůči žalobci uplatňuje výhradu týkající se zdravotního stavu.

               2)

               Žaloba F-69/07, O v. Komise se ve zbývající části zamítá jako neopodstatněná.

               3)

               Žaloba F-60/08, O v. Komise se zamítá jako nepřípustná.

               4)

               Ve věci F-69/07 se Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a uhradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalobcem.

               5)

               Žalobce ponese polovinu vlastních nákladů řízení vynaložených ve věci F-69/07, jakož i vlastní náklady vynaložené ve věci F-60/08 a uhradí náklady Komise vynaložené ve věci F-60/08.

               6)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení v těchto dvou věcech.

      (1)  F-69/07: Úř. věst. C 235, 6.10.2007, s. 29.
   F-60/08: Úř. věst. C 223, 30.8.2008, s. 63.


title: Věc C-522/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sozialgericht Würzburg (Německo) dne 9. listopadu 2010 — Doris Reichel-Albert v. Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sozialgericht Würzburg (Německo) dne 9. listopadu 2010 — Doris Reichel-Albert v. Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
   (Věc C-522/10)
   ()
   2011/C 30/31
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Sozialgericht Würzburg

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Doris Reichel-Albert

      Žalovaná: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba ustanovení čl. 44 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 987/2009/ES ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1) vykládat v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, podle nichž je třeba doby péče o dítě v jiném členském státě Evropské unie uznat jako doby péče o dítě v tuzemsku pouze v případě, že rodič vykonávající péči měl se svým dítětem obvyklý pobyt v zahraničí a během péče o dítě nebo bezprostředně před narozením dítěte měl z důvodu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti vykonávané v zahraničí doby povinného přispívání, nebo v případě společného pobytu manželů nebo životních partnerů v zahraničí, pokud takové doby povinného přispívání měl manžel či manželka nebo partner nebo partnerka rodiče, který vykonává péči o dítě, nebo je neměl pouze proto, že náležel k osobám uvedeným v § 5 odst. 1 a 4 SGB VI nebo byl podle § 6 SGB VI od povinného pojištění osvobozen (§ 56 odst. 3 druhá a třetí věta, § 57 a § 249 SBG VI)?

               2)

               Je třeba ustanovení čl. 44 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 987/2009/ES ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení vykládat nad rámec jeho znění v tom smyslu, že ve výjimečném případě musí dojít k zohlednění dob péče o dítě i při neexistenci zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, pokud jinak není taková doba započtena podle příslušných právních předpisů ani v příslušném členském státě ani v jiném členském státě, ve kterém měla osoba během péče o děti obvyklý pobyt?

      (1)  Úř. věst. L 284, s. 1.


title: Věc T-440/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – BT Telecommunications v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Restriktivní opatření přijatá proti Bělorusku — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo být vyslechnut — Nesprávné posouzení“

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – BT Telecommunications v. Rada
   (Věc T-440/11) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Restriktivní opatření přijatá proti Bělorusku - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo být vyslechnut - Nesprávné posouzení“)
   (2015/C 034/33)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BT Telecommunications PUE (Minsk, Bělorusko) (zástupci: V. Vaitkutė Pavan, A. Smaliukas, E. Matulionyte a T. Milašauskas, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: F. Naert a M. Bishop, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: T. Scharf a E. Paasivirta, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/357/SZBP ze dne 20. června 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 161, s. 25), nařízení Rady (EU) č. 588/2011 ze dne 20. června 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 161, s. 1), rozhodnutí Rady 2011/666/SZBP ze dne 10. října 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních proti Bělorusku (Úř. věst. L 265, s. 17), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1000/2011 ze dne 10. října 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 265, s. 8), rozhodnutí Rady 2012/642/SZBP ze dne 15. října 2012 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 285, s. 1), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1017/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 307, s. 7), rozhodnutí Rady 2013/534/SZBP ze dne 29. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2012/642 (Úř. věst. L 288, s. 69) a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1054/2013 ze dne 29. října 2013, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 288, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady 2011/357/SZBP ze dne 20. června 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska, nařízení Rady (EU) č. 588/2011 ze dne 20. června 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska, rozhodnutí Rady 2011/666/SZBP ze dne 10. října 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních proti Bělorusku, prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1000/2011 ze dne 10. října 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, rozhodnutí Rady 2012/642/SZBP ze dne 15. října 2012 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1017/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají společnosti BT Telecommunications PUE.

               2)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž se týká rozhodnutí Rady 2013/534/SZBP ze dne 29. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2012/642, a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1054/2013 ze dne 29. října 2013, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku.

               3)

               Rada Evropské unie ponese kromě vlastních nákladů řízení také náklady řízení vynaložené společností BT Telecommunications.

               4)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 290, 1.10.2011.


title: Věc C-20/06: Žaloba podaná dne  17. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/29

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-20/06)
   (2006/C 60/55)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. ledna 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Michelem Nolinem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2004/102/ES ze dne 5. října 2004, kterou se mění přílohy II, III, IV a V směrnice Rady 2000/29/ES o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství (1), a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice 2004/102 uplynula dne 28. února 2005.

      (1)  Úř. věst. L 309, s. 9.


title: Věc C-96/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Terrassa (Španělsko) dne 22. února 2017 – Gardenia Vernaza Ayovi v. Consorci Sanitari de Terrassa

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Terrassa (Španělsko) dne 22. února 2017 – Gardenia Vernaza Ayovi v. Consorci Sanitari de Terrassa
   (Věc C-96/17)
   (2017/C 151/26)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social de Terrassa

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Gardenia Vernaza Ayovi

      Žalovaná: Consorci Sanitari de Terrassa

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá odpověď na právní otázku ohledně kvalifikace ukončení pracovního poměru pro porušení pracovních povinností považovaného za nezákonné v právním řádu pod pojem „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), a to zejména s ohledem na čl. 96 odst. 2 královského legislativního nařízení 5/2015 ze dne 30. října, kterým se schvaluje přepracované znění zákona o základním statusu státních zaměstnanců?

               2)

               Považuje se dle ustanovení čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS za diskriminační situace, jako je situace podle čl. 96 odst. 2 královského legislativního nařízení 5/2015 ze dne 30. října, jímž se schvaluje přepracované znění zákona o základním statusu státních zaměstnanců, kdy propuštění pro porušení pracovních povinností stálého zaměstnance ve výkonu služby pro veřejnou správu, je-li prohlášeno za protiprávní – nezákonné – předpokládá vždy přijetí takového zaměstnance zpět do zaměstnání, zatímco jedná-li se o zaměstnance na dobu neurčitou – nebo zaměstnance dočasného – který vykonává tutéž práci jako stálý zaměstnanec, připouští možnost nepřijmout jej zpět výměnou za odškodnění?

               3)

               V situaci popsané v předchozí otázce, bylo by rozdílné zacházení ospravedlnitelné nikoli s ohledem na uvedenou směrnici, ale podle článku 20 Listiny základních práv Evropské unie?

      (1)  Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.


title: Věc C-403/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 16. července 2013 — Lisa Kelly v. Minister for Social Protection

text:
               21.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 16. července 2013 — Lisa Kelly v. Minister for Social Protection
   (Věc C-403/13)
   2013/C 274/24
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Lisa Kelly

      Žalovaný: Minister for Social Protection

      Předběžné otázky

               1)

               Má se nárok na dávky sociálního zabezpečení z důvodu nemoci v případě zaměstnance bydlícího v členském státě A, který měl v tomto státě pojištěné zaměstnání trvající pouze tři roky a který poslední tři měsíce svého pojištěného zaměstnání strávil v členském státě B, následně řídit právem členského státu B ve smyslu čl. 11 odst. 3 písm. b) nařízení 883/2004/ES (1), nebo právem členského státu A, ve kterém má bydliště, ve smyslu čl. 11 odst. 3 písm. e)?

               2)

               Má pro posouzení první otázky význam skutečnost, že pokud je za rozhodné právo považováno právo členského státu B, pak nemá dotčený zaměstnanec nárok na žádnou dávku sociálního zabezpečení, přičemž tento nárok by měl, pokud by se použilo právo členského státu jeho bydliště (členský stát A)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1).


title: Věc T-570/13: Žaloba podaná dne 25. října 2013 — Agriconsulting Europe v. Komise

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/38

         Žaloba podaná dne 25. října 2013 — Agriconsulting Europe v. Komise
   (Věc T-570/13)
   2013/C 367/69
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Agriconsulting Europe SA (Brusel, Belgie) (zástupce: R. Sciaudone, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               nařídil provedení navrhovaného důkazu;

               —

               uložil Komisi náhradu škody vyčíslené v žalobě a patřičně navýšené;

               —

               zacházel s údaji uvedenými v přílohách A.23 a A.24 jako s důvěrnými informacemi;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje k získání náhrady škody vzniklé v důsledku pochybení, kterých se údajně dopustila Komise v rámci zadávacího řízení „vytvoření struktury sítě k provádění evropského inovačního partnerství „Produktivita a udržitelnost zemědělství““(AGRI-2012-PEI-01).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení nabídky a z porušení zásady rovného zacházení v souvislosti s prvním kritériem pro zadání zakázky.
               V tomto ohledu tvrdí žalobkyně následující:

                           —

                           výbor pro hodnocení nabídek pochybil, když shledal, že Agriconsulting nerozvinula aspekt týkající se komunikační strategie, neboť technická nabídka žalobkyně obsahuje nejméně šest stran, v níž je tento aspekt široce rozvinut;

                           —

                           výbor pro hodnocení nabídek porušil zásadu rovného zacházení tím, že zhodnotil komunikační strategii obsaženou v nabídce žalobkyně v rámci prvního kritéria, ačkoli v případě nabídky podniku, kterému byla zakázka udělena, zhodnotil tento aspekt v rámci druhého kritéria.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení nabídky a z nesprávného výkladu a uplatnění druhého kritéria pro zadání zakázky.
               V tomto ohledu tvrdí žalobkyně následující:

                           —

                           výbor pro hodnocení nabídek dospěl nesprávně k závěru, že existovala povinnost zajistit přítomnost určitého počtu stálých zaměstnanců, a že vzhledem k tomu, že tato povinnost nebyla splněna, bylo namístě zhodnotit nabídku žalobkyně záporně;

                           —

                           výbor pro hodnocení nabídek neposoudil přínos externích odborníků.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení pravidel pro zadávání veřejných zakázek financovaných z evropských prostředků a z porušení pravidel týkajících se zadávacího řízení, pokud jde o druhé a třetí kritérium pro zadání zakázky.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že výbor pro hodnocení nabídek provedl nové posouzení skutečností, které byly posouzeny v předchozí fázi výběru, čímž porušil omezení a pravidla týkající se fáze výběru a zadání zakázky.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení, pokud jde o třetí kritérium pro zadání zakázky, zásady proporcionality a povinnosti použít kritéria pro zadání zakázky, která nelze zaměňovat s kritérii pro výběr nabídek.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že za předpokladu, že by třetí kritérium pro zadání zakázky umožňovalo provést posouzení, které se zakládá pouze na počtu zaměstnanců, toto kritérium by bylo nepřiměřené a nevhodné ve vztahu k cíli, který spočívá ve výběru hospodářsky nejvýhodnější nabídky, a bylo by v rozporu s povinností používat pro účely srovnávacího posouzení nabídek kritéria pro zadání zakázky, která nelze zaměňovat s kritérii pro výběr uchazečů.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení, pokud jde o třetí kritérium pro zadání zakázky, zásady oddělení jednotlivých fází veřejného zadávacího řízení, jež stanoví zadání zakázky na základě hospodářsky nejvýhodnější nabídky.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že výbor pro hodnocení nabídek tím, že použil údaje získané v rámci fáze posuzování finanční nabídky ke změně stanoviska vyjádřeného v předchozí fázi kvalitativního posuzování nabídky žalobkyně, porušil zásadu oddělení jednotlivých fází veřejného zadávacího řízení, jež se zakládá na metodě zadání zakázky na základě hospodářsky nejvýhodnější nabídky.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení nabídky, pokud jde o třetí kritérium pro zadání zakázky, pokud jde o schopnost provádět hlavní úkoly.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že na rozdíl od toho, co obsahuje zadávací dokumentace, výbor pro hodnocení nabídek shledal, že účast, byť omezená, vedoucího oddělení a jeho zástupce při dohledu a kontrole doplňkových úkolů bránila splnění hlavních úkolů.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z nesprávného výkladu a uplatnění pojmu neobvykle nízké nabídky.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že výbor pro hodnocení nabídek shledal anomálii související pouze s částí úkolů (doplňkových), aniž posoudil, zda by tato „anomálie“ skutečně snížila spolehlivost a vhodnost celé nabídky žalobkyně ve vztahu k naplnění cíle zakázky.

               8)

               Osmý žalobní důvod vychází z arbitrárnosti a nepřiměřenosti kritérií použitých pro uplatnění pojmu neobvykle nízké nabídky a z porušení zásad kontradiktornosti a rovného zacházení.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že výbor pro hodnocení nabídek použil arbitrární a neodůvodněná kritéria k výpočtu stupně neobvyklosti nabídky žalobkyně, aniž zohlednil její organizační a obchodní schopnosti.


title: Věc C-484/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's Gravenhage — Nizozemsko) — Georgetown University v. Octrooicentrum Nederland, jednající pod názvem NL Octrooicentrum ( „Humánní léčivé přípravky — Dodatkové ochranné osvědčení — Nařízení (ES) č. 469/2009 — Článek 3 — Podmínky pro získání tohoto osvědčení — Možnost získat několik dodatkových ochranných osvědčení na základě téhož patentu“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/20

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's Gravenhage — Nizozemsko) — Georgetown University v. Octrooicentrum Nederland, jednající pod názvem NL Octrooicentrum
   (Věc C-484/12) (1)

   (Humánní léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 - Podmínky pro získání tohoto osvědčení - Možnost získat několik dodatkových ochranných osvědčení na základě téhož patentu)
   2014/C 52/33
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank 's Gravenhage

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Georgetown University

      Žalovaný: Octrooicentrum Nederland, jednající pod názvem NL Octrooicentrum

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank's-Gravenhage — Nizozemsko — Výklad čl. 3 písm. c) a čl. 14 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1) — Podmínky pro získání osvědčení — Platný základní patent chránící různé výrobky — Otázka, zda existuje nárok na osvědčení pro každý výrobek, či nikoli

      Výrok

   Za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, kdy na základě základního patentu a rozhodnutí o registraci léčivého přípravku sestávajícího z kombinace několika účinných látek již majitel tohoto patentu získal dodatkové ochranné osvědčení pro tuto kombinaci účinných látek chráněnou tímto patentem ve smyslu čl. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky, musí být čl. 3 písm. c) tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby tento majitel získal rovněž dodatkové ochranné osvědčení pro jednu z těchto účinných látek, která je samostatně rovněž jako taková chráněna uvedeným patentem.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


title: Věc T-295/08: Žaloba podaná dne 23. července 2008 – CPS Color Groupe v. OHIM – Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/19

         Žaloba podaná dne 23. července 2008 – CPS Color Groupe v. OHIM – Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)
   (Věc T-295/08)
   (2008/C 247/37)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: CPS Color Groupe Oy (Vantaa, Finsko) (zástupce: P. Hagman, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fema Farben und Putze GmbH (Ettlingen, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. května 2008 ve věci R 808/2007-1 a

               —

               uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „TEMACOLOR“ pro výrobky zařazené do třídy 2

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „FEMA-Color“ zapsaná v Německu pod č. 2 104 061 pro výrobky zařazené do třídy 2; mezinárodní slovní ochranná známka „FEMA-Color“ zapsaná pod č. 691 406 pro výrobky zařazené do třídy 2

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: odvolací senát se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že sporné ochranné známky jsou zaměnitelným způsobem podobné, a porušil tak čl. 8 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94.


title: Věc C-501/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 10. listopadu 2014 – EL-EM-2001 Ltd. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 10. listopadu 2014 – EL-EM-2001 Ltd. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Věc C-501/14)
   (2015/C 046/29)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: EL-EM-2001 Ltd.

      Odpůrce: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006 (1) vykládat v tom smyslu, že opatření nezbytné k uplatňování sankce za porušení právních předpisů, která je stanovena a uložena členským státem, může být uplatněno jen na osobu, která se dopustila porušení právních předpisů?
               Jinak řečeno: vzhledem k článku 18 nařízení (ES) č. 561/2006 je třeba mít za to, že vnitrostátní právní úprava, podle níž může být opatření nezbytné k uplatňování sankce stanovené a uložené členským státem uplatněno na (fyzickou nebo právnickou) osobu, které na základě rozhodnutí vydaném ve správním řízení není formálně vytýkáno žádné porušení právních předpisů, je v rozporu s povinností členského státu stanovenou v čl. 19 odst. 1 prvním pododstavci téhož nařízení?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba vykládat čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006 v tom smyslu, že opatření uplatněné na třetí (fyzickou nebo právnickou) osobu z důvodu porušení právních předpisů, kterého se dopustila jiná osoba, přestože žádné porušení není formálně vytýkáno uvedené třetí osobě, je bez ohledu na jeho označení sankcí, která byla přijata vůči této třetí osobě?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, je vnitrostátní právní úprava – která umožňuje pro účely uplatnění sankce uložené za porušení právních předpisů, jehož se dopustil řidič vozidla, uplatnit na jinou (fyzickou nebo právnickou) osobu sankci ve věcném smyslu pojmu bez ohledu na to, že je označena „opatření“ – v rozporu se zákazem dvojího posouzení upraveném v čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, s. 1).


title: Věc C-57/07: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2003/86/ES — Právo na sloučení rodiny — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/14

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-57/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/86/ES - Právo na sloučení rodiny - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2008/C 22/27)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Condou-Durande, zmocněnec)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. L 251, s. 12; Zvl. vyd. 19/06, s. 224) ve stanovené lhůtě.
   Výrok

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc T-370/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Francie v. Komise ( EZOZF — Záruční sekce — Výdaje vyloučené z financování Společenství — Odvětví vinařství — Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic — Pojem,plocha způsobilá pro poskytnutí podpory' )

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/18

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Francie v. Komise
   (Věc T-370/05) (1)

   („EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Odvětví vinařství - Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic - Pojem,plocha způsobilá pro poskytnutí podpory'“)
   (2008/C 272/32)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně G. de Bergues a A. Colomb, poté G. de Bergues a A.-L. During, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Nolin, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/579/ES ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 199, s. 84) v rozsahu, v němž vylučuje z financování Společenství některé výdaje v rámci opravy týkající se určení ploch způsobilých pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky 2001–2003
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise 2005/579/ES ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) se zrušuje v rozsahu, v němž vylučuje z financování Společenství částku ve výši 13 519 122,05 eur v rámci opravy uložené Francouzské republice týkající se určení ploch způsobilých pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky 2001–2003.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


title: Věc T-503/08: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 4. května 2009 — Rundpack v. OHIM (zobrazení poháru)

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/50

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 4. května 2009 — Rundpack v. OHIM (zobrazení poháru)
   (Věc T-503/08) (1)

   2009/C 153/97

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc C-487/08: Žaloba podaná dne 11. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/16

         Žaloba podaná dne 11. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-487/08)
   (2009/C 19/29)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a I. Martinez del Peral Cagigal, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že rozdílně zachází s dividendami přidělenými zahraničním akcionářům a s dividendami přidělenými tuzemským akcionářům, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 56 Smlouvy o ES a z článku 40 Dohody o EHP;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V souladu se španělskými právními předpisy společnosti, které mají významnou kapitálovou účast v dceřiné společnosti, mohou ze svého zdanitelného příjmu odpočítat 100 % hrubé částky dividend obdržené z této účasti. K tomu, aby mateřské společnosti, jejichž sídlo je ve Španělsku, podléhaly tomuto režimu, musejí mít kapitálovou účast v dceřiné společnosti rovnou nebo vyšší než 5 % nepřetržitě nejméně po dobu jednoho roku. Dividendy, které splňují požadavky k tomu, aby se na ně použil takový režim, jsou osvobozeny od srážkové daně.
   Pokud jde o mateřské společnosti, jejichž sídlo není ve Španělsku, k tomu, aby se na ně uplatnilo osvobození, se vyžaduje 20 % účast, která se od 1. ledna 2007 snížila na 15 % a od 1. ledna 2009 na 10 %. Tak na rozdíl od mateřských společností, jejichž sídlo je ve Španělsku, mateřské společnosti jiných členských států ES a členských států Dohody o Evropském hospodářském prostoru, které mají kapitálovou účast rovnou nebo vyšší než 5 %, ale nižší než uvedené prahové hodnoty, musejí odvést daň z dividend vyplacených dceřinou společností.
   Komise má za to, že rozdílné zacházení, které stanoví španělské právní předpisy tím, že zakotvují požadavek vyšší kapitálové účasti pro mateřské společnosti, jejichž sídlo není ve Španělsku, zatímco na mateřské společnosti, jejichž sídlo je ve Španělsku, se může použít osvobození od daně z dividend vyplacených dceřinými společnosti, jejichž sídlo je na území Španělska, představuje diskriminaci a porušuje článek 56 ES a článek 40 Dohody o EHP. Komise neshledává žádné odůvodnění pro toto dodatečné daňové zatížení, které se uplatňuje na mateřské společnosti jiných členských států ES a členských států EHP.


title: Věc C-10/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 13. ledna 2014 – J.B.G.T. Miljoen v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 13. ledna 2014 – J.B.G.T. Miljoen v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-10/14)
   2014/C 129/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: J.B.G.T. Miljoen

      Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Musí se při použití článku 63 SFEU srovnání mezi nerezidentem a rezidentem v případě, jako je případ posuzovaný v projednávané věci, ve kterém stát zdroje příjmu srazil daň z dividend z jejich výplaty, vztahovat také na daň z příjmů vybíranou z příjmů z dividend, od které je v případě rezidenta odečtena daň z dividend?

               2)

               Musí být v případě kladné odpovědi na první otázku při posuzování, zda je účinné zdanění nerezidenta vyšší než účinné zdanění rezidenta, provedeno srovnání mezi nizozemskou daní z dividend, kterou srazil nerezident, a nizozemskou daní z příjmu, kterou dluží rezident, která je vypočtena na základě paušálního příjmu, který může být v roce vyplacení dividend přičten k souhrnnému vlastnictví investičních podílů v nizozemských společnostech, nebo vyžaduje právo Evropské unie použití jiného srovnávacího měřítka?


title: Věc T-14/11: Žaloba podaná dne 11. ledna 2011 — Timab Industries a CFPR v. Komise

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/22

         Žaloba podaná dne 11. ledna 2011 — Timab Industries a CFPR v. Komise
   (Věc T-14/11)
   2011/C 80/42
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Timab Industries (Dinard, Francie) a Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (Saint-Malo, Francie) (zástupce: N. Lenoir, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí;

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhají zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. listopadu 2010 o implicitním odepření přístupu k dokumentům Komise týkajícím se řízení, které Komise zahájila ve věci COMP/38.866, jejímž předmětem je kartelová dohoda na evropském trhu fosfátů používaných ve výživě zvířat.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž Komise neodpověděla na potvrzující žádost o přístup k jejímu (nebo jejím) rozhodnutí(m), která stanoví rozpětí možných pokut pro adresáty rozhodnutí K(2010) 5004 v konečném znění, jež bylo přijato na konci postupu při narovnání.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z právních omylů a zjevně nesprávných posouzení v rozsahu, v němž se Komise při přezkumu žádosti o přístup k dokumentům dovolávala čl. 4 odst. 2 první a třetí odrážky a odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1049/2001 (1) k odůvodnění odepření přístupu. Žalobkyně tvrdí, že požadované dokumenty:

                           —

                           nejsou stanovisky, ale rozhodnutími, která neprokazují, že by sdělení mohlo představovat vážné ohrožení rozhodovacího procesu;

                           —

                           neobsahují žádný citlivý obchodní údaj;

                           —

                           nijak nesouvisejí s inspekcí, vyšetřováním a auditem.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc F-84/12: Žaloba podaná dne 1. srpna 2012 — ZZ v. Rada

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/35

         Žaloba podaná dne 1. srpna 2012 — ZZ v. Rada
   (Věc F-84/12)
   2012/C 295/62
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupkyně: M. Velardo, avocat)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci zamítnut přímý přístup k závěrečné zprávě obsahující závěry posudkové komise pověřené přezkoumáním invalidity a přístup k diagnóze třetího lékaře této komise.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 17. října 2011, kterým byl žalobci zamítnut přímý přístup k závěrečné zprávě obsahující závěry Komise pověřené přezkoumáním invalidity, jakož i přístup k diagnóze třetího lékaře;

               —

               zrušit rozhodnutí AIPN ze dne 24. března 2012, které představuje odpověď na stížnost podanou podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit žalované náhradu škody a zaplacení úroků z prodlení a kompenzačních úroků ve výši 6,75 % za vzniklou majetkovou i nemajetkovou újmu;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-372/09: Žaloba podaná dne 21. září 2009 — Visti Beheer v. OHIM — Meister (GOLD MEISTER)

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/55

         Žaloba podaná dne 21. září 2009 — Visti Beheer v. OHIM — Meister (GOLD MEISTER)
   (Věc T-372/09)
   2009/C 282/104
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Visti Beheer BV (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: A. Herbertz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Meister + Co. AG (Wollerau, Švýcarsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 26. června 2009 (věc R 1465/2008-1) v tom smyslu, že se zruší rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci v námitkovém řízení (B 1 134 651) a povolí přihláška ochranné známky Společenství č. 5 243 209 pro sporné zboží;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „GOLD MEISTER“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 14, 16, 35, 37, 40 a 42 (přihláška č. 5 243 209)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Meister + Co. AG

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka č. 39 534 716 a ochranná známka Společenství č. 2 607 737„MEISTER“ pro výrobky zařazené do třídy 14, přičemž námitka směřuje pouze proti zápisu pro výrobky této třídy

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), protože mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc T-630/14: Žaloba podaná dne 20. srpna 2014 – Primo Valore v. Komise

text:
               13.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 361/27

         Žaloba podaná dne 20. srpna 2014 – Primo Valore v. Komise
   (Věc T-630/14)
   2014/C 361/41
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Primo Valore (Řím, Itálie) (zástupce: M. Moretto, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že Evropská komise tím, že nepředložila regulativnímu výboru k hlasování na základě postupu upraveného v čl. 5a odst. 1 až 4 rozhodnutí 1999/468/ES návrh opatření k novému přezkoumání přílohy V bodu 2 nařízení č. 999/2001 (1), podle kterého musí být specifikovaný rizikový materiál pocházející z členských států Evropské unie odstraněn a zničen, přestože byly uvedené členské státy uznány za státy se zanedbatelným rizikem výskytu BSE (bovinní spongiformní encefalopatie), nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 999/2001 a nařízení č. 178/2002 (2), jakož i z obecných zásad zákazu diskriminace a proporcionality;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z povinnosti konat, kterou má Komise na základě čl. 8 odst. 1 poslední věty nařízení č. 999/2001, ve spojení s čl. 5 odst. 1 a 3 tohoto nařízení a čl. 5 odst. 3 nařízení č. 178/2002, jakož i čl. 7 odst. 2 druhé věty téhož nařízení a článků 23 a 24 nařízení č. 999/2001.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že na základě výše uvedených ustanovení je Komise povinna opětovně přezkoumat dočasnou výjimku zavedenou v příloze V bodě 2 nařízení č. 999/2001 a předložit regulativnímu výboru na základě postupu upraveného v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES návrh opatření ke změně uvedené přílohy V. Účelem této povinnosti je zajistit dodržení mezinárodních zdravotních norem, které přijal Mezinárodní úřad pro nákazy zvířat (OIE) a které nestanoví vytvoření seznamu specifikovaného rizikového materiálu pro státy, které byly – jako Itálie – uznány za státy se zanedbatelným rizikem, čili za státy s nejnižším rizikem podle mezinárodní klasifikace, kterou přijal OIE.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z povinnosti konat, kterou má Komise na základě zásady zákazu diskriminace, čl. 7 odst. 2 druhé věty nařízení č. 178/2002, jakož i článků 23 a 24 nařízení č. 999/2001.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že na základě výše uvedené zásady a výše uvedeného ustanovení a vzhledem k tomu, že OIE v květnu 2008, v květnu 2011, v květnu 2012 a v květnu 2013 uznal, že některé členské státy Evropské unie, včetně Itálie, lze kvalifikovat jako státy se zanedbatelným rizikem výskytu BSE, měla Komise povinnost upravit právní úpravu s ohledem na tyto nové údaje a opětovně přezkoumat výjimku v příloze V bodě 2 nařízení, aby zajistila dodržení zásady zákazu diskriminace. Výše uvedená výjimka totiž na jedné straně rozdílně zachází s obdobnými situacemi, a sice se situací výrobců z unijních států a situací výrobců ze třetích zemí, které byly uznány za státy se zanedbatelným rizikem výskytu BSE. Na druhé straně stejně zachází s rozdílnými situacemi, a sice se situací výrobců z členských států Unie, které byly uznány za státy se zanedbatelným rizikem výskytu BSE a situací výrobců z členských států Unie, které takto uznány nebyly.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z povinnosti konat, kterou má Komise na základě zásady proporcionality, čl. 7 odst. 2 nařízení č. 178/2002, jakož i článků 23 a 24 nařízení č. 999/2001.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že na základě výše uvedené zásady a výše uvedeného ustanovení měla Komise poté, co OIE uznal, že některé členské státy Evropské unie lze kvalifikovat jako státy se zanedbatelným rizikem výskytu BSE, povinnost upravit právní úpravu s ohledem na tyto nové údaje a opětovně přezkoumat dočasnou výjimku v příloze V bodě 2 nařízení, aby zajistila dodržení zásady proporcionality. Podle žalobkyně je třeba krom toho uvést, že volba Komise opětovně nepřezkoumat výjimku upravenou v příloze V bodě 2 není přiměřená k dosažení cíle ochrany zdraví, na který se odvolávala.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (Úř. věst. L 147, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, s. 1).


title: Věc T-282/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 28. dubna 2009 — Tailor v. OHIM (Zobrazení levé zadní kapsy) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství, která představuje levou zadní kapsu — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ )

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/39

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 28. dubna 2009 — Tailor v. OHIM (Zobrazení levé zadní kapsy)
   (Věc T-282/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství, která představuje levou zadní kapsu - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
   2009/C 153/75
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Tom Tailor GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: S. O. Gillert, K. Vanden Bossche a F. Schiwek, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. května 2007 (věc R 669/2006-1), týkajícímu se zápisu obrazového označení představujícího levou zadní kapsu jako ochranné známky Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.

               2)

               Tom Tailor GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


title: Věc C-265/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel — Belgie) — Citroën Belux NV v. Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF) ( „Článek 56 SFEU — Volný pohyb služeb — Směrnice 2005/29/ES — Nekalé obchodní praktiky — Ochrana spotřebitele — Vázané nabídky, jejichž alespoň jednou částí je finanční služba — Zákaz — Výjimky“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/17

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel — Belgie) — Citroën Belux NV v. Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF)
   (Věc C-265/12) (1)

   (Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Směrnice 2005/29/ES - Nekalé obchodní praktiky - Ochrana spotřebitele - Vázané nabídky, jejichž alespoň jednou částí je finanční služba - Zákaz - Výjimky)
   2013/C 260/28
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van beroep te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Citroën Belux NV

      Žalované: Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van beroep te Brussel — Belgie — Výklad článku 56 SFEU a čl. 3 odst. 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (Úř. věst. L 149, s. 22) — Vnitrostátní právní úprava v oblasti ochrany spotřebitelů, která všeobecně zakazuje, s výjimkou taxativně vymezených případů, jakoukoli vázanou nabídku, jejíž alespoň jednou částí je finanční služba

      Výrok

   Článek 3 odst. 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“), jakož i článek 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení členského státu, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které s výhradou případů taxativně vyjmenovaných ve vnitrostátní právní úpravě stanoví obecný zákaz vázaných nabídek spotřebiteli, jejichž alespoň jednou částí je finanční služba.

      (1)  Úř. věst. C 258, 25.8.2012.


title: Věc T-239/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. května 2008 – Pathé Distribution v. Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast ( Rozhodčí doložka — Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/36

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. května 2008 – Pathé Distribution v. Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast
   (Věc T-239/07) (1)

   („Rozhodčí doložka - Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 171/67)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pathé Distribution SAS (Paříž, Francie) (zástupce: P. Deprez, advokát)

      Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (zástupci: H. Monet, zmocněnec, ve spolupráci s J.-L. Fagnartem, advokátem)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Výkonné agentury pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast ze dne 8. května 2007, kterým se vypovídá smlouva 2006-0912-0304DI021001FR1507, a jednak návrh uložit Výkonné agentuře pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast, aby žalobkyni zaplatila částku 9 737 eur, která jí podle uvedené smlouvy náleží
   Výrok

               1)

               Není důvodné vydat rozhodnutí ve věci.

               2)

               Výkonné agentuře pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc T-470/08: Žaloba podaná dne 23. října 2008 – Komise v. Eurgit a Cirese

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/40

         Žaloba podaná dne 23. října 2008 – Komise v. Eurgit a Cirese
   (Věc T-470/08)
   (2008/C 327/70)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Moretto, advokát, A. M. Rouchaud-Joët, zmocněnec, N. Bambara, zmocněnec)

      Žalované: Associazione dei giuristi italiani per le Comunità europee – Eurgit (Řím, Itálie), Vania Cirese (Řím, Itálie)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               uložit Eurgit a paní Vania Cerese společně a nerozdílně vrácení částky 7 412 eur, kterou společně dluží, spolu s úroky z prodlení podle úrokové sazby platné v Belgii od 11. listopadu 2002 až do úplného zaplacení dlužných částek;

               —

               uložit Eurgit a paní Vania Cerese společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tuto žalobu podala Evropská komise na základě článku 238 ES s cílem, aby EURGIT a společně a nerozdílně V. Cerese bylo uloženo vrátit jí částku 7 412 eur spolu s úroky z prodlení, což je částka, která odpovídá záloze zaplacené žalobkyní EURGIT na realizaci projektu č. 97/GR/098, financovanému v rámci programu GROTIUS, určeného na podpory a výměny právníků.
   Komise se v tomto ohledu domnívá, že podle bodu 7 prohlášení „příjemce finanční podpory“ se příjemce zavazuje, že jí na základě předchozí žádosti vrátí neodůvodněné, již vyplacené částky, pokud seznam nákladů nestačí k odůvodnění použití poskytnuté finanční podpory.
   Jelikož EURGIT ve stanovené lhůtě neodůvodnila použití zálohy vyplacené Komisí, není pochyb o tom, že jak žalovaná, tak osoba, která jednala v jejím jméně a na její účet, jsou povinné vrátit vyplacenou zálohu.


title: Věc C-60/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Itálie) — Lucio Rubano v. Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/24

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Itálie) — Lucio Rubano v. Regione Campania, Comune di Cusano Mutri
   (Věc C-60/09) (1)

   2011/C 63/44
   Jednací jazyk: italština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc C-212/08: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Société Zeturf Ltd v. Premier ministre ( „Režim výlučného provozování dostihových sázek mimo závodiště — Článek 49 ES — Omezení volného pohybu služeb — Naléhavé důvody obecného zájmu — Cíl bojovat proti hráčské závislosti a podvodným a kriminálním činnostem, jakož i cíl přispět k rozvoji venkova — Proporcionalita — Omezující opatření, jež musí směřovat k omezení herních příležitostí a omezení činností hazardních her soudržným a systematickým způsobem — Hospodářský subjekt vedoucí dynamickou obchodní politiku — Uměřená reklamní politika — Posouzení překážky v obchodování prostřednictvím tradičních kanálů a internetu“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/2

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Société Zeturf Ltd v. Premier ministre
   (Věc C-212/08) (1)

   (Režim výlučného provozování dostihových sázek mimo závodiště - Článek 49 ES - Omezení volného pohybu služeb - Naléhavé důvody obecného zájmu - Cíl bojovat proti hráčské závislosti a podvodným a kriminálním činnostem, jakož i cíl přispět k rozvoji venkova - Proporcionalita - Omezující opatření, jež musí směřovat k omezení herních příležitostí a omezení činností hazardních her soudržným a systematickým způsobem - Hospodářský subjekt vedoucí dynamickou obchodní politiku - Uměřená reklamní politika - Posouzení překážky v obchodování prostřednictvím tradičních kanálů a internetu)
   2011/C 252/02
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Société Zeturf Ltd

      Žalovaný: Premier ministre

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État (Francie) — Výklad článků 49 ES a 50 ES — Přípustnost výlučného režimu dostihových sázek mimo závodiště ve prospěch jediného hospodářského subjektu, který není založen za účelem zisku, avšak uplatňuje dynamickou obchodní politiku — Nezbytnost zohlednit pouze nabídku dostihových sázek přes internet nebo celé odvětví dostihových sázek bez ohledu na formu

      Výrok

               1)

               Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           a)

                           členský stát, který usiluje o zajištění zvláště vysoké úrovně ochrany spotřebitelů v odvětví hazardních her, může mít důvodně za to, že kontrolovat rizika spojená s uvedeným odvětvím a sledovat cíl předcházení podněcování k nadměrným výdajům za hru a boje proti hráčské závislosti dostatečné účinným způsobem je možné pouze přiznáním výlučných práv jedinému hospodářskému subjektu, který podléhá důsledné kontrole ze strany orgánů veřejné moci;

                           b)

                           je na předkládajícím soudu, aby ověřil:

                                       —

                                       zda vnitrostátní orgány v době rozhodné z hlediska skutečností původního řízení opravdu usilovaly o zajištění takovéto zvlášť vysoké úrovně ochrany a zda z hlediska této sledované úrovně ochrany mohlo být zavedení monopolu skutečně považováno za nezbytné a

                                       —

                                       zda státní kontroly, kterým činnosti hospodářského subjektu požívajícího výlučného práva v zásadě podléhají, jsou skutečně prováděny systematickým a soudržným způsobem za účelem dosažení cílů stanovených tomuto subjektu;

                           c)

                           pro účely soudržnosti s cílem bojovat proti kriminalitě a snížit hráčské příležitosti musí vnitrostátní právní úprava v oblasti hazardních her:

                                       —

                                       spočívat na konstatování, že kriminální a podvodné činnosti spojené s hazardními hrami a hráčská závislost představují na území dotčeného členského státu problém, kterému lze čelit rozšířením povolených a regulovaných činností,

                                       —

                                       umožnit pouze provádění reklamy uměřené a přísně omezené na to, co je nezbytné pro nasměrování spotřebitelů ke kontrolovaným herním sítím.

               2)

               Za účelem posouzení významu zásahu do volného pohybu služeb systémem, který zavádí výlučný režim pro provozování dostihových sázek, musí vnitrostátní soud zohlednit všechny zaměnitelné obchodní kanály pro toto sázení, pokud důsledkem využívání internetu není zvýšení rizik spojených s předmětnými hazardními hrami nad úroveň stávajících rizik u her obchodovaných tradičními kanály. Při existenci vnitrostátní právní úpravy, která se uplatní týmž způsobem na nabídku sázení po internetu i na nabídku prostřednictvím tradičních kanálů, je třeba posoudit zásah do volného pohybu služeb z pohledu omezení pro dotčené odvětví jako celek.

      (1)  Úř. věst. C 197, 2.8.2008.


title: Věc F-75/10: Žaloba podaná dne 10. září 2010 — Scheefer v. Parlament

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/64

         Žaloba podaná dne 10. září 2010 — Scheefer v. Parlament
   (Věc F-75/10)
   ()
   2010/C 301/103
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Séverine Scheefer (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: C. L'Hote-Tissier, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalovaného, kterými bylo odmítnuto vydat odůvodněné rozhodnutí týkající se právní situace žalobkyně a překvalifikovat smlouvu žalobkyně jako dočasného zaměstnance na smlouvu uzavřenou na dobu neurčitou podle čl. 8 odst. 1 PŘOZ, jakož i návrh na náhradu škody způsobené žalobkyni.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Parlamentu ze dne 12. února 2009;

               —

               zrušit rozhodnutí Parlamentu ze dne 12. října 2009;

               —

               zrušit právní kvalifikaci původní smlouvy, jakož i datum ukončení její platnosti stanovené na 31. března 2009;

               —

               překvalifikovat proto pracovní poměr žalobkyně v pracovní poměr na dobu neurčitou;

               —

               uložit náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla na základě jednání Parlamentu;

               —

               podpůrně, pokud by měl Soud dojít k závěru, že pracovní poměr byl i přes vznik pracovního poměru na dobu neurčitou ukončen, uložit náhradu škody z důvodu protiprávní výpovědi smluvního vztahu;

               —

               dále podpůrně, pokud by měl Soud dojít k závěru, že překvalifikování nebylo možné, uložit náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla z důvodu chybného jednání Evropského parlamentu;

               —

               vyhradit žalobkyni všechna ostatní práva, právní cesty, prostředky a postupy, zejména uložení Parlamentu náhrady škody za utrpěnou újmu;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-582/10: Žaloba podaná dne 23. prosince 2010 — Acron a Dorogobuzh v. Rada

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/30

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2010 — Acron a Dorogobuzh v. Rada
   (Věc T-582/10)
   2011/C 55/55
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Acron OAO (Veliky Novgorod, Ruská federace) a Dorogobuzh OAO (Verkhnedneprovsky Settlement, Ruská federace) (zástupce: B. Evtimov, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit prováděcí nařízení Rady (EU) č. 856/2010 ze dne 27. září 2010 (1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň; a

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se svou žalobou domáhají, podle článku 263 SFEU, zrušení nařízení Rady (EU) č. 856/2010 ze dne 27. září 2010, kterým byl zastaven částečný prozatímní přezkum zahájený na žádost žalobkyň o změnu formy antidumpingového opatření prostřednictvím zahrnutí s nimi spojeného hospodářského subjektu do jejich platného závazku.
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádějí následující argumenty:

               Žalobkyně tvrdí, že orgány Unie při zamítnutí jejich žádosti a zastavení částečného prozatímního přezkumu bez změny opatření vycházely z nesprávného právního základu

               Konkrétně, žalobkyně tvrdí, že orgány Unie porušily čl. 143 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst 1993 L 253, s. 1), a dopustily se zjevně nesprávného posouzení, když dospěly k závěru, že s nimi spojený hospodářský subjekt je ve spojení s jinou společností.

               Žalobkyně dále tvrdí, že orgány při provádění šetření a posouzení v nařízení Rady (EU) č. 856/2010 porušily čl. 5 odst. 1 SEU, který vyžaduje, aby orgány EU dodržovaly zásadu proporcionality, jež je základní zásadou práva EU, a článek 41 Listiny základních práv zakotvující zásadu řádné správy.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 856/2010 ze dne 27. září 2010 o zastavení částečného prozatímního přezkumu nařízení (ES) č. 661/2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska (Úř. věst. 2010 L 254, s. 5).


title: Věc T-305/11: Žaloba podaná dne 8. června 2011 — Italmobiliare v. Komise

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/38

         Žaloba podaná dne 8. června 2011 — Italmobiliare v. Komise
   (Věc T-305/11)
   2011/C 232/65
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italmobiliare SpA (Miláno, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, F. Moretti, L. Nascimbene, G. Rizza a M. Piergiovanni, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu nebo částečně

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nesprávného označení osoby, které je napadené rozhodnutí určeno, v rozporu s čl. 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003, jelikož je uvedené rozhodnutí určeno společnosti Italmobiliare, která je čistě finanční holdingovou společností a navíc nevlastí všechen kapitál, a nikoliv společnosti Italcementi, která zastává ve skupině úlohu operačního holdingu. Komise rovněž porušila zásady kontradiktornosti a legitimního očekávání v rozsahu, v němž označila žalobkyni za osobu, které je určeno napadené rozhodnutí, zatímco tato společnost vůbec nepodléhala vyšetřování, které dosud probíhá. Žalobkyně nakonec uvádí porušení zásady zákazu diskriminace, protože Italmobiliare je jediný čistě finanční holding dotčený řízením.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1/2003 v rozsahu, v němž Komise zahájila vyšetřování a přijala závazný akt, aniž k tomu měla pravomoc.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality. Zaprvé nejsou uvedené prostředky přiměřené k dosažení sledovaných cílů, protože Komise v rámci šetření, které není založené na zvláštních údajích, a tedy nemá stanovený cíl, uplatnila článek 18 nařízení č. 1/2003, aby získala skutečnosti, které měla získat prostřednictvím šetření v jednotlivých hospodářských odvětvích v souladu s článkem 17 nařízení č. 1/2003. Napadené rozhodnutí kromě toho nevzalo správně do úvahy potřeby vyšetřování a újmu způsobenou dotčeným jednotlivcům, jelikož Komise bezdůvodně uložila žalobkyni nepřiměřenou a nelogickou povinnost sepsat a předložit informace.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti odůvodnění zakotvené v článku 296 SFEU. Komise v napadeném aktu neuvedla důvody, které odůvodňují její volbu využít zvláštní právní nástroj v podobě rozhodnutí přijatého na základě čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003. Napadený akt je rovněž stižen nedostatkem odůvodnění předmětu a účelu žádosti o informace, jakož i nezbytnosti informací vyžadovaných v probíhajícím šetření. Porušení povinnosti odůvodnění představuje porušení podstatných formálních náležitostí ve smyslu článku 263 SFEU a porušení práva žalobkyně na obhajobu.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z protiprávnosti napadeného rozhodnutí z důvodu porušení zásady kontradiktornosti. Lhůta několika dní uložená Komisí k předložení připomínek k dotazníku přiloženému k oznámení ze dne 4. listopadu byla zjevně nedostatečná k tomu, aby se mohlo účinně uplatnit právo být vyslechnut. Kromě toho obsah oznámení ze dne 4. listopadu se v určité míře liší od obsahu napadeného rozhodnutí. Z toho vyplývá, že Komise bránila adresátům rozhodnutí v uplatnění jejich důvodů obhajoby týkající se odlišných otázek, které byly následně zahrnuty do konečného aktu. Komise dále v mnoha ohledech připomínky ignorovala. Vzniklá kontradiktornost byla tak následně anulována, což má důsledky pro právo na obhajobu a situaci žalobkyně v řízení.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, které spočívá v i) nedostatku koordinace mezi různými postupně zaslanými dotazníky, jejichž předmětem byla změna číslování, reformulace, metodické změny a doplnění ii) výrazném prodloužení doby šetření nad přiměřenou mez, jakož i iii) způsobu, jakým Komise vedla řízení.


title: Věc C-297/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) dne 29. července 2009 — Trestní řízení proti X

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) dne 29. července 2009 — Trestní řízení proti X
   (Věc C-297/09)
   2010/C 11/20
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof te Amsterdam

      Účastník původního řízení

      Obviněný: X

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá skutkový stav, při kterém osoba mající občanství EU a u které existuje závažné podezření z toho, že páchání trestné činnosti je hlavním účelem jejího pobytu v jiném členském státě Evropského společenství než v tom, jehož je státním příslušníkem, do oblasti platnosti, resp. působnosti Smlouvy ES, zejména článků 12 ES, 18 ES, 43 a násl. ES a 49 a násl. ES?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1 s ohledem na článek 18 ES:

                           a)

                           Je třeba považovat ustanovení, jakým je ustanovení čl. 67 odst. 2 nizozemského Wetboek van Strafrecht, v rozsahu, ve kterém umožňuje vyšetřovací vazbu osob, které spadají do působnosti článku 18 ES, avšak mají trvalé bydliště nebo pobyt v jiném členském státě než v Nizozemsku, za omezení práva na volný pohyb a pobyt ve smyslu tohoto ustanovení?

                           b)

                           Existuje, v případě kladné odpovědi, pro toto ustanovení, pokud v zájmu účinného vyšetřování, trestního stíhání a odsouzení umožňuje použití vyšetřovací vazby u občanů Evropské unie, kteří mají trvalé bydliště nebo pobyt v jiném členském státě než v Nizozemsku, přípustné odůvodnění spočívající na objektivních úvahách nezávislých na státním občanství dotčených osob a přiměřených legitimnímu účelu sledovanému vnitrostátními právními předpisy?

               3)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1, se s ohledem na článek 49 a násl. ES pokládá tato otázka:
               Je třeba považovat takové ustanovení, jakým je čl. 67 odst. 2 nizozemského Wetboek van Strafrecht, v rozsahu, ve kterém umožňuje vyšetřovací vazbu osob s trvalým bydlištěm nebo pobytem v jiném členském státě než v Nizozemsku, za omezení volného pobytu služeb ve smyslu článku 49 a násl. ES, protože se jedná o diskriminace na základě okolnosti, že poskytovatel služeb nemá trvalé bydliště nebo pobyt v zemi, ve které se poskytují služby, ale v jiném členském státě ES?

               4)

               V případě záporné odpovědi na otázky 2 a 3:
               Je třeba považovat takové ustanovení, jakým je čl. 67 odst. 2 nizozemského Wetboek van Strafrecht, v rozsahu, ve kterém umožňuje vyšetřovací vazbu státních příslušníků členského státu majících trvalý pobyt nebo bydliště v jiném členském státě než v Nizozemsku, za diskriminaci na základě státní příslušnosti, která je zakázaná podle článku 12 ES (všeobecný zákaz diskriminace v rámci působnosti Smlouvy), článku 43 a násl. ES (zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti svobody usazování) a článku 49 a násl. ES (zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti volného pohybu služeb)?

               5)

               V případě kladné odpovědi na otázky 3 a 4:
               Může být takové ustanovení, jakým je čl. 67 odst. 2 nizozemského Wetboek van Strafrecht, pokud toto ustanovení v zájmu účinného vyšetřování, trestního stíhání a odsouzení umožňuje vyšetřovací vazbu státního příslušníka členského státu s trvalým bydlištěm nebo pobytem v jiném členském státě než v Nizozemsku, právoplatně vydáno z důvodů veřejného pořádku, bezpečnosti a zdraví ve smyslu článků 45 ES až 48 ES a článku 55 ES?