title: Věc C-78/09 P: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 24. září 2009 — Compagnie des bateaux mouches SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Jean-Noël Castanet ( Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka BATEAUX MOUCHES — Zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/18

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 24. září 2009 — Compagnie des bateaux mouches SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Jean-Noël Castanet
   (Věc C-78/09 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka BATEAUX MOUCHES - Zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti“)
   2010/C 24/29
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Compagnie des bateaux mouches SA (zástupce: G. Barbaut, avocat)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Jean-Noël Castanet (zástupce: J.-P. Sulzer, avocat)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2008, Bateaux mouches v. OHIM (T-365/06), kterým Soud zamítl žalobu podanou navrhovatelkou proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. září 2006 týkajícímu se řízení o neplatnosti slovní ochranné známky Společenství „BATEAUX MOUCHES“ — Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) — Nesprávný výklad kritérií vyplývajících z judikatury Soudního dvora — Nedostatek rozlišovací způsobilosti

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Compagnie des bateaux mouches SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc T-440/14: Usnesení Tribunálu ze dne 14. ledna 2016 – Premo v. OHIM – Prema Semiconductor (PREMO)

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/60

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. ledna 2016 – Premo v. OHIM – Prema Semiconductor (PREMO)
   (Věc T-440/14) (1)

   (2016/C 098/77)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


title: Věc C-641/11: Žaloba podaná dne 14. prosince 2011 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               25.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 58/5

         Žaloba podaná dne 14. prosince 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-641/11)
   2012/C 58/06
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a L. Pignataro, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že nadále stanoví kritérium přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano po dobu nejméně dvou let, jak to stanoví článek 12 DPR 752/1976, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (1);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise svojí žalobou napadá zavedení kritéria přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano (Trentino-Alto Adige) po dobu nejméně dvou let, které je v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) č. 492/2011. Komise totiž připomíná, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pravidlo stanovené v článku 45 SFEU v oblasti rovného zacházení zakazuje nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale také všechny skryté formy diskriminace, které použitím jiných rozlišovacích kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku (viz zejména rozsudek ze dne 26. května 1996, O' Flynn, C-237/94, Recueil, s. 2617, bod 17). To se vztahuje zejména na opatření, které rozlišuje podle místa bydliště.
   Italské orgány ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko ze dne 6. srpna 2010 uznaly, že „[u]stanovení o bydlišti obsažené v článku 12 DPR 752/1976 by mohlo obsahovat prvky nepřímé diskriminace, a tudíž být v rozporu s článkem 45 SFEU“, přičemž dodaly, že „[z]a účelem vyřešení tohoto problému bude znění tohoto článku jednoduše změněno“. Komise však dodnes neobdržela žádnou informaci ohledně předmětné změny, a má tudíž za to, že podmínka bydliště stanovená v článku 12 DPR 752/1976 stále platí.

      (1)  Úř. Věst. L 141, s.1.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2014 ve věci E-5/14 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem EHP – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic)

text:
               23.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/8

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 24. září 2014
   ve věci E-5/14
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností státem EHP – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic)
   (2015/C 131/08)
   Ve věci E-5/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽALOBA na prohlášení, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 32ff kapitoly V přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru („Dohoda o EHP)“, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic, začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 40 uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce zpravodaj), soudci, vynesl dne 24. září 2014 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               prohlašuje, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 32ff kapitoly V přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 40 tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;

               2.

               ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-211/08: Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Putters International v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/31

         Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Putters International v. Komise
   (Věc T-211/08)
   (2008/C 197/54)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Putters International NV (Cargovil, Belgie) (zástupce: K. Platteau, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 1 níže uvedeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je v něm určeno, že žalobkyně porušila čl. 81 odst. 1 ES tím, že ona a další podniky přímo a nepřímo stanovovaly ceny pro mezinárodní stěhovací služby v Belgii, rozdělily si mezi sebou část tohoto trhu a zmanipulovaly postup předkládání nabídek;

               —

               zrušit článek 2 tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž se jím žalobkyni ukládá pokuta ve výši 3 955 000 eur;

               —

               pro případ, že to Soud bude považovat za vhodné, uložit žalobkyni v rámci jeho plné přezkumné pravomoci vyplývající z článku 229 ES a článku 31 nařízení č. 1/2003 pokutu, jejíž výše bude podstatně menší než částka pokuty stanovená Komisí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 926 konečné ze dne 11. března 2008 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/38.543 – mezinárodní stěhovací služby).
   Zaprvé se Komise dopustila nesprávného právního posouzení konstatováním, že se žalobkyně účastnila komplexního a upevněného kartelu, jehož snahou bylo bezprostřední a zprostředkované stanovování cen mezinárodních stěhovacích služeb v Belgii, rozdělit mezi své členy část tohoto trhu a zmanipulovat postup předkládání nabídek. Žalobkyně se ve skutečnosti podílela pouze na praktikách, které se týkaly komisí a předstíraných nabídek, a i těchto praktik se zúčastnila pouze sporadicky.
   Zadruhé Komise porušila zásady proporcionality a rovného zacházení tím, že při výpočtu základní částky pokuty použila celkový obrat s mezinárodními stěhovacími službami bez ohledu na počet a druh porušení právních předpisů spáchaných žalobkyní a účinku těchto porušení na relevantní trh.
   Zatřetí Komise porušila zásady proporcionality a rovného zacházení tím, že při výpočtu pokuty bez ohledu na úlohu účastnice kartelu a druh praktik, na nichž se podílela, nerozlišovala mezi jeho účastníky, nýbrž všem přikázala stejný procentní podíl, co se týče závažnosti porušení a dodatečné částky, jež má od takovýchto porušení odrazovat.
   Začtvrté Komise porušila zásady proporcionality a rovného zacházení tím, že účastníku, který stejně jako žalobkyně hrál pouze omezenou úlohu, uložila nejvyšší přípustnou pokutu.
   Zapáté a poslední žalobkyně Komisi vytýká, že porušila zásady legitimního očekávání a rovného zacházení, jelikož nekonstatovala žádné polehčující okolnosti ve prospěch žalobkyně.


title: Věc F-18/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 30. dubna 2014 – Lecolier v. Komise

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/65

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 30. dubna 2014 – Lecolier v. Komise
   (Věc F-18/14)
   2014/C 421/100
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.


title: Věc T-471/08: Žaloba podaná dne 23. října 2008 – Toland v. Parlament

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/37

         Žaloba podaná dne 23. října 2008 – Toland v. Parlament
   (Věc T-471/08)
   (2009/C 32/72)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Ciarán Toland (Dublin, Irsko) (zástupce: A. Burke, Solicitor, E. Regan, SC)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí A(2008) 10636 místopředsedkyně předsednictva Evropského parlamentu Diany Wallise ze dne 11. srpna 2008 určené Ciaránovi Tolandovi v rozsahu, ve kterém odmítá žalobci přístup ke zprávě o interním auditu č. 06/02 s názvem: „Audit příspěvků na parlamentní asistenci“, vypracované dne 9. ledna 2008 útvarem interního auditu Evropského parlamentu;

               —

               uložit Evropskému parlamentu, aby žalobci umožnil přístup ke zprávě o interním auditu č. 06/02 s názvem: „Audit příspěvků na parlamentní asistenci“, vypracované dne 9. ledna 2008 útvarem interního auditu Evropského parlamentu;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení žalobce.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Dne 11. června 2008 požádal žalobce Evropský parlament o přístup k Výroční zprávě útvaru interního auditu Evropského parlamentu za rok 2006, včetně 16 zpráv o auditu uvedených v článku 24 usnesení Evropského parlamentu ze dne 22. dubna 2008. Dopisem ze dne 23. června 2008 byl žalobci umožněn částečný přístup k jedné ze zpráv, a sice zprávě o interním auditu 07/01. Na základě čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) podal žalobce potvrzující žádost o plný přístup k 16 zprávám o auditu. Místopředsedkyně Evropského parlamentu odpověděla na jeho žádost dopisem ze dne 11. srpna 2008, o kterém se žalobce dozvěděl dne 20. srpna 2008 a ve kterém mu byl umožněn přístup ke 13 požadovaným zprávám o interním auditu, částečný přístup ke 2 dalším zprávám a k jedné z nich přístup odmítnut.
   Svou žalobou podle článku 230 ES a v souladu s nařízením (ES) č. 1049/2001 se žalobce domáhá částečného zrušení rozhodnutí A (2008) 10636 ze dne 11. srpna 2008, v rozsahu, ve kterém zamítá žádost žalobce o přístup ke zprávě č. 06/02 útvaru interního auditu Evropského parlamentu s názvem: „Audit příspěvků na parlamentní asistenci“.
   Žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným skutkovým a právním posouzením, je nepřiměřené a neodůvodněné, jelikož:

               a)

               neobsahuje žádné právní důvody pro odepření přístupu;

               b)

               využívá prostoru pro uvážení, který Evropskému parlamentu nepřísluší, tím, že nebere v úvahu ustanovení právních předpisů;

               c)

               neobsahuje žádné legitimní důvody pro odmítnutí přístupu podle třetí odrážky čl. 4 odst. 2 a podle čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001;

               d)

               nebyla vzata v úvahu existence převažujícího veřejného zájmu, který by mohl odůvodnit odmítnutí;

               e)

               místopředsedkyně neměla za to, že zájmy demokracie, otevřenosti a transparentnosti jsou převažujícími veřejnými zájmy, které by mohly odůvodnit odmítnutí;

               f)

               bylo uznáno, že zpráva o interním auditu obsahovala doporučení k provádění akčních plánů v rámci legislativního a správního procesu, nebo že zájmy demokracie, otevřenosti a transparentnosti v legislativním a správním procesu nebyly považovány za záležitosti účasti občanů, které představují převažující veřejný zájem na zpřístupnění.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc C-335/12: Žaloba podaná dne 13. července 2012 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/14

         Žaloba podaná dne 13. července 2012 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-335/12)
   2012/C 303/27
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: A. Caeiros, zmocněnec)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že tím, že portugalské orgány v návaznosti na přistoupení Portugalské republiky k Evropskému společenství neposkytly částku 785 078,50 eur odpovídající poplatkům za přebytečné zásoby nevyvezeného cukru, nesplnila Portugalská republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 10 ES, článku 254 aktu o přistoupení (1), článku 7 rozhodnutí 85/257/EHS, Euratom (2), článků 4, 7 a 8 nařízení (EHS) č. 579/86 (3), článku 2 nařízení (EHS) č. 1697/79 (4) a článků 2, 11 a 17 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 (5);

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle informací poskytnutých portugalskými orgány nepředložil podnik William Hinton & Sons důkazy o tom, že vyvezl přebytečné zásoby cukru, který měl ve vlastnictví. Dne 3. prosince 1990 oznámily tyto orgány podniku, že má zaplatit dodatečnou částku 785 078,50 eur. Dotčený podnik podal proti tomuto rozhodnutí kasační opravný prostředek k Supremo Tribunal Administrativo (dále jen „STA“), který položil Soudnímu dvoru několik předběžných otázek. Soudní dvůr vydal dne 11. října 2001 usnesení ve věci C-30/00 (6), William Hinton & Sons, v němž uvedl, že tyto otázky „vyvstaly v rámci sporu mezi William Hinton & Sons Lda […] a Fazenda Pública ve věci vymáhání […] poplatku za přebytečné zásoby cukru drženého společností William Hinton“. Dne 8. května 2002 zrušil STA příkaz k zaplacení dodatečné částky z důvodu, že byla uvedená částka oznámena v okamžiku, kdy již byla promlčena.
   Z pozdější judikatury Soudního dvora, a sice z rozsudků ze dne 7. prosince 2004, Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, T-240/02, Sb. rozh. s. II-4237 a ze dne 26. října 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, C-68/05 P, Sb. rozh. s. I 10367, je patrné, že výše uvedená částka 785 078,50 eur nemůže být kvalifikována jako „poplatek“, jak tomu bylo v rozsudku Soudního dvora ve věci C-30/00, ale může být stále kvalifikována jako „vlastní zdroj“ Společenství.
   Přestože se totiž tato judikatura týká poplatku ve výši stanovené v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2670/81 (7) z důvodu, že dané množství cukru C nebylo vyvezeno mimo Společenství, nic to nemění na tom, že skutečnost vedoucí ke vzniku uvedeného poplatku je v zásadě totožná se skutečností vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit částku stanovenou v čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 579/86, která je v projednávané věci dotčena. Toto ustanovení stanoví zaplacení poplatku v určité výši za množství cukru překračující zásobu převáděnou do následujícího období, které nebylo vyvezeno ze Společenství z důvodu, že podle čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení se má za to, že toto množství se nachází na vnitřním trhu Společenství.
   Podle článku 2 rozhodnutí 85/257 jsou příjmy pocházející z dávek a dalších poplatků stanovených v rámci společné organizace trhu s cukrem vlastními zdroji.
   Z článku 254 aktu o přistoupení vyplývá, že výše uvedená částka spadá do rámce společné organizace trhu s cukrem. Toto ustanovení uvádí, že zásoby produktů, které měla Portugalská republika na své náklady odstranit, překračují množství, o němž lze mít za to, že představuje obvyklou zásobu převáděnou do následující období a že „pojem obvyklá zásoba převáděná do následujícího období je definován pro každý produkt podle kritérií a cílů každé společné organizace trhu“; proto musí být v případě cukru „pojem obvyklá zásoba převáděná do následujícího období“ definován podle kritérií a cílů společné organizace trhu s cukrem. Právní úprava Společenství týkající se odstraňování zásob cukru je součástí společné organizace trhu s cukrem.
   Na základě čl. 258 odst. 3 aktu o přistoupení stanovilo nařízení (EHS) č. 3771/85 (8)„obecná prováděcí pravidla k článku 254 aktu o přistoupení“, definovalo pojem „produkty, které jsou ve volném oběhu na portugalském území“, uvedlo, že „prováděcí pravidla [k němu]“ budou přijata „postupem stanoveným […] v článcích odpovídajících článkům jiných nařízení o společné organizaci zemědělských trhů“ a stanovilo, že „prováděcí pravidla […] zahrnují zejména […]: […] pravidla odstraňování přebytečných zásob produktů“ a že tato prováděcí pravidla „mohou stanovit: […] výběr poplatku v případě, že dotyčná osoba nedodržuje pravidla pro odstraňování přebytečných zásob produktů“.
   Komise přijala nařízení č. 579/86, jímž se stanoví pravidla týkající se zásob produktů z odvětví cukru nacházejících se dne 1. března 1986 ve Španělsku a v Portugalsku, na základě nařízení č. 3771/85 a nařízení (EHS) č. 1785/81 o společné organizaci trhů v odvětví cukru. Skutečnost, že nařízení o společné organizaci trhů v odvětví cukru bylo jedním z právních základů nařízení č. 579/86, ukazuje, že prováděcí pravidla stanovená v tomto nařízení, a tudíž výše uvedená částka jsou součástí společné organizace trhu s cukrem.
   Výše uvedená částka 785 078,50 eur může být kvalifikována jako „vlastní zdroj“ Společenství ve smyslu čl. 2 prvního pododstavce písm. a) rozhodnutí 85/257, neboť se jedná o příjem pocházející z „dalších poplatků stanovených v rámci společné organizace trhu s cukrem“, který vyplývá ze zvláštního režimu, jenž zavedla Portugalská republika v době přistoupení tohoto členského státu, a sice částku, která měla být vybrána portugalskými orgány na základě čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 579/86.
   Nařízení č. 3771/85 uvádí ve svém článku 1, že „stanoví obecná prováděcí pravidla k článku 254 aktu o přistoupení“ a v čl. 3 odst. 1 písm. b) druhé odrážce upřesňuje, že „za produkty ve volném oběhu na portugalském území se pokládají: […] produkty […] dovezené do Portugalska, u kterých byly v Portugalsku splněny dovozní náležitosti a zaplacena cla a poplatky s rovnocenným účinkem a u kterých nedošlo k plnému ani částečnému navrácení těchto cel a poplatků“. Článek 3 odst. 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 3771/85 uvádí všechny „produkty dovezené do Portugalska“, tedy včetně produktů pocházejících z jiných členských států.
   V důsledku toho by mohl a měl být zohledněn cukr pocházející z Dánska při výpočtu zásob cukru ve volném pohybu na portugalském území dne 1. března 1986. Portugalské orgány mají za to, že i když by Dánsko mělo být za okolností projednávaného případu považováno za třetí zemi, nemělo by být množství cukru (796 821 kg) dovezeného na základě „Bilhete de Importação č. 246“ zohledněné pro účely výpočtu těchto zásob, neboť dotčený cukr nebyl dne 1. března 1986 ve volném oběhu.
   Komise nesdílí tento názor, neboť Tribunal Tributário de Segunda Instância rozhodl ve svém rozsudku ze dne 26. března 1996, že ze skutkových zjištění vyplývá, že cukr byl celně odbaven dne 27. února 1986 a že k tomuto datu bylo povoleno jeho propuštění do volného oběhu a uvedení ke spotřebě.
   Rozhodnutí 85/257 a rozhodnutí, která je poté nahradila, jakož i nařízení č. 1552/89, které definuje podmínky, za nichž jsou „vlastní zdroje“ poskytovány Komisi, nepodmiňují toto poskytnutí zahrnutím těchto vlastních zdrojů do rozpočtu Společenství. Cílem článků 371 a 372 aktu o přistoupení je přizpůsobit použití rozhodnutí 85/257 zvláštní situaci vyplývající z přistoupení Portugalska a tyto články nepředstavují překážku toho, aby příjmy pocházející z částky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 579/86, a sice v projednávaném případě částky 785 078,50 eur byly kvalifikovány jako vlastní zdroje.
   Kvalifikace částky jako vlastního zdroje Společenství vyplývá z právních předpisů Společenství, a zvláště rozhodnutí 85/257, a proto není její kvalifikace provedená členskými státy relevantní.
   Podle judikatury není nezbytné prokázat, že ztráta vlastních zdrojů byla způsobena omylem některého z vnitrostátních orgánů. Stačí konstatovat, že po vydání pravomocného rozhodnutí STA bylo konstatováno, že dlužníku nebylo uloženo zaplacení cla a že tato okolnost přímo souvisí s jednáním portugalských orgánů v roce 1990. Soudní dvůr potvrdil toto stanovisko Komise ve svém rozsudku ze dne 15. listopadu 2005, Komise v. Dánsko (C-392/02, Sb. rozh. s. I-9811).
   Rozsudek STA ze dne 8. května 2002 potvrzuje, že stanovisko Komise je právně opodstatněné, jelikož částka dluhu nebyla dlužníkovi oznámena včas, a sice ve lhůtě tří let, a že tedy nemohl být poplatek odveden a v důsledku toho nemohly být Komisi poskytnuty vlastní zdroje.

      (1)  Akt o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách Smluv (Úř. věst. 1985, L 302, s. 23).

      (2)  Rozhodnutí Rady 85/257/EHS, Euratom ze dne 7. května 1985 o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst L 128, s. 15).

      (3)  Nařízení Komise (EHS) č. 579/86 ze dne 28. února 1986, jímž se stanoví pravidla týkající se zásob produktů z odvětví cukru nacházejících se dne 1. března 1986 ve Španělsku a v Portugalsku (Úř. věst. L 57, s. 21).

      (4)  Nařízení Rady (EHS) č. 1697/79 ze dne 24. července 1979 o vybírání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží, které nebylo požadováno od osoby zodpovědné za zaplacení cla ze zboží navrženého v celním prohlášení do celního režimu s povinností toto clo platit (Úř. věst. L 197, s. 1).

      (5)  Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1).

      (6)  Recueil, s. I-7511.

      (7)  Nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty (Úř. věst. L 262, s. 14).

      (8)  Nařízení Rady (EHS) č. 3771/85 ze dne 20. prosince 1985 o zásobách zemědělských produktů v Portugalsku (Úř. věst. L 362, s. 21).


title: Věc T-317/09: Usnesení Tribunálu ze dne 24. listopadu 2010 — Concord Power Nordal v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Vnitřní trh se zemním plynem — Článek 22 směrnice 2003/55/ES — Dopis Komise žádající regulační orgán, aby změnil své rozhodnutí týkající se přiznání výjimky — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/39

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. listopadu 2010 — Concord Power Nordal v. Komise
   (Věc T-317/09) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Vnitřní trh se zemním plynem - Článek 22 směrnice 2003/55/ES - Dopis Komise žádající regulační orgán, aby změnil své rozhodnutí týkající se přiznání výjimky - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
   2011/C 30/71
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Concord Power Nordal GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: C. von Hammerstein, C.-S. Schweer a C. Wünschmann, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Wilms, O. Beynet a B. Schima, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: OPAL NEL Transport GmbH (Kassel, Německo) (zástupci: U. Quack a O. Fleischmann, advokáti)

      Předmět věci

   Žádost o zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 12. června 2009 adresovanému Bundezsnetzagentur (německý regulační orgán) na základě čl. 22 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230).

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí o žádostech o důvěrné zacházení předložených společností Concord Power Nordal GmbH jsou bezpředmětná.

               2)

               Žaloba se zamítá.

               3)

               Společnost Concord Power Nordal GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               Společnost OPAL NEL Transport GmbH ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc T-187/11 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Trabelsi a další v. Rada ( „Řízení o předběžných opatřeních — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Návrh na odklad provádění a na nařízení předběžných opatření — Nedostatek naléhavosti“ )

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/22

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Trabelsi a další v. Rada
   (Věc T-187/11 R)
   (Řízení o předběžných opatřeních - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Návrh na odklad provádění a na nařízení předběžných opatření - Nedostatek naléhavosti)
   2011/C 282/46
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Mohamed Trabelsi (Paříž, Francie), Ines Lejri (Paříž), Moncef Trabelsi (Paříž), Selima Trabelsi (Paříž) a Tarek Trabelsi (Paříž) (zástupci: původně A. Metzker, poté A. Tekari, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a G. Étienne, zmocněnci)

      Předmět

   Návrh na nařízení předběžných opatření a na odklad provádění prováděcího rozhodnutí Rady 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, s. 40)

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžných opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-246/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. května 2012 Ellinika Nafpigia AE proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 15. března 2012 ve věci T-391/08, Ellinika Nafpigia v. Evropská komise

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 18. května 2012 Ellinika Nafpigia AE proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 15. března 2012 ve věci T-391/08, Ellinika Nafpigia v. Evropská komise
   (Věc C-246/12 P)
   2012/C 200/16
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ellinika Nafpigia AE (zástupci: I. Drosos, V. Karagiannis, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek Tribunálu T-391/08;

               —

               zrušit čl. 1 odst. 2, články 2, 3, 5, 6, čl. 8 odst. 2, články 9, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 18 a 19 původně napadeného rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2008, které se týká podpor C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 a CP 133/05), jež byly poskytnuty Řeckem ve prospěch společnosti Ellinika Nafpigia A.E;

               —

               podpůrně zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž se týká opatření Ε12b, Ε13a, Ε13b, Ε14, Ε16 a Ε17 v původně napadeném rozhodnutí a stejně tak původně napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrněji zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž se týká opatření E7 v původně napadeném rozhodnutí a stejně tak původně napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení, které navrhovatelce vznikly v řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že je napadený rozsudek stižen nesprávným výkladem a použitím článku 346 SFEU, což znamená, že musí být zrušen v plném rozsahu, pokud jde o všechny jeho části a výrok, nebo o některé z nich, jež jsou uvedeny v kasačním opravném prostředku.
   Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že je napadený rozsudek stižen nesprávným výkladem a použitím článku 348 SFEU, což znamená, že musí být zrušen v plném rozsahu, pokud jde o všechny jeho části a výrok, nebo o některé z nich, jež jsou uvedeny v kasačním opravném prostředku.
   Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že napadeným rozsudkem byl nesprávně zamítnut její žalobní důvod vycházející z porušení jejích procesních práv původně napadeným rozhodnutím, což je pochybení, které znamená, že napadený rozsudek musí být zrušen v rozsahu, který je uveden v kasačním opravném prostředku.


title: Výmaz věci T-310/99

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/44

         Výmaz věci T-310/99 (1)

   (2004/C 228/102)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 11. května 2004 rozhodl předseda rozšířeného druhého senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T-310/99: Strijbos en zoon B.V., podporovaná Nizozemským královstvím, proti Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 63, 4.3.2000.


title: Věc T-237/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Vuitton Malletier v. OHIM — Friis Group International (vyobrazení zavíracího mechanismu) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Neexistence rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Vuitton Malletier v. OHIM — Friis Group International (vyobrazení zavíracího mechanismu)
   (Věc T-237/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 32/45
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Louis Vuitton Malletier (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto a E. Gavuzzi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Friis Group International ApS (Kodaň, Dánsko) (zástupci: C. Type Jardorf, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. února 2010 (věc R 1590/2008-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Friis Group International Aps a Louis Vuitton Malletier.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. února 2010 (věc R 1590/2008-1) se zrušuje v rozsahu, v němž prohlásilo za neplatnou ochrannou známku Společenství č. 3 693 116 pro „šperky, včetně prstenů, klíčenky, přezky a náušnice, manžetové knoflíky, náramky, přívěsky, brože, náhrdelníky, jehlice do kravat, ozdoby, medailóny; hodinářské potřeby a nástroje a přístroje na měření času, včetně hodinek, pouzdra na hodinky, budíky; louskáčky na ořechy z drahých kovů, jejich slitin nebo jimi potažené, svícny z drahých kovů, jejich slitin nebo jimi potažené“ třídy 14 a výrobky „kůže a její imitace“ a „deštníky“ třídy 18.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnosti Louis Vuitton Malletier a Friis Group International ApS a OHIM ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v průběhu řízení před Tribunálem.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Věc T-388/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2015 – Costa Crociere v. OHIM – Guerlain (SAMSARA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SAMSARA — Starší slovní ochranná známka Společenství SAMSARA — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2015 – Costa Crociere v. OHIM – Guerlain (SAMSARA)
   (Věc T-388/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SAMSARA - Starší slovní ochranná známka Společenství SAMSARA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 118/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Costa Crociere SpA (Janov, Itálie) (zástupci: A. Vanzetti, S. Bergia a G. Sironi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Guerlain SA (Levallois-Perret, Francie) (zástupci: C. Costa a M. Baccarelli, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. května 2013 (věc R 2049/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Guerlain SA a společností Costa Crociere SpA.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Costa Crociere SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 298, 12.10.2013.


title: Věc T-351/07: Žaloba podaná dne 13. září 2007 – SOMM v. OHIM

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/30

         Žaloba podaná dne 13. září 2007 – SOMM v. OHIM
   (Věc T-351/07)
   (2007/C 283/55)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: SOMM s.r.l. (San Mauro T.se, Itálie) (zástupce: M. Ferro, avvocato)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 28. června 2007 v řízení R 1653/2006-1 týkajícím se přihlášky k zápisu ochranné známky Společenství č. 4 837 746;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka popsaná takto: „trojrozměrný celek tvořený z několika kovových rourovitých tyčí vzdálených od sebe a umístěných vedle sebe, zúžených a ohnutých do oblouku, přičemž každá z nich má jednu část upevněnou v zemi, jež je vertikální, a jednu část, která končí volně, nakloněnou mírně do výše, několik kovových tyčí, které jsou od sebe vzdáleny a které jsou paralelní, jež jsou upevněny na volně končících částech těchto tyčí a síťový kryt vytvářející stín, který je upevněn na těchto rourovitých částech, přičemž vše tvoří přístřešek, který vytváří stín“; přihláška k zápisu č. 4 837 746 pro výrobky třídy 6 a 19.

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Chyba v určení relevantní veřejnosti a referenční oblasti, jakož i získání rozlišovací způsobilosti dotčené ochranné známky podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. dubna 2005 ve věci C-61/03: Komise Evropských společenství proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (Nesplnění povinnosti státem — Smlouva o ESAE — Oblast působnosti — Vojenská zařízení — Ochrana zdraví — Demontáž jaderného reaktoru — Zneškodňování radioaktivních odpadů)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 12. dubna 2005
   ve věci C-61/03: Komise Evropských společenství proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Smlouva o ESAE - Oblast působnosti - Vojenská zařízení - Ochrana zdraví - Demontáž jaderného reaktoru - Zneškodňování radioaktivních odpadů)
   (2005/C 132/06)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-61/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 141 AE, podaná dne 14. února 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: L. Ström a X. Lewis) proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (zmocněnkyně: P. Ormond a C. Jackson, ve spolupráci s D. Wyattem, R. Plenderem a S. Tromansem), podporovanému Francouzskou republikou (zmocněnci: R. Abraham, G. De Bergues a E. Puisais), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta a A. Borg Barthet, předsedové senátů, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis a M. Ilešič, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 12. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Francouzská republika ponese své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc T-181/15: Žaloba podaná dne 13. dubna 2015 – Sopra Steria Group v. Parlament

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/28

         Žaloba podaná dne 13. dubna 2015 – Sopra Steria Group v. Parlament
   (Věc T-181/15)
   (2015/C 262/38)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Francie) (zástupci: A. Verlinden, R. Martens a J. Joossen, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu neznámého data o zahájení vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8;

               —

               zrušil jakékoli rozhodnutí, které mohl Evropský parlament přijmout v souvislosti s dalším průběhem tohoto vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8;

               —

               určil, že zakázky, které by mohly být uzavřeny na základě vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8, jsou od počátku neplatné;

               —

               rozhodl, že Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí výdaje na právní poradenství vynaložené žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který vychází z porušení článků 102 a 103 a čl. 104 odst. 2 finančního nařízení a čl. 134 odst. 1 písm. c) prováděcích pravidel, v důsledku čehož je rozhodnutí neznámého data o zahájení vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce neplatné.
   Podle žalobkyně využil Evropský parlament nesprávně a protiprávně vyjednávacího řízení bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce, přičemž je třeba poukázat na to, že toto řízení je řízením mimořádným, jehož použití musí být právně odůvodněno (rovněž vzhledem k povinnosti Evropského parlamentu zajistit, aby se všechny veřejné zakázky zadávaly formou co nejširší veřejné soutěže, viz čl. 102 odst. 2 finančního nařízení). Žalobkyně uvádí, že Evropský parlament takové odůvodnění nepodal, ani neexistovaly mimořádně naléhavé důvody způsobené nepředvídatelnými událostmi, které nelze připisovat Evropskému parlamentu (jak se požaduje pro použití čl. 134 odst. 1 písm. c) prováděcích pravidel).


title: Věc C-434/11: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Alba — Rumunsko) — Corpul Național al Polițiștilor v. Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ) ( „Předběžná otázka — Listina základních práv Evropské unie — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů pro několik kategorií státních zaměstnanců — Neprovedení unijního práva — Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“ )

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/13

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Alba — Rumunsko) — Corpul Național al Polițiștilor v. Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)
   (Věc C-434/11) (1)

   (Předběžná otázka - Listina základních práv Evropské unie - Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů pro několik kategorií státních zaměstnanců - Neprovedení unijního práva - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora)
   2012/C 73/22
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Alba

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Corpul Național al Polițiștilor

      Žalovaní: Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunalul Alba — Výklad článků 17 odst. 1, 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů pro několik kategorií státních zaměstnanců — Porušení práva na vlastnictví a zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské Unie je zjevně nepříslušný k odpovědi na otázku položenou Tribunalul Alba (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 28. července 2011

      (1)  Úř. věst. C 331, 12.11.2011.


title: Věc T-415/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  19. října 2005  – Cofradía de pescadores de  San Pedro  de Bermeo a další v. Rada ( Rybolov — Zachování mořských zdrojů — Relativní stabilita rybolovných činností každého členského státu — Výměna rybolovných kvót — Převod části rybolovné kvóty pro sardele přidělené Portugalské republice na Francouzskou republiku — Zrušení ustanovení povolujících tento převod — Snížení skutečných rybolovných práv Španělského království — Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Právní norma přiznávající práva jednotlivcům — Existence škody )

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. října 2005 – Cofradía de pescadores de „San Pedro“ de Bermeo a další v. Rada
   (Věc T-415/03) (1)

   („Rybolov - Zachování mořských zdrojů - Relativní stabilita rybolovných činností každého členského státu - Výměna rybolovných kvót - Převod části rybolovné kvóty pro sardele přidělené Portugalské republice na Francouzskou republiku - Zrušení ustanovení povolujících tento převod - Snížení skutečných rybolovných práv Španělského království - Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Právní norma přiznávající práva jednotlivcům - Existence škody“)
   (2005/C 330/49)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Cofradía de pescadores de „San Pedro“ de Bermeo (Bermeo, Španělsko) a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: E. Garayar Gutiérrez, G. Martínez-Villaseñor, A. García Castillo a M. Troncoso Ferrer, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta a F. Florindo Gijón, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci na podporu žalované: Komise Evropských společenství (zástupci: původně T. van Rijn a S. Pardo Quintillán, poté T. van Rijn a F. Jimen Fernández, zmocněnci) a Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a A. Colomb, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba na náhradu škody směřující k náhradě škody údajně utrpěné žalobci v návaznosti na povolení převodu části kvóty pro sardele přidělené Portugalské republice na Francouzskou republiku Radou
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou.

               3)

               Francouzská republika a Komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


title: Věc C-444/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/665/EHS — Veřejné zakázky na dodávky a stavební práce — Přezkumné řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek)

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/12

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-444/06) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/665/EHS - Veřejné zakázky na dodávky a stavební práce - Přezkumné řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek)
   (2008/C 128/18)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, zmocněnec, C. Fernandez Vicién a I. Moreno-Tapia Rivas, abogados)

      Žalované: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246) – Vnitrostátní právní předpisy, které nejsou v souladu se směrnicí
   Výrok

               1)

               Španělské království tím, že nestanovilo povinnou lhůtu, v níž má zadavatel oznámit rozhodnutí o zadání zakázky všem uchazečům o zakázku, a tím, že nestanovilo povinnou čekací lhůtu mezi rozhodnutím o zadání zakázky a uzavřením smlouvy, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Španělskému království se ukládá náhrada dvou třetin veškerých nákladů řízení. Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada jedné třetiny nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc C-374/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. července 2013 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 25. dubna 2013 ve věci T-284/11, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 1. července 2013 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 25. dubna 2013 ve věci T-284/11, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-374/13 P)
   2013/C 252/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Návrhová žádání

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozhodnutí Tribunálu ze dne 25. dubna 2013 ve věci T-284/11, a v důsledku toho vyhověl přihlášce ochranné známky Společenství „METROINVEST“ č. 7 112 113 pro služby zařazené do třídy 36.

               —

               uložil dalším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje jediný důvod kasačního opravného prostředku, a to

               —

                     porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009

                   (1)

         Tento důvod kasačního opravného prostředku má však následující čtyři části:

               —

               Nesprávné posouzení, kterého se Tribunál a OHIM dopustily při porovnávaní označení.

               —

               Tribunál nezohlednil použitelnou judikaturu týkající se celkového posouzení nebezpečí záměny.

               —

               Nesoudržnost s ostatními rozhodnutími Úřadu, která se týkala stejných prvků a souvisejících ochranných známek.

               —

               Nerušená koexistence s ostatními ochrannými známkami, které obsahují slovo METRO, v různých třídách a také ve třídě 36.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc C-536/13: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – „Gazprom“ OAO „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Oblast působnosti — Rozhodčí řízení — Vyloučení — Uznání a výkon cizích rozhodčích nálezů — Příkaz vydaný rozhodčím soudem nacházejícím se v členském státě — Příkaz, který brání zahájit řízení u soudu jiného členského státu nebo v něm pokračovat — Pravomoc soudů členského státu odepřít uznání rozhodčího nálezu — Newyorská úmluva“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/8

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – „Gazprom“ OAO
   (Věc C-536/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Oblast působnosti - Rozhodčí řízení - Vyloučení - Uznání a výkon cizích rozhodčích nálezů - Příkaz vydaný rozhodčím soudem nacházejícím se v členském státě - Příkaz, který brání zahájit řízení u soudu jiného členského státu nebo v něm pokračovat - Pravomoc soudů členského státu odepřít uznání rozhodčího nálezu - Newyorská úmluva“)
   (2015/C 236/10)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka:„Gazprom“ OAO

      za přítomnosti: Lietuvos Respublika

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání tomu, aby soud členského státu uznal a vykonal rozhodčí nález zakazující účastníku řízení podat určité návrhy k soudu tohoto členského státu, nebo tomu, aby uznání a výkon tohoto rozhodčího nálezu odepřel, jelikož toto nařízení neupravuje uznání a výkon rozhodčího nálezu vydaného rozhodčím soudem jednoho členského státu v jiném členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 377, 21.12.2013.


title: Věc T-392/11: Žaloba podaná dne 22. července 2011 — Iran Transfo v. Rada

text:
               1.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 290/9

         Žaloba podaná dne 22. července 2011 — Iran Transfo v. Rada
   (Věc T-392/11)
   2011/C 290/13
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Iran Transfo (Teherán, Írán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/299/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká žalobkyně;

               —

               vydal organizační procesní opatření podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu, kterým bude žalované uloženo, aby předložila veškeré dokumenty související s napadeným rozhodnutím, pokud se týkají žalobkyně;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie
               Žalobkyně se domnívá, že došlo k porušení jejích základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“). V článku 16 Listiny základních práv je zaručena svoboda podnikání v Evropské unii a v článku 17 právo užívat zákonně nabytý majetek v Evropské unii, a zejména s ním svobodně nakládat. Články 20 a 21 Listiny základních práv žalobkyni zaručují rovné zacházení a nediskriminaci.
               Žalobkyně tvrdí, že je v důsledku napadeného rozhodnutí vyloučena z účasti na hospodářském styku v Evropské unii. Tím je ohrožena její hospodářská existence. Žalobkyně je odkázána na dodávky z hospodářského území Evropské unie.
               Žalobkyně se domnívá, že není dán veřejný zájem na omezení její svobody podnikání, jejího práva na vlastnictví, rovného zacházení a nediskriminace. Zejména nejsou dány žádné skutečnosti, které by dostatečně odůvodňovaly rozhodnutí žalované a z něj vycházející zásah do základních práv žalobkyně. Žalobkyně se zejména nepodílí na jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí
               Žalobkyně tvrdí, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí žalované. Žalobkyně se nepodílí na údajných jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality
               Žalobkyně se domnívá, že žalovaná nedbala v souvislosti se svým rozhodnutím zásady proporcionality. Žalobkyně sice nemůže vyloučit, že dodavatel energie, který od ní odebíral transformátory, je pak prodával v rozporu se smlouvou a aniž by uvědomil žalobkyni íránskému orgánu pro atomovou energii. Tento orgán si však mohl opatřit příslušné transformátory bez dalšího rovněž na světovém trhu, resp. na trhu Evropské unie. Transformátory středního napětí, které jsou předmětem sporu, jsou vyráběny všemi známými výrobci generátorů a prodávají se po celém světě, včetně Íránu. Navíc po celém světě se velmi daří obchodu s použitými transformátory, které podle žalobkyně odpovídají výkonnostním charakteristikám transformátorů vyráběných žalobkyní.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut
               Žalobkyně nakonec tvrdí, že došlo k porušení práva být vyslechnut. Odůvodnění obsažené v bodě 16 přílohy I napadeného rozhodnutí žalobkyně nechápe a ani jí žalovanou nebylo zvlášť sděleno srozumitelné odůvodnění, takže došlo k porušení jejího práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.


title: Věc C-218/06: Žaloba podaná dne  12. května 2006  – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               15.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/19

         Žaloba podaná dne 12. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-218/06)
   (2006/C 165/34)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce D. Maidani, zmocněnec)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               konstatovat, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu a o změně směrnice Rady 73/239/EHS, 79/267/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS, 93/6/EHS a 93/22/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES a 2000/12/ES (1), a každopádně tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě této směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 11. srpna 2004.

      (1)  Úř. věst. 2003 L 35, s. 1; Zvl. vyd. 06/04, s. 340.


title: Věc T-329/07: Žaloba podaná dne 3. září 2007 – UPS Europe a UPS Deutschland v. Komise

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/39

         Žaloba podaná dne 3. září 2007 – UPS Europe a UPS Deutschland v. Komise
   (Věc T-329/07)
   (2007/C 247/65)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: UPS Europe NV/SA (Brusel, Belgie) a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Německo) (zástupci: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               určit v souladu s článkem 232 ES, že Komise opomenula zaujmout stanovisko ohledně stížnosti žalobkyň podané Komisi dne 11. května 2004;

               —

               uložit Komisi náhradu výdajů a nákladů žalobkyň v řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně uplatňují nečinnost Komise, jelikož poté, co o to byla podle článku 232 ES požádána, nezaujala stanovisko k jejich stížnosti, jež byla Komisi podána dne 11. května 2004 ohledně protiprávní státní podpory, kterou Německo údajně poskytlo Deutsche Post mimo jiné v podobě státních záruk, příspěvků do penzijního fondu Deutsche Post a osvobození od rozličných zákonných povinností.
   K odůvodnění své žaloby uvádějí, že je Komise povinna provést pečlivé a nestranné posouzení jejich stížnosti, zejména vzhledem ke své výlučné pravomoci posuzovat slučitelnost opatření podpory se společným trhem.
   Žalobkyně dále uvádějí, že článek 232 ES musí být vykládán tak, že umožňuje jednotlivcům nebo podnikům podat žalobu pro nečinnost orgánu, jenž nepřijme opatření, která se jich bezprostředně a osobně dotýkají, třebaže potenciálně jim nejsou určena.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že opatření, jež Komise opomenula přijmout, mohou být považována za opatření, která se jich jakožto konkurenčních podniků Deutsche Post bezprostředně a osobně dotýkají.


title: Věc C-82/15 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. prosince 2015 – PP Nature-Balance Lizenz GmbH v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Humánní léčivé přípravky — Směrnice 2001/83/ES — Články 31 a 116 — Rozhodnutí Komise nařizující členským státům stažení a změnu vnitrostátních registrací humánních léčivých přípravků obsahujících účinnou látku tolperison“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/11

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. prosince 2015 – PP Nature-Balance Lizenz GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-82/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Články 31 a 116 - Rozhodnutí Komise nařizující členským státům stažení a změnu vnitrostátních registrací humánních léčivých přípravků obsahujících účinnou látku tolperison“)
   (2016/C 038/14)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (zástupce: M. Ambrosius, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B.-R. Killmann, A. Sipos a M. Šimerdová, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti PP Nature-Balance Lizenz GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 127, 20.4.2015.


title: Věc T-303/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2009 — AceaElectrabel v. Komise ( Státní podpory — Odvětví energie — Investiční podpora na výstavbu sítě dálkového vytápění — Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem — Povinnost podniku-příjemce nejprve navrátit starší podpory prohlášené za protiprávní a neslučitelné — Pojem hospodářské jednotky )

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/21

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2009 — AceaElectrabel v. Komise
   (Věc T-303/05) (1)

   („Státní podpory - Odvětví energie - Investiční podpora na výstavbu sítě dálkového vytápění - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem - Povinnost podniku-příjemce nejprve navrátit starší podpory prohlášené za protiprávní a neslučitelné - Pojem hospodářské jednotky“)
   2009/C 256/37
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: AceaElectrabel Produzione SpA (zástupci: L. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli a F. D'Alessandri, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobkyně: Electrabel (zástupci: L. Radicati di Brozolo, M. Merola a C. Bazoli, advokáti)

      Předmět

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/598/ES ze dne 16. března 2005, o státní podpoře, kterou Itálie — region Lazio — hodlá poskytnout na snížení emisí skleníkových plynů (Úř. věst. 2006, L 244, s. 8)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               AceaElectrabel Produzione SpA se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů řízení uvedených v bodě 3 níže.

               3)

               Electrabel ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí z důvodů jejího vedlejšího účastenství.

      (1)  Úř. věst. C 257, 15.10.2005.


title: Věc C-380/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 26. června 2017 – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B, další účastníci řízení: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 26. června 2017 – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B, další účastníci řízení: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-380/17)
   (2017/C 300/22)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé v odvolacím řízení: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B

      Další účastníci řízení: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

               1)

               Je Soudní dvůr s ohledem na čl. 3 odst. 2 písm. c) směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. 2003, L 152, s. 12) a rozsudek ve věci Nolan (ECLI:EU:C:2012:638) příslušný zodpovědět předběžné otázky nizozemského soudu týkající se výkladu ustanovení této směrnice v právním sporu, který se týká práva pobytu rodinného příslušníka osoby mající nárok na podpůrnou formu ochrany, v případě, že tato směrnice byla v nizozemském právu prohlášena za přímo a bezpodmínečně použitelnou na osoby mající nárok na podpůrnou formu ochrany?

               2)

               Brání systém směrnice 2003/86/ES takovému vnitrostátnímu právnímu předpisu, jako je ten, o který se jedná ve věci v původním řízení, podle nějž může být žádost o zohlednění podaná za účelem sloučení rodiny podle výhodnějších ustanovení kapitoly V zamítnuta pouze proto, že nebyla podána ve lhůtě, která je uvedena v čl. 12 odst. 1 třetím pododstavci?
               Je pro zodpovězení této otázky relevantní, že v případě překročení výše uvedené lhůty může být podána žádost o sloučení rodiny – nezávisle na tom, zda byla či nebyla podána po zamítnutí – u níž se zkoumá, zda jsou splněny podmínky stanovené v článku 7 směrnice 2003/86/ES, a u níž se zohledňují zájmy a okolnosti uvedené v čl. 5 odst. 5 a článku 17?


title: Věc T-140/14: Žaloba podaná dne 28. února 2014 – Bora Creations v. OHIM (gel nails at home)

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/56

         Žaloba podaná dne 28. února 2014 – Bora Creations v. OHIM (gel nails at home)
   (Věc T-140/14)
   2014/C 135/73
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bora Creations, SL (Ceuta, Španělsko) (zástupci: R. Lange, G. Hild a E. Schalast, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 5. prosince 2013 ve věci R 450/2013-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „gel nails at home“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 8, 11 a 21 – přihláška ochranné známky Společenství č. 11 331 634

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-513/14: Žaloba podaná dne 7. července 2014 – GreenPack v. OHIM (greenpack)

text:
               8.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/48

         Žaloba podaná dne 7. července 2014 – GreenPack v. OHIM (greenpack)
   (Věc T-513/14)
   2014/C 303/56
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: GreenPack GmbH (Hennigsdorf, Německo) (zástupci: P. Ruess a A. Doepner-Thiele, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. dubna 2014 ve věci R 2324/2013-1,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „greenpack“ pro výrobky zařazené do třídy 9 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 9 26  706

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-340/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 14. července 2014 – R.L. Trijber, vystupující pod firmou Amstelboats v. College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 14. července 2014 – R.L. Trijber, vystupující pod firmou Amstelboats v. College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam
   (Věc C-340/14)
   2014/C 339/09
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: R.L. Trijber, handelend onder de naam Amstelboats

      Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

      Předběžné otázky

               1)

               Je přeprava osob otevřenou malou plachetnicí po vnitrozemských vodních cestách v Amsterdamu, zejména s cílem nabízet za úplatu okružní jízdy a pronájem pro pořádání oslav, tak jak je předmětem původního řízení, službou, na niž se vztahují ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36), s ohledem na výjimku stanovenou pro služby v oblasti dopravy v čl. 2 odst. 2 písm. d) této směrnice?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Vztahuje se kapitola III směrnice 2006/123 na čistě vnitrostátní situace, nebo se při posuzování otázky, zda se tato kapitola použije, uplatní judikatura Soudního dvora týkající se ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb v čistě vnitrostátních situacích?

               3)

               V případě, že odpověď na druhou otázku zní v tom smyslu, že judikatura Soudního dvora týkající se ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb se v čistě vnitrostátních situacích použije při posouzení otázky, zda se uplatní kapitola III směrnice 2006/123:

                           a)

                           Jsou vnitrostátní soudy povinny uplatnit ustanovení kapitoly III směrnice 2006/123 v případě, jaký nastal v projednávané věci, v němž se poskytovatel služeb ani přeshraničně neusadil, ani neposkytuje přeshraničně služby, přičemž se však odvolává na tato ustanovení?

                           b)

                           Je pro odpověď na tuto otázku relevantní skutečnost, že je poskytování předmětných služeb určeno především pro obyvatele Nizozemska?

                           c)

                           Je za účelem zodpovězení této otázky nutno zjistit, zda podniky usazené v jiných členských státech skutečně projevily či projeví zájem na poskytování týchž či srovnatelných služeb?

               4)

               Vyplývá z ustanovení čl. 11 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/123, že v případě, že je počet povolení omezen z naléhavých důvodů obecného zájmu, je nutno – i s ohledem na cíl této směrnice zajistit svobodný přístup k trhu se službami – rovněž omezit dobu platnosti těchto povolení, nebo rozhodnutí v této záležitosti spadá do posuzovací pravomoci příslušných orgánů členského státu?


title: Věc C-316/08: Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 23. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Latex srl v. Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/28

         Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 23. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Latex srl v. Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze
   (Věc C-316/08) (1)

   2010/C 134/44

      Jednací jazyk: italština

   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 260, 11.10.2008.


title: Věc T-158/11: Žaloba podaná dne 10. března 2011 — Magnesitas de Rubián a další v. Parlament a Rada

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/25

         Žaloba podaná dne 10. března 2011 — Magnesitas de Rubián a další v. Parlament a Rada
   (Věc T-158/11)
   2011/C 139/48
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Španělsko), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Španělsko), Ellinikoi Lefkolithoi Anonimos Metalleftiki Viomichaniki Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Atény, Řecko) (zástupci: H. Brokelmann, P. Martínez-Lage Sobredo, advokáti)

      Žalovaní: Parlament a Rada

      Návrhová žádání žalobkyň

   Předmětem tohoto řízení je zrušení individuálního rozhodnutí uvedeného v čl. 13 odst. 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (Úř. věst. L 334, s.17) v rozsahu, v němž ukládá členským státům povinnost držet se závěrů o nejlepších dostupných technikách uvedených pod číslem 3.5 „referenčního dokumentu o nejlepších dostupných technikách v průmyslových odvětvích výroby cementu, vápna a oxidu hořečnatého“ (Úř. věst. C 166, s. 5), pokud jde o podmínky, za nichž příslušné orgány udělují povolení zařízením na výrobu oxidu horečnatého, na něž se vztahuje povolení podle uvedené směrnice.
   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrně, v případě, že by nezrušil toto rozhodnutí v plném rozsahu, pokud jde o číslo 3.5 referenčního dokumentu, v každém případě jej zrušil v rozsahu, v němž jde o číslo 3.5.5.4 uvedeného dokumentu, včetně emisních hodnot stanovených v tabulce 3.11, která je v něm obsažena, a

               —

               v každém případě uložil Evropskému parlamentu a Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby uplatňují žalobkyně čtyři žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod vychází z nedostatečné příslušnosti Evropské komise.
               V tomto ohledu tvrdí, že Evropská komise nebyla příslušná k začlenění výroby oxidu horečnatého do referenčního dokumentu.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení formálních náležitostí, zvláště z

                           —

                           nedostatečné informovanosti žalobkyň o zahájení postupu přípravy referenčního dokumentu, jíž se mohly účastnit až v pozdní fázi,

                           —

                           nezohlednění v referenčním dokumentu „split views“ (různých názorů) žalobkyň,

                           —

                           nedodržení lhůty stanovené k analýze konečného návrhu referenčního dokumentu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 1 směrnice 2008/1/ES o integrované prevenci a omezování znečištění.
               V tomto ohledu tvrdí, že referenční dokument porušuje cíl stanovený v článku 1 výše uvedené směrnice, a sice ochranu životního prostředí jako celku, stejně jako jej porušují závěry uvedené pod číslem 3.5 uvedeného dokumentu, který napadené rozhodnutí prohlašuje za závazný.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení obecné zásady rovného zacházení, jelikož napadené rozhodnutí zachází stejným způsobem s podniky, které jsou v různých situacích.


title: Věc T-318/01: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. června 2009 — Othman v. Rada a Komise ( Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření namířená proti osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem — Zmrazení prostředků — Žaloba na neplatnost — Úprava návrhových žádání — Základní práva — Právo na ochranu vlastnictví, právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. června 2009 — Othman v. Rada a Komise
   (Věc T-318/01) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření namířená proti osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Zmrazení prostředků - Žaloba na neplatnost - Úprava návrhových žádání - Základní práva - Právo na ochranu vlastnictví, právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum“)
   2009/C 180/66
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Omar Maohammed Othman (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně J. Walsh, barrister, F. Lindsley a S. Woodhouse, solicitors, poté S. Cox, barrister, a H. Miller, solicitor)

      Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: původně M. Vitsentzatos a M. Bishop, poté M. Bishop a E. Finnegan, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: původně A. van Solinge a C. Brown, poté E. Paasivirta a P. Aalto, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně J. Collins, poté C. Gibbs, poté E. O’Neill, a nakonec I. Rao, zmocněnci, původně ve spolupráci s S. Moorem, poté M. Hoskinsem, barristers)

      Předmět věci

   Původně návrh na zrušení jednak nařízení Rady (ES) č. 467/2001 ze dne 6. března 2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu a zrušuje nařízení (ES) č. 337/2000 (Úř. věst. L 67, s. 1), a jednak nařízení Komise (ES) č. 2062/2001 ze dne 19. října 2001, kterým se potřetí mění nařízení č. 467/2001 (Úř. věst. L 277, s. 25), a poté návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení č. 467/2001 (Úř. věst. L 139, s. 9), a to v rozsahu, v němž je žalobce těmito akty dotčen.

      Výrok rozsudku

               1)

               Není již namístě rozhodovat o návrzích na zrušení jednak nařízení Rady (ES) č. 467/2001 ze dne 6. března 2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu a zrušuje nařízení (ES) č. 337/2000, a jednak nařízení Komise (ES) č. 2062/2001 ze dne 19. října 2001, kterým se potřetí mění nařízení č. 467/2001.

               2)

               Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001 se ruší v rozsahu, v němž se týká O. M. Othmana.

               3)

               Radě Evropské unie se ukládá, že ponese vlastní náklady řízení, nahradí náklady řízení vzniklé O. M. Othmanovi a uhradí zálohy vyplacené pokladnou Soudu z titulu právní pomoci.

               4)

               Komise Evropských společenství a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 68, 16.3.2002.


title: Věc C-10/08: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika ( Zdanění ojetých motorových vozidel, dovezených z jiných členských států, ve Finsku — Soulad vnitrostátní právní úpravy s čl. 90 prvním pododstavcem ES, šestou směrnicí o DPH a směrnicí 2006/112/ES )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-10/08) (1)

   („Zdanění ojetých motorových vozidel, dovezených z jiných členských států, ve Finsku - Soulad vnitrostátní právní úpravy s čl. 90 prvním pododstavcem ES, šestou směrnicí o DPH a směrnicí 2006/112/ES“)
   2009/C 113/17
   Jednací jazyk: finština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: I. Koskinen a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Žalovaná: Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 90 ES a čl. 17 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23), nyní článků 167 a 168 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví daň z přidané hodnoty vyměřovanou z daně z motorových vozidel a právo odečíst z daně z přidané hodnoty na vstupu odpovídající částku — Použití stejné daňové hodnoty na motorová vozidla s datem výroby méně než tři měsíce jako na nová vozidla — Použití amortizační sazby 0,8 % měsíčně na motorová vozidla s datem výroby méně než šest měsíců, jestliže se na vnitrostátním trhu nevyskytují vozidla stejného druhu

      Výrok

               1)

               Finská republika tím, že umožnila odpočet daně stanovené v článku 5 zákona č. 1482/1994 o daních z motorových vozidel (autoverolaki (1482/1994)) ze dne 29. prosince 1994, od daně z přidané hodnoty v souladu s čl. 102 prvního pododstavce bodu 4 zákona č. 1501/1993 o dani z přidané hodnoty (arvonlisäverolaki (1501/1993)) ze dne 30. prosince 1993, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 90 prvního pododstavce ES, jakož i z čl. 17 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, nyní článků 167 a 168 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.

               2)

               Finská republika tím, že použila, pokud jde o zdanění motorových vozidel, stejnou zdanitelnou hodnotu na motorová vozidla s datem výroby méně než tři měsíce jako na nová vozidla, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 90 prvního pododstavce ES.

               3)

               Zbývající část žaloby se zamítá.

               4)

               Finská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů vynaložených Komisí Evropských společenství.

               5)

               Komise Evropských společenství ponese zbývající část vlastních nákladů.

      (1)  Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


title: Věc C-132/09: Žaloba podaná dne 6. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/21

         Žaloba podaná dne 6. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-132/09)
   2009/C 153/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Eggers a J.-P. Keppenne, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Belgické království tím, že odmítlo převzít finanční náklady na vybavení a učební pomůcky evropských škol, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z dohody o sídle z roku 1962 ve spojení s článkem 10 ES;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise Belgickému království vytýká, že porušilo dohodu, kterou v říjnu 1962 uzavřelo s Nejvyšší radou evropských škol, když odmítlo převzít náklady na vybavení a učební pomůcky evropských škol se sídlem na jeho území.
   Na podporu své žaloby žalobkyně zaprvé tvrdí, že z čl. 6 druhého pododstavce Úmluvy o statutu evropských škol ze dne 21. června 1994 (1) vyplývá, že každý členský stát musí s evropskými školami zacházet jako se vzdělávacími zařízeními podléhajícími vnitrostátnímu veřejnému právu. V důsledku toho by měly být evropské školy, co se týče počátečního vybavení v souvislosti s otevřením nebo rozšířením evropských škol, jakož i co se týče ročních nákladů na údržbu a provoz těchto škol, financovány belgickými veřejnými orgány. Komunitarizace školství v Belgii nemůže být v tomto ohledu důvodem pro odmítnutí financovat roční náklady na provoz evropských škol belgickými orgány, neboť z ustálené judikatury vyplývá, že se členský stát nemůže vyhnout svým povinnostem, ke kterým se zavázal, delegováním výkonu této pravomoci na veřejné partnery na místní a regionální úrovni.
   Komise v odpovědi na výhrady vznesené belgickými orgány zadruhé uvádí, že závěry zasedání Nejvyšší rady konaného v Karlsruhe v květnu roku 1967 nijak nezpochybňují povinnost financování, kterou je tento stát jakožto země sídla povinen plnit.
   Komise nejprve uvádí, že Nejvyšší rada v Karlsruhe pouze vypracovala pokyny k vzorovému protokolu o shodě s členskými státy, ve kterých mají evropské školy sídlo, a vzhledem k hierarchii právních norem nemá v žádném případě pravomoc měnit dohodu o sídle z roku 1962.
   Dále uvádí, že toto „rozhodnutí“ z Karlsruhe nemůže být za žádných okolností vykládáno jakožto „pozdější dohoda nebo pozdější praxe stran“ ve smyslu čl. 31 odst. 3 písm. a) a b) Vídeňské úmluvy o smluvním právu, co se týče výkladu dohody o sídle, při neexistenci následných ustálených aktů nebo vyjádření, které by zpochybňovaly povinnost financování stanovenou dohodou o sídle. Tato povinnost převzít náklady na vybavení a učební pomůcky evropských škol je ostatně potvrzena mnohými dokumenty a četným financováním provedeným Belgií po roce 1967.

      (1)  Úř. věst. L 212, s. 3


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 29. července 2016 ve věci E-25/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – státní podpora – ustanovení čl. 14 odst. 3 části II protokolu 3 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru – nesplnění povinnosti získat zpět protiprávně poskytnutou podporu)

text:
               6.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/12

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 29. července 2016
   ve věci E-25/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností státem ESVO – státní podpora – ustanovení čl. 14 odst. 3 části II protokolu 3 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru – nesplnění povinnosti získat zpět protiprávně poskytnutou podporu)
   (2017/C 108/10)
   Ve věci E-25/15, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island tím, že nepřijal v předepsané lhůtě všechna opatření nezbytná k tomu, aby od příjemců získal zpět státní podporu, jež byla články 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 404/14/KOL ze dne 8. října 2014o režimu investičních pobídek na Islandu prohlášena za neslučitelnou s fungováním Dohody o Evropském hospodářském prostoru, že v předepsané lhůtě nezrušil veškeré zbývající platby uvedené v článku 7 třetí větě uvedeného rozhodnutí a že Kontrolnímu úřadu ESVO v předepsané lhůtě neposkytl informace stanovené v článku 8 uvedeného rozhodnutí, nesplnil své povinnosti podle čl. 14 odst. 3 části II protokolu 3 k Dohodě mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora a podle článků 6, 7 a 8 rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 404/14/KOL, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, dne 29. července 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               Prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z čl. 14 odst. 3 části II protokolu 3 k Dohodě mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora a z článků 6, 7 a 8 rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 404/14/KOL ze dne 8. října 2014 o režimu investičních pobídek na Islandu, neboť v předepsaných lhůtách nepřijal veškerá opatření nezbytná k tomu, aby od příjemců získal zpět státní podporu, jež byla články 3, 4 a 5 uvedeného rozhodnutí prohlášena za neslučitelnou s fungováním Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nezrušil veškeré zbývající platby uvedené v článku 7 třetí větě uvedeného rozhodnutí a neposkytl Kontrolnímu úřadu ESVO informace stanovené v článku 8 uvedeného rozhodnutí.

               2.

               Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-288/11: Žaloba podaná dne 1. června 2011 — Kieffer Omnitec v. Komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/34

         Žaloba podaná dne 1. června 2011 — Kieffer Omnitec v. Komise
   (Věc T-288/11)
   2011/C 252/79
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: A. Delvaux a V. Bertrand, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že žaloba na neplatnost je přípustná;

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise, o kterém byla žalobkyně informována dopisem ze dne 1. dubna 2011 doručeným dne 5. dubna, jímž Evropská komise odmítla její nabídku a zadala zakázku jinému uchazeči;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávaná žaloba zní na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. dubna 2011, jímž odmítá nabídku předloženou žalobkyní v rámci nabídkového řízení určeného k uzavření smlouvy o údržbě zařízení HVAC (topení, ventilace, klimatizace), automatických přístrojů protipožární ochrany a hydrosanitárních zařízení v budově Joseph Bech v Lucemburku a zadává zakázku jinému uchazeči (JO 2010/S 241-367523).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 89, odstavců 1 a 2, a článku 92 finančního nařízení, článku 135 odst.1 a 5 prováděcího nařízení a článku 49 směrnice 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, jakož i z porušení zásady transparentnosti, rovnosti a proporcionality tím, že Evropská komise požaduje, aby uchazeč poskytl „certifikát ISO platný pro celý rozsah činností údržby vydaný potvrzujícím orgánem“. Žalobkyně vytýká Evropské komisi, že neformulovala kritéria pro výběr jasně a přesně, jelikož v zadávací dokumentaci neuvedla požadované číslo certifikátu ISO, dále že požadovala od uchazečů certifikát ISO „pro celý rozsah činností údržby“, a nikoli pouze pro dotčenou zakázku a nakonec že neumožnila uchazečům prokázat, že nabízejí úroveň kvality srovnatelnou s certifikátem ISO.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění podle článku 296 SFEU, článku 100 odst. 2 finančního nařízení, dále z porušení zadávací dokumentace a jejích příloh a ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož Evropská komise odmítla nabídku společnosti A+P KIEFFER OMNITEC z důvodu, že žalobkyně nesplňuje kritérium č. 16, neboť nepředložila průkazné a relevantní dokumenty osvědčující potřebnou kvalifikaci. Žalobkyně jednak tvrdí, že kritérium č. 16 se týká „prohlášení o průměrném ročním počtu zaměstnanců s požadovanou kvalifikací za poslední tři roky u všech členů případného seskupení“ a že strana 27/37 přílohy II zadávací dokumentace odkazuje pouze na jazykové znalosti uchazečů, a dále tvrdí, že žalobkyně v předložených dokumentech jasně prokázala, že jeden z kandidátů má kvalifikaci požadovanou na straně 28/38 přílohy II zadávací dokumentace. Co se týče druhého kandidáta, zadávací dokumentace podle žalobkyně nevyžadovala, aby požadovanou kvalifikaci splňoval vedoucí pracovník.


title: Věc T-59/09: Žaloba podaná dne 11. února 2009 — Německo v. Komise

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/35

         Žaloba podaná dne 11. února 2009 — Německo v. Komise
   (Věc T-59/09)
   2009/C 113/73
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 5. prosince 2008 (SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067) poskytnout i přes námitku Spolkové vlády, která byla vznesena podle čl. 2 odst. 5 nařízení (ES) č. 1049/2001, soukromým žadatelům přístup k dokumentům z řízení o nesplnění povinnosti členským státem, které pocházejí od německých orgánů;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 5. prosince 2008 poskytnout i přes námitku Spolkové vlády soukromým subjektům přístup k dokumentům z řízení o nesplnění povinnosti členským státem, které pocházejí od německých orgánů.
   V odůvodnění své žaloby žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2001 (1) ve spojení se zásadou loajální spolupráce mezi Společenstvím a členskými státy podle článku 10 ES.
   Článek 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2001 dává členským státům možnost učinit další poskytnutí dokumentů jeho orgánů, kterými disponují orgány Společenství, závislým na jeho souhlasu. Komise nemá právo na úplný vlastní přezkum důvodů pro odmítnutí přístupu k dokumentu podle čl. 4 odst. 1 až odst. 3 nařízení č. 1049/2001. Judikatura Soudního dvora ve věci Švédsko v. Komise a další, C-64/05 P (2) stanovila taxativní kritéria, podle nichž může příslušný orgán Společenství takovouto námitku opominout a provést vlastní posouzení existence důvodů pro odmítnutí podle čl. 4 odst. 1 až 3 nařízení č. 1049/2001: Námitka musí být buď „zcela neopodstatněná“, nebo nemá „žádnou souvislost“ s důvody pro odmítnutí.
   Z uvedeného v souvislosti se zásadou loajální spolupráce mezi Společenstvím a členskými státy podle článku 10 ES vyplývá, že posouzení existence důvodů pro odmítnutí podle čl. 4 odst. 1 až 3 nařízení č. 1049/2001 přísluší zpravidla členskému státu. Komise může nerespektovat odmítnutí souhlasu pouze výjimečně, pokud odůvodnění členského státu nedostatečně splňuje tato kritéria. Toto ukládá rovněž porovnání čl. 4 odst. 4 nařízení č. 1049/2001. U obou kritérií používaných judikaturou se jedná o podstatné formální požadavky, které se obsahově musí řídit povinností uvést odůvodnění podle čl. 253 ES. Pro kontrolu legality, zda odmítnutí přístupu k dokumentům odpovídá čl. 4 odst. 1 až 3 nařízení č. 1049/2001, je příslušný soudce Společenství, a ne Komise.
   Podpůrně žalobkyně uplatňuje, že i tehdy, pokud by Soudní dvůr měl judikaturu ve věci C-64/05 P vykládat v tom smyslu, že námitka členského státu podle čl. 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2001 je pro orgán Společenství závazná pouze tehdy, pokud je slučitelná s čl. 4 odst. 1 až 3 tohoto nařízení, byla by Komise nanejvýš oprávněna k evidenční kontrole uvedeného odůvodnění členského státu. Odůvodnění námitky Německa nemůže být ale v žádném případě považováno za zjevně chybné.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 18. prosince 2007, Švédsko v. Komise a další, C-64/05 P, Sb. rozh. s. I-113839.