title: Věc T-534/08: Žaloba podaná dne 1. prosince 2008 – Granuband v. OHIM – Granuflex (GRANUflex)

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/55

         Žaloba podaná dne 1. prosince 2008 – Granuband v. OHIM – Granuflex (GRANUflex)
   (Věc T-534/08)
   (2009/C 44/96)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Granuband BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupce: M. Ellens, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft (Budapešť, Maďarsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí OHIM ze dne 15. září 2008, zaslané dne 24. září 2008, nebo ho změnit z důvodu porušení čl. 52 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94,

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka GRANUFLEX pro výrobky zařazené do tříd 17, 19 a 27 – ochranná známka Společenství č. 943118

      Majitelka ochranné známky Společenství: Granuband B.V.

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft.

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Obchodní označení GRANUFLEX pro výrobky a služby zařazené do tříd 17, 19, 27 a 37.

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 52 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94.


title: Věc C-488/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito v. Jahani BV ( „Směrnice 93/13/EHS — Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách — Nájemní smlouva uzavřená mezi podnikatelem v oblasti pronájmu nemovitostí a nájemcem jednajícím za soukromým účelem — Přezkum zneužívající povahy klauzule vnitrostátním soudem z úřední moci — Smluvní pokuta — Zrušení klauzule“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/10

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito v. Jahani BV
   (Věc C-488/11) (1)

   (Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách - Nájemní smlouva uzavřená mezi podnikatelem v oblasti pronájmu nemovitostí a nájemcem jednajícím za soukromým účelem - Přezkum zneužívající povahy klauzule vnitrostátním soudem z úřední moci - Smluvní pokuta - Zrušení klauzule)
   2013/C 225/15
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof te Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito

      Žalovaná: Jahani BV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Gerechtshof te Amsterdam — Výklad článku 6 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) — Nájemní smlouva uzavřená mezi pronajímatelem, který je podnikatelem, a nájemcem, který je soukromou osobou — Kvalifikace pronajímatele jako prodávajícího zboží nebo poskytovatele služeb — Normy veřejného pořádku

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že s výhradou klauzulí, které odrážejí závazná vnitrostátní právní a správní ustanovení, ověření čehož je na vnitrostátním soudu, se směrnice vztahuje na smlouvu o pronájmu bytových prostor uzavřenou mezi pronajímatelem, který jedná v rámci své podnikatelské činnosti a nájemníkem, který jedná pro účely, které nespadají do rámce jeho obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání.

               2)

               Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že:

                           —

                           pokud má vnitrostátní soud rozhodující o žalobě podané prodávajícím nebo poskytovatelem proti spotřebiteli, která se týká splnění smlouvy, podle vnitrostátních procesních pravidel pravomoc zkoumat z úřední moci rozpor mezi klauzulí která je základem žaloby, a kogentnímu vnitrostátními právními normami, musí stejným způsobem zkoumat z moci úřední případnou zneužívající povahu dotčené klauzule s ohledem na kritéria uvedené směrnice, pokud určí, že dotčená klauzule spadá do působnosti této směrnice;

                           —

                           pokud má vnitrostátní soud podle vnitrostátních procesních pravidel pravomoc zrušit klauzuli, která je v rozporu s veřejným pořádkem nebo kogentním právním ustanovením, jehož působnost odůvodňuje takovou sankci, musí v zásadě poté, co dal účastníkům možnost kontradiktorní debaty, zrušit z moci úřední klauzuli, jejíž zneužívající povahu určil s ohledem na kritéria stanovená směrnicí.

               3)

               Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje vnitrostátnímu soudu omezit se, jak to umožňuje vnitrostátní právo, na snížení částky pokuty uložené podle uvedené klauzule spotřebiteli, pokud určí zneužívající povahu klauzule o pokutě ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, nýbrž mu ukládá, aby bez dalšího vyloučil použití této klauzule vůči spotřebiteli.

      (1)  Úř. věst. C 13, 14.1.2012.


title: Věc C-333/06: Žaloba podaná dne 28. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Švédské království

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/31

         Žaloba podaná dne 28. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-333/06)
   (2006/C 224/58)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. R. Vidal Puig a K. Simonsson, jako zmocněnci)

      Žalované: Švédské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Švédské království tím, že nestanovilo sankce za porušení ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě článku 16 uvedeného nařízení;

               —

               uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Článek 16 odst. 3 nařízení č. 261/2004 vyžaduje, aby členské státy stanovily za porušení ustanovení nařízení účinné, přiměřené a odrazující sankce.
   Podle informací, které měla Komise k dispozici, Švédské království, když téměř jeden a půl roku po vstoupení nařízení v platnost nestanovilo sankce za porušení ustanovení článku 14 nařízení, dosud nevytvořilo ucelený sankční systém za jeho porušení.

      (1)  Úř. věst. L 46, s. 1


title: Věc C-412/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství ( „Nesplnění povinnosti státem — Doprava — Rozvoj železnic Společenství — Směrnice 91/440/EHS — Článek 6 odst. 3 a příloha II — Směrnice 2001/14/ES — Článek 14 odst. 2 — Nezávislost subjektu pověřeného výkonem hlavních funkcí“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-412/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Doprava - Rozvoj železnic Společenství - Směrnice 91/440/EHS - Článek 6 odst. 3 a příloha II - Směrnice 2001/14/ES - Článek 14 odst. 2 - Nezávislost subjektu pověřeného výkonem hlavních funkcí)
   2013/C 252/10
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-P. Keppenne a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí veškerých předpisů nezbytných k dosažení souladu s čl. 6 odst. 3 a s přílohou II směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341), ve znění směrnice 2001/12/ES (Úř. věst. L 75, s. 1; Zvl. vyd. 07/05, s. 376), jakož i s čl. 14 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404) ve stanovené lhůtě — Nezaručení nezávislosti základních funkcí

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


title: Věc T-502/17: Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – SFT Asset Management a další v. JUR

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/36

         Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – SFT Asset Management a další v. JUR
   (Věc T-502/17)
   (2017/C 347/45)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SFT Asset Management, S.A. (Ginebra, Švýcarsko), Twenty First Trade Inc. (Panamá, Panama), Merlos Infor, S.L. (Badalona, Španělsko) (zástupce: J. Gálvez Pascual, advokát)

      Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               konstatoval, že rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí SRB/EES/2017/08 ze dne 7. června 2017 kterým byl schválen krizový plán pro Banco Popular Español SA, porušuje unijní právo;

               —

               a v důsledku toho zrušil uvedené rozhodnutí, jakož i následné prováděcí akty přijaté SRB, a to s účinky ex tunc.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako žalobní důvody a hlavní argumenty ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno y SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-483/17, García Suárez a další v Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-497/17, Sáchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí a T-498/17, Pablo Álvarez v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


title: Věc T-410/14 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. června 2014 – Wilders v. Parlament a Rada „Řízení o předběžných opatřeních — Evropský parlament — Akt o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách — Neslučitelnost postavení člena Evropského parlamentu s postavením člena národního parlamentu (zákaz dvojího mandátu) — Návrh na předběžné opatření — Nedodržení formálních náležitostí — Zjevná nepřípustnost žaloby v hlavním řízení — Nepřípustnost“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/64

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. června 2014 – Wilders v. Parlament a Rada
   (Věc T-410/14 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Evropský parlament - Akt o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách - Neslučitelnost postavení člena Evropského parlamentu s postavením člena národního parlamentu (zákaz dvojího mandátu) - Návrh na předběžné opatření - Nedodržení formálních náležitostí - Zjevná nepřípustnost žaloby v hlavním řízení - Nepřípustnost“)
   2014/C 315/107
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Geert Wilders (zástupci: G. Knoops a C. Hamburger, advokáti)

      Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

      Předmět věci

   Návrh na předběžné opatření směřující v podstatě k tomu, aby bylo navrhovateli umožněno složit přísahu člena Evropského parlamentu za pokračujícího výkonu jeho mandátu člena nizozemského parlamentu.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se odmítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


               28.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/10

         Žaloba podaná dne 13. ledna 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
   (Věc E-5/14)
   (2014/C 163/09)
   Dne 13. ledna 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Xavierem Lewisem, Auður Ýr Steinarsdóttir a Catherine Howdle, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie), k Soudu ESVO žalobu proti Islandu.
   Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

               1.

               prohlásil, že (i) nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 32ff kapitoly V přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě nebo (ii) jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti vyplývající z článku 40 uvedeného aktu a z článku 7 Dohody o EHP;

               2.

               uložil Islandu úhradu nákladů řízení.

      Právní a skutkový rámec a žalobní důvody:

               —

                žaloba uvádí, že Island nejpozději do 26. srpna 2013 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 26. června 2013 týkajícímu se skutečnosti, že Island do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic („akt“) uvedenou v bodě 32ff kapitoly V přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,

               —

                Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 40 aktu a z článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení aktu nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO.


title: Věc F-24/15: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 17. prosince 2015 – Di Marzio v. Rada „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanec — Funkční skupina I — Překvalifikování smlouvy na smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou v platové třídě AST 3, AST 4 či AST 5 anebo na smlouvu smluvního zaměstnance na dobu neurčitou ve funkční skupině III — Články 2, 3a, 3b, 80 a 88 PŘOZ — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Zásada řádné správy — Povinnost jednat s náležitou péčí — Žaloba, která je po právní stránce zcela zjevně neopodstatněná — Článek 81 jednacího řádu“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/100

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 17. prosince 2015 – Di Marzio v. Rada
   (Věc F-24/15) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - Funkční skupina I - Překvalifikování smlouvy na smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou v platové třídě AST 3, AST 4 či AST 5 anebo na smlouvu smluvního zaměstnance na dobu neurčitou ve funkční skupině III - Články 2, 3a, 3b, 80 a 88 PŘOZ - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Zásada řádné správy - Povinnost jednat s náležitou péčí - Žaloba, která je po právní stránce zcela zjevně neopodstatněná - Článek 81 jednacího řádu“)
   (2016/C 048/116)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Antony Di Marzio (Limelette, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a M. Veiga, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce na překvalifikování jeho smlouvy smluvního zaměstnance ve funkční skupině I na smlouvu dočasného zaměstnance nebo alternativně na smlouvu smluvního zaměstnance ve funkční skupině III, jakož i návrh na náhradu údajně vzniklé nemajetkové a majetkové újmy.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně neopodstatněná.

               2)

               Antony Di Marzio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 127, 20.4.2015, s. 43.


title: Věc C-281/04 P: Opravný prostředek podaný dne 25. června 2004 Michaelem Leightonem, Grahamem Frenchem a Johnem Neigerem proti usnesení vydanému dne 3. května 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-24/04, Michael Leighton, Graham French a John Neiger v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/25

         Opravný prostředek podaný dne 25. června 2004 Michaelem Leightonem, Grahamem Frenchem a Johnem Neigerem proti usnesení vydanému dne 3. května 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-24/04, Michael Leighton, Graham French a John Neiger v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
   (Věc C-281/04 P)
   (2004/C 228/52)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 25. června 2004 opravný prostředek podaný Michaelem Leightonem, Grahamem Frenchem a Johnem Neigerem, zastoupenými J.S. Barnettem, solicitorem-advokátem, proti usnesení vydanému dne 3. května 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-24/04, Michael Leighton, Graham French a John Neiger v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství.
   Účastníci řízení podávající opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil usnesení,

               —

               vyhověl návrhu účastníků řízení podávajících opravný prostředek ve formě navrhovaného znění usnesení připojeného k podání opravného prostředku, podpůrně

               —

               vrátil věc Soudu prvního stupně; a v každém případě

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení vzniklých účastníkům řízení podávajícím opravný prostředek.

         Právní důvody a hlavní tvrzení
   Účastníci řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že usnesení Soudu prvního stupně by mělo být zrušeno z důvodu, že Soud prvního stupně procesně pochybil v tom, že jejich žalobu posuzoval jako žalobu podle článku 226 ES, zatímco se ve skutečnosti jednalo o žalobu podle článku 232 ES.


title: Věc T-180/15: Žaloba podaná dne 14. dubna 2015 – Icap a další v. Komise

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/30

         Žaloba podaná dne 14. dubna 2015 – Icap a další v. Komise
   (Věc T-180/15)
   (2015/C 245/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Icap plc (Londýn, Spojené království), Icap Management Services Ltd (Londýn) a Icap New Zealand Ltd (Wellington, Nový Zéland) (zástupci: C. Riis-Madsen a S. Frank, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               v plném rozsahu nebo částečně zrušil rozhodnutí Komise ze dne 4. února 2015 ve věci AT.39861 – Yen Interest Rate Derivates – C(2015) 432 final;

               —

               podpůrně zrušil nebo snížil výši uložené pokuty;

               —

               v každém případě uložil žalované, aby žalobkyním nahradila náklady řízení a jiné výdaje související s touto věcí;

               —

               přijal jakékoli jiné opatření, které považuje Tribunál za vhodné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise se dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení, když měla za to, že banky jednaly tak, že cíleně omezovaly nebo zkreslovaly hospodářskou soutěž.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalovaná se dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení, když měla za to, že žalobkyně údajně usnadnily jednání bank, které představuje porušení práva hospodářské soutěže ve smyslu článku 101 SFEU.

                           —

                           Podle žalobkyň se článek 101 SFEU nevztahuje na spoluúčast společnosti, která se neúčastní dohody, jež omezuje nebo narušuje hospodářskou soutěž. Kritérium uplatněné Komisí bylo podle nich v každém případě nesprávné a vztahovalo se k příliš široké škále jednání, které není dostatečně úzce spojené s protiprávním jednáním. Mají za to, že na jednání žalobkyň se nevztahuje kritérium týkající se usnadnění přijaté žalovanou. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že zjištění, že žalobkyně usnadnily výměnu informací, nemá žádný skutkový základ a že žalovaná neuvedla žádný příklad, ve kterém by žalobkyně usnadnily takovou výměnu. To platí podle žalobkyň rovněž pro posouzení jednání ve vzájemné shodě. Tvrdí, že pokud jde o manipulaci s jenem LIBOR, Komise uznala, že jen jedna z obou bank věděla o zapojení ICAP. Žalobkyně tak tvrdí, že ICAP neusnadnila jednání dotčených bank. Kromě toho pokud jde o tato porušení právních předpisů, protisoutěžní jednání začalo podle žalobkyň dříve, než ICAP začala údajně usnadňovat toto jednání.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise se dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení, když stanovila dobu trvání údajné účasti žalobkyň na protiprávním jednání.

                           —

                           Žalobkyně uvádějí, že banky byly obchodními partnery při úrokových derivátech jenu, a proto věděly o vzájemných obchodních pozicích a zájmech. Mají tudíž za to, že důkaz Komise předložený na podporu argumentu, že ICAP věděla o oboustranném porušování, nemá žádný následek a je nejednoznačný a zavádějící. Žalobkyně kromě toho tvrdí, že přístup Komise předpokládá, že žalobkyně věděly o protiprávním jednání bank a že jednaly protiprávně až do ukončení protiprávního jednání oběma bankami, aniž by předložila jakýkoli důkaz o tom, že žalobkyně věděly o protiprávním jednání bank.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise porušila zásady presumpce neviny a řádné správy.

                           —

                           Podle žalobkyň vedla Komise smíšené řízení pro řešení sporů, v němž se rozhodnutí o řešení sporu z prosince 2013 vztahovalo také na ICAP tím způsobem, že její úloha společnosti, která usnadnila protiprávní jednání, v něm byla podrobně popsána. Tvrdí, že od této doby již Komise nemůže tvrdit, že je nezaujatá v případě ICAP.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise porušila pokyny ke stanovení pokut a zásady rovného zacházení, proporcionality a právní jistoty.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu právní jistoty tím, že uložila pokuty, které překračují běžné nominální pokuty. Jedná se podle nich o odklon od její rozhodovací praxe. Žalobkyně kromě toho tvrdí, že Komise porušila pokyny ke stanovení pokut tím, že odmítla použít hodnotu jejích prodejů jako základ pro stanovení pokuty, náležitě nespecifikovala metodu, kterou uplatnila pro výpočet pokuty a neodůvodnila tato východiska z hlediska její předchozí rozhodovací praxe. Kromě toho podle žalobkyň porušila Komise zásadu rovného zacházení tím, že zacházela se žalobkyněmi odlišně, než by zacházela s jakýmkoli jiným zprostředkovatelem obviněným z usnadnění stejného protiprávního jednání za obdobných okolností. Tvrdí, že Komise s nimi zacházela jako s bankami, které se dopustily protiprávního jednání, zatímco ony byly obviněné jen z usnadnění tohoto jednání. Uvádějí, že v důsledku toho jsou uložené pokuty zcela nepřiměřené a Komise tak porušila zásadu proporcionality.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise porušila zásadu „ne bis in idem“.


title: Věc T-289/15: Žaloba podaná dne 2. června 2015 – Hamás v. Rada

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/43

         Žaloba podaná dne 2. června 2015 – Hamás v. Rada
   (Věc T-289/15)
   (2015/C 245/52)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hamás (Dauhá, Katar) (zástupkyně: L. Glock, advokátka)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/521 ze dne 26. března 2015, kterým se aktualizuje a mění seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2014/483/SZBP, v rozsahu, v němž se týká Hamásu (včetně Hamás-Izz-al-Din-al-Quassem);

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/513 ze dne 26. března 2015, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) č. 790/2014, v rozsahu, v němž se týká Hamásu (včetně Hamas-Izz al-Din al-Qassem);

               —

               uložil Radě náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce uplatňuje na podporu žaloby sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931 (1), jelikož vnitrostátní rozhodnutí, na která poukazuje Rada, neodpovídají podmínkám, které vyžaduje uvedený článek k tomu, aby bylo možné tato rozhodnutí považovat za rozhodnutí přijatá příslušným orgánem.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z pochybení týkajícího se věcné správnosti skutkových zjištění, jelikož podstatné skutkové okolnosti uváděné Radou nebyly podloženy žádným důkazem.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení, pokud jde o teroristickou povahu organizace Hamás.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady nevměšování, která brání tomu, aby bylo možno Hamás, jenž je legálním politickým hnutím, které zvítězilo ve volbách konaných v Palestině a tvoří jádro palestinské vlády, považovat za teroristický subjekt.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila povinnost uvést odůvodnění.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení práva žalobce na obhajobu, jakož i jeho práva na účinnou soudní ochranu v průběhu vnitrostátní fáze řízení.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek, jelikož zmrazení finančních prostředků žalobce je neodůvodněným zásahem do jeho vlastnického práva.

      (1)  Společný postoj Rady ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 93; Zvl. vyd. 18/01, s. 217).


title: Věc C-1/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Hamburg ze dne  15. prosince 2005  ve věci Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Hamburg ze dne 15. prosince 2005 ve věci Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-1/06)
   (2006/C 74/09)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Hamburg (Německo) ze dne 15. prosince 2005 ve věci Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. ledna 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Finanzgericht Hamburg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je příslušný orgán oprávněn a povinen uznat jiné rovnocenné doklady podle čl. 47 odst. 3 nařízení č. 3665/87 (1) i bez návrhu?

               2)

               Může být žádost o uznání jiných rovnocenných dokladů podle čl. 47 odst. 3 nařízení č. 3665/87 podána pro všechny případy i konkludentně?

      (1)  Úř. věst. L 351, s. 1.


title: Věc C-333/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil de Prud'hommes de Caen (Francie) dne 20. srpna 2009 — Sophie Noël v. SCP Brouard Daude, likvidátor pověřený soudní likvidací Pronuptia Boutiques Province SA a Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil de Prud'hommes de Caen (Francie) dne 20. srpna 2009 — Sophie Noël v. SCP Brouard Daude, likvidátor pověřený soudní likvidací Pronuptia Boutiques Province SA a Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est
   (Věc C-333/09)
   2009/C 256/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil de Prud'hommes de Caen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sophie Noël

      Žalovaní: SCP Brouard Daude, likvidátor pověřený soudní likvidací Pronuptia Boutiques Province SA, Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est

      Předběžné otázky

               1)

               Článek 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod nazvaný „Zákaz diskriminace“ stanoví: „Užívání práv a svobod přiznaných touto Úmluvou musí být zajištěno bez diskriminace založené na jakémkoli důvodu, jako je pohlaví, rasa, barva pleti, jazyk, náboženství, politické nebo jiné smýšlení, národnostní nebo sociální původ, příslušnost k národnostní menšině, majetek, rod nebo jiné postavení.“
               Nejde v tomto smyslu o diskriminaci v případě, kdy dochází k rozdílnému zacházení mezi zaměstnanci, kteří byli propuštěni z hospodářských důvodů a přijali uplatnění dohody o osobní rekvalifikaci, na základě níž možnost zpochybnit ukončení jejich smlouvy i nadále zůstává v rámci režimu pětileté promlčení doby, a zaměstnanci, kteří ji odmítli a vztahuje se na ně roční promlčecí doba uvedená v článku L.1235-7 zákoníku práce?

               2)

               Článek 26 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech ze dne 16. prosince 1966 — který je jen základem článku 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod — stanoví: „Všichni jsou si před zákonem rovni a mají právo na stejnou ochranu zákona bez jakékoli diskriminace. Zákon zakáže jakoukoli diskriminaci a zaručí všem osobám stejnou a účinnou ochranu proti diskriminaci z jakýchkoli důvodů, např. podle rasy, barvy, pohlaví, jazyka, náboženství, politického nebo jiného přesvědčení, národnostního nebo sociálního původu, majetku a rodu.“
               Musí tak francouzský soud podle ustanovení článku 55 francouzské ústavy ze dne 4. října 1958 použít ustanovení článku 26 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech ze dne 16. prosince 1966, a nepoužít diskriminační ustanovení článku L. 1235-7 zákoníku práce, která vyplývají z pouhého zákona č. 2005-35 ze dne 18. ledna 2005, který časově následuje po 4. únoru 1981, datu, kdy uvedený pakt v tuzemsku vstoupil v platnost?


title: Věc T-351/15: Usnesení Tribunálu ze dne 20. ledna 2017 – Papapanagiotou v. Parlament „Veřejné zakázky na dodávky — Zadávací řízení — Kancelářský nábytek — Odmítnutí nabídky uchazeče — Kritéria pro zadání zakázky — Rozhodnutí o zrušení zadávacího řízení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/31

         Usnesení Tribunálu ze dne 20. ledna 2017 – Papapanagiotou v. Parlament
   (Věc T-351/15) (1)

   („Veřejné zakázky na dodávky - Zadávací řízení - Kancelářský nábytek - Odmítnutí nabídky uchazeče - Kritéria pro zadání zakázky - Rozhodnutí o zrušení zadávacího řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2017/C 078/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Papapanagiotou AVEEA (Serrès, Řecko) (zástupci: S. Pappas a I. Ioannidis, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: P. Biström a S. Toliušis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu D(2015)12887 ze dne 27. dubna 2015, které bylo přijato v rámci zadávacího řízení INLO.AO-2012-017-LUX-UAGBI-02 týkajícího se dodávky kancelářského nábytku (JO 2013/S 138-239094) a kterým byla odmítnuta nabídka předložená Papapanagiotou.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat.

               2)

               Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Papapanagiotou AVEEA.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21. 9. 2015.


title: Věc T-195/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2005 – Thommes v. Komise („Dočasní zaměstnanci — Příspěvek na zařízení — Změna místa zaměstnání — Odmítnutí uznat usídlení rodiny — Vydání bezdůvodného obohacení“)

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/21

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2005 – Thommes v. Komise
   (Věc T-195/03) (1)

   („Dočasní zaměstnanci - Příspěvek na zařízení - Změna místa zaměstnání - Odmítnutí uznat usídlení rodiny - Vydání bezdůvodného obohacení“)
   (2005/C 281/38)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Gustav Thommes (Wezembeek-Oppem, Belgie) [zástupci: M. Thewes a V. Wiot, advokáti]

      Žalovaná: Komise Evropských společenství [zástupce: J. Currall, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem]
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise týkajících se navrácení části příspěvku na zařízení vyplaceného žalovanému v rámci změny místa jeho zaměstnání a odmítnutí poskytnout mu příspěvek na zařízení v rámci nového zaměstnání.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


title: Věc T-36/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Coats Holdings a Coats v. Komise ( Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh galanterních výrobků (jehly) — Rozdělení výrobkového trhu — Rozdělení zeměpisného trhu — Posouzení důkazů — Tripartitní dohoda — Pokuta — Závažnost a délka trvání protiprávního jednání — Polehčující okolnosti )

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/30

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Coats Holdings a Coats v. Komise
   (Věc T-36/05) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh galanterních výrobků (jehly) - Rozdělení výrobkového trhu - Rozdělení zeměpisného trhu - Posouzení důkazů - Tripartitní dohoda - Pokuta - Závažnost a délka trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti“)
   (2007/C 247/47)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Coats Holdings Ltd (Uxbridge, Middlesex, Spojené království) a J & P Coats Ltd (Uxbridge) (zástupci: W. Sibree a C. Jeffs, solicitors)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2004) 4221 konečné ze dne 26. října 2004 týkající se řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/F-1/38.338 – PO/Needles) a, podpůrně, návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyním.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise K(2004) 4221 konečné ze dne 26. října 2004 týkající se řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/F-1/38.338 – PO/Needles) se ruší v rozsahu, ve kterém konstatuje, že žalobkyně porušily čl. 81 odst. 1 ES po 13. březnu 1997.

               2)

               Výše pokuty uložená žalobkyním na základě článku 2 rozhodnutí se stanoví na 20 milionů eur.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Žalobkyně ponesou dvě třetiny vlastních nákladů řízení a dvě třetiny nákladů řízení vynaložených Komisí, Komise ponese jednu třetinu vlastních nákladů řízení a jednu třetinu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

      (1)  Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


title: Věc F-30/09: Žaloba podaná dne 31. března 2009 — Chaouch v. Komise

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/21

         Žaloba podaná dne 31. března 2009 — Chaouch v. Komise
   (Věc F-30/09)
   2009/C 129/37
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dhikra Chaouch (Oetrange, Lucembursko) (zástupci: F. Moyse a A. Salerno, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování neposkytnout žalobkyni příspěvek na zařízení

      Návrhové žádání žalobce

               —

               konstatovat porušení článku 5 přílohy VII služebního řádu ve spojení s článkem 20, a tudíž zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 2. července 2008 a ze dne 8. prosince 2008;

               —

               uznat právo žalobkyně na příspěvek na zařízení stanovený v čl. 5 odst. 1 přílohy VII služebního řádu zvýšený o úroky, jejichž sazba je stanovena Evropskou centrální bankou pro hlavní repo operace a použitelná v průběhu dotčeného období, zvýšená o dva body, od data, od nějž byl tento příspěvek dlužný, do data jeho skutečného zaplacení;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-329/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 28. června 2005 ve věci Finanzamt Dinslaken proti Geroldu Meindlovi, vedlejší účastník: Christine Meindl-Berger

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 28. června 2005 ve věci Finanzamt Dinslaken proti Geroldu Meindlovi, vedlejší účastník: Christine Meindl-Berger
   (Věc C-329/05)
   (2005/C 271/30)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesfinanzhof (Německo) ze dne 28. června 2005 ve věci Finanzamt Dinslaken proti Geroldu Meindlovi, vedlejší účastník: Christine Meindl-Berger, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 2. září 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Bundesfinanzhof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Došlo k porušení článku 43 Smlouvy o založení Evropských společenství, když bylo daňovému rezidentovi odepřeno společné zdanění daní z příjmu s jeho manželem s bydlištěm v Rakousku, se kterým nežije odděleně, s odůvodněním, že tento manžel obdržel nejen více než 10 % společných příjmů, ale i více než 24 000 DM a že tyto příjmy jsou podle rakouského práva od daně osvobozeny?


title: Věc T-346/10: Usnesení Tribunálu ze dne 21. září 2011 — Borax Europe v. ECHA ( Žaloba na neplatnost — REACH — Identifikace kyseliny borité a tetraboritanu disodného jakožto látek vzbuzujících mimořádné obavy — Nesplnění podmínky přímého dotčení — Nepřípustnost )

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. září 2011 — Borax Europe v. ECHA
   (Věc T-346/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - REACH - Identifikace kyseliny borité a tetraboritanu disodného jakožto látek vzbuzujících mimořádné obavy - Nesplnění podmínky přímého dotčení - Nepřípustnost)
   2011/C 340/48
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Borax Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupkyně: K. Nordlander, advokátka, a H. Pearson, solicitor)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä a W. Broere, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem a A.-M. Vandromme, advokáty)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a E. Manhaeve, zmocněnci, ve spolupráci s K. Sawyer, barrister)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí ECHA, zveřejněného dne 18. června 2010, kterým jsou kyselina boritá (ES č. 233-139-2) a tetraboritan disodný (ES č. 215-540-4) identifikovány jako látky, jež splňují kritéria stanovená v článku 57 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1) a kterým jsou tyto látky zahrnuty na seznam látek identifikovaných ke konečnému zahrnutí do přílohy XIV uvedeného nařízení podle článku 59 tohoto nařízení.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnost Borax Europe Ltd ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA).

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc F-44/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. října 2008 – Barbin v. Parlament (Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Udělování bodů za zásluhy v Evropském parlamentu — Protiprávnost pokynů upravujících toto udělování — Srovnání zásluh)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/56

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. října 2008 – Barbin v. Parlament
   (Věc F-44/07) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Udělování bodů za zásluhy v Evropském parlamentu - Protiprávnost pokynů upravujících toto udělování - Srovnání zásluh)
   (2008/C 313/101)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Florence Barbin (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: A. Lukošiūtė a R. Ignătescu, poté C. Burgos, A. Lukošiūtė a R. Ignătescu, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak zrušení rozhodnutí ze dne 16. října 2006 udělit žalobkyni jeden bod za zásluhy za hodnotící období 2005, a jednak určení, že bod I.2 písm. c) „Prováděcích opatření týkajících se udělování bodů za zásluhy a pro povýšení“ Evropského parlamentu ze dne 10. května 2006 je protiprávní
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 155, 7.7.2007, s. 45.


title: Věc C-217/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 24. dubna 2013 — Oberbank AG v. Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 24. dubna 2013 — Oberbank AG v. Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
   (Věc C-217/13)
   2013/C 189/17
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundespatentgericht

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Oberbank AG

      Odpůrce: Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

      Vedlejší účastník řízení: Deutsches Patent- und Markenamt

      Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 3 odst. 1 a 3 směrnice výkladu vnitrostátního práva, podle kterého u abstraktní barevné ochranné známky (zde: červená HKS 13), která je požadována pro služby finančnictví, musí v průzkumu mezi spotřebiteli vyjít regularizovaný stupeň rozpoznatelnosti minimálně 70 %, aby bylo přijato, že ochranná známka získala rozlišovací způsobilost v důsledku svého užívání?

               2)

               Je třeba vykládat čl. 3 odst. 3 první větu směrnice v tom smyslu, že den podání přihlášky ochranné známky — a nikoli den jejího zápisu — je rozhodující i tehdy, pokud majitel ochranné známky v rámci obhajoby proti návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky tvrdí, že ochranná známka v každém případě získala rozlišovací způsobilost v důsledku svého užívání v době přesahující tři roky po podání přihlášky, avšak ještě přede dnem jejího zápisu?

               3)

               Pro případ, že i za výše uvedených podmínek záleží na dni podání přihlášky:
               Je třeba prohlásit ochrannou známku za neplatnou již tehdy, pokud není objasněno a již nelze objasnit, zda ochranná známka získala rozlišovací způsobilost v důsledku užívání ke dni podání přihlášky? Nebo je podmínkou prohlášení neplatnosti to, že navrhovatel neplatnosti ochranné známky prokáže, že ochranná známka ke dni podání přihlášky nezískala rozlišovací způsobilost v důsledku svého užívání?


title: Věc C-278/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 6. června 2014 – SC Enterprise Focused Solutions SRL v. Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia

text:
               8.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 6. června 2014 – SC Enterprise Focused Solutions SRL v. Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia
   (Věc C-278/14)
   2014/C 303/22
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SC Enterprise Focused Solutions SRL

      Žalovaná: Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia

      Předběžná otázka

   Lze čl. 23 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 (1) vykládat v tom smyslu, že definuje-li veřejný zadavatel technické specifikace výrobku, který je předmětem veřejné zakázky, prostřednictvím odkazu na určitou značku, se vlastnosti rovnocenného nabízeného výrobku musí vztahovat pouze na technické specifikace výrobků, které jsou vyráběny nebo se mohou vztahovat i na stávající výrobky na trhu, jejichž výroba však byla ukončena?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).


title: Věc T-177/06: Žaloba podaná dne 3. července 2006 – Ayuntamiento de Madrid y Madrid Calle 30 v. Komise Evropských společenství

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/33

         Žaloba podaná dne 3. července 2006 – Ayuntamiento de Madrid y Madrid Calle 30 v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-177/06)
   (2006/C 212/60)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Ayuntamiento de Madrid a Madrid Calle 30 S.A. (Madrid) (zástupci: J. L. Buendía Sierra a R. González-Gallarza Granizo)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit klasifikaci, kterou Evropská komise (Eurostat) zařadila Madrid Calle 30 do sektoru „vládní instituce“ podle „Evropského systému účtů“ (ESU 95), uvedeného v příloze A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996, a která se vymyká z veřejných účtů zveřejněných Komisí (Eurostat) dne 24. dubna 2006, pokud jde o údaje za rok 2005 týkající se veřejného schodku a veřejného dluhu pro účely Protokolu o postupu v případě nadměrného schodku připojeného ke Smlouvě o ES.

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba směruje ke zrušení klasifikace, kterou Evropská komise (Eurostat) zařadila Madrid Calle 30 do sektoru „vládní instituce“ podle „EVROPSKÉHO SYSTÉMU ÚČTŮ – ESU 95“ (ESU 95), uvedeného v příloze A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství (1). Podle žalobců se tato klasifikace vymyká z účtů zveřejněných Komisí (Eurostat) dne 24. dubna 2006, pokud jde o údaje za rok 2005 týkající se veřejného schodku a veřejného dluhu pro účely Protokolu o postupu v případě nadměrného schodku připojeného ke Smlouvě o ES.
   Žalobci uplatňují, že Madrid Calle 30 je akciová společnost, ve které má podíl Ayuntamiento de Madrid a soukromé konsorcium tvořené třemi společnostmi podnikajícími v oblasti stavebnictví a služeb, vybrané na základě veřejné soutěže a které splňuje přísná kritéria ohledně tržních cen.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují:

               —

               porušení různým normativních ustanovení ESU 95 týkajících se klasifikace institucionálních subjektů v sektorech „vládní instituce“ a „nefinanční podniky“.

               —

               porušení všeobecných zásad týkajících se povinnosti odůvodnit správní akty a práva být vyslechnut.

      (1)  Ú. v. ES L 310, s. 1; Mim. vyd. 10/002, s. 3.


title: Věc T-531/13: Usnesení Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Kicks Kosmetikkedjan v. OHIM – Kik Textilien (KICKS) „Ochranná známka Společenství – Námitky – Zpětvzetí námitek – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               30.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/27

      Usnesení Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Kicks Kosmetikkedjan v. OHIM – Kik Textilien (KICKS)
      (Věc T-531/13) (1)

      („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2015/C 107/36)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Švédsko) (zástupkyně: K. Strömholm, advokátka)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Německo)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. července 2013 (věc R 992/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kik Textilien und Non-Food GmbH a Kicks Kosmetikkedjan AB.

         Výrok

                  1.

                  O žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2.

                  Žalobkyně a další účastnice řízení před odvolacím senátem ponesou vlastní náklady řízení a nahradí každá polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.

         (1)  Úř. věst. C 359, 7.12.2013.


title: Věc C-318/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Belgie) — Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT) v. État belge ( „Volný pohyb služeb — Daňové právní předpisy — Odpočet nákladů vynaložených na odměnu za poskytnutí služeb jako výdajů na dosažení příjmů — Náklady vynaložené na poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě, ve kterém nepodléhá dani z příjmů nebo ve kterém podléhá systému zdanění, který je značně výhodnější — Odpočitatelnost podmíněná podáním důkazu o skutečné a opravdové povaze plnění a o obvyklé povaze příslušné odměny — Překážka — Odůvodnění — Boj proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem — Účinnost daňového dohledu — Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy — Přiměřenost“ )

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Belgie) — Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT) v. État belge
   (Věc C-318/10) (1)

   (Volný pohyb služeb - Daňové právní předpisy - Odpočet nákladů vynaložených na odměnu za poskytnutí služeb jako výdajů na dosažení příjmů - Náklady vynaložené na poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě, ve kterém nepodléhá dani z příjmů nebo ve kterém podléhá systému zdanění, který je značně výhodnější - Odpočitatelnost podmíněná podáním důkazu o skutečné a opravdové povaze plnění a o obvyklé povaze příslušné odměny - Překážka - Odůvodnění - Boj proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem - Účinnost daňového dohledu - Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy - Přiměřenost)
   2012/C 287/03
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Účastnice podávající kasační opravný prostředek: Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT)

      Odpůrce: État belge

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation — Výklad článku 49 ES — Daňové právní předpisy umožňující odpočet výdajů na dosažení příjmů vynaložených daňovým poplatníkem-rezidentem, avšak neumožňující odpočet takových výdajů, pokud daňový poplatník má sídlo nebo má svou provozovnu v jiném členském státě, v němž nepodléhá dani z příjmu nebo v němž podléhá značně výhodnějšímu daňovému režimu — Překážka volnému pohybu služeb

      Výrok

   Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle níž se odměny za plnění nebo služby zaplacené daňovým poplatníkem-rezidentem společnosti-nerezidentovi nepovažují za odpočitatelné výdaje na dosažení příjmů, pokud společnost-nerezident nepodléhá v členském státě, v němž má sídlo, dani z příjmů nebo v něm ohledně dotčených příjmů podléhá značně výhodnějšímu režimu zdanění, než je ten, jemuž tyto příjmy podléhají v prvním členském státě, ledaže daňový poplatník prokáže, že tyto odměny odpovídají skutečným a opravdovým operacím a že nepřekračují obvyklé meze, zatímco podle obecného pravidla jsou takové odměny odpočitatelné jako výdaje na dosažení příjmů, jsou-li nezbytné pro dosažení nebo udržení zdanitelných příjmů, a že daňový poplatník prokáže jejich pravost a částku.

      (1)  Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


title: Věc T-514/13: Žaloba podaná dne 23. září 2013 — AgriCapital v. OHIM — agri.capital (AGRI.CAPITAL)

text:
               30.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 352/18

         Žaloba podaná dne 23. září 2013 — AgriCapital v. OHIM — agri.capital (AGRI.CAPITAL)
   (Věc T-514/13)
   2013/C 352/34
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AgriCapital Corp. (New York, Spojené státy) (zástupci: P. Meyer a M. Gramsch, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: agri.capital GmbH (Münster, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 10. července 2013 ve věci R 2236/2012-2;

               —

               uložil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů řízení vynaložených žalobkyní

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „AGRI.CAPITAL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 4, 7, 35, 36, 37, 39, 40, 42 a 45 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 8 341 323

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis ochranné známky Společenství č. 6 192 322 týkající se slovní ochranné známky „AgriCapital“ pro výrobky zařazené do třídy 36 a zápis ochranné známky Společenství č. 4 589 339 týkající se slovní ochranné známky „AGRICAPITAL“ pro služby zařazené do třídy 36

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství


title: Věc T-665/15: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica v. Parlament

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/78

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica v. Parlament
   (Věc T-665/15)
   (2016/C 048/86)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica (Riga, Lotyšsko) (zástupkyně: N. Pirc Musar, advokátka)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8305 C ze dne 15. září 2015, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobce o přístup k některým dokumentům týkajícím se informací o cestovních výdajích poslanců Evropského parlamentu, jakož i o jejich denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdajích na personální zabezpečení;

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem podle článků 134 a 140 jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů řízení vynaložených kterýmkoliv vedlejším účastníkem řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 (1) ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení č. 45/2001 (2), jelikož požadované osobní údaje nejsou chráněny právními předpisy Společenství.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení č. 45/2001, jelikož přístup k požadovaným informacím byl odepřen, i když byly splněny podmínky pro zveřejnění.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení všeobecné povinnosti posoudit každý jednotlivý dokument, kterou stanoví články 2 a 4 nařízení č. 1049/2001 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení č. 1049/2001.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001, jelikož odepření částečného přístupu k požadovaným dokumentům nebylo odůvodněné.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou ukládá čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1049/2001, jelikož Parlament se nezabýval všemi argumenty žalobce.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001 L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


title: Věc T-138/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Chart v. ESVČ „Mimosmluvní odpovědnost — Místní zaměstnanec přidělený k delegaci Unie v Egyptě — Skončení smlouvy — Nepředložení potvrzení o skončení služebního poměru zaměstnance egyptskému orgánu sociálního zabezpečení ze strany delegace a pozdější nenapravení situace daného zaměstnance v tomto ohledu tímto orgánem — Promlčení — Průběžně vznikající škoda — Částečná nepřípustnost — Zásada řádné správy — Přiměřená lhůta — Článek 41 Listiny základních práv — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Určitá škoda — Příčinná souvislost“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Chart v. ESVČ
   (Věc T-138/14) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost - Místní zaměstnanec přidělený k delegaci Unie v Egyptě - Skončení smlouvy - Nepředložení potvrzení o skončení služebního poměru zaměstnance egyptskému orgánu sociálního zabezpečení ze strany delegace a pozdější nenapravení situace daného zaměstnance v tomto ohledu tímto orgánem - Promlčení - Průběžně vznikající škoda - Částečná nepřípustnost - Zásada řádné správy - Přiměřená lhůta - Článek 41 Listiny základních práv - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Určitá škoda - Příčinná souvislost“)
   (2016/C 048/52)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Randa Chart (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody směřující k náhradě škody, která žalobkyni údajně vznikla v důsledku toho, že delegace Evropské unie v Káhiře (Egypt) nepředložila po jejím odstoupení potvrzení o skončení jejího služebního poměru egyptskému orgánu sociálního zabezpečení a později její situaci v tomto ohledu nenapravila.

      Výrok rozsudku

               1)

               Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ) se ukládá povinnost zaplatit paní Randě Chart náhradu škody ve výši 25 000 eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Paní Randa Chart ponese dvě desetiny vlastních nákladů řízení a nahradí dvě desetiny nákladů vynaložených ESVČ.

               4)

               ESVČ ponese osm desetin vlastních nákladů řízení a nahradí osm desetin nákladů vynaložených paní Randou Chart.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


title: Věc F-117/13: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2013 — ZZ v. Frontex

text:
               1.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/23

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2013 — ZZ v. Frontex
   (Věc F-117/13)
   2014/C 31/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o neprodloužení smlouvy s žalobcem poté, co Soud pro veřejnou službu zrušil první rozhodnutí o neprodloužení jeho smlouvy.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Frontex ze dne 19. února 2013, jímž se neprodlužuje smlouva s žalobcem;

               —

               v případě potřeby uplatnit plnou pravomoc, aby byla zajištěna účinnost jeho rozhodnutí;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-8/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia n° 4 de Martorell – Španělsko) – BBVA SA, dříve Unnim Banc SA, v. Pedro Peñalva López, Clara López Durán a Diego Fernández Gabarro „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 93/13/EHS — Smlouva o hypotečním úvěru — Zneužívající klauzule — Řízení o výkonu rozhodnutí — Námitka — Propadné procesní lhůty“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell – Španělsko) – BBVA SA, dříve Unnim Banc SA, v. Pedro Peñalva López, Clara López Durán a Diego Fernández Gabarro
   (Věc C-8/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Smlouva o hypotečním úvěru - Zneužívající klauzule - Řízení o výkonu rozhodnutí - Námitka - Propadné procesní lhůty“)
   (2015/C 429/02)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: BBVA SA, dříve Unnim Banc SA

      Žalovaní: Pedro Peñalva López, Clara López Durán a Diego Fernández Gabarro

      Výrok

   Články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému přechodnému vnitrostátnímu ustanovení, jako je sporné přechodné ustanovení, které spotřebitelům, proti nimž bylo před nabytím účinnosti zákona, jehož je součástí toto ustanovení, zahájeno řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, které nebylo do uvedeného okamžiku skončeno, stanoví propadnou lhůtu jednoho měsíce ode dne následujícího po vyhlášení uvedeného zákona pro podání námitky proti nucenému výkonu rozhodnutí vycházející mj. z údajné zneužívající povahy smluvních klauzulí.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc C-274/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 5. června 2014 – Banco de Santander S. A.

text:
               8.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Španělsko) dne 5. června 2014 – Banco de Santander S. A.
   (Věc C-274/14)
   2014/C 303/19
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Banco de Santander S. A.

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 1 odst. 2 rozhodnutí Evropské komise 2011/5/ES (1) ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) vykládán v tom smyslu, že legitimní očekávání, které je ve výše uvedeném ustanovení uznáno, může být ve smyslu, v jakém je uvedeno ve zmíněném ustanovení, uplatněno na odpočet finančního goodwillu, který byl zaveden prostřednictvím čl. 12 odst. 5 přepracovaného znění zákona o dani z příjmu právnických osob (Texto Refundido de la Ley sobre el Impuesto de Sociedades, dále jen „TRLIS“), v souvislosti s nabytím nepřímých podílů v zahraničních společnostech, které je provedeno nabytím přímých podílů v zahraniční holdingové společnosti?

               2)

               Pokud bude odpověď na první otázku kladná, má být rozhodnutí C(2013) 4399 v konečném znění ze dne 17. července 2013 přijaté v řízení o státní podpoře SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – Daňové odpisy finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních společnostech, kterým bylo rozhodnuto o zahájení řízení uvedeného v čl. 108 odst. 2 SFEU z důvodu porušení výše uvedeného článku 108 SFEU a nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (2) ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (nyní článku 108 SFEU), považováno za neplatné?

      (1)  Úř. věst. L 7, s. 48.

      (2)  Úř. vest. L 83, s. 1.


title: Věc C-71/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — Office of Communications v. The Information Commissioner ( Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí — Směrnice 2003/4/ES — Článek 4 — Výjimky z práva na přístup — Žádost o přístup, jíž je dotčeno několik zájmů chráněných čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice )

text:
               8.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 298/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — Office of Communications v. The Information Commissioner
   (Věc C-71/10) (1)

   (Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí - Směrnice 2003/4/ES - Článek 4 - Výjimky z práva na přístup - Žádost o přístup, jíž je dotčeno několik zájmů chráněných čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice)
   2011/C 298/09
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court of the United Kingdom

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Office of Communications

      Žalovaný: The Information Commissioner

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Supreme Court of the United Kongdom — Výklad čl. 4 odst. 2 bodů b) a e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375) — Výjimky z práva na zveřejnění — Žádost o přístup, jíž je dotčeno několik zájmů chráněných čl. 4 odst. 2 směrnice, kdy nepříznivý vliv na každý zájem posuzovaný odděleně není dostačující k odůvodnění odmítnutí přístupu

      Výrok

   Článek 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS, musí být vykládán v tom smyslu, že orgán veřejné správy, pokud má v držení informace o životním prostředí nebo jsou-li tyto informace v držení pro orgán veřejné správy, může při vážení veřejných zájmů, kterým slouží zveřejnění informací, proti zájmům, kterým slouží odmítnutí tohoto zveřejnění, prováděném pro účely posouzení žádosti směřující k poskytnutí těchto informací fyzické nebo právnické osobě, zohlednit společně několik důvodů pro odmítnutí uvedených v tomto ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc C-152/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 31. března 2010 — Unomedical A/S v. Skatteministeriet

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 31. března 2010 — Unomedical A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-152/10)
   2010/C 148/31
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Unomedical A/S

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vak pro dialýzu vyrobený z plastu, který je speciálně navržen pro použití s dialyzačním přístrojem a může být používán pouze s tímto přístrojem, zařadit do

                           —

                           kapitoly 90 podpoložky KN 9010 90 30 jako „část, součást“ nebo „příslušenství“ dialyzačního přístroje, viz poznámka 2 písm. b) ke kapitole 90 společného celního sazebníku
                           nebo

                           —

                           kapitoly 39 podpoložky KN 3926 90 99 jako plasty a výrobky z nich?

               2)

               Je třeba močový drenážní vak vyrobený z plastu, který je speciálně navržen pro použití s katetrem a může tedy být, a ve skutečnosti je, používán výhradně s tímto přístrojem, zařadit do

                           —

                           kapitoly 90 podpoložky KN 9018399030 jako „část, součást“ nebo „příslušenství“ katetru, viz poznámka 2 písm. b) ke kapitole 90 společného celního sazebníku
                           nebo

                           —

                           kapitoly 39 podpoložky KN 3926 90 99 jako plasty a výrobky z nich?


title: Věc C-495/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. září 2011 společnostmi Total SA a Elf Aquitaine SA proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 14. července 2011 ve věci T-190/06, Total a Elf Aquitaine v. Komise

text:
               3.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. září 2011 společnostmi Total SA a Elf Aquitaine SA proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 14. července 2011 ve věci T-190/06, Total a Elf Aquitaine v. Komise
   (Věc C-495/11 P)
   2011/C 355/17
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Total SA a Elf Aquitaine SA (zástupci: E. Morgan de Rivery a A. Noël-Baron, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil na základě článku 263 SFEU rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011, Total a Elf Aquitaine v. Komise, ve věci T-190/06;

               —

               vyhověl návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni před Tribunálem;

               —

               v důsledku toho zrušil čl. 1 písm. o) a p), čl. 2 písm. i) a články 3 a 4 rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006;

                     podpůrně:

                           —

                           zrušil na základě článku 261 SFEU pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem Elf Aquitaine a Total na základě čl. 2 písm. i) výše uvedeného rozhodnutí Komise;

                     podpůrněji:

                           —

                           změnil na základě článku 261 SFEU pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem Elf Aquitaine a Total na základě čl. 2 písm. i) výše uvedeného rozhodnutí Komise;

                     v každém případě
                   uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení včetně těch, které společnosti Elf Aquitaine a Total vynaložily v řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelky uplatňují pět hlavních důvodů, jeden důvod podpůrně a jeden důvod podpůrněji.
   Prvním důvodem společnosti Total SA a Elf Aquitaine SA namítají, že Tribunál porušil článek 5 SEU v rozsahu, v němž potvrdil zásadu automatické odpovědnosti mateřských společností použitou v projednávaném případě Komisí a odůvodněnou pojmem podnik ve smyslu článku 101 SFEU. Takový přístup je neslučitelný se zásadami svěřených pravomocí a subsidiarity (první část), jakož i proporcionality (druhá část).
   Druhým důvodem navrhovatelky uplatňují zjevně nesprávný výklad vnitrostátního práva a pojmu podnik, jelikož Tribunál zejména přiznal nesprávnou právní hodnotu zásadě autonomie právnické osoby.
   Třetím důvodem navrhovatelky v podstatě tvrdí, že Tribunál záměrně nevyvodil důsledky z trestněprávní povahy sankcí v právu hospodářské soutěže a z nových povinností vyplývajících z Listiny základních práv EU. Tribunál totiž zneužívajícím způsobem a chybně použil koncept podniku v unijním právu, bez ohledu na předpoklad autonomie, na němž je založeno vnitrostátní společenstevní právo, a trestněprávní povahu sankcí v právu hospodářské soutěže. Navrhovatelky krom toho tvrdí, že Tribunál měl uplatnit i bez návrhu protiprávnost současného systému správního řízení před Komisí.
   Čtvrtým důvodem navrhovatelky uplatňují porušení práva na obhajobu vyplývající z nesprávného výkladu zásad ekvity a rovnosti zbraní. Tribunál totiž souhlasil s tím, že Komise uplatnila probatio diabolica, a dopustil se pochybení tím, že rozhodl, že nezávislost dceřiné společnosti je třeba posuzovat obecně, s ohledem na kapitálové vazby k její mateřské společnosti, zatímco je třeba ji posuzovat s ohledem na jednání na daném trhu.
   Pátým důvodem navrhovatelky namítají, že se Tribunál dopustil nesprávných právních posouzení, co se týče požadavku uvést odůvodnění, který přísluší Komisi (první část). Navrhovatelky navíc Tribunálu vytýkají, že odůvodnění Komise nahradil svým vlastním odůvodněním (druhá část).
   Šestým důvodem navrhovatelky podpůrně navrhují zrušení pokut, které jim byly uloženy.
   Sedmým důvodem navrhovatelky závěrem podpůrněji navrhují snížení pokut, které jim byly uloženy.


title: Věc C-177/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sala Tercera de lo Contencioso-Administrativo del Tribunal Supremo (Španělsko) dne 10. dubna 2014 – María José Regojo Dans v. Consejo del Estado

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sala Tercera de lo Contencioso-Administrativo del Tribunal Supremo (Španělsko) dne 10. dubna 2014 – María José Regojo Dans v. Consejo del Estado
   (Věc C-177/14)
   2014/C 253/20
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: María José Regojo Dans

      Žalovaná: Consejo del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Zahrnuje definice „zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou“ obsažená v ustanovení 3 bodě 1 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, obsažené v příloze směrnice Rady (1) 1999/70/ES ze dne 28. června 1999, „pomocné zaměstnance“ v současné době upravené v článku 12 zákona 7/2007 ze dne 12. dubna 2007 o základním služebním a pracovním řádu zaměstnanců veřejné správy a „pomocné zaměstnance“ dříve upravené v čl. 20 odst. 2 zákona 30/1984 ze dne 2. srpna 1984 o opatřeních k reformě veřejné služby)?

               2)

               Vztahuje se na tyto „pomocné zaměstnance“ zásada zákazu diskriminace podle ustanovení 4 odst. 4 uvedené rámcové dohody mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS v tom smyslu, že je třeba jim přiznat a vyplatit součásti odměny, které jsou vypláceny na základě odpracovaných let stálým úředníkům, smluvním zaměstnancům na dobu neurčitou, dočasným úředníkům a smluvním zaměstnancům v pracovním poměru na dobu určitou?

               3)

               Lze mezi objektivní důvody, jichž se dovolává ustanovení 4 s cílem ospravedlnit rozdílné zacházení, zařadit volný režim jmenování do funkce a zániku funkce založený na důvodech důvěry, použitelný na tyto „pomocné zaměstnance“ v obou španělských zákonech, které byly zmíněny výše?

      (1)  Úř. věst. 175, s. 43


title: Věc F-10/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. září 2007 – Botos v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Sociální zabezpečení — Nemocenské pojištění — Náhrada léčebných nákladů — Závažné onemocnění — Řídící výbor — Lékařský posudek )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/69

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. září 2007 – Botos v. Komise
   (Věc F-10/07) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Nemocenské pojištění - Náhrada léčebných nákladů - Závažné onemocnění - Řídící výbor - Lékařský posudek“)
   (2007/C 269/124)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Patricia Botos (Meise, Belgie) (zástupce: L. Vogel, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Currall a K. Herrmann, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 30. října 2006, kterým byla zamítnuta stížnost předložená žalobkyní proti šesti správním rozhodnutím týkajícím se zejména uznání její nemoci jako vážné pro účely stanovení míry proplácení výdajů na zdravotní péči stanovené v čl. 72 odst. 1 služebního řádu úředníků.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 23. ledna 2006 a 30. října 2006 se zrušují v rozsahu, ve kterém odmítají nahradit P. Botos náklady na vyšetření provedená RED Laboratories a Ategis v běžné procentní části společného režimu nemocenského pojištění orgánů Evropských společenství.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               P. Botos ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení.

               4)

               Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a třetinu nákladů vynaložených P. Botos.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007, s. 31.


title: Věc T-532/13: Usnesení Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Kicks Kosmetikkedjan v. OHIM – Kik Textilien (KICKS) „Ochranná známka Společenství – Námitka – Zpětvzetí námitky – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               30.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/28

      Usnesení Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Kicks Kosmetikkedjan v. OHIM – Kik Textilien (KICKS)
      (Věc T-532/13) (1)

      („Ochranná známka Společenství - Námitka - Zpětvzetí námitky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2015/C 107/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Švédsko) (zástupce: K. Strömholm, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Německo)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. července 2013 (věc R 991/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kicks Kosmetikkedjan AB a Kik Textilien und Non-Food GmbH

         Výrok

                  1.

                  O žalobě není třeba rozhodovat.

                  2.

                  Žalobkyně a další účastnice řízení před odvolacím senátem ponesou vlastní náklady řízení a nahradí každá polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.

         (1)  Úř. věst. C 359, 7.12.2013.


title: Věc T-123/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — Hartmann v. OHIM (Complete) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství Complete — Absolutní důvody pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Popisný charakter — Odůvodnění — Výrobky, které tvoří stejnorodou skupinu — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/49

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — Hartmann v. OHIM (Complete)
      (Věc T-123/10) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Complete - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Odůvodnění - Výrobky, které tvoří stejnorodou skupinu - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 25/93)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Paul Hartmann AG (Heidenheim an der Brenz, Německo) (zástupce: N. Aicher, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně B. Schmidt, poté R. Manea a R. Pethke, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. ledna 2010 (věc R 601/2009-4), které se týká přihlášky slovního označení Complete jako ochranné známky Společenství.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. ledna 2010 (věc R 601/2009-4) se zrušuje.

                  2)

                  OHIM ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů vynaložených společností Paul Hartmann AG, včetně nezbytných nákladů řízení, které jí vznikly v souvislosti s řízením před odvolacím senátem.

         (1)  Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


title: Věc C-105/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. března 2011 Nizozemským královstvím proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2010 ve spojených věcech T-231/06 a T-237/06, Nizozemské království (T-231/06) a Nederlandse Omroep Stichting (NOS) (T-237/06) v. Evropská komise

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/3

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. března 2011 Nizozemským královstvím proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2010 ve spojených věcech T-231/06 a T-237/06, Nizozemské království (T-231/06) a Nederlandse Omroep Stichting (NOS) (T-237/06) v. Evropská komise
   (Věc C-105/11 P)
   2011/C 238/04
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nizozemské království (zástupci: C.M. Wissels a M. Noort)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Stichting Nederlandse Publieke Omroep, dříve Nederlandse Omroep Stichting (NOS)

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)

   Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 ve spojených věcech T-231/06 a T-237/06;

               —

               rozhodl sám v této věci a zrušil rozhodnutí Komise 2008/136/ES (1) ze dne 22. června 2006 v části, ve které konstatovalo, že částka 42,457 milionů eur musí být kvalifikována jako nová podpora a musí být vrácena jakožto část celkové částky 76,327 milionů eur (navýšená o úroky);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.

      Důvod kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Svým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že Tribunál porušil právo Unie, když vycházel z nepřesného výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU, ve spojení s čl. 108 odst. 1 a 3 SFEU a čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 (2), jelikož Tribunál neodůvodnil, nebo přinejmenším nedostatečně odůvodnil, svá posouzení.
   Důvod kasačního opravného prostředku se dělí do následujících částí:

               1)

               Tribunál při rozhodnutí, že převod představuje novou podporu, nesprávně vycházel z okolnosti, že článek 109a byl do zákona o sdělovacích prostředcích vložen po vstupu Smlouvy v platnost;

               2)

               Tribunál při rozhodnutí, že převod představuje novou podporu, nesprávně vycházel z kritéria, že tato podpora odpovídá „konkrétním potřebám“ (subjektu veřejnoprávního vysílání);

               3)

               Tribunál při rozhodnutí, že převod představuje novou podporu, nesprávně vycházel z úvahy, že subjektu veřejnoprávního vysílání tak bylo poskytnuto nadměrné (doplňující) vyrovnání. Výše případného nadměrného vyrovnání není určující pro odpověď na otázku, zda převod představuje novou podporu. Posouzení Tribunálu bylo každopádně nedostatečně odůvodněno;

               4)

               Tribunál při odpovědi na otázku, zda převod představuje novou podporu, nesprávně rozhodl, že původ převodu není důležitý. Tribunál tak nedodržel rozlišování mezi novou a existující podporou. Posouzení Tribunálu bylo každopádně nedostatečně odůvodněno;

               5)

               Tribunál bez dostatečného odůvodnění rozhodl, že není přípustné, aby převedené rezervy pocházely z každoročního financování veřejného vysílání, a tedy z existující podpory;

               6)

               Tribunál bez dostatečného odůvodnění rozhodl, že znovu převedené prostředky pocházejí z financování ad hoc, a v důsledku toho představují novou podporu;

               7)

               I když musejí být výše kritizované důvody Tribunálu vykládány ve vzájemném spojení, nemohou odůvodnit závěr, že převod představuje novou podporu.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 22. června 2006 o financování ad hoc nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání — Státní podpora C 2/2004 (ex NN 170/2003) (Úř. věst. 2008, L 49, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


title: Věc C-297/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/28

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-297/06) (1)

   (2007/C 183/50)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-235/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Ried im Innkreis (Rakousko) dne 2. června 2008 – Trestní řízení proti Rolandu Langerovi

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Ried im Innkreis (Rakousko) dne 2. června 2008 – Trestní řízení proti Rolandu Langerovi
   (Věc C-235/08)
   (2008/C 223/35)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landesgericht Ried im Innkreis
   Účastník původního řízení
   Roland Langer
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba článek 43 ES [Smlouva o založení Evropského společenství, ve znění ze dne 2. října 1997, naposledy pozměněném Smlouvou ze dne 25. dubna 2005 o přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii (Úř. věst. 2005, L 157, s. 11)] vykládat v tom smyslu, že brání předpisu, který stanoví, že provozovat hazardní hry v hernách mohou pouze společnosti ve formě akciové společnosti se sídlem na území tohoto členského státu, tedy že je třeba založit nebo nabýt kapitálovou společnost v tomto členském státě?

               2)

               Mají být články 43 ES a 49 ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu monopolu na některý druh hazardních her, jako jsou hazardní hry v hernách, jestliže v dotčeném členském státě celkově neexistuje souvislá a systematická politika omezování hazardních her, jelikož vnitrostátně koncesovaní pořadatelé vyzývají k účasti na hazardních hrách – jako jsou státní sportovní sázky a loterie – a také je propagují (v televizi, novinách a časopisech), přičemž reklama jde dokonce tak daleko, že časově krátce před losováním nabízejí hotovost na sázkový tiket („TOI TOI TOI – Glaub' ans Glück“)?

               3)

               Mají být články 43 ES a 49 ES vykládány v tom smyslu, že brání předpisu, podle kterého se všechny koncese upravené ve vnitrostátním právu týkající se hazardních her a heren udělují na období 15 let na základě právní úpravy, která vylučuje z výběrového řízení uchazeče z území Společenství (kteří nejsou příslušníky tohoto členského státu)?


               15.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/16

         Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur dne 4. září 2014 ve věci Wow air ehf. v. Samkeppniseftirlitið (islandský úřad pro ochranu hospodářské soutěže), Isavia ohf. a Icelandair ehf.
   (Věc E-18/14)
   (2015/C 11/06)
   Dopisem ze dne 4. září 2014, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 4. září 2014, požádal Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Wow air ehf. v. Samkeppniseftirlitið (islandský úřad pro ochranu hospodářské soutěže), Isavia ohf. a Icelandair ehf. ohledně následujících otázek:

               1.

               Jsou členské státy na základě nařízení Rady (EHS) č. 95/93 ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství povinny zajistit, aby koordinátorovi, který je jmenován v souladu s ustanoveními zmiňovaného nařízení, byla vnitrostátním právem svěřena nezávislá správní pravomoc v rámci výkonné moci členského státu, pokud jde o výkon jeho úkolů, nebo může členský stát o postavení koordinátora rozhodnout sám podle vnitrostátního práva?

               2.

               Předpokládá se v pokynech pro vyřizování stížností ohledně přidělování letištních časů podle čl. 8 odst. 7 a 8 nařízení (EHS) č. 95/93, že na všechny stížnosti, včetně stížností motivovaných aspekty hospodářské soutěže, bude uplatněn v něm předepsaný postup, nebo má být 15. bod odůvodnění tohoto nařízení chápán tak, že předmětné nařízení má být uplatňováno, aniž by tím byla dotčena pravidla hospodářské soutěže stanovená ve Smlouvě, konkrétně v článcích 85 a 86, v tom smyslu, že stížnosti motivované aspekty hospodářské soutěže spadají výhradně do pravomoci úřadu pro ochranu hospodářské soutěže v příslušném členském státě, a mají být tudíž předkládány přímo jemu?

               3.

               Vydá-li úřad pro ochranu hospodářské soutěže některého členského státu pokyny na základě vnitrostátních právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže (a s odvoláním na nařízení (EHS) č. 95/93) a zamýšlí tím podnítit hospodářskou soutěž, předpokládá se v uvedeném nařízení, že tyto pokyny budou vydány řídicímu orgánu letiště / příslušnému orgánu, nebo by tyto pokyny měly být vydány koordinátorovi?


title: Věc C-291/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Lefkosias (Kypr) dne 27. května 2013 — Sotiris Papasavvas v. O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd, Takis Kounnafi e Giorgos Sertis

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Lefkosias (Kypr) dne 27. května 2013 — Sotiris Papasavvas v. O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd, Takis Kounnafi e Giorgos Sertis
   (Věc C-291/13)
   2013/C 207/56
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Eparchiako Dikastirio Lefkosias

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Sotiris Papasavvas

      Žalovaní: O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd, Takis Kounnafi a Giorgos Sertis

      Předběžné otázky

               1)

               Vzhledem k tomu, že se právní úprava členských států týkající se pomluvy odráží ve schopnosti poskytování informačních služeb elektronickou cestou, jak na vnitrostátní úrovni, tak uvnitř EU, může být taková právní úprava považována za omezování poskytování informačních služeb za účelem provedení směrnice 2000/31/ES?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku v bodě 1, použijí se ustanovení článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES v oblasti odpovědnosti na otázky občanského práva mezi jednotlivci, jako jsou otázky týkající se občanskoprávní odpovědnosti v případě pomluvy, nebo jsou omezena na občanskoprávní odpovědnost za obchodní činnost/smlouvy se spotřebiteli?

               3)

               Vzhledem k účelu článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES, které se týkají odpovědnosti poskytovatelů služeb informační společnosti, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že v mnoha členských státech je zapotřebí nejdříve soudní žaloba k tomu, aby bylo vydáno předběžné opatření stanovící zákaz, které zůstane v platnosti až do skončení řízení, zakládají uvedené články individuální práva, kterých se lze dovolávat k vlastní obraně v souvislosti s občanskoprávní žalobou pro pomluvu, nebo představují právní překážky k podání takové žaloby?

               4)

               Použijí se pojmy „služby informační společnosti“ a „poskytovatel (služeb informační společnosti)“ podle článku 2 směrnice 2000/31/ES a čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES, ve znění směrnice 98/48/ES, na informační služby on line placené ne přímo příjemcem služeb, ale nepřímo díky obchodním reklamám, které se objeví na webové stránce?

               5)

               S ohledem na definici „poskytovatel (služeb informační společnosti)“ podle článku 2 směrnice 2000/31/ES a čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES, ve znění směrnice 98/48/ES, v jakém rozsahu je možné mít za to, že jedna nebo několik následujících skutečností představuje „prostý přenos“ nebo „ukládání do vyrovnávací paměti, takzvaný caching“ nebo „shromažďování informací“ ve smyslu článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES:

                           a)

                           noviny obsahující zdarma přístupnou webovou stránku, na které je publikováno elektronické vydání tištěných novin, se všemi články a reklamami, ve formátu PDF nebo v jiném podobném elektronickém formátu;

                           b)

                           volně přístupné on line noviny, jejichž poskytovatel je odměňován díky obchodním reklamám, které se objevují na webové stránce. Informace, které jsou publikovány v on line novinách, pocházejí od zaměstnanců novin a/nebo od nezávislých novinářů;

                           c)

                           placená webová stránka, která poskytuje jednu ze služeb, jež jsou uvedeny pod předcházejícími písmeny a) a b)?