title: Věc C-639/11: Žaloba podaná dne 13. prosince 2011 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/16

         Žaloba podaná dne 13. prosince 2011 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-639/11)
   2012/C 73/29
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Wilms, G. Zavvos a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Polská republika tím, že v případě nových osobních automobilů nebo osobních automobilů, které byly dříve zaregistrovány v jiných členských státech a u nichž se mechanismus řízení nachází na pravé straně, podmiňuje registraci přemístěním mechanismu řízení na levou stranu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2a směrnice 70/311/EHS (1) týkající se schvalování typu mechanismu řízení, čl. 4 odst. 3 rámcové směrnice 2007/46/ES (2) týkající ES schvalování typu motorových vozidel, jakož i článku 23 Smlouvy o fungování Evropské unie;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise vytýká Polské republice, že porušila článek 2a zvláštní směrnice 70/311/EHS, čl. 4 odst. 3 rámcové směrnice 2007/46/ES, jakož i článek 34 SFEU.
   V Polské republice se na pozemních komunikacích jezdí na pravé straně vozovky. V souladu s předpisy polského práva je pro registraci motorového vozidla třeba získat potvrzení, že vozidlo obstálo u technických zkoušek. Na základě vyhlášek ministra pro infrastrukturu (3) se pokládá technická zkouška v případě vozidel, u kterých je mechanismus řízení umístěn na pravé straně, jako od počátku nesložená (tzn. že technický stav vozidla se nepokládá za odpovídající platným technickým požadavkům). V důsledku toho v Polsku nelze zaregistrovat osobní automobily, u nichž je mechanismus řízení umístěn na pravé straně a kterým bylo uděleno schválení typu vozidla v členských státech, kde panuje levostranný dopravní provoz, jako je Velká Británie, Irsko, Malta a Kypr. Příslušné polské orgány nezohledňují ani předchozí registraci takových vozidel v jiných členských státech, kde panuje pravostranný dopravní provoz.
   Okolnost, že v Polsku není možné zaregistrovat (nové a ojeté) osobní automobily, které jsou do Polska dováženy ze členských států, kde panuje levostranný dopravní provoz — převážně občany, kteří využívají výhod spojených s volným pohybem osob zaručeným unijním právem —, nelze podle Komise odůvodnit naléhavými důvody veřejného zájmu v podobě zajištění bezpečného provozu na pozemních komunikacích.
   Jestliže v Polsku nelze bez omezení používat vozidla, která nejsou v této zemi zaregistrována a u nichž je mechanismus řízení umístěn na pravé straně, není zákaz jejich registrace vhodným a v žádném případě přiměřeným prostředkem k dosažení stanoveného cíle.
   Právě dlouhé užívání takového vozidla na pozemních komunikacích, kde panuje pravostranný dopravní provoz, vede k získání rutiny a z hlediska bezpečnosti dopravy na pozemních komunikacích nepředstavuje větší riziko, než občasné/dočasné přemisťování se v takovém vozidle. Kromě toho existují jiné méně omezující prostředky — například umístění dalšího zrcátka —, které by vozidlům, u nichž je mechanismus řízení umístěn na pravé straně, ulehčilo předjíždění v pravostranném dopravním provozu.

      (1)  Směrnice Rady ze dne 8. června 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se mechanismu řízení motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (Úř. věst. L 133, s. 10; Zvl. vyd. 13/01, s. 90).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 263, s. 1)

      (3)  § 9 odst. 2 nařízení ze dne 31. prosince 2012, bod 5.1 přílohy I vyhlášky ministra pro infrastrukturu ze dne 16. prosince 2003 a bod 6.1 přílohy I vyhlášky ministra pro infrastrukturu ze dne 18. září 2009, kterou se nahrazuje a ruší vyhláška ze dne 16. prosince 2003.


title: Věc C-15/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 12. ledna 2011 — Leopold Sommer v. Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien

text:
               9.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 12. ledna 2011 — Leopold Sommer v. Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien
   (Věc C-15/11)
   2011/C 113/04
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Leopold Sommer

      Odpůrkyně: Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien

      Předběžné otázky

               1)

               Je možné v Rakousku použít na bulharského studenta – s ohledem na odstavec 14 první nebo třetí pododstavec oddílu 1. (Volný pohyb osob) přílohy VI ke Smlouvě o přistoupení Bulharska k Evropské unii: Seznam uvedený v článku 20 protokolu (1): přechodná opatření pro Bulharsko — ustanovení směrnice Rady 2004/114/ES (2) ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby (dále jen „směrnice o studentech“)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Brání právo Unie, především ustanovení článku 17 „směrnice o studentech“, vnitrostátní právní úpravě, která stejně jako rozhodná ustanovení Ausländerbeschäftigungsgesetz v původním řízení každopádně ve všech případech před udělením povolení k zaměstnávání zaměstnavateli, aby mohl zaměstnat studenta, který na spolkovém území pobývá po dobu delší než jeden rok (čl. 17 odst. 3 „směrnice o studentech“), stanoví povinnost přezkumu situace na trhu práce, a v případě překročení maximálního stanoveného počtu zaměstnaných cizinců navíc váže udělení povolení k zaměstnávání na další podmínky?

      (1)  Protokol o podmínkách a pravidlech přijetí Bulharské republiky a Rumunska do Evropské unie — Příloha VI:Seznam uvedený v článku 20 protokolu: přechodná opatření pro Bulharsko — 1. Volný pohyb osob (Úř. věst. 2005 L 157, s. 104).

      (2)  Úř. věst. L 375, s. 12.


title: Věc T-564/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. června 2014 – Quimitécnica.com a de Mello v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh fosfátů používaných ve výživě zvířat — Pokuty — Placení ve splátkách — Rozhodnutí Komise, kterým se nařizuje zřízení bankovní záruky — Povinnost uvést odůvodnění — Proporcionalita“

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. června 2014 – Quimitécnica.com a de Mello v. Komise
   (Věc T-564/10) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh fosfátů používaných ve výživě zvířat - Pokuty - Placení ve splátkách - Rozhodnutí Komise, kterým se nařizuje zřízení bankovní záruky - Povinnost uvést odůvodnění - Proporcionalita“)
   2014/C 261/43
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA (Lordelo, Portugalsko) a José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: J. Calheiros a A. de Albuquerque, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Mongin, V. Bottka a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s Marquesem Mendesem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise účetního Komise ze dne 8. října 2010 o zaplacení pokuty uložené žalobkyním rozhodnutím Komise C (2010) 5004 final ze dne 20. července 2010, v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.886 – Fosfáty používané ve výživě zvířat), v rozsahu, v němž uvedený dopis za účelem přijetí návrhu na zaplacení pokuty ve splátkách ukládá zřízení bankovní záruky v bance, která získala dlouhodobý finanční rating „AA“

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA a José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 55, 19.2.2011.


title: Věc T-65/14: Žaloba podaná dne 28. ledna 2014 – Bank Refah Kargaran v. Rada

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/43

         Žaloba podaná dne 28. ledna 2014 – Bank Refah Kargaran v. Rada
   (Věc T-65/14)
   2014/C 135/55
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bank Refah Kargaran (Teherán, Irán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013 v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013 v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               prohlásil, že se na žalobce nevztahuje nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012;

               —

               prohlásil, že se na žalobce nevztahuje rozhodnutí 2010/413/SZBP;

               —

               podpůrně zrušil prováděcí nařízení a rozhodnutí, která jsou uvedena v prvních dvou odrážkách tohoto návrhového žádání, a to od 20. ledna 2014;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce osm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění, který je v rozporu s článkem 296 SFEU, neboť prováděcí nařízení, které provádí zápis žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, neuvádí výslovně právní základ, na kterém bylo přijato.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nedostatku právního základu, neboť právním základem napadeného prováděcího nařízení je nařízení č. 267/2012 (1), které musí být považováno za nepoužitelné na žalobce, jelikož při jeho přijetí byly porušeny povinnost uvést odůvodnění stanovená v článku 296 SFEU a článek 215 SFEU a dále jeho čl. 23 odst. 2 písm. d), který představuje právní základ zápisu žalobce na seznam uvedený v příloze IX nařízení č. 267/2012, je v rozporu se Smlouvami a s Listinou základních práv Evropské unie.

               3.

               Třetí, čtvrtý, pátý a šestý žalobní důvod vycházejí i) z nesprávného právního posouzení, ii) z nesprávného skutkového zjištění a zjevně nesprávného posouzení, iii) z porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu a iv) z porušení zásady proporcionality.

               4.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 (2), který představuje právní základ sankce, která je uložena žalobci, musí být prohlášen za nepoužitelný na žalobce, neboť toto ustanovení je v rozporu se Smlouvami, s Listinou základních práv a se zásadou proporcionality. Žalobce tvrdí, že rozhodnutí zapsat jej na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, musí být tedy zrušeno.

               5.

               Osmý žalobní důvod vychází z toho, že napadená sankce se od 20. ledna 2014 stala protiprávní, jelikož Rada k tomuto datu uznala, že Írán již nepokračuje v jaderné činnosti, která byla příčinou sankce. Žalobce tvrdí, že sankce tedy ztrácí svůj účel.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).


title: Věc F-85/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. října 2007 – Bellantone v. Účetní dvůr (Veřejná služba — Úředníci — Dočasný zaměstnanec jmenovaný úředníkem — Výpověď — Odchodné — Denní příspěvek — Majetková škoda)

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/42

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. října 2007 – Bellantone v. Účetní dvůr
   (Věc F-85/06) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Dočasný zaměstnanec jmenovaný úředníkem - Výpověď - Odchodné - Denní příspěvek - Majetková škoda)
   (2007/C 283/75)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Gerardo Bellantone (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: T. Bontnick a J. Feld, advokáti)

      Žalovaný: Účetní dvůr Evropských společenství (zástupci: T.Kennedy, J.-M. Stenier a G. Corstens, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Účetního dvora ze dne 30. března 2006 zamítajícího stížnost žalobce, bývalého dočasného zaměstnance jmenovaného úředníkem, která směřuje k platbě zbývající části náhrady za dodatečnou výpověď, odchodné a denní příspěvek, a jednak návrh na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               G. Bellantone ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.

               3)

               Účetní dvůr Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a nahradí čtvrtinu nákladů řízení G. Bellantoneho.

      (1)  Úř. věst. C 237, 30.9.2006, s. 18.


title: Věc C-562/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Hannover (Německo) dne 7. listopadu 2016 – Peter Roßnagel, Alexandre Schröter v. TUIfly GmbH

text:
               13.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Hannover (Německo) dne 7. listopadu 2016 – Peter Roßnagel, Alexandre Schröter v. TUIfly GmbH
   (Věc C-562/16)
   (2017/C 046/16)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Peter Roßnagel, Alexandre Schröter

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje změna rezervace na jiný let skutkový stav, na který se vztahuje čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004?

         V případě kladné odpovědi na první otázku:

               2)

               Použije se toto ustanovení rovněž na změnu rezervace, která nebyla iniciována leteckým dopravcem, nýbrž výhradně provozovatelem souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy?


title: Věc T-240/14 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2016 – Bodson a další v. EIB „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Zaměstnanci EIB — Smluvní povaha pracovněprávního vztahu — Reforma systému odměňování a platového postupu v rámci EIB — Povinnost uvést odůvodnění — Zkreslení — Právní vady“

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2016 – Bodson a další v. EIB
   (Věc T-240/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Smluvní povaha pracovněprávního vztahu - Reforma systému odměňování a platového postupu v rámci EIB - Povinnost uvést odůvodnění - Zkreslení - Právní vady“)
   (2016/C 118/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Jean-Pierre Bodson (Lucemburk, Lucembursko), Dalila Bundy (Cosnes a Romain, Francie), Didier Dulieu (Roussy le Village, Francie), Marie Christel Heger (Nospelt, Lucembursko), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Lucembursko), Manuel Sutil (Lucemburk), Patrick Vanhoudt (Gonderange, Lucembursko) a Henry von Blumenthal (Bergem, Lucembursko) (zástupce: L. Levi, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská investiční banka (zástupci: C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams a G. Nuvoli, zmocněnci, ve spolupráci s P. E. Partsch, advokát)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 12. února 2014, Bodson a další v. EIB (F-73/12, Sb. VS EU:F:2014:16), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Jean-Pierre Bodson a ostatní navrhovatelé, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB) v tomto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. října 2004 ve věci C-339/03: Komise Evropských společenství proti Německé spolkové republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 1999/22/ES — Chov volně žijících živočichů v zoologických zahradách — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/22

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 14. října 2004
   ve věci C-339/03: Komise Evropských společenství proti Německé spolkové republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/22/ES - Chov volně žijících živočichů v zoologických zahradách - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2004/C 300/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-339/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, podaná dne 1. srpna 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: J. Schieferer a M. van Beek) proti Německé spolkové republice (zmocněnec: M. Lumma), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), úřadující předseda čtvrtého senátu, E. Juhász a M. Ilešič, soudci, generální advokát: P. Leger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Německá spolková republika tím, že ve lhůtě stanovené v odůvodněném stanovisku nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Rady 22/1999/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách v některých spolkových zemích s výjimkou Brém, Hamburku, Hesenska, Bádenska-Württemberska, Dolního Saska, Berlína, Šlesvicka-Holštýnska a Durynska, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze zmíněné směrnice.

               2)

               Německé spolkové republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  1 Úř. věst. C 226, 20.9.2003.


title: Věc C-157/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 27. března 2017 – X v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               29.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 27. března 2017 – X v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-157/17)
   (2017/C 168/35)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: X

      Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën

      Další účastníci řízení: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

      Předběžné otázky

               1)

               Brání článek 56 SES (nyní článek 63 SFEU) tomu, aby investičnímu fondu, který je usazen mimo Nizozemsko, nebyla vrácena nizozemská daň z dividend, která byla vybrána z dividend, jež uvedený fond získal od subjektů usazených v Nizozemsku, z toho důvodu, že se na něj nevztahuje povinnost provést srážku nizozemské daně z dividend, zatímco na takové vrácení daně má nárok daňový subjekt kolektivního investování, který je usazen v Nizozemsku a jenž pro účely nizozemské daně z dividend každoročně vyplácí investiční výnosy svým akcionářům či podílníkům?

               2)

               Brání článek 56 SES (nyní článek 63 SFEU) tomu, aby investičnímu fondu, který je usazen mimo Nizozemsko, nebyla vrácena nizozemská daň z dividend, na jejíž vrácení má ovšem nárok nizozemský daňový subjekt kolektivního investování, pokud by to představovalo omezení v úsilí fondu o přilákání investorů, kteří mají bydliště nebo jsou usazeni v Nizozemsku?


title: Věc C-408/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Município de Barcelos (Portugalsko) dne 23. října 2009 — Município de Barcelos v. Portugalský stát

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Município de Barcelos (Portugalsko) dne 23. října 2009 — Município de Barcelos v. Portugalský stát
   (Věc C-408/09)
   2010/C 134/22
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Município de Barcelos

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Município de Barcelos

      Žalovaný: Portugalský stát
   Usnesením ze dne 12. února 2010 se Soudní dvůr (sedmý senát) prohlašuje zjevně nepříslušným k podání odpovědi na otázku položenou Município de Barcelos.


               28.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/38

         (2006/C 261/76)
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 249, 14.10.2006

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 237, 30.9.2006

      Úř. věst. C 224, 16.9.2006

      Úř. věst. C 212, 2.9.2006

      Úř. věst. C 190, 12.8.2006

      Úř. věst. C 178, 29.7.2006

      Úř. věst. C 165, 15.7.2006

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex:http://eur-lex.europa.eu


title: Věc C-356/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 7. července 2011 — O, S

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 7. července 2011 — O, S
   (Věc C-356/11)
   2011/C 269/74
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: O, S

      Žalovaný: Maahanmuuttovirasto

      Předběžné otázky

               1)

               Brání článek 20 SFEU tomu, aby bylo povolení k pobytu odepřeno státnímu příslušníku třetího státu, který se nachází v situaci, kdy jeho manželovi nebo manželce je svěřeno do péče dítě, které je občanem Unie, a státní příslušník třetího státu není rodičem tohoto dítěte ani osobou pověřenou péčí o něj, z důvodu nedostatku prostředků na živobytí?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, byl by dopad článku 20 SFEU odlišný v případě, že státní příslušník třetí země, který nemá povolení k pobytu, jeho manžel nebo manželka a dítě nacházející se v péči posledně uvedené osoby, které má občanství Unie, žijí pod jednou střechou?


title: Věc T-128/06: Žaloba podaná dne  28. dubna 2006  – Japan Tobacco v. OHIM – Torrefacção Camelo (obrazová ochranná známka CAMELO)

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/21

         Žaloba podaná dne 28. dubna 2006 – Japan Tobacco v. OHIM – Torrefacção Camelo (obrazová ochranná známka CAMELO)
   (Věc T-128/06)
   (2006/C 154/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Japan Tobacco (Tokio, Japonsko) (zástupci: A. Ortiz López, S. Ferrandis González a E. Ochoa Santamaría, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Torrefacção Camelo Lda
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 22. února 2006, vydané ve věci R 669/2003-2, a vydat rozsudek, kterým [Soud] změnou tohoto rozhodnutí rozhodne o nezbytnosti uplatnění zákazu obsaženého v článku 8 (5) nařízení Rady o ochranné známce společenství v této věci, a v důsledku toho zohledněním argumentů předložených Japan Tobacco rozhodnout o zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství č. 1469121;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů těchto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Torrefacção Camelo Lda

      Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka obsahující obrazové prvky (velbloud, pyramidy, palmy) a název CAFÉ TORREFACTO CAMPO MAIOR CAMELO CAFÉ ESPECIAL PURO Torrefacção Camelo Lda CAMPO MAIOR-PORTUGAL, pro výrobky třídy 30 (přihláška č. 1469121)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní a obrazové ochranné známky „CAMEL“ pro výrobky zařazené do tříd 22 a 34

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám se vyhovuje

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení

      Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 40/94 a pochybení v řízení a porušení článků 74 a 79 téhož nařízení.


title: Věc T-219/14: Žaloba podaná dne 2. dubna 2014 – Regione autonoma della Sardegna v. Komise

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/49

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2014 – Regione autonoma della Sardegna v. Komise
   (Věc T-219/14)
   2014/C 175/68
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Regione autonoma della Sardegna (zástupci: T. Ledda, S. Sau, G. Roberti, G. Bellitti a I. Perego, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zcela nebo zčásti zrušil napadené rozhodnutí, v rozsahu, v němž Komise:

                           —

                           kvalifikovala vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby podle zákona č. 15 ze dne 7. srpna 2012 a kapitálový vklad odsouhlasený valnou hromadou akcionářů společnosti Saremar dne 15. června 2012 jako státní podpory;

                           —

                           dospěla k závěru, že tato opatření jsou neslučitelná s vnitřním trhem, a nařídila vrácení příslušných částek;

               —

               prohlásil čl. 4 písm. f) rozhodnutí 2012/21/EU a bod 9 rámce Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011) na základě článku 277 SFEU za protiprávní a nepoužitelné;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba je namířena proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 22. ledna 2014 o státních podporách SA.32014 (2011/C), SA.32015 (2011/C), SA.32016 (2011/C), které Regione Sardegna poskytl společnosti Saremar. Toto rozhodnutí prohlašuje neslučitelnou s vnitřním trhem podporu, kterou žalobce údajně poskytl společnosti Saremar na zabezpečení služby obecného hospodářského zájmu v oblasti kabotáže mezi Sardinií a pevninou, poskytované v období 2011 až 2012, s cílem optimalizovat hospodářskou dostupnost pro uživatele této služby.
   Žalobce uplatňuje na podporu žaloby šest žalobních důvodů.

               1.

               Žalovaná podle tvrzení žalobce porušila čl. 106 odst. 2 [SFEU] tím, že nesprávně posoudila skutkový stav a své rozhodnutí dostatečně neodůvodnila, neboť se poté, co nepřesně definovala závazek veřejné služby společnosti Saremar, nedopustila pouze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, ale zasáhla do samotné podstaty rozhodnutí členského státu, čímž se vmísila do jeho hospodářsko a sociálně politického rozhodování.

               2.

               Žalovaná porušila čl. 107 odst. 1 a čl. 106 odst. 2 SFEU, když dospěla k závěru, že podmínky vytýčené v judikatuře Altmark nejsou v projednávané věci splněny. Komise v tomto ohledu nesprávně posoudila skutkový stav a své rozhodnutí dostatečně neodůvodnila, neboť mimo jiné shledala, že na trhu existovaly odpovídající záruky, které byly dostatečné k uspokojení potřeb veřejné služby vymezených příslušným regionem.

               3.

               Žalovaná dále porušila čl. 106 odst. 2 SFEU, jakož i rozhodnutí č. 2005/824/ES a 2012/21/EU, nesprávně posoudila skutkový stav a dostatečně neodůvodnila své rozhodnutí, neboť (i) shledala, že rozhodnutí 2005/824/ES nebylo použitelné ratione temporis (ii) nebo v každém případě dospěla k závěru, že zásady vytýčené ve zmíněných rozhodnutí nebyly v projednávané věci dodrženy.

               4.

               Žalovaná porušila čl. 106 odst. 2 SFEU, nesprávně posoudila skutkový stav a své rozhodnutí dostatečně neodůvodnila, neboť kvalifikovala společnost Soremar jako podnik v obtížích ve smyslu Pokynů EU pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích.

               5.

               Žalovaná porušila čl. 106 odst. 2 SFEU tím, že nesprávně posoudila skutkový a právní stav, neboť dospěla k závěru, že podmínky slučitelnosti opatření stanovené v rámci Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011) nebyly splněny.

               6.

               Konečně, žalovaná porušila čl. 107 odst.1SFEU a nesprávně ze skutkového i právního hlediska posoudila povahu rekapitalizace společnosti Saremar provedené Regione Sardegna, když měla za to, že tato rekapitalizace přinesla společnosti Saremar výhodu a každopádně je v rozporu se zásadou investora v tržním hospodářství.


title: Věc C-238/04: Žaloba podaná dne 7. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/12

         Žaloba podaná dne 7. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
   (Věc C-238/04)
   (2004/C 190/20)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 7. června 2004 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou O. Beynet a A.Whelanem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Francouzská republika tím, že správně neprovedla článek 1 a čl. 2 odst. 3 směrnice 90/338/EHS o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (1), ve znění směrnic 95/51/ES (2) a 96/19/ES (3), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, jakož i z čl. 249 (dříve čl. 189) třetího pododstavce Smlouvy;

               2.

               uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní dovolávaná tvrzení:
   Francouzská právní úprava přináší problém slučitelnosti s právem Společenství, týkající se podmínek udělování licence k poskytování telekomunikačních služeb kabelovými operátory.
   Pokud jde o poskytování telefonních služeb, francouzská právní úprava zavádí povinnost konzultovat obce nebo sdružení obcí před vydáním licence k poskytování telefonických služeb prostřednictvím kabelových sítí. Tato povinnost vyvolává četné problémy vzhledem k čl. 2 odst. 3 směrnice 90/388, ve znění směrnice 96/19/ES, a to nedostatek průhlednosti konzultačního řízení, nepřiměřené správní uvážení obcí při formulaci jejich stanovisek, nejistotu týkající se objektivnosti řízení z důvodů vazeb mezi některými obcemi a operátory, diskriminační aspekt řízení, které se nepoužije na ostatní dodavatele telekomunikačních služeb a nebezpečí diskriminace mezi různými kabelovými operátory.
   Právní úprava, podle které musejí kabeloví operátoři systematicky informovat všechny obce, dotčené umístěním jejich sítí, vytváří doplňující povinnost ve vztahu k obecné zásadě volného poskytování služeb, uplatňující se na ostatní operátory telekomunikačních služeb. Vzhledem k tomu, že žádná objektivní skutečnost neodůvodňuje toto rozdílné zacházení, je francouzská právní úprava v tomto ohledu diskriminační a je v rozporu současně s ustanoveními článku 1 a čl. 2 odst. 3 směrnice 90/388/EHS, ve znění směrnic 95/51/ES a 96/19/ES.

      (1)  Úř. věst. L 192, 24.7.1990, s. 10.

      (2)  Směrnice Komise 95/51/ES ze dne 18. října 1995, kterou se mění směrnice 90/338/EHS s ohledem na zrušení omezení pro použití sítí kabelové televize k poskytování již liberalizovaných telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 256, 26.10.1995, s. 49)

      (3)  Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS s ohledem na provádění úplné hospodářské soutěže na telekomunikačním trhu.


title: Věc T-317/04: Žaloba podaná dne 3. srpna 2004 Dánským královstvím proti Komisi Evropských společenství

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/47

         Žaloba podaná dne 3. srpna 2004 Dánským královstvím proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-317/04)
   (2004/C 262/89)
   Jednací jazyk: dánština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 3. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Dánským královstvím, zastoupeným Jørgenem Moldem, jako zmocněncem, ve spolupráci s Peterem Bieringem a Kimem Lundgaardem Hansenem, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004 týkající se opatření přijatých Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK;

               —

               podpůrně zrušil článek 2 rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004 týkající se opatření přijatých Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK;

               —

               nebo podpůrně zrušil články 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004 týkající se opatření přijatých Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Přijetím napadeného rozhodnutí Komise uznala, že podpora, která byla TV2/DANMARK poskytnuta v letech 1995 až 2002 formou poplatků a jiných opatření, byla v souladu se zásadami společného trhu, s výjimkou částky 628,2 milionů DKK, která podle Komise představuje protiprávní státní podporu, a Dánské království bylo vyzváno, aby ji od TV2/DANMARK vymohlo zpět.
   Na podporu své žaloby dánská vláda uplatňuje, že rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004:

               —

               porušuje základní formální náležitosti;

               —

               je v rozporu s článkem 295 ES, ustanoveními čl. 87 odst. 1 ES a čl. 86 odst. 2 ES týkajících se podpor poskytovaných státy a Protokolem o systému veřejného vysílání v členských státech, a

               —

               je v rozporu s nařízením Rady 659/1999 (1) a směrnicí Komise 80/723 (2).

         Na podporu svého hlavního návrhu na zrušení se dánská vláda dovolává následujících argumentů:

               —

               nebyla dodržena zásada kontradiktornosti, a to mělo konkrétně vliv na možnost vlády se obhajovat, a vedlo Komisi k závěrům, jež učinila;

               —

               ani poplatky placené TV2 ani příjmy z reklam, které TV2 získala prostřednictvím TV2-Fonden až do okamžiku její likvidace v roce 1997 nepředstavují státní podporu, protože tyto nejsou státními prostředky ve smyslu článku 87 ES;

               —

               vlastní kapitál získaný TV2 v průběhu období od 1995 do 2002 je přiměřeným ziskem z důvodu plnění TV2 úkolů veřejné služby, a tudíž se nejedná o „nadměrnou kompenzaci“, jež by mohla být posuzována jako státní podpora v rozporu se Smlouvou ES;

               —

               výpočet „nadměrné kompenzace“, provedený Komisí, je chybný;

               —

               nemůže se jednat o státní podporu, a to i když finanční prostředky poskytnuté TV2 překračují čisté náklady provedení závazků z titulu plnění veřejné služby, protože finanční prostředky ve skutečnosti nebyly použity ke křížovému subvencování komerčních aktivit TV2 a nemohly proto narušit hospodářskou soutěž, a

               —

               pokud se posuzuje převod státních prostředků do TV2, takový převod je potřeba posuzovat jako uskutečněný v souladu s kritériem soukromého investora v podmínkách tržního hospodářství, proto se nejednalo o státní podporu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).

      (2)  Směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky (Úř. věst. L 195, s. 35).


title: Věc C-132/14: Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/24

         Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
   (Věc C-132/14)
   2014/C 175/30
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský parlament (zástupci: I. Liukkonen a L. Visaggio, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení Rady (EU) č. 1385/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se z důvodu změny statusu Mayotte vůči Evropské unii mění nařízení Rady (ES) č. 850/98 a (ES) č. 1224/2009 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009, (EU) č. 1379/2013 a (EU) č. 1380/2013 (1);

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Evropský parlament se domáhá zrušení nařízení EU č. 1385/2013, které Rada přijala na základě článku 349 SFEU.
   Parlament zpochybňuje tento právní základ zvolený Radou, jelikož článek 349 SFEU není právním základem pro všechna přijatá opatření, ale pouze pro ta z nich, která představují výjimky z uplatnění unijního práva vůči Mayotte. Napadené nařízení však upravuje i otázky týkající se společné rybářské politiky a ochrany veřejného zdraví, ačkoli tato opatření nevyplývají z konkrétní hospodářské a strukturálně sociální situace na Mayotte.
   Podle Parlamentu měl být dotyčný akt přijat ve vztahu k jednotlivým otázkám, které upravuje, na základě čl. 43 odst. 2, čl. 168 odst. 4 bod b) a článku 349 SFEU, a nikoli pouze na základě posledně uvedeného článku.

      (1)  Úř. věst. L 354, s. 86.


title: Věc C-640/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2016 Greenpeace Energy eG proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. prosince 2016 ve věci T-382/15, Greenpeace Energy eG v. Evropská komise

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2016 Greenpeace Energy eG proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. prosince 2016 ve věci T-382/15, Greenpeace Energy eG v. Evropská komise
   (Věc C-640/16 P)
   (2017/C 038/25)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Greenpeace Energy eG (zástupci: D. Fouquet, S. Michaels, J. Nysten, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil usnesení Tribunálu ze dne 26. září 2016 ve věci T-382/15 Greenpeace Energy eG ve vztahu k navrhovatelce,

               —

               vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí,

               —

               uložil žalované náhradu všech nákladů řízení, včetně nákladů na advokáta a cestovné.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka opírá svůj kasační opravný prostředek o pět následujících důvodů:

               1.

               Tribunál má zjevně za to, že čl. 263 čtvrtý pododstavec třetí část SFEU vyžaduje, aby právní akty s povahou nařízení, které mohou být předmětem žaloby podle tohoto ustanovení, měly obecný dosah. Takový právní názor je ale nicméně s ohledem na znění a vznik tohoto ustanovení, mimo jiné s ohledem na zájem unijního zákonodárce, třeba považovat za právně nesprávný.

               2.

               Tribunál zřejmě vychází z toho, že se při požadavku přímého dotčení v případě aktů, které neobsahují prováděcí opatření, jedná o dvě oddělená kritéria, která podléhají oddělenému přezkumu. Tak to ale není v projednávaném případě, protože žádné prováděcí opatření Spojeného království nebo Evropské komise ve smyslu tohoto ustanovení není nezbytné a udělení podpory vyvolává okamžité účinky na trh v tom smyslu, že navrhovatelka pocítí okamžitě účinky v rámci hospodářské soutěže.

               3.

               Tribunál vytýká navrhovatelce, že dostatečně neprokázala své přímé a osobní dotčení. Tímto nicméně nezohlednil uvedené informace nebo je přinejmenším nezohlednil dostatečně.

               4.

               Tribunál má zřejmě za to, že individualizace pro účely čl. 263 čtvrtého pododstavce třetí části SFEU musí být v souladu s judikaturou Plaumann zamítnuta již tehdy, když mohou existovat další podniky, které jsou podobně jako navrhovatelka dotčené soutěžními účinky poskytnutí podpory. Vzhledem na judikaturu zejména ve věci Codorniu, C-309/89 se nicméně tento výklad jeví jako právně nesprávný a navíc restriktivní. Dále odkazuje navrhovatelka na svá vyjádření ke skutkovým okolnostem v žalobě, které ozřejmují dostatečnou individualizaci, ale které Tribunál zjevně nezohlednil nebo nezohlednil dostatečně.

               5.

               Tribunál zřejmě vycházel z toho, že účinnou právní ochranu proti rozhodnutí Komise povolujícího podporu lze získat u vnitrostátních soudů. To znamená, že tím, že unijní zákonodárce uložil členským státům povinnost stanovit prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany (čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU), chtěl soudům členských států svěřit kontrolu nad individuálními akty unijních orgánů, jako je Evropská komise. Nicméně s ohledem na judikaturu Soudního dvora k unijním aktům, jakož i existujícím opravným prostředkům a zejména s ohledem na rozdělení pravomocí mezi vnitrostátními soudy a Evropskou komisí v oblasti práva podpor, nemůže být tento přístup přijat a je tedy právně nesprávný.


title: Věc T-177/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  9. ledna 2006  – Finsko v. Komise ( Incidenční otázky — Námitka nepřípustnosti — Akt nevyvolávající závazné právní účinky — Vlastní zdroje Evropských společenství — Řízení o nesplnění povinnosti členským státem — Úroky z prodlení podle článku 11 nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 — Jednání o dohodě o platbě s výhradou )

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/19

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. ledna 2006 – Finsko v. Komise
   (Věc T-177/05) (1)

   („Incidenční otázky - Námitka nepřípustnosti - Akt nevyvolávající závazné právní účinky - Vlastní zdroje Evropských společenství - Řízení o nesplnění povinnosti členským státem - Úroky z prodlení podle článku 11 nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 - Jednání o dohodě o platbě s výhradou“)
   (2006/C 74/39)
   Jednací jazyk: finština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Finská republika (zástupci: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms a P. Aalto, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise (Generální ředitelství pro rozpočet), které bylo obsaženo v dopise ze dne 28. února 2005 a v potvrzovacím dopise ze dne 25. dubna 2005, kterým Komise odmítla zahájení vyjednávání s Finskou republikou v probíhajícím řízení 2003/2180 podle článku 226 ES o nesplnění povinnosti členským státem, ve kterém se jedná o platbu s výhradou týkající se cla vybraného se zpětnou účinností, které má Finsko zaplatit, a s tím spojených úroků z prodlení od splatnosti až do skutečného zaplacení
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 153, 25.6.2005.


title: Věc T-341/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2011 — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava a další v. OHIM (TXAKOLI) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška kolektivní slovní ochranné známky Společenství TXAKOLI — Absolutní důvody pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 66 odst. 2 nařízení č. 207/2009 — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2011 — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava a další v. OHIM (TXAKOLI)
   (Věc T-341/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška kolektivní slovní ochranné známky Společenství TXAKOLI - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 66 odst. 2 nařízení č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009)
   2011/C 186/39
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava (Amurrio, Španělsko), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Bizkaia (Leioa, Španělsko) a Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Getaria (Getaria, Španělsko) (zástupci: J. Grimau Muñoz a J. Villamor Muguerza, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. června 2009 (věc R 197/2009-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení TXAKOLI jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava, Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Bizkaia a Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Getaria se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-5/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Düsseldorf ze dne  2. ledna 2006  ve věci Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Düsseldorf ze dne 2. ledna 2006 ve věci Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen
   (Věc C-5/06)
   (2006/C 74/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Düsseldorf (Německo) ze dne 2. ledna 2006 ve věci Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 9. ledna 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Finanzgericht Düsseldorf žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Má být článek 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 (1) ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru vykládán tak, že při stanovení exportovatelného přebytku smí být započteny jen objemy vývozu cukru, isoglukózy a inulinového sirupu, pro které byly skutečně poskytnuty vývozní náhrady?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: je čl. 6 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 314/2002 (2) ze dne 20. února 2002 kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 (3) ze dne 27. června 2003 neplatný?

               3)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: má být článek 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru vykládán tak, že, jak při stanovení exportovatelného přebytku, tak při stanovení průměrné ztráty z tuny cukru, je nutno započíst veškeré vývozy, i když pro část těchto vývozů v příslušném hospodářském roce nebyly poskytnuty žádné vývozní náhrady?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první, druhou nebo třetí otázku: je nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 (4) ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru neplatné?

      (1)  Úř. věst. L 178, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 50, s. 40.

      (3)  Úř. věst. L 160, s. 33.

      (4)  Úř. věst. L 316, s. 64.


title: Věc F-49/06: Žaloba podaná dne  9. května 2006  – Nijs v. Účetní dvůr

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/26

         Žaloba podaná dne 9. května 2006 – Nijs v. Účetní dvůr
   (Věc F-49/06)
   (2006/C 154/61)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Bart Nijs (Bereldange, Lucembursko) (zástupce: F. Rollinger, advokát)

      Žalovaný: Účetní dvůr
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o nepovýšení žalobce v roce 2005, jakož i jakékoli související nebo následné rozhodnutí;

               —

               nařídit náhradu majetkové a nemajetkové újmy vzniklé žalobci;

               —

               uložit Účetnímu dvoru náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje:

               1.

               důsledky falšování jeho hodnotící zprávy týkající se roku 2003 pro hodnotící období 2004,

               2.

               porušení zásad právní jistoty zaměstnanců, rovného zacházení s úředníky a řádné správy při použití nového hodnotícího systému vypracovaného žalovaným na žalobce,

               3.

               skutečnost, že jedna z jeho kolegyň byla protiprávně povolána k tomu, aby dočasně vykonávala vedoucí funkce,

               4.

               skutečnost, že jeden z jeho nadřízených vykonával své funkce protiprávně,

               5.

               nedostatečnou bezúhonnost tohoto nadřízeného,

               6.

               několik překročení pravomoci a porušení Smlouvy.


title: Věc T-413/07: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2007 – Bayern Innovativ v. OHIM – Life Sciences Partners Perstock (LifeScience)

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/24

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2007 – Bayern Innovativ v. OHIM – Life Sciences Partners Perstock (LifeScience)
   (Věc T-413/07)
   (2008/C 8/44)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bayern Innovativ – Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH (Norimberk, Německo) (zástupci: A. Beschorner, B. Glaser, C. Thomas, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Life Sciences Partners Perstock N.V. (Amsterodam, Nizozemsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu č. R 1545/2006 ze dne 2. sprna 2007 týkající se ochranné známky Společenství č. 3 585 957 „LifeScience“;

               —

               zamítnout námitky č. B 795 270, které podala osoba podávající námitky, v plném rozsahu;

               —

               nařídit OHIM, aby provedl zápis ochranné známky Společenství č. 3 585 957 „LifeScience“, tak jak byla zveřejněna;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení vzniklých v řízení před Soudem a uložit osobě, která podala námitky náhradu nákladů správního řízení před odvolacím senátem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bayern Innovativ.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka Společenství tvořená barevným vyobrazením spirálovitého řetězce DNA, oválu a mřížky a obsahující slovní prvek „LifeScience“, napsaný pod vyobrazením, pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35, 36, 41, 42 – přihláška č. 3 585 957.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Life Sciences Partners Perstock N.V.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství tvořená vyobrazením nahé ženy zahalené do řetězce DNA a obsahující slovní prvky „Life Sciences Partners“ pro služby zařazené do tříd 35 a 36 – přihláška č. 2 136 026.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94.


title: Věc C-697/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 28. prosince 2015 – MB Srl v. Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 28. prosince 2015 – MB Srl v. Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)
   (Věc C-697/15)
   (2016/C 106/25)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: MB Srl

      Žalovaná: Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)

      Předběžná otázka

   Brání zásady Společenství ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, spolu se zásadami volného pohybu zboží, svobody usazování a volného pohybu služeb podle Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), jakož i zásady, které z nich vyplývají, jako je rovné zacházení, zákaz diskriminace, vzájemné uznávání, proporcionalita a transparentnost, uvedené (naposledy) ve směrnici č. 2014/24/EU (1), vnitrostátním právním předpisům, jako jsou italské právní předpisy vyplývající z ustanovení čl. 87 odst. 4 a čl. 86 odst. 3-a legislativního nařízení č. 163 z roku 2006 ve spojení s čl. 26 odst. 6 legislativního nařízení č. 81 z roku 2008, jak jsou vykládány z hlediska jednotného výkladu a použití na základě článku 99 codice del processo amministrativo rozsudky plenárního zasedání Consiglio di Stato č. 3 a č. 9 z roku 2015, podle kterých skutečnost, že se v hospodářské nabídce v rámci zadávacího řízení na veřejné práce samostatně nevykáží náklady na bezpečnost práce v podniku, znamená v každém případě vyloučení příslušného uchazeče, i v případě, kdy povinnost samostatného vykazování nebyla stanovena v předpisech upravujících zadávací řízení, ani v přiloženém formuláři pro předkládání nabídek, a bez ohledu na skutečnost, že z věcného hlediska nabídka splňuje požadavky na minimální náklady na bezpečnost práce v podniku?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65).


title: Věc C-13/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. ledna 2017 – Fédération des entreprises de la beauté v. Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

text:
               27.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. ledna 2017 – Fédération des entreprises de la beauté v. Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances
   (Věc C-13/17)
   (2017/C 095/12)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Fédération des entreprises de la beauté (Federace kosmetických společností)

      Žalovaní: Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

      Předběžné otázky

               1)

               Týká se uznávání rovnocennosti studií, které mohou podle článku 10 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích (1) provádět členské státy, pouze studií získaných ve státech, které jsou vůči Evropské unii třetími zeměmi?

               2)

               Opravňují ustanovení článku 10 odst. 2 nařízení členský stát, aby určil obory, které mohou být považovány za „obdobné“ lékařství, farmacii nebo toxikologii, a aby určil úrovně kvalifikace, které splňují požadavky nařízení?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, podle jakých kritérií mohou být obory považovány za „obdobné“ lékařství, farmacii nebo toxikologii?

      (1)  Úř. věst. L 342, s. 59.


title: Věc T-406/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. března 2013 a proti rozsudku vydanému dne 17. července 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-54/11, BG v. Evropský veřejný ochránce práv

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/44

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. března 2013 a proti rozsudku vydanému dne 17. července 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-54/11, BG v. Evropský veřejný ochránce práv
   (Věc T-406/12 P)
   2013/C 156/82
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BG (Štrasburk, Francie) (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Další účastník řízení: Evropský veřejný ochránce práv

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 17. července 2012 ve věci F-54/11;

               —

               v důsledku toho vyhověl jejím návrhům uplatňovaným v prvním stupni a v souladu s tím

                           —

                           rozhodl, že navrhovatelka bude znovu obsazena na své pracovní místo ve třídě A5, stupeň 2 se zpětným účinkem ode dne účinnosti rozhodnutí o odvolání z funkce, a nařídil zaplacení dlužné částky za celé období s připočtením úroků z prodlení ve výši úrokové sazby ECB navýšené o dva procentní body;

                           —

                           podpůrně jí přiznal částku odpovídající odměně, kterou by pobírala od okamžiku účinnosti rozhodnutí o odvolání z funkce v srpnu 2010 až do měsíce, v němž dosáhne důchodového věku, jakož i odpovídajícím způsobem upravil její důchodové nároky;

                           —

                           každopádně přiznání částky ve výši 65 000 eur jako náhrady způsobené morální újmy;

                           —

                           uložil odpůrci náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               uložil odpůrci náhradu veškerých nákladů řízení v obou stupních

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku: zkreslení obsahu spisu při kontrole dodržování disciplinárního řízení prováděné Soudem pro veřejnou službu a zejména porušení článku 25 přílohy IX Služebního řádu úředníků Evropské unie, neboť Soud pro veřejnou službu nesprávně vyložil pojem „trestní řízení“ (bod 68 a násl. napadeného rozsudku);

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Soud pro veřejnou službu nepřezkoumal, zda byla porušena povinnost uvést odůvodnění a zda došlo ke zkreslení obsahu spisu, neboť konstatoval, že Evropský veřejný ochránce práv neporušil povinnost uvést odůvodnění, ačkoli se odchýlil od stanoviska disciplinární rady (body 102 a 103 napadeného rozsudku);

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Porušení povinnosti zkoumat, zda došlo ke zjevně nesprávnému posouzení, porušení zásady proporcionality a zkreslení obsahu spisu, neboť Soud pro veřejnou službu konstatoval, že Evropský veřejný ochránce práv neporušil zásadu proporcionality tím, že uložil navrhovatelce nejtěžší trest stanovený ve služebním řádu (body 115 až 130 napadeného rozsudku).

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: porušení povinnosti zkoumat dodržení zásady rovného zacházení s muži a se ženami a porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť Soud pro veřejnou službu nezkoumal, zda těhotenství navrhovatelky — což byla okolnost, s níž souviselo její chování — nebylo důvodem nepřímé diskriminace (bod 139 a násl. napadeného rozsudku).


title: Věc C-225/11: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 26. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Spojené království) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Able UK Ltd ( „DPH — Směrnice 2006/112/ES — Osvobození od daně — Článek 151 odst. 1 písm. c) — Plnění spočívající v demontáži zastaralých lodí amerického námořnictva uskutečněné na území členského státu“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/13

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 26. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Spojené království) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Able UK Ltd
   (Věc C-225/11) (1)

   (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození od daně - Článek 151 odst. 1 písm. c) - Plnění spočívající v demontáži zastaralých lodí amerického námořnictva uskutečněné na území členského státu)
   2012/C 174/17
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Žalovaná: Able UK Ltd

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) — Výklad čl. 151 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození některých plnění postavených na roveň vývozům od daně — Plnění spočívající v demontáži zastaralých lodí amerického námořnictva uskutečněné na území členského státu

      Výrok

   Článek 151 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty je třeba vykládat v tom smyslu, že takové poskytnutí služeb, jako je poskytnutí služeb dotčené v původním řízení, v členském státě, který je stranou Severoatlantické smlouvy, jež spočívá v demontáži zastaralých lodí námořnictva jiného státu, který je stranou této smlouvy, je osvobozeno od daně z přidané hodnoty podle tohoto ustanovení pouze tehdy, když:

               —

               je toto plnění poskytnuto složce ozbrojených sil tohoto jiného státu, která se podílí na společném obranném úsilí, nebo civilním zaměstnancům, kteří tyto síly doprovázejí, a když

               —

               je totéž plnění poskytnuto uvedené složce ozbrojených sil, která se zdržuje nebo je rozmístěna na území dotyčného členského státu, nebo civilním zaměstnancům, kteří tyto síly doprovázejí.

      (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc T-7/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. října 2016 – LA TARTE TROPÉZIENNE v. EUIPO (LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ) „Ochranná známka Evropské unie — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Obrazová ochranná známka LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT TROPEZ — Absolutní důvod pro zamítnutí — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. října 2016 – LA TARTE TROPÉZIENNE v. EUIPO (LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ)
   (Věc T-7/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT TROPEZ - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 462/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LA TARTE TROPÉZIENNE (Cogolin, Francie) (zástupce: T. Cuche, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. října 2015 (věc R 720/2015-4), týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti LA TARTE TROPÉZIENNE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


title: Věc T-322/10: Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Clasado v. Komise

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/25

         Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Clasado v. Komise
   (Věc T-322/10)
   ()
   2010/C 260/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Clasado Ltd. (Milton Keynes, Spojené království) (zástupci: G. C. Facenna, Barrister, M. E. Guinness a M. C. Hann, solicitors)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit ty části nařízení Komise (EU) č. 382/2010 (1) a č. 384/2010 (2) ze dne 5. května 2010 týkající se zdravotních tvrzení předložených žalobkyní ve vztahu k BimunoBT (BGOS) Prebiotic a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně na základě článku 263 SFEU domáhá zrušení těch částí nařízení Komise (EU) č. 382/2010 a č. 384/2010 ze dne 5. května 2010, ve kterých bylo rozhodnuto, že zdravotní tvrzení předložená žalobkyní ve vztahu k BimunoBT (BGOS) Prebiotic, prebiotickému doplňku stravy, který je určen k podpoře imunitního systému a gastrointestinálního zdraví člověka a ke snížení rizika cestovatelského průjmu, nesplňují požadavky nařízení (ES) č. 1924/2006 (3), a neměla by být tudíž schválena.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně tyto žalobní důvody:

               Zaprvé Komise porušila podstatnou formální náležitost, když přijímala předmětná nařízení, zejména pokud jde o postup pro podávání připomínek žalobcem a veřejností podle čl. 16 odst. 6 a článku 17 nařízení (ES) č. 1924/2006.

               Zadruhé Komise rovněž nesprávně nezohlednila čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 (4), který má zajistit, aby Evropský úřad pro bezpečnost potravin vykonával svou činnost s vysokou mírou průhlednosti.

               Krom toho byla předmětná nařízení přijata na základě nesprávného právního posouzení, neboť Komise dospěla k závěru, že dodatečné připomínky Evropského úřadu pro bezpečnost potravin k žádosti žalobkyně ze dne 4. prosince 2009 nejsou stanoviskem, nebo částí stanoviska, na které odkazuje článek 16 nařízení (ES) č. 1924/2006.

               Mimoto nařízení Komise, jejichž zrušení je požadováno, byla přijata v rozporu s právem společnosti Clasado být vyslechnut v souladu s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie (5), a v rozporu s jejím legitimním očekáváním.

               Konečně Komise porušila rovněž právní zásadu řádné správy, která je jednou ze společných základních zásad ústavních tradic členských států, a obzvláště svou povinnost jakožto zákonodárce podle článku 17 nařízení (ES) č. 1924/2006 pečlivě a nezávisle přezkoumat všechny relevantní materiály, které jsou jí předloženy.

      (1)  Nařízení Komise (EU) č. 382/2010 ze dne 5. května 2010 o zamítnutí schválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. 2010 L 113, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (EU) č. 384/2010 ze dne 5. května 2010 o schválení a zamítnutí schválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. 2010 L 113, s. 6).

      (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. 2006 L 404, s. 9).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002 L 31, s. 1).

      (5)  Listina základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2010 C 83, s. 389).


title: Věc T-769/16: Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Picard v. Komise

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/44

         Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Picard v. Komise
   (Věc T-769/16)
   (2017/C 014/52)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Maxime Picard (Hettange-Grande, Francie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí, které předem stanoví některé složky jeho důchodových nároků, nebo nepřijetí takového rozhodnutí požadovaného služebním řádem, které vyplývá ze zprávy, kterou manažer úseku 001 „Důchody“ Oddělení 4 PMO zaslal dne 4. ledna 2016 žalobci a ve které v odpověď na žádost žalobce z téhož dne uvedl, že jeho důchodové nároky se změnily v důsledku jeho opětovného zaměstnání ve funkční skupině II s účinností k 1. lednu 2014, přičemž věk pro jeho odchod do důchodu je nyní 66 let a jeho důchodová akruální míra činí od 1. června 20141,8 %;

               —

               v případě potřeby zrušil rozhodnutí ředitele Ředitelství E Generálního ředitelství Komise pro lidské zdroje ze dne 26. července 2016 v rozsahu, v němž stížnost ze dne 1. dubna 2016, kterou žalobce podal proti rozhodnutí či nepřijetí rozhodnutí plynoucího ze zprávy ze dne 4. ledna 2016, odmítá jako nepřípustnou pro neexistenci aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení a podpůrně zamítá jako neopodstatněnou;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod, jenž vychází z právního omylu a porušení čl. 77 pododstavců 2 a 5 služebního řádu úředníků (dále jen „služební řád“), jakož i čl. 21 pododstavce 2 a čl. 22 odst. 1 pododstavce 2 jeho přílohy XIII, použitelných na základě článku 109 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (PŘOZ), jimiž je stižena zpráva ze dne 4. ledna 2016, neboť datem nástupu do služebního poměru zohledněným pro použití těchto ustanovení služebního řádu bylo datum 1. června 2014, tedy datum vstupu v platnost smlouvy, na základě které byl žalobce zařazen do funkční skupiny II (dále jen „FS II“) podle čl. 87 odst. 4 PŘOZ, přestože se mělo jednat o datum 1. července 2008, tedy datum, ke kterému původně nastoupil do služebního poměru v Komisi jakožto smluvní zaměstnanec ve funkční skupině I.
   Tento žalobní důvod se dělí na dvě části:

               —

               První část vychází z toho, že úsek 1 Oddělení 4 Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (dále jen „PMO“) a ředitel Ředitelství E Generálního ředitelství Komise pro lidské zdroje (dále jen „GŘLZ“) měli z důvodu, že smlouva ze dne 19. května 2014, na základě které byl žalobce zařazen do FS II, byla nová a vedla k novému přijetí, chybně za to, že čl. 22 odst. 1 pododstavec 2 a čl. 21 pododstavec 2 přílohy XIII služebního řádu se na něj nevztahují, takže čl. 77 pododstavce 5 a 2 služebního řádu se na něj naopak vztahuje, ačkoli datem nástupu do služebního poměru uvedeným v článcích 21 a 22 přílohy XIII je datum prvního přijetí.

               —

               Druhá část vychází z pochybení, kterého se úsek 1 Oddělení PMO a ředitel Ředitelství E GŘLZ rovněž dopustili, když byli z důvodu, že smlouva ze dne 19. května 2014, na základě které byl žalobce zařazen do FS II, představuje přerušení kontinuity v jeho služebním postupu, toho názoru, že čl. 22 odst. 1 pododstavec 2 a čl. 21 pododstavec 2 přílohy XIII služebního řádu se na něj nevztahují, takže čl. 77 pododstavce 5 a 2 služebního řádu se na něj naopak vztahuje, ačkoli tato smlouva představuje pokračování v jeho služebním postupu, jelikož jejím cílem a účinkem bylo přeřazení žalobce bez jiné než formální změny služebních povinností.


title: Věc C-266/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 12. června 2014 — Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) v. Tyco Integrated Security S.L. a Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios S.A.

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 12. června 2014 — Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) v. Tyco Integrated Security S.L. a Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios S.A.
   (Věc C-266/14)
   2014/C 282/25
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Nacional – Sala de lo Social

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)

      Žalovaní: Tyco Integrated Security S.L. a Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios S.A.

      Předběžné otázky

   Má být článek 2 směrnice 2003/88/ES (1) vykládán v tom smyslu, že doba, po kterou trvají cesty, jež uskuteční na počátku a na konci pracovní doby pracovník, jemuž nebylo přiděleno žádné stálé pracoviště a jenž se musí každý den přemisťovat z místa svého bydliště do prostor zákazníka podniku, a to každý den jiného, a vrátit se do místa svého bydliště z prostor jiného zákazníka, rovněž každý den jiného (podle trasy či seznamu, jež mu určí podnik předchozího dne), přičemž tyto prostory se vždy nacházejí v určité více či méně rozlehlé zeměpisné oblasti, má být za okolností sporu v původním řízení upřesněných v odůvodnění této otázky považována za „pracovní dobu“ ve smyslu definice tohoto pojmu obsažené ve výše uvedeném článku směrnice, nebo má být naopak považována za „dobu odpočinku“?

      (1)  Směrnice 2003/88/ES Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9).


title: Věc C-286/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/48/EHS — Pracovníci — Uznávání diplomů — Inženýr)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-286/06) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/48/EHS - Pracovníci - Uznávání diplomů - Inženýr)
   (2008/C 313/03)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a R. Vidal Puig, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)
   Předmět
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 3 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337) – Neuznání ve Španělsku odborných kvalifikací inženýra získaných v Itálii
   Výrok

               1)

               Španělské království tím, že

                           —

                           odmítá uznat odbornou kvalifikaci inženýra získanou v Itálii na základě univerzitního vzdělání poskytnutého pouze ve Španělsku a

                           —

                           podmiňuje připuštění ke zkouškám v rámci interního výběrového řízení ve veřejné správě v případě inženýrů, kteří svou odbornou kvalifikaci získali v jiném členském státě, požadavkem akademického uznání této kvalifikace,

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES ze dne 14. května 2001, a zejména z jejího článku 3.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc T-302/09: Žaloba podaná dne 30. července 2009 — CNIPT v. Komise

text:
               10.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 244/10

         Žaloba podaná dne 30. července 2009 — CNIPT v. Komise
   (Věc T-302/09)
   2009/C 244/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Comité national interprofessionnel de la pomme de terre CNIPT (Paříž, Francie) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávanou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 7846 v konečném znění (1) ze dne 10. prosince 2008, na základě kterého měla Komise za to, že rámcový režim činností, které hodlají provést francouzské zemědělské mezioborové organizace a které sestávají z podpor technické pomoci, výroby a uvádění na trh kvalitních zemědělských produktů, výzkumu a vývoje a propagace prvovýrobců a podniků činných v oblasti zpracování zemědělských produktů a jejich uvádění na trh, které jsou financovány dobrovolnými příspěvky, které se staly na základě meziministerské vyhlášky povinnými (dále jen „CVO“) a které se vybírají od členů těchto mezioborových organizací, představuje státní podporu slučitelnou se společným trhem.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, kterých se žalobkyně dovolává, jsou v zásadě totožné nebo podobné s argumenty dovolávanými v rámci věcí T-293/09, CNIEL v. Komise.
   Mimoto žalobkyně tvrdí, že byla porušena zásada zákazu diskriminace, jelikož Komise přistupovala k různým režimům CVO obecným a jednotným způsobem.

      (1)  Úř. věst. C 116, s. 14.


title: Volby předsedů senátů

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/40

         Volby předsedů senátů
   (2007/C 269/69)
   Dne 20. září 2007 byli Soudem prvního stupně v souladu s článkem 15 jednacího řádu zvoleni pí Tiili, p. Azizi, p. Meij, p. Vilaras, p. Forwood, pí Martins Ribeiro, p. Czúcz a pí Pelikánová předsedy senátů složených z pěti soudců a senátů složených ze tří soudců na období od 20. září 2007 do 31. srpna 2010.


title: Věc T-422/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – CPME a další v. Rada „Dumping — Dovoz některých polyetylentereftalátů (PET) pocházejících z Indie, Thajska a Tchaj-wanu — Přezkum před pozbytím platnosti opatření — Návrh Komise na obnovení uvedených opatření — Rozhodnutí Rady o ukončení přezkumného řízení bez zavedení těchto opatření — Žaloba na neplatnost — Článek 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 — Pravděpodobnost obnovení podstatné újmy — Článek 21 odst. 1 nařízení č. 1225/2009 — Zájem Unie — Zjevně nesprávná posouzení — Povinnost uvést odůvodnění — Žaloba na náhradu škody“

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – CPME a další v. Rada
   (Věc T-422/13) (1)

   („Dumping - Dovoz některých polyetylentereftalátů (PET) pocházejících z Indie, Thajska a Tchaj-wanu - Přezkum před pozbytím platnosti opatření - Návrh Komise na obnovení uvedených opatření - Rozhodnutí Rady o ukončení přezkumného řízení bez zavedení těchto opatření - Žaloba na neplatnost - Článek 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 - Pravděpodobnost obnovení podstatné újmy - Článek 21 odst. 1 nařízení č. 1225/2009 - Zájem Unie - Zjevně nesprávná posouzení - Povinnost uvést odůvodnění - Žaloba na náhradu škody“)
   (2017/C 161/26)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) (Brusel, Belgie) a dalších 10 žalobců, kteří jsou uvedeni v příloze k rozsudku (zástupci: L. Ruessmann, advokát, a J. Beck, solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert a J.-P. Hix, zmocněnci, ve spolupráci s B. O’Connor, solicitor, a S. Gubel, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalobce: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, A. Demeneix a M. França, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: European Federation of Bottled Waters (EFBW) (Brusel, Belgie), Caiba, SA (Paterna, Španělsko), Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB) (Anderlecht, Belgie), Danone (Paříž, Francie), Nestlé Waters Management & Technology (Issy-les-Moulineaux, Francie), Pepsico International Ltd (Londýn, Spojené království) a Refresco Gerber BV (Rotterdam, Nizozemsko), (zástupce: E. McGovern, barrister)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2013/226/EU ze dne 21. května 2013, kterým byl odmítnut návrh prováděcího nařízení Rady, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 a kterým se ukončuje přezkum před pozbytím platnosti opatření týkajících se dovozu některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indonésie a Malajsie, a to v rozsahu, v jakém by návrh uložil konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska (Úř. věst. 2013 L 136, s. 12), v rozsahu, v němž odmítlo návrh na uložení konečného antidumpingového cla na dovoz z Indie, Tchaj-wanu a Thajska a ukončilo přezkum týkající se těchto dovozů, a dále návrh založený na článku 268 SFEU a znějící na získání náhrady škody, kterou žalobci údajně utrpěli,

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Rady 2013/226/EU ze dne 21. května 2013, kterým byl odmítnut návrh prováděcího nařízení Rady, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 a kterým se ukončuje přezkum před pozbytím platnosti opatření týkajících se dovozu některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indonésie a Malajsie, a to v rozsahu, v jakém by návrh uložil konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska, se zrušuje v rozsahu, v němž odmítlo návrh na uložení konečného antidumpingového cla na dovoz z Indie, Tchaj-wanu a Thajska a ukončilo přezkum týkající se dovozů polyetylentereftalátu (PET) z těchto tří zemí.

               2)

               Návrhy na náhradu škody se zamítají.

               3)

               Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química, SA, Equipolymers Srl, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, M & G Polimeri Italia SpA, Novapet, SA, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group a UAB Orion Global pet ponesou vlastní náklady řízení, s výjimkou nákladů uvedených v bodě 5) níže.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

               5)

               European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba, SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd a Refresco Gerber BV ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené žalobci na základě svého vstupu do řízení.

               6)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 325, 9.11.2013.


title: Věc C-227/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Torino (Itálie) dne 22. června 2009 — Antonino Accardo a další v. Comune di Torino

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Torino (Itálie) dne 22. června 2009 — Antonino Accardo a další v. Comune di Torino
   (Věc C-227/09)
   2009/C 205/44
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Torino

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Antonino Accardo, Viola Acella, Antonio Acuto, Domenico Ambrisi, Paolo Battaglino, Riccardo Bevilacqua, Fabrizio Bolla, Daniela Bottazzi, Roberto Brossa, Luigi Calabro’, Roberto Cammardella, Michelangelo Capaldi, Giorgio Castellaro, Davide Cauda, Tatiana Chiampo, Alessia Ciaravino, Alessandro Cicero, Paolo Curtabbi, Paolo Dabbene, Mauro D'Angelo, Giancarlo Destefanis, Mario Di Brita, Bianca Di Capua, Michele Di Chio, Marina Ferrero, Gino Forlani, Giovanni Galvagno, Sonia Genisio, Laura Dora Genovese, Sonia Gili, Maria Gualtieri, Gaetano La Spina, Maurizio Loggia, Giovanni Lucchetta, Sandra Magoga, Manuela Manfredi, Fabrizio Maschio, Sonia Mignone, Daniela Minissale, Domenico Mondello, Veronnica Mossa, Plinio Paduano, Barbaro Pallavidino, Monica Palumbo, Michele Paschetto, Frederica, Peinetti, Nadia Pizzimenti, Gianluca Ponzo, Enrico Pozzato, Gaetano Puccio, Danilo Ranzani, Pergianni Risso, Luisa Rossi, Paola Sabia, Renzo Sangiano, Davide Scagno, Paola Settia, Raffaella Sottoriva, Rossana Trancuccio, Fulvia Varotto, Giampiero Zucca, Fabrizio Lacognata, Guido Mandia, Luigi Rigon, Daniele Sgavetti

      Žalovaná: Comune di Torino

      Předběžné otázky

               1.

               Mají být články 5, 17 a 18 směrnice Rady 93/104/ES (1) ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby vykládány v tom smyslu, že jsou vhodné k přímému použití v právním řádu členského státu nezávisle na formálním přijetí nebo nehledě na vnitrostátní předpisy, které zužují jejich použitelnost na určité kategorie zaměstnanců ve sporu, do něhož v souladu s touto směrnicí zasahují sociální partneři?

               2.

               Je povinností soudu členského státu nezávisle na tomto přímém použití použít směrnici, která ještě nebyla provedena, nebo až po jejím provedení, jejíž použitelnost se zdá být vyloučena vnitrostátními předpisy, a to jako výkladového parametru vnitrostátních právních předpisů, tj. jako referenční podklad pro řešení možných pochybností ve výkladu?

               3.

               Je soudu členského státu zakázáno prohlásit určitý postup za nezákonný s následným přiznáním náhrady škod z důvodu neoprávněné nebo nezákonné skutečnosti, pokud se tento postup jeví jako povolený sociálními partnery a pokud je takovéto povolení v souladu s právem Společenství, a to i ve formě ještě neprovedené směrnice?

               4.

               Má být čl. 17 odst. 3 směrnice vykládán tak, že zcela samostatně a nezávisle na odstavci 2 a na seznamu činností a povolání v něm uvedeném umožňuje zásah sociálních partnerů a zavedení předpisů odchylujících se od týdenního odpočinku prostřednictvím těchto sociálních partnerů?

      (1)  Úř. věst. L 307, s. 18; Zvl. vyd. 05/02, s. 197.


title: Věc T-255/00: Usnesení Tribunálu ze dne 6. října 2011 — Ciga a další v. Komise

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/44

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. října 2011 — Ciga a další v. Komise
   (Věc T-255/00) (1)

   2011/C 347/79
   Jednací jazyk: italština
   Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 355, 9.12.2000.


title: Věc F-3/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009 — Ridolfi v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Úředníci přidělení do třetí země — Zvýšený příspěvek na vzdělání — Přeřazení do sídla — Přeškolení — Obvyklá doba přeřazení — Články 3 a 15 přílohy X služebního řádu )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/77

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009 — Ridolfi v. Komise
   (Věc F-3/09) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Úředníci přidělení do třetí země - Zvýšený příspěvek na vzdělání - Přeřazení do sídla - Přeškolení - Obvyklá doba přeřazení - Články 3 a 15 přílohy X služebního řádu“)
   2010/C 24/143
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Roberto Ridolfi (Brusel, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a B. Eggers, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým zamítl přiznat žalobci plnění plynoucí ze zařazení do přeškolovacích kurzů a zachování zvýšeného příspěvku na vzdělávání pro obě jeho starší děti

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               R. Ridolfiovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009, s. 53.


title: Věc F-40/10: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 26. května 2011 — Lebedef v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Dovolená za kalendářní rok — Nepřítomnost po vyčerpání dovolené za kalendářní rok a bez předchozího souhlasu — Ztráta nároku na odměnu — Článek 60 služebního řádu“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/52

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 26. května 2011 — Lebedef v. Komise
   (Věc F-40/10) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Dovolená za kalendářní rok - Nepřítomnost po vyčerpání dovolené za kalendářní rok a bez předchozího souhlasu - Ztráta nároku na odměnu - Článek 60 služebního řádu)
   2011/C 252/111
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a D. Martin, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že žalobce neoprávněně překročil svůj nárok na dovolenou za kalendářní rok 2009 o 5,5 dne.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba podaná G. Lebedefem se zamítá.

               2)

               G. Lebedef ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010, s. 55.


title: Věc C-438/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Irmengard Weber v. Mechthilde Weber „Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 22 bod 1 — Výlučná pravomoc — Spory, jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem — Povaha předkupního práva — Článek 27 odst. 1 — Překážka věci zahájené — Pojem ‚návrhy na zahájení řízení v téže věci mezi týmiž stranami‘  — Vztah mezi články 22 bod 1 a 27 odst. 1 — Článek 28 odst. 1 — Závislá řízení — Kritéria pro posouzení při rozhodování o přerušení řízení“

text:
               26.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 159/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Irmengard Weber v. Mechthilde Weber
   (Věc C-438/12) (1)

   („Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 22 bod 1 - Výlučná pravomoc - Spory, jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem - Povaha předkupního práva - Článek 27 odst. 1 - Překážka věci zahájené - Pojem ‚návrhy na zahájení řízení v téže věci mezi týmiž stranami‘ - Vztah mezi články 22 bod 1 a 27 odst. 1 - Článek 28 odst. 1 - Závislá řízení - Kritéria pro posouzení při rozhodování o přerušení řízení“)
   2014/C 159/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Irmengard Weber

      Žalovaná: Mechthilde Weber

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht München – Výklad čl. 22 bod 1, článku 27 a 28, jakož i čl. 35 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1) – Překážka věci zahájené – Návrhy na zahájení řízení v téže věci, které byly podány u soudů různých členských států mezi týmiž stranami – Výklad pojmu „v téže věci“ a „mezi týmiž stranami“ – Situace, kdy první žalobu podala proti oběma účastníkům řízení třetí osoba, a druhou žalobu podal jeden z těchto účastníků řízení proti druhému účastníku řízení.

      Výrok

               1)

               Článek 22 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že taková žaloba, jako je žaloba podaná k soudu jiného členského státu, jíž má být určeno, že nebylo řádně uplatněno věcné předkupní právo k nemovitosti, spadá do kategorie sporů, „jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem“.

               2)

               Článek 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že před přerušením řízení na základě tohoto ustanovení musí soud, který zahájil řízení později, zkoumat, zda nebude případné rozhodnutí soudu ve věci samé, který zahájil řízení jako první, neuznáno v ostatních členských státech podle čl. 35 odst. 1 tohoto nařízení z důvodu nerespektování výlučné pravomoci podle článku 22 bodu 1 uvedeného nařízení.

      (1)  Úř. věst. C 379, 8. 12. 2012.


title: Věc T-343/14: Žaloba podaná dne 19. května 2014 – Cipriani v. OHIM – Hotel Cipriani (CIPRIANI)

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/29

         Žaloba podaná dne 19. května 2014 – Cipriani v. OHIM – Hotel Cipriani (CIPRIANI)
   (Věc T-343/14)
   2014/C 261/53
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Arrigo Cipriani (Benátky, Itálie) (zástupci: A. Vanzetti, S. Bergia, a G. Sironi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hotel Cipriani (Benátky, Itálie)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. března 2014 ve věci R 224/2012-4 a prohlásil na základě čl. 52 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 2 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 8 odst. 3 italského zákona o průmyslovém vlastnictví, že ochranná známka „Cipriani“ č. 115824, jejímž majitelem je společnost Hotel Cipriani, je neplatná pro všechny výrobky a služby, pro které je zapsána, nebo

               —

               podpůrně pro všechny výrobky či služby kromě „hotelových služeb a hotelových rezervací“ nebo

               —

               podpůrně v souvislosti se službami „restaurace, kavárny, veřejné stravovací prostory, bary, stravovací služby, dodávky nápojů pro okamžitou spotřebu“ nebo

               —

               vrátil věc OHIM k rozhodnutí o prohlášení neplatnosti,

               —

               uložil žalovanému plnou náhradu nákladů tohoto řízení vynaložených A. Ciprianim.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „CIPRIANI“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35 a 42 – ochranná známka Společenství č. 1 15  824

      Majitelka ochranné známky Společenství: Hotel Cipriani

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobce

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: ochranná známka nebyla zapsána v dobré víře a porušuje právo ke všeobecně známému osobnímu jménu „CIPRIANI“

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 53 odst. 2 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 8 odst. 3 italského zákona o průmyslovém vlastnictví,

               —

               porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-428/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. března 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. března 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-428/10) (1)

   2011/C 252/59
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.