title: Věc T-181/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. září 2005 – Heinen v. Komise („Úředníci — Vnitřní výběrové řízení — Ústní zkouška — Nezapsání na seznam vhodných kandidátů — Výběr jazyka — Porušení oznámení o výběrovém řízení — Rovné zacházení“)

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/11

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. září 2005 – Heinen v. Komise
   (Věc T-181/04) (1)

   („Úředníci - Vnitřní výběrové řízení - Ústní zkouška - Nezapsání na seznam vhodných kandidátů - Výběr jazyka - Porušení oznámení o výběrovém řízení - Rovné zacházení“)
   (2005/C 257/20)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nathalie Heinen (Ottignies, Belgie) (Zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise (Zástupci: L. Lozano Palacios a M. Velardo, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí komise vnitřního výběrového řízení COM/PB/02 přidělující žalobkyni za ústní zkoušku počet bodů nedostatečný na to, aby umožnil její zápis na seznam vhodných kandidátů.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


title: Věc C-5/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Lleida (Španělsko) dne 3. ledna 2012 — Marc Betriu Montull v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Lleida (Španělsko) dne 3. ledna 2012 — Marc Betriu Montull v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
   (Věc C-5/12)
   2012/C 98/16
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social de Lleida

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marc Betriu Montull

      Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

      Předběžné otázky

               1)

               Brání směrnice Rady 76/207/EHS (1) a směrnice Rady 96/34/ES (2) vnitrostátnímu zákonu, konkrétně čl. 48 odst. 4 Estatuto de los Trabajadores, který právo na mateřskou dovolenou v případě porodu po uplynutí doby šesti týdnů po porodu a s výjimkou případů nebezpečí pro zdraví matky považuje za původní a autonomní právo zaměstnaných matek a za odvozené právo zaměstnaných otců dítěte, kteří mohou čerpat uvedené pracovní volno pouze tehdy, pokud matka dítěte má rovněž postavení zaměstnankyně a rozhodne se pro možnost, aby otec čerpal určitou část této dovolené?

               2)

               Brání zásada rovného zacházení, která zakazuje jakoukoli diskriminaci na základě pohlaví, vnitrostátnímu zákonu, konkrétně čl. 48 odst. 4 Estatuto de los Trabajadores, který přerušení provádění pracovní smlouvy při zachování pracovního místa, hrazené prostřednictvím sociálního zabezpečení, v případě porodu považuje za původní právo matky, a nikoli otce, a to i po uplynutí doby šesti týdnů po porodu a s výjimkou případů nebezpečí pro zdraví matky, takže pracovní volno, které má zaměstnanec, závisí na tom, zda matka dítěte má rovněž postavení zaměstnankyně?

               3)

               Brání zásada rovného zacházení, která zakazuje jakoukoli diskriminaci, vnitrostátnímu zákonu, konkrétně čl. 48 odst. 4 Estatuto de los Trabajadores, který právo na přerušení provádění pracovní smlouvy při zachování pracovního místa, hrazené prostřednictvím sociálního zabezpečení, přiznává otcům, kteří mají postavení zaměstnanců, v případě osvojení dítěte jako původní právo, a naopak otcům v postavení zaměstnanců, kteří mají biologické dítě, nepřiznává právo na toto přerušení jako vlastní, autonomní a nezávislé na právu matky, nýbrž jen jako právo odvozené od práva matky?

      (1)  Směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187).

      (2)  Směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996, o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 145, s. 4; Zvl. vyd. 05/02, s. 285).


title: Věc C-40/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Německo) — Yoshikazu Iida v. Stadt Ulm ( „Články 20 SFEU a 21 SFEU — Listina základních práv Evropské unie — Článek 51 — Směrnice 2003/109/ES — Státní příslušníci třetích zemí — Právo pobytu v členském státě — Směrnice 2004/38/ES — Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Unie — Státní příslušník třetí země, který nedoprovází ani nenásleduje občana Unie do hostitelského členského státu a zůstává v členském státě původu občana — Právo pobytu státního příslušníka třetí země v členském státě původu občana pobývajícího v jiném členském státě — Občanství Unie — Základní práva“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Německo) — Yoshikazu Iida v. Stadt Ulm
   (Věc C-40/11) (1)

   (Články 20 SFEU a 21 SFEU - Listina základních práv Evropské unie - Článek 51 - Směrnice 2003/109/ES - Státní příslušníci třetích zemí - Právo pobytu v členském státě - Směrnice 2004/38/ES - Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Unie - Státní příslušník třetí země, který nedoprovází ani nenásleduje občana Unie do hostitelského členského státu a zůstává v členském státě původu občana - Právo pobytu státního příslušníka třetí země v členském státě původu občana pobývajícího v jiném členském státě - Občanství Unie - Základní práva)
   2013/C 9/14
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Yoshikazu Iida

      Žalované: Stadt Ulm

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Výklad čl. 21 odst. 1 SFEU, jakož i čl. 2 bodu 2 písm. d), čl. 3 odst. 1, čl. 7 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) ve světle článku 7 a 24 Listiny základních práv Evropské unie a článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod — Výklad čl. 6 odst. 1 a 3 Smlouvy o EU, jakož i čl. 24 odst. 3, čl. 45 odst. 1 a čl. 51 odst. 1 první věty Listiny základních práv Evropské unie — Nezletilé dítě, které je státním příslušníkem jednoho členského státu, jež se svou matkou přestěhovalo do jiného členského státu — Právo pobytu otce, který je státním příslušníkem třetího státu, a který je oprávněn k péči o dítě, ve státu původu dítěte –Působnost Listiny základních práv Evropské unie — Pojem „provedení práva Unie“.

      Výrok

   Nejedná-li se o situace upravené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS a neexistuje li ani jiná vazba na ustanovení unijního práva týkající se občanství, nemůže se státní příslušník třetí země domáhat práva pobytu odvozeného od občana Unie.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc T-386/07: Žaloba podaná dne 4. října 2007 – Peek & Cloppenburg v. OHIM – Redfil (Agile)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/44

         Žaloba podaná dne 4. října 2007 – Peek & Cloppenburg v. OHIM – Redfil (Agile)
   (Věc T-386/07)
   (2007/C 297/89)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Peek & Cloppenburg (KG) (Hamburk, Německo) (zástupci: T. Dolde, A. Renck a V. von Bombard, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Redfil SL (Barcelona, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. července 2007 ve věci č. R 1324/2006-2; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Redfil SL

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Agile“ pro výrobky ve třídách 18, 25 a 28 – přihláška č. 2 659 456

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství a národní slovní ochranná známka „Aygill's“ pro výrobky ve třídách 3, 6, 8, 9, 11, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27 a 28

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94


title: Věc C-125/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. března 2007 Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG a další v. Komise Evropských společenství ve věci T-264/02

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. března 2007 Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG a další v. Komise Evropských společenství ve věci T-264/02
   (Věc C-125/07 P)
   (2007/C 117/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG (zástupce: F. Montag, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               částečně zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02 (1) v rozsahu, v němž zamítl žalobu ve věci T-264/02 proti rozhodnutí žalované C (2002) 2091, konečné ze dne 11. června 2002 v řízení podle článku 81 Smlouvy ES a zrušit uvedené rozhodnutí žalované v rozsahu, v němž ukládá žalobkyni pokutu;

               —

               podpůrně snížit přiměřeně pokutu uloženou žalobkyni v článku 3 rozhodnutí žalované C (2002) 2091 konečné ze dne 11. června 2002 v řízení podle článku 81 Smlouvy ES;

               —

               mimořádně podpůrně zrušit rozsudek Soudu prvního stupně uvedený v bodě 1 a vrátit věc Soudu prvního stupně;

               —

               v každém případě uložit žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Je namítáno, že napadený rozsudek porušil právo obhajoby. Žalobkyně totiž nebyla řádně vyslechnuta ohledně stanovení podílů na trhu rakouského sektoru spořitelen, který Komise zamýšlela. Soud ve svém rozsudku neprávem rozhodl, že skutečnost, že žalovaná ve svém oznámení námitek označila žalobkyni za vedoucí společnost v sektoru spořitelen, byla dostatečná k zajištění práv obhajoby žalobkyně. Žalovaná měla spíše žalobkyni upozornit na to, které závěry z této skutečnosti zamýšlí přijmout.

               2.

               Z hmotně-právního hlediska je namítáno, že Soud nezohlednil skutečnost, že rozhodnutí žalované

                           a)

                           porušilo čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962, jelikož přičetlo žalobkyni jednání GiroCredit za období před převzetím žalobkyní. Jednání GiroCredit mělo být naopak připsáno za toto období Bank Austria-Konzern, jelikož i) řídila GiroCredit a měla vliv na její podíl v Lombardclub, ii) podílela se na dohodách společnosti Lombardclub prostřednictvím další společnosti skupiny a iii) v okamžiku vydání rozhodnutí stále právně existovala.

                           b)

                           porušilo čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962, jelikož připsal žalobkyni podíly na trhu spořitelen, které byly v období protiprávního jednání (1995-červen 1998) právně a hospodářsky nezávislé. Neexistuje právní základ pro připsání sektoru spořitelen žalobkyni. Krom toho nebyly splněny podmínky pro právní základy, které zohlednily Soud a žalovaná.

                           c)

                           porušilo čl. 81 odst. 1 ES, jelikož připsání podílů na trhu sektoru spořitelen žalobkyni konečně znamenalo připsání jednání spořitelen, které jsou právně a hospodářsky nezávislé, aniž byly dodrženy přísnější podmínky, které Soudní dvůr stanovil pro připsání jednání jiného subjektu.

                           d)

                           porušilo čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962, jelikož pokuta na základě protiprávního připsání společnosti GiroCredit a sektoru spořitelen žalobkyni nesměla být uložena, v každém případě však byla příliš vysoká.

                           e)

                           porušilo čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962 i tehdy, pokud by připsání sektoru spořitelen bylo oprávněné, quod non, jelikož v každém případě připsání celkového sektoru spořitelen žalobkyni bylo protiprávní, jelikož společnosti Bank Austria a Erste österreichische Sparkasse – Bank AG byla rovněž uložena samostatná pokuta, takže jejich podíly na trhu neměly být zohledněny rovněž v rámci stanovení pokuty žalobkyni – zohledněné podruhé a tedy dvojnásobné.

                           f)

                           porušilo čl. 81 odst. 1 ES, jelikož dohody společnosti Lombardclub nezpůsobily žádné „zásadní “narušení obchodu mezi členskými státy, takže čl. 81 odst. 1 ES neměl být v projednávaném případě vůbec použit.

      (1)  Úř. věst. C 331, s. 29.


title: Věc C-47/06: Žaloba podaná dne  30. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/31

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-47/06)
   (2006/C 60/60)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. ledna 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou C. O'Reilly, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (1), a v každém případě tím, že nesdělilo Komisi obsah těchto předpisů, nesplnilo povinnosti, které pro něj z této směrnice vyplývají;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice 2003/9/ES vypršela dne 6. února 2005.

      (1)  Úř. věst. L 31, 6.2.2003, s. 18.


title: Věc C-99/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Sala de lo Civil) (Španělsko) dne 27. února 2015 – Christian Liffers v. Producciones Mandarina, S.L. a Gestevisión Telecinco, S.A.

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Sala de lo Civil) (Španělsko) dne 27. února 2015 – Christian Liffers v. Producciones Mandarina, S.L. a Gestevisión Telecinco, S.A.
   (Věc C-99/15)
   (2015/C 171/21)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo (Sala de lo Civil)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Christian Liffers

      Žalované: Producciones Mandarina, S.L. a Gestevisión Telecinco, S.A.

      Předběžná otázka

   Lze čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES (1) ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví vykládat v tom smyslu, že poškozený v důsledku porušení práva duševního vlastnictví, který se domáhá náhrady škody založené na výši licenčních poplatků nebo poplatků, které by musely být zaplaceny, kdyby porušovatel práv požádal o udělení oprávnění k užívání příslušných práv duševního vlastnictví, se nemůže domáhat také náhrady vzniklé morální újmy?

      (1)  Úř. vest. L 157, s. 45.


title: Věc C-234/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 společností Albergo Saturnia Internazionale Spa proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 společností Albergo Saturnia Internazionale Spa proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise
   (Věc C-234/13 P)
   2013/C 207/32
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Albergo Saturnia Internazionale Spa (zástupci: A. Bianchini a F. Busetto, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Comitato „Venezia vuole vivere“

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit napadené usnesení Tribunálu.

               —

               Vyhovět návrhovým žádáním formulovaným v prvním stupni, a v důsledku toho

                           —

                           v případě potřeby a v mezích zájmu žalobců zrušit rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích;

                           —

                           podpůrně zrušit uvedené rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost vymáhat poskytnuté úlevy včetně úroků za uvedená období.

               —

               Uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku bylo předloženo devět následujících důvodů kasačního opravného prostředku:

                  První důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál nedospěl k závěru, že vzhledem ke kompenzačnímu charakteru neposkytují dotčená opatření svým příjemcům žádnou výhodu.

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál nevyloučil, nebo každopádně neposoudil schopnost dotčených opatření ovlivnit hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Společenství.

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost výjimek uvedených v čl. 87 odst. 2 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU] a v čl. 87 odst. 3 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU].

                  Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost výjimky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU].

                  Pátý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost výjimek uvedených v čl. 87 odst. 3 písm. d) a e) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) a e) SFEU].

                  Šestý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost výjimky uvedené v čl. 86 odst. 2 ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).

                  Sedmý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil existující povahu podpory, a porušil tedy čl. 88 odst. 3 ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU) a článek 15 nařízení č. 659/1999 (1).

                  Osmý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o příkaz k navrácení.

                  Devátý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávnost usnesení, jelikož Tribunál vyloučil použitelnost čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o uplatnění úroků.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc F-57/08: Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Palazzo v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/37

         Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Palazzo v. Komise
   (Věc F-57/08)
   (2008/C 197/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Armida Palazzo (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Jednak určení protiprávnosti článku 4 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropských společenství, a jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování týkajícího se výpočtu započtených příspěvkových let důchodových nároků, které žalobkyně nabyla jako místní zaměstnanec
   Návrhové žádání žalobce

               —

               určit, že článek 4 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropských společenství je protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 24. října 2007 týkající se výpočtu započtených příspěvkových let důchodových nároků, které žalobkyně nabyla jako místní zaměstnanec;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-38/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 25. září 2009 — Caleprico v. Komise

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/86

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 25. září 2009 — Caleprico v. Komise
   (Věc F-38/07) (1)

   2009/C 267/157

      Jednací jazyk: italština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007, s. 45.


title: Věc T-569/15: Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Fondazione Casamica v. Komise a EASME

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/69

         Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Fondazione Casamica v. Komise a EASME
   (Věc T-569/15)
   (2015/C 398/83)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fondazione Casamica (Salerno, Itálie) (zástupce: M. Lamberti, advokát)

      Žalované: Agenzia esecutiva per le piccole e le medie imprese (EASME), Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadený akt: Results of the evaluation- Ineligible proposal. Proposal: A4A, 699442- Opatření ref. Ares (2015)3187639, oznámené dne 29. července 2015 a přijaté Evropskou komisí, Easme Executive Agency for Small and Medium-sized Enterprises, jelikož je protiprávní z uvedených důvodů;

               —

               prohlásil za přípustnou žádost o účast Proposal number: A4A, 699442, acronym:A4A, title:Archeology 4 All a připustil k účasti na zadávacím řízení žalobkyni a partnery, sdružené v konsorciu vytvořeném za účelem účasti v uvedeném řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Účelem zadávacího řízení, jež je předmětem projednávané žaloby, je vytvoření, vymezení a rozvoj modelu přístupného cestovního ruchu, který při identifikaci obtíží souvisejících s postižením turistů nabízí efektivní řešení prostřednictvím prototypu, který lze doporučit v každém místě kulturního a archeologického zájmu.
   Požadavky na předložení projektu zahrnovaly, kromě adekvátní a dlouhodobé zkušenosti ve specifickém odvětví a právnické osoby úzce související s cíli nabídky, přítomnost subjektu veřejné správy na celostátní, regionální nebo místní úrovni.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z přípustnosti žádosti.

                           —

                           Soprintendenza Archeologia della Campania (Inspektorát pro archeologické dědictví v Kampánii) je subjektem, který je součástí veřejné správy, coby územní ředitelství ministerstva kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z právní povahy Soprintendenza, který je součástí konsorcia

                           —

                           Předseda Rady ministrů vyhláškou č. 171 ze dne 29. srpna 2014 zavedl jako organizační řídící jednotky na územní úrovni, jež tvoří součást struktury řídících orgánů ministerstva na celostátní úrovni, Soprintendenze (inspektoráty), jejichž povaha, právní forma a funkce vznikají jako součást právní a správní struktury ministerstva, v rámci níž jsou definovány, takže nejsou ministerstvem delegovány, a tudíž tyto Soprintendenze nemohou být považovány za subjekty jednající na základě přenesení pravomoci správním orgánem.


title: Věc T-150/05: Žaloba podaná dne 18. dubna 2005 Markku Sahlstedtem, Juho Kankkunenem, Mikko Tannerem, Toini Tanner, Liisou Tanner, Eevou Jokinen, Aili Oksanenem, Olli Tannerem, Leenou Tanner, Ailou Puttonen, Risto Tannerem, Tomem Järvinenem, Runo K. Kurkem, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry a MTK säätiö proti Komisi Evropských společenství

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/42

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2005 Markku Sahlstedtem, Juho Kankkunenem, Mikko Tannerem, Toini Tanner, Liisou Tanner, Eevou Jokinen, Aili Oksanenem, Olli Tannerem, Leenou Tanner, Ailou Puttonen, Risto Tannerem, Tomem Järvinenem, Runo K. Kurkem, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry a MTK säätiö proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-150/05)
   (2005/C 143/78)
   Jednací jazyk: finština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 18. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Markku Sahlstedtem, Juho Kankkunenem, Mikko Tannerem, Toini Tanner, Liisou Tanner, Eevou Jokinen, Aili Oksanenem, Olli Tannerem, Leenou Tanner, Ailou Puttonen, Risto Tannerem, Tomem Järvinenem, Runo K. Kurkem, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry a MTK säätiö, zastoupenými Kari Marttinenem, advokátem.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí (1), které je předmětem žaloby, v plném rozsahu,

               —

               podpůrně, nebude-li to možné, prohlásil rozhodnutí, které je předmětem žaloby, za neplatné v rozsahu, v němž se týká všech lokalit ve Finské republice uvedených v tomto rozhodnutí,

               —

               podpůrně, nebude-li ani toto možné, prohlásil rozhodnutí za neplatné v rozsahu, v němž se týká oblastí jednotlivě uvedených v bodě 6.2.2.7 žaloby,

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu všech nákladů řízení, včetně zákonných úroků.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci mají za to, že rozhodnutí porušuje právo Společenství, a zejména článek 4 směrnice o přírodních stanovištích a její přílohu III. Pro porušení práva Společenství jsou uváděny tři hlavní žalobní důvody:

               a)

               Síť Natura 2000 je podle článku 3 směrnice o přírodních stanovištích spojitou evropskou ekologickou sítí zvláštních oblastí ochrany. Za účelem zajištění soudržnosti sítě a příznivého stupně ochrany jsou článek 4 směrnice o výběru lokalit a příloha III závazné jak pro členské státy, tak i Komisi. Při výběru lokalit nesmí být opominuta jak tato ustanovení, tak i přípravná nebo částečná rozhodnutí. Lokality je nutné vybrat na základě jednotných pravidel každého členského státu.

               b)

               Etapa 1 (na úrovni členských států) a etapa 2 (na úrovni Komise) tvoří podle přílohy III celek, který je tvořen jednáními, která mají právní účinky. Postup v etapě 2 a rozhodnutí o lokalitách významných pro Společenství nejsou v souladu se směrnicí v případě, že návrh v etapě 1 nesplňuje předpoklady směrnice; a

               c)

               Komise musí v etapě 2 spolu s členskými státy koordinovat návrhy členských států a provést změny územních hranic lokalit biogeografické oblasti, což spočívá v tom, že přezkum příznivého stupně ochrany přesahuje přezkum členského státu.

         Návrh Finské republiky v etapě 1, týkající se lokalit, z nichž Komise na základě čl. 4 odst. 2 pododstavce třetího směrnice vybrala lokality významné pro Společenství, je v rozporu se závaznými kritérii výběru lokalit podle směrnice o přírodních stanovištích.
   Komise je povinna zajistit, aby lokality uvedené v návrhu členského státu splňovaly biogeografické požadavky, které jsou předpokladem pro zahrnutí lokalit do rozhodnutí, které má být přijato po ukončení etapy 2. Z tohoto důvodu nesmí Komise zahrnutí lokalit, které jsou navrhovány na seznam lokalit významných pro Společenství, schválit, aniž by náležitě přezkoumala biogeografické údaje.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2005/101/ES ze dne 13. ledna 2005, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v boreální biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 40, 11.2.2005, s.1).


title: Věc T-69/09: Žaloba podaná dne 20. února 2009 – Provincie Groningen a Provincie Drenthe v. Komise

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/33

         Žaloba podaná dne 20. února 2009 – Provincie Groningen a Provincie Drenthe v. Komise
   (Věc T-69/09)
   2009/C 90/51
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Provincie Groningen (Groningen, Nizozemsko) a Provincie Drenthe (Assen, Nizozemsko) (zástupci: C. Dekker a E. Belhadj, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyň

               —

               částečně zrušit článek 2 rozhodnutí Komise K (2008) 8355 ze dne 11. prosince 2008 o snížení pomoci poskytované z Evropského fondu pro regionální rozvoj, která byla schválena v rámci jednotného programového dokumentu pro region Groningen-Drenthe, spadající pod cíl č. 2 – č. 97.07.13.003 – v souladu s rozhodnutím Komise K(1997) 1362 ze dne 26. května 1997 v rozsahu, v němž se rozhodnutí K(2008) 8355 vztahuje na provedenou paušální opravu ve výši 1 139 346,24 eur, a v němž jsou nezpůsobilé výdaje vyčísleny v celkové částce 8 441 804 NLG, a v rozsahu, v němž se vztahuje na opravu extrapolací ve výši 5,76 %, jakož i na opravu ve výši 1 160 456 NLG v souvislosti s neprovedeným zadáním veřejných zakázek, jejichž hodnota se nachází pod úrovní prahových hodnot uvedených ve směrnicích o zadávání veřejných zakázek;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Zaprvé žalobkyně na podporu své žaloby namítají porušení článku 24 nařízení č. 4253/88 (1), protože Komise provedla z důvodu zjištěných nesrovnalostí opravu extrapolací ve výši 5,76 % a z důvodu nedodržení specifických pravidel projektu a programu paušální opravu ve výši 2 %, ačkoliv tyto opravy nemohly být založeny na uvedeném článku.
   Zadruhé namítají porušení článků 28 ES a 49 ES, protože Komise nerespektovala, že zakázky, jejichž hodnota se nachází pod prahovými hodnotami uvedenými ve směrnicích 93/37/EHS (2), 93/38/EHS (3) a 92/50/EHS (4) o zadávání veřejných zakázek, musí být zadávány v souladu s ustanoveními o volném pohybu zboží a služeb pouze v případě existence přeshraničního aspektu.
   Zatřetí žalobkyně namítají porušení zásad právní jistoty a legitimního očekávání, protože Komise konstatovala, že zakázky, jejichž hodnota se nachází pod prahovými hodnotami uvedenými ve směrnicích o zadávání veřejných zakázek mohou být zadávány pouze v souladu s ustanoveními o volném pohybu zboží a služeb, ačkoliv toto nebylo v období provádění jednotného programového dokumentu pro region Groningen-Drenthe spadající pod cíl č. 2 jasné.
   Začtvrté žalobkyně namítají porušení smlouvy o ES, zejména článek 211 ES, protože Komise z důvodu údajného nedodržení vnitrostátních pravidel projektu provedla paušální snížení o 2 %, ačkoli k tomu nebyla oprávněna.
   Zapáté žalobkyně namítají porušení nařízení č. 4253/88 a č. 2067/97 (5), poněvadž na rozdíl od názoru Komise své povinnosti v souvislosti s administrativním a kontrolním systémem splnily.
   Zašesté žalobkyně namítají porušení zásady legitimního očekávání, protože u nich Komise vyvolala legitimní očekávání, že existující administrativní a kontrolní systém a další způsoby výkonu dozoru byly pro splnění jejich povinností dostačující.
   Zasedmé žalobkyně namítají porušení nařízení č. 4253/88, protože Komise neprávem zastává názor, že projekt „Noord-Zuidroute“ nebyl včas dokončen a že v administrativních a kontrolních systémech existovaly chyby, na základě kterých bylo provedeno paušální snížení ve výši 2 %.
   Zaosmé žalobkyně namítají porušení směrnice 93/36/EHS (6), protože Komise neprávem zastává názor, že v rámci projektu „Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen“ byly uzavřeny smlouvy o dodávkách membrán a řídícího systému, které byly v rozporu s ustanoveními směrnice 93/36/EHS zadány bez vyhlášení veřejné soutěže, zatímco směrnice 93/36/EHS toto zadání v daném případě dovoluje.
   Zadeváté žalobkyně namítají porušení směrnice 92/50/EHS a 93/36/EHS, protože Komise neprávem zastává názor, že v rámci projektu „Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen“ byla uzavřena smlouva o rámcové správě projektu, která byla v rozporu s ustanoveními směrnice 92/50/EHS zadána bez vyhlášení veřejné soutěže, ačkoliv tato smlouva je součástí provedení stavby ve smyslu směrnice 93/37/EHS a nemusí být tudíž vyhlášena odděleně.
   Zadesáté žalobkyně namítají porušení směrnice 93/38/EHS, protože Komise neprávem zastává názor, že v rámci projektu „Centraal Station Groningen“ byla v rozporu s ustanoveními směrnice 93/38/EHS uzavřena smlouva o nájmu ubytovacích jednotek na dobu určitou, ačkoliv na poskytování tohoto ubytování na dobu určitou je nutné nahlížet jako na „stavbu“ ve smyslu směrnice 93/98/EHS.
   Zajedenácté žalobkyně namítají porušení nařízení č. 4253/88, protože Komise neprávem zastává názor, že poskytnutí dotace pro technologické centrum „Noord-Niederland“ není v souladu s jednotným programovým dokumentem.
   Nakonec žalobkyně namítají porušení smlouvy o ES a nařízení č. 4253/88, protože Komise při zjišťování celkové míry chyb neprávem zohlednila zjištění týkající se „Verbouwplan Martinihal Groningen“.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88, kterým se provádí nařízení (EHS) č. 2052/88 o koordinaci činností strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1) (neoficiální překlad).

      (2)  Směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163).

      (3)  Směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194).

      (4)  Směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 2064/97 ze dne 15. října 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 4253/88, pokud jde o finanční kontrolu prováděnou členskými státy u operací spolufinancovaných strukturálními fondy (Úř. věst. L 290, s. 1). (neoficiální překlad)

      (6)  Směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110).


title: Věc T-15/05: Žaloba podaná dne 18. ledna 2005 Wimem De Waele proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/40

         Žaloba podaná dne 18. ledna 2005 Wimem De Waele proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-15/05)
   (2005/C 57/67)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 18. ledna 2005 předložena žaloba proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) podaná Wimem De Waele, s bydlištěm v Bruggách (Belgie), zastoupeným Paulem Maeyaertem a Samuelem Granatou.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               změnil a prohlásil za částečně neplatné napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. listopadu 2004 (věc R 820/2004-1), především pokud jde o zboží ze třídy 18 „střeva pro uzeniny“ a alespoň do té míry, v jaké se vztahuje na zboží „střeva pro uzeniny určená pro odběratele, kteří jsou podnikatelé“.

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Trojrozměrná ochranná známka ve tvaru podlouhlého tvaru se zleva doprava vedoucími rýhami, které tvoří geometrické kosočtverečné vzory, pro zboží třídy 18, 29 a 30 – přihláška č. 3 050 531

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí přihlášky ochranné známky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Žalobní důvody:

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.


title: Věc C-5/09: Žaloba podaná dne 8. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/19

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-5/09)
   (2009/C 55/32)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a M. Karanasou-Apostolopoulou)

      Žalovaná: Řecká republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES (1) ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění a o změně směrnic Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS, jakož i směrnic 98/78/ES a 2002/83/ES nebo v každém případě tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 do vnitrostátního práva uplynula dne 10. prosince 2007.

      (1)  Úř. věst. L 323, ze dne 9.12.2005, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2004 ve věci C-177/03: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice Rady 89/618/Euratom — Informování obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace — Neprovedení směrnice)

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 9. prosince 2004
   ve věci C-177/03: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice Rady 89/618/Euratom - Informování obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace - Neprovedení směrnice)
   (2005/C 45/13)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-177/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: J. Grunwald a B. Stromsky) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a E. Puisais), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 141 ESAE, podaná dne 16. dubna 2003, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 9. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Francouzská republika tím, že do 27. října 2000 nepřijala všechna opatření nezbytná k dosažení souladu s články 2, 3, 6 a 7 směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Každý z účastníků řízení ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 3. října 2012 ve věci E-15/11 – Arcade Drilling AS v. Norské království, zastoupené Západním daňovým regionem (svoboda usazování – články 31 a 34 Dohody o EHP – zdaňování – zásady proti vyhýbání se daňovým povinnostem – proporcionalita)

text:
               31.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 29/7

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 3. října 2012
   ve věci E-15/11
   Arcade Drilling AS v. Norské království, zastoupené Západním daňovým regionem
   (svoboda usazování – články 31 a 34 Dohody o EHP – zdaňování – zásady proti vyhýbání se daňovým povinnostem – proporcionalita)
   2013/C 29/08
   Ve věci E-15/11 Arcade Drilling AS v. Norské království, zastoupené Západním daňovým regionem – ŽÁDOST Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná Oslo tingrett (Okresním soudem v Oslu), týkající se výkladu článků 31 a 34 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce zpravodaj), soudci, vynesl dne 3. října 2012 rozsudek, jehož výrok zní:

               1)

               Pokud neexistují jasná a přesná ustanovení vnitrostátních právních předpisů, že společnost, jejíž sídlo se stěhuje mimo stát založení, musí vstoupit do likvidace, a jakékoli rozhodnutí příslušných orgánů a soudů, jež tuto likvidaci uvádějí v účinnost, přemístění sídla do jiného státu EHP neubírá společnosti právo opírat se o článek 31 Dohody o EHP. Za takových okolností se společnost může opírat o článek 31 Dohody o EHP, aby zpochybnila zákonnost daně, kterou jí domovský stát uložil u příležitosti přemístění jejího sídla do jiného sídla EHP.
               Definitivní stanovení výše daně, kterou má společnost, jež přemisťuje své sídlo mimo Norské království, zaplatit na základě posouzení daňových orgánů, že se vyhýbá daňovým povinnostem v návaznosti na povinnost společnost zrušit a zlikvidovat v souladu s vnitrostátním zákonem o společnostech, představuje restrikci podle článků 31 a 34 Dohody o EHP, pokud společnosti, které údajně porušují takovou povinnost, ale neusilují o přemístění, nepodléhají zdanění při likvidaci.

               2)

               Definitivní stanovení výše daně, kterou má zaplatit společnost na základě posouzení daňových orgánů, že společnost se vyhýbá zdanění v důsledku povinnosti zrušit a zlikvidovat společnost v souladu s vnitrostátním zákonem o společnostech, lze odůvodnit zachováním vyrovnaného rozmístění pravomocí v oblasti zdaňování mezi státy EHP a zamezením tomu, aby se společnosti vyhýbaly daňovým povinnostem. Tyto důvody představují naléhavé důvody ve veřejném zájmu. Navíc definitivní stanovení výše daně, kterou má společnost uhradit, je přiměřená v souvislosti s tím, aby bylo zajištěno dosažení těchto cílů.
               Definitivní stanovení výše daně, kterou má společnost zaplatit na základě posouzení daňových orgánů ve státě původu EHP, že společnost se vyhýbá zdanění v důsledku povinnosti zrušit a zlikvidovat společnost v souladu s vnitrostátním zákonem o společnostech, se musí považovat za takovou, že nepřekračuje to, co je nutné k dosažení cílů souvisejících s potřebou zachovat vyrovnané rozdělení pravomocí v oblasti zdaňování mezi státy EHP a pro zabránění vyhýbání se zdanění, pokud umožňuje zvážení objektivních a ověřitelných prvků, aby bylo možné určit, zda přemístění sídla představuje opatření, jež není slučitelné s pravidly vnitrostátního práva o společnostech.
               Pokud zvážení objektivních a ověřitelných prvků vede k závěru, že společnost nedodržuje pravidla vnitrostátního zákona o společnostech, a proto by měla být zlikvidována, definitivní stanovení výše splatné daně se musí omezovat na důsledky likvidace, aby zůstávaly slučitelné se zásadou proporcionality. Je na vnitrostátním soudě, aby ověřil, zda dotyčné rozhodnutí v hlavním řízení přesahuje to, co je nutné pro dosažení cílů, jež sledují právní předpisy.
               Článek 31 Dohody o EHP vylučuje vnitrostátní opatření, které předepisuje okamžité vrácení daně z neprodaných aktiv a daňové situace v době posuzování daňovými orgány, že společnosti ztrácejí svůj status samostatného právního subjektu podle vnitrostátního zákona, aniž by orgány nebo soudy rozhodly, že společnost tento status ztratila.


title: Věc T-638/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. dubna 2016 – Frinsa del Noroeste v. EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie FRISA — Starší obrazová ochranná známka Evropské unie Frinsa — Relativní důvod pro zamítnutí — Skutečné užívání starší ochranné známky — Předložení nových skutečností a důkazů na podporu žaloby před Tribunálem — Pravomoc změnit rozhodnutí — Článek 42 odst. 2 a 3, článek 65 a čl. 76 odst. 1 in fine nařízení (ES) č. 207/2009 — Pravidlo 22 odst. 2 až 4 nařízení (ES) č. 2868/95“

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. dubna 2016 – Frinsa del Noroeste v. EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA)
   (Věc T-638/14) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie FRISA - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie Frinsa - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání starší ochranné známky - Předložení nových skutečností a důkazů na podporu žaloby před Tribunálem - Pravomoc změnit rozhodnutí - Článek 42 odst. 2 a 3, článek 65 a čl. 76 odst. 1 in fine nařízení (ES) č. 207/2009 - Pravidlo 22 odst. 2 až 4 nařízení (ES) č. 2868/95“)
   (2016/C 191/32)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Frinsa del Noroeste, SA (Santa Eugenia de Ribeira, Španělsko) (zástupce: J. Botella Reyna, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Frisa Frigorífico Rio Doce, SA (Espírito Santo, Brazílie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. července 2014 (spojené věci R 1547/2013-4 a R 1851/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Frinsa del Noroeste, SA a Frisa Frigorífico Rio Doce, SA.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 1. července 2014 (spojené věci R 1547/2013-4 a R 1851/2013-4) se zrušuje.

               2.

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 380, 27.10.2014.


title: Věc C-219/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 13. května 2015 – Elisabeth Schmitt v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 13. května 2015 – Elisabeth Schmitt v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH
   (Věc C-219/15)
   (2015/C 279/21)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Elisabeth Schmitt

      Odpůrkyně: TÜV Rheinland LGA Products GmbH

      Předběžné otázky

   Je účelem a záměrem směrnice (1) aby subjekt pověřený auditem systému jakosti, kontrolou návrhu výrobku a dozorem nad zdravotnickými prostředky třídy III vykonával činnost za účelem ochrany všech potenciálních pacientů a může proto mít v případě zaviněného porušení povinnosti vůči dotčeným pacientům přímou a neomezenou odpovědnost?
   Vyplývá z uvedených bodů přílohy II směrnice 93/42/EHS, že subjekt pověřený auditem systému jakosti, kontrolou návrhu výrobku a dozorem nad zdravotnickými prostředky třídy III má obecnou nebo alespoň příležitostnou povinnost kontroly produktu?
   Vyplývá z uvedených bodů přílohy II směrnice 93/42/EHS, že subjekt pověřený auditem systému jakosti, kontrolou návrhu výrobku a dozorem nad zdravotnickými prostředky třídy III má obecnou nebo alespoň příležitostnou povinnost nahlížet do obchodních podkladů výrobce nebo provádět neohlášené inspekce?

      (1)  Směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích, Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 82, pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/47/ES ze dne 5. září 2007, kterou se mění směrnice Rady 90/385/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků, směrnice Rady 93/42/EHS o zdravotnických prostředcích a směrnice 98/8/ES o uvádění biocidních přípravků na trh, Úř. věst. L 247, s. 21.


title: Věc C-599/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. listopadu 2011 společností TofuTown.com GmbH proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve věci T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 28. listopadu 2011 společností TofuTown.com GmbH proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve věci T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-599/11 P)
   2012/C 133/25
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: TofuTown.com GmbH (zástupce: B. Krause, advokátka)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

               —

               zrušit napadený rozsudek,

               —

               uložit společnosti Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG náhradu nákladů řízení v obou stupních nebo v případě zamítnutí kasačního opravného prostředku (quid non) náhradu nákladů řízení mezi obě společnosti rozdělit.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým bylo zrušeno rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. ledna 2010 týkající se námitkového řízení mezi společnostmi Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG a TofuTown.com GmbH.
   Navrhovatelka má za to, že napadený rozsudek je třeba zrušit z následujících důvodů:

               Zaprvé, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že s ohledem na čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) uznal na základě nových kritérií nebezpečí záměny. Podle napadeného rozsudku stačí pro uznání pojmové podobnosti to, že oba dva pojmy vycházejí z jednoho nadřazeného pojmu a že navzdory tomu, že jsou z pojmového hlediska odlišné, nejsou protiklady, což je v rozporu s předchozí judikaturou.

               Zadruhé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že uznal nebezpečí záměny bez toho, aby zohlednil veškeré relevantní a uznaná kritéria posuzování podobnosti ochranných známek. V projednávané věci se totožný prvek nachází na konci namítané ochranné známky. Podle ustálené judikatury platí zásada, že spotřebitel věnuje obecně začátku ochranné větší pozornost než jejímu konci.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. L 78, s.1).


title: Věc C-549/08: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2006/70/ES — Praní peněz a financování terorismu — Neprovedení ve stanovené lhůtě )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/14

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-549/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/70/ES - Praní peněz a financování terorismu - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
   2009/C 282/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a A.-A. Gilly, zmocněnci)

      Žalované: Irsko (zástupce: D. O'Hagan, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2006/70/ES ze dne 1. srpna 2006, kterou se stanoví prováděcí opatření ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokud se jedná o definici politicky exponovaných osob a technická kritéria pro zjednodušené postupy hloubkové kontroly klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané příležitostně nebo ve velmi omezené míře (Úř. věst. L 214, s. 29), ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Irsko tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k tomu, aby dosáhlo souladu se směrnicí Komise 2006/70/ES ze dne 1. srpna 2006, kterou se stanoví prováděcí opatření ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokud se jedná o definici „politicky exponovaných osob“ a technická kritéria pro zjednodušené postupy hloubkové kontroly klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané příležitostně nebo ve velmi omezené míře, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc C-167/05: Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/6

         Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království
   (Věc C-167/05)
   (2005/C 171/11)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. dubna 2005 žaloba směřující proti Švédskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou L. Ström van Lierem a K. Grossem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Švédské království tím, že uplatňuje takové vnitřní zdanění, které nepřímo chrání pivo, jenž je hlavně vyráběno ve Švédsku, oproti vínu, jenž je hlavně dováženo z ostatních členských států, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 90 druhého pododstavce ES,

               2.

               uložil Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Alkoholické nápoje jsou soukromým spotřebitelům ve Švédsku prodávány prostřednictvím státem vlastněného maloobchodního monopolu Systembolaget AB. Systembolaget AB prodává jak silné pivo, tedy pivo s obsahem alkoholu vyšším než 3,5 objemových procent alkoholu, tak víno. Lehčí vína ve střední cenové kategorii jsou považována za zaměnitelná za silné pivo.
   Pivo je zdaněno spotřební daní na alkohol, která je v průměru a v procentním ohledu značně nižší než odpovídající daň na víno. Nebylo uvedeno žádné odůvodnění tohoto rozdílu v selektivní spotřební dani. Rozdíl ve zdanění ovlivňuje ceny příslušných výrobků. Cenový rozdíl je zvýšený tím, že na výrobky je uvalena daň z přidané hodnoty ve výši 25 %.
   Účinek spotřební daně na cenu příslušných výrobků může vést k narušení soutěže mezi výrobky a vnitřní selektivní spotřební daně jsou takového charakteru, že posilují domácí charakter spotřeby, snižují možnou spotřebu vína, jejich důsledkem může proto být nepřímá ochrana piva na úkor vína.


title: Věc F-101/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 26. dubna 2016 – Claus v. Komise

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/66

      Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 26. dubna 2016 – Claus v. Komise
      (Věc F-101/12) (1)

      (2016/C 211/82)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 147, 25.5.2013, s. 36.


title: Věc T-625/13: Žaloba podaná dne 25. listopadu 2013 — The Tea Board v. OHIM — Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie)

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/37

         Žaloba podaná dne 25. listopadu 2013 — The Tea Board v. OHIM — Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie)
   (Věc T-625/13)
   2014/C 45/65
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Tea Board (Kalkata, Indie) (zástupce: A. Nordemann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Delta Lingerie (Cachan, Francie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. září 2013 ve věci R 1502/2012-2;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka zelené barvy, která obsahuje slovní prvek „Darjeeling collection de lingerie“, pro výrobky zařazené do tříd 25, 35 a 38 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 466 228

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Kolektivní slovní ochranná známka Společenství „DARJEELING“ zapsaná pod č. 4 325 718 pro výrobky zařazené do třídy 30; kolektivní obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „DARJEELING“ zapsaná pod č. 8 674 327

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství.


title: Věc T-411/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2016 – Coca-Cola v. OHIM (Tvar konturované láhve bez drážek) „Ochranná známka Společenství — Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství — Tvar konturované láhve bez drážek — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2016 – Coca-Cola v. OHIM (Tvar konturované láhve bez drážek)
   (Věc T-411/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar konturované láhve bez drážek - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“)
   (2016/C 118/28)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Coca-Cola Company (Atlanta, Spojené státy) (zástupci: D. Stone, A. Dykes, solicitors a S. Malynicz, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. P. Geroulakos a A. Folliard Monguiral, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. března 2014 (věc R 540/2013-2) týkajícímu se řízení o zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem konturované láhve jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti The Coca-Cola Company se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 25. 8. 2014.


title: Věc C-71/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2015 Soudním dvorem Evropské unie proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. ledna 2015 ve věci T-479/14, Kendrion v. Evropská unie

text:
               30.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2015 Soudním dvorem Evropské unie proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. ledna 2015 ve věci T-479/14, Kendrion v. Evropská unie
      (Věc C-71/15 P)
      (2015/C 107/29)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Soudní dvůr Evropské unie (zástupci: A. V. Placco a E. Beysen)

         Další účastnice řízení: Kendrion NV

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

                  —

                  zrušit usnesení Tribunálu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 6. ledna 2015 ve věci T-479015, Kedrion v. Evropská unie;

                  —

                  vyhovět návrhovým žádáním Soudního dvora Evropské unie (dále jen „SDEU“) předloženým před Tribunálem podle článku 114 jeho jednacího řádu a tudíž

                  —

                  vydat konečné rozhodnutí ve věci a prohlásit žalobu na náhradu škody podanou společností Kendrion NV za nepřípustnou z důvodu, že směřuje proti SDEU (jakožto zástupci Unie);

                  —

                  podpůrně, pokud by Soudní dvůr sice pro přípustnost této žaloby považoval za nezbytné, aby žaloba směřovala proti SDEU a nikoliv proti Komisi (jako zástupkyni Unie), ale měl by za to, že Tribunál měl ve svém rozhodnutí v rámci incidenčního řízení zahájeného SDEU nařídit, že SDEU bude jako žalovaný nahrazen Komisí, vrátit věc Tribunálu, aby tak mohl s přihlédnutím k právním úvahám Soudního dvora rozhodnout o žalobě na náhradu škody podané společností Kendrion NV;

                  —

                  uložit společnosti Kendrion NV náhradu nákladů řízení SDEU, které vynaložil v prvoinstančním řízení a v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Usnesením ze dne 6. ledna 2015 Tribunál Evropské unie zamítl návrh podaný SDEU v rámci věci T-479/14, Kendrion v. Soudní dvůr podle článku 114 jednacího řádu Tribunálu. Návrh tohoto orgánu směřoval k tomu, aby žaloba podaná společností Kendrion NV proti SDEU jako žalovanému, kterou uvedená společnost chtěla uplatnit mimosoudní odpovědnost Unie za účelem získání náhrady škody, která jí měla vzniknout tím, že Tribunál ve věci T-54/06, Kendrion v. Komise nerozhodl během přiměřené doby trvání řízení, byla prohlášena za nepřípustnou. Podpůrně SDEU zahájil tímto návrhem incidenční řízení a navrhoval, aby Tribunál nařídil nahrazení Soudního dvora jako žalovaného Evropskou komisí. SDEU v této souvislosti tvrdil, že společnost Kendrion NV měla svou žalobu směřovat proti Evropské unii, zastoupené Komisí, namísto SDEU. Toto tvrzení SDEU Tribunál ve svém usnesení ze dne 6. ledna 2015 nepřijal.
      Nyní se SDEU svým kasačním opravným prostředkem obrací podle článku 56 svého statutu na Soudní dvůr a navrhuje zrušení usnesení. K odůvodnění svého kasačního prostředku se SDEU dovolává porušení pravidel zastupování Unie před jejími soudy a porušení povinnosti uvést odůvodnění.
      V rámci svého
            prvního důvodu kasačního opravného prostředku týkajícího se porušení pravidel zastupování Unie před jejími soudy
          SDEU uvádí, že z důvodu neexistence výslovného ustanovení, které upravuje zastupování Unie před jejími soudy v rámci žalob, kterými je uplatňována mimosmluvní odpovědnosti Unie podle článku 268 SFEU, musí být pravidla takové odpovědnosti vyvozena obecných zásad platných pro výkon soudní činnosti, zejména zásady řádného výkonu spravedlnosti a zásad nezávislosti a nestrannosti soudů.
      Tento první důvod kasačního opravného prostředku SDEU se skládá ze dvou částí, a sice nedodržení požadavků zásady řádného výkonu spravedlnosti a nedodržení požadavků zásad nezávislosti a nestrannosti soudů.
      V rámci první části SDEU uvádí, že závěr, ke kterému dospěl Tribunál, totiž, že SDEU může zastupovat Unii v rámci výše uvedené žaloby na náhradu škody, se zjevně opírá o judikaturu, která se týká rozsudku Werhahn Hansamühle a další v. Rada a Komise (63/72 až 69/72, EU:C:1973:121, dále jen „rozsudek Werhahn a další“). Z rozhodnutí v dané věci vyplývá, že tehdejší Společenství a dnešní Unie je v případě vzniku odpovědnosti na základě jednání jednoho z jejích orgánů, je před unijním soudem zastoupena jedním nebo více orgány, kterým je připisováno jednání vedoucí ke vzniku odpovědnosti. Podle názoru SDEU nelze toto rozhodnutí použít na projednávanou věc, neboť by to vedlo z různých důvodů k situaci, která by byla neslučitelná s řádným výkonem spravedlnosti, který je podle výslovného znění rozsudku Werhahn a další důvodem pro toto rozhodnutí. V této souvislosti se SDEU incidenčně odvolává také na nezohlednění dosahu čl. 317 odst. 1 SFEU a čl. 53 odst. 1 nařízení č. 966/2012 (1), na základě nichž měl Tribunál uznat zásadu, že náhrada škody, jako je náhrada požadovaná v projednávané věci, musí být nakonec uhrazena z části unijního rozpočtu připadající Komisi.
      V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku SDEU s odvoláním na rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 10. července 2008, Mihalkov v. Bulharsko (věc č. 67719/01) tvrdí, že Tribunál nezohlednil při konstatování, že SDEU musí Unii zastupovat v rámci žaloby na náhradu škody podané společností Kendrion, požadavky nezávislosti a nestrannosti soudů. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci zaprvé skutek, který měl údajně za následek vznik odpovědnosti, spočívá ve výkonu soudní činnosti kolegiem a zadruhé, že kolegium, které se musí věcí zabývat (i) náleží ke stejnému orgánu, kterému náleží výkon spravedlnosti (soudu), jako kolegium, kterému je přičítán skutek vedoucí ke vzniku odpovědnosti, a (ii) je nedílnou součástí žalovaného ve věci (SDEU), s nímž jsou soudkyně a soudci tohoto kolegia profesně spojeni, nejsou totiž výše uvedené požadavky splněny. To platí tím spíše, pokud – jak rozhodl Tribunál – náhrada škody, jako je náhrada požadovaná v projednávané věci, musí být nakonec poskytnuta z části unijního rozpočtu náležejícího SDEU.
      V rámci svého
            druhého kasačního opravného prostředku
          SDEU tvrdí, že napadené usnesení
            je v rozporu s povinností uvést odůvodnění
         , neboť neobsahuje žádné konkrétní vyvrácení úvah, které SDEU uvedl před Tribunál k dosahu rozsudku Kendrion v. Komise (C-50/12, EU:C:2013:771).

         (1)  Nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002.


title: Věc C-175/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 6. dubna 2017 – X, další účastník řízení: Belastingdienst/Toeslagen

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 6. dubna 2017 – X, další účastník řízení: Belastingdienst/Toeslagen
   (Věc C-175/17)
   (2017/C 178/15)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: X

      Odpůrce: Belastingdienst/Toeslagen

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98; „směrnice o navracení“), ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že podle unijního práva, pokud je to podle vnitrostátního práva možné, má podání opravného prostředku v řízení směřujícím proti rozhodnutí, jehož součástí je rozhodnutí a navrácení ve smyslu čl. 3 odst. 4 směrnice 2008/115/ES, k vyšší instanci automaticky odkladný účinek, tvrdí-li státní příslušník třetího státu, že v důsledku výkonu rozhodnutí o navrácení by hrozilo vážné porušení zásady nenavracení? Jinak řečeno, mělo by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění dotčeného státního příslušníka třetího státu po dobu lhůty pro podání opravného prostředku k vyšší instanci, nebo, byl-li takový opravný prostředek podán, do okamžiku, než bude o takovém opravném prostředku rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat?

               2)

               Musí být článek 39 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. 2005, L 326, s. 13; dále jen „směrnice o řízení“), ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že podle unijního práva, pokud je to podle vnitrostátního práva možné, má podání opravného prostředku v řízeních týkajících se zamítnutí žádosti o azyl ve smyslu článku 2 směrnice 2005/85/ES k vyšší instanci automaticky odkladný účinek? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění žadatele o azyl po dobu lhůty pro podání opravného prostředku k vyšší instanci, nebo, byl-li takový opravný prostředek podán, do okamžiku, než bude o takovém opravném prostředku rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat?


title: Věc T-471/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. září 2014 – Éditions Odile Jacob v. Komise „Hospodářská soutěž — Spojování podniků — Trh vydávání knih — Rozhodnutí, jímž se prohlašuje spojení za slučitelné se společným trhem pod podmínkou zpětného převodu aktiv — Rozhodnutí, jímž je schválen nabyvatel převáděných aktiv — Rozhodnutí přijaté poté, co Tribunál zrušil původní rozhodnutí týkající se téhož řízení — Aktivní legitimace — Porušení článku 266 SFEU — Nesplnění povinností uložených v rozhodnutí o podmíněném schválení — Rozdíl mezi podmínkami a poplatky — Zásada zákazu retroaktivity — Posouzení nabyvatele — Nezávislost nabyvatele na převodci — Zneužití pravomoci — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               20.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/13

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. září 2014 – Éditions Odile Jacob v. Komise
   (Věc T-471/11) (1)

   („Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Trh vydávání knih - Rozhodnutí, jímž se prohlašuje spojení za slučitelné se společným trhem pod podmínkou zpětného převodu aktiv - Rozhodnutí, jímž je schválen nabyvatel převáděných aktiv - Rozhodnutí přijaté poté, co Tribunál zrušil původní rozhodnutí týkající se téhož řízení - Aktivní legitimace - Porušení článku 266 SFEU - Nesplnění povinností uložených v rozhodnutí o podmíněném schválení - Rozdíl mezi podmínkami a poplatky - Zásada zákazu retroaktivity - Posouzení nabyvatele - Nezávislost nabyvatele na převodci - Zneužití pravomoci - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2014/C 372/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Éditions Odile Jacob SAS (Paříž, Francie) (zástupci: původně O. Fréget, M. Struys a L. Eskenazi, poté O. Fréget, L. Eskenazi a D. Béranger a nakonec O. Fréget a L. Eskenazi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, O. Beynet a S. Noë, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Lagardère SCA (Paříž, Francie) (zástupci: A. Winckler, F. de Bure, J. B. Pinçon a L.Bary, advokáti); a Wendel (Paříž) (zástupci: M. Trabucchi, F. Gordon a A. Gosset-Grainville, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2011) 3503 ze dne 13. května 2011 ve věci COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP, kterým Komise v návaznosti na rozsudek ze dne 13. května 2010, Éditions Odile Jacob v. Komise (T-452/04, EU:T:2010:385) opětně schválila společnost Wendel Investissement SA jako nabyvatele aktiv převedených v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 7. ledna 2004, kterým se povoluje spojení podniků Lagardère/Natexis/VUP).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Éditions Odile Jacob SAS se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nákladů řízení o vydání předběžného opatření.

      (1)  Úř. věst. C 305, 15.10.2011.


title: Věc T-335/12: Žaloba podaná dne 19. července 2012 — T&L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/35

         Žaloba podaná dne 19. července 2012 — T&L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise
   (Věc T-335/12)
   2012/C 287/66
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: T&L Sugars Ltd (Londýn, Spojené království) a Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugalsko) (zástupce: D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, Solicitor)

      Žalované: Evropská komise a Evropská unie, zastoupená Evropskou komisí

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil projednávanou žalobu na neplatnost podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU nebo námitku nepoužitelnosti podle článku 277 SFEU směřující proti nařízení č. 367/2012, nařízení č. 397/2012, nařízení č. 356/2012, nařízení č. 382/2012, nařízení č. 444/2011, a nařízení č. 485/2012 za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 367/2012 ze dne 27. dubna 2012, kterým se stanoví nezbytná opatření, pokud jde o uvolnění dodatečných množství cukru a isoglukózy nepodléhajících kvótám na trh Unie při snížené dávce z přebytku v hospodářském roce 2011/2012 (Úř. věst. L 116, s. 12);

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 397/2012 ze dne 8. května 2012 o stanovení přídělového koeficientu, o odmítnutí dalších žádostí a o uzavření lhůty pro podání žádostí o dostupná dodatečná množství cukru nepodléhající kvótám, jež mají být prodána na trhu Unie při snížené dávce z přebytku v hospodářském roce 2011/2012 (Úř. věst. L 123, s. 35);

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. L 318, s. 4), ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) č. 356/2012, pokud jde o lhůty pro podání nabídek pro druhé a následující dílčí nabídková řízení na dovoz cukru se sníženou celní sazbou na hospodářský rok 2011/2012 (Úř. věst. L 113, s. 4);

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 382/2012 ze dne 3. května 2012 o stanovení minimální celní sazby pro cukr pro páté dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. L 119, s. 41);

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 444/2012 ze dne 24. května 2012 o stanovení minimální celní sazby pro cukr pro šesté dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. L 135, s. 61);

               —

               zrušit prováděcí nařízení Komise (EU) č. 485/2012 ze dne 7. června 2012 o stanovení minimální celní sazby pro cukr pro sedmé dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. L 148, s. 24);

               —

               alternativně, (i) prohlásit námitku nepoužitelnosti směřující proti čl. 186 písm. a) a článku 187 nařízení č. 1234/2007 (1) za přípustnou a opodstatněnou a prohlásit tato ustanovení za protiprávní, jakož i zrušit napadená nařízení, která se na těchto ustanoveních přímo či nepřímo zakládají; a (ii) prohlásit námitku nepoužitelnosti směřující proti nařízení č. 367/2012 a nařízení č. 1239/2011, ve znění nařízení č. 356/2012, za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               uložit EU zastoupené Komisí náhradu veškeré škody způsobené žalobkyním v důsledku toho, že Komise porušila své povinnosti, a toto odškodnění za škodu způsobenou žalobkyním v období od 30. ledna 2012 do 24. června 2012 stanovit ve výši 75 051 236 eur zvýšené o další ztráty způsobené žalobkyním po tomto dni, nebo v jakékoli jiné výši, která bude odrážet škodu, která již byla žalobkyním způsobena nebo bude způsobena do budoucna, a to v souladu s tím, co žalobkyně dále prokáží během tohoto řízení, a se zvláštním zřetelem na budoucí škodu;

               —

               uložit zaplacení úroků v souladu s mírou stanovenou v rozhodné době Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace zvýšenou o dva procentní body, nebo v souladu s jakoukoli jinou přiměřenou úrokovou mírou stanovenou Tribunálem ze základní částky, a to za období od vydání rozsudku Tribunálu do jejího skutečného zaplacení;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů a výdajů vzniklých v souvislosti s tímto řízením.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení zákazu diskriminace, neboť nařízení č. 367/2012 na jednu stranu stanovuje pevnou obecně použitelnou sníženou dávku z přebytku ve výši 211 eur za tunu — tj. méně než polovinu z obvyklých 500 eur za tunu — použitelnou na specifické množství (250 000 tun) cukru, rovnoměrně rozdělenou pouze mezi žalobkyně, které zpracovávají cukrovou řepu. Na druhé straně nařízení č. 1239/2011 ve znění nařízení č. 356/2012 stanovuje neznámé a nepředvídatelné clo, které se použije pouze na úspěšné uchazeče (jimiž mohou být zpracovatelé třtinového cukru, cukrové řepy nebo třetí strana), přičemž ale neupřesňuje jeho celkovou výši. Clo bylo naposledy stanoveno na 312.60 eur za tunu, tj. téměř o 50 % více, než poplatek za nadbytečné množství pro zpracovatele cukrové řepy. Kontrast mezi těmito dvěma opatřeními nemůže být výraznější. Všechny prvky těchto opatření jsou totiž diskriminační vůči zpracovatelům třtinového cukru a zvýhodňují zpracovatele cukrové řepy.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení nařízení č. 1234/2007 a nedostatku náležitého právního základu, jelikož vzhledem k nařízení č. 367/2012 Komise nemá žádnou pravomoc ke zvýšení kvót a je naopak povinna uložit vysoké a odrazující poplatky za uvolnění cukru nepodléhajícího kvótě na trh EU. Pokud jde o daňové aukce, Komise zjevně není zmocněna, ani oprávněna přijmout tento druh opatření, které nebylo základním právním předpisem nikdy zamýšleno.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty, jelikož Komise vytvořila systém, v němž není výše cla předvídatelná, ani není stanovena s použitím soudržných objektivních kritérií, nýbrž je určena na základě subjektivní ochoty clo odvést (navíc ze strany subjektů, které v tomto ohledu podléhají různým tlakům a podnětům), aniž by existovala skutečná souvislost se skutečně dováženými produkty.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož Komise mohla za účelem překonání nedostatku zásob stejně tak přijmout méně omezující opatření, která by nebyla přijata výlučně v neprospěch dovážejících zpracovatelů cukru.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení legitimního očekávání, jelikož žalobkyně oprávněně očekávaly, že Komise za účelem obnovy dostatečných zásob surového třtinového cukru určeného ke zpracování použije opatření stanovená nařízením č. 1234/2007. Žalobkyně rovněž oprávněně očekávaly, že Komise zachová rovnováhu mezi dovážejícími zpracovateli a domácími výrobci cukru.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti náležité péče a řádné správy, jelikož Komise přijala s ohledem na nedostatečné zásoby zjevně nevhodná opatření. Komise měla zmírnit dovozní omezení pro zpracovatele třtinového cukru. Namísto toho zvýšila domácí výrobu a přístup k dalšímu dovozu podrobila represivnímu a nepředvídatelnému zdanění.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení článku 39 SFEU, jelikož Komisi se nepodařilo dosáhnout dva z cílů, které jsou zakotveny v tomto ustanovení této Smlouvy.

               8)

               Osmý žalobní důvod vychází z porušení nařízení Komise č. 1006/2011 (2), jelikož clo použité na bílý cukr je pouze zanedbatelně vyšší, než clo na surový cukr, přičemž rozdíl představuje přibližně 30 eur za tunu. To jasně kontrastuje s rozdílem 80 eur mezi standardním dovozním clem pro rafinovaný cukr (419 eur) a pro surový cukr určený k rafinaci (339 eur), které stanovuje nařízení Komise č. 1006/2011.

         Na podporu své žaloby na náhradu škody žalobkyně dále uvádějí, že Komise svou nečinností a nevhodností svých opatření zjevně a ve velkém rozsahu překročila svůj prostor pro uvážení, který jí přiznává nařízení č. 1234/2007. Navíc skutečnost, že Komise nepřijala přiměřená opatření, představuje zjevné porušení právní normy, „jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům“. Komise porušila konkrétně všeobecné zásady práva Evropské unie týkající se právní jistoty, zákazu diskriminace, proporcionality, legitimního očekávání a povinnosti náležité péče a řádné správy.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (Úř. věst. L 299, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (EU) č. 1006/2011 ze dne 27. září 2011, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 282, s. 1).


title: Věc C-118/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad — Varna — Bulharsko) — Eon Aset Menidjmunt LTD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite ( „DPH — Směrnice 2006/112/ES — Články 168 a 176 — Nárok na odpočet — Podmínka týkající se použití zboží a služeb pro účely zdaněných plnění — Vznik nároku na odpočet — Smlouva o nájmu motorového vozidla — Smlouva o leasingu — Vozidlo používané zaměstnavatelem k bezúplatné přepravě zaměstnance mezi jeho bydlištěm a pracovištěm“ )

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad — Varna — Bulharsko) — Eon Aset Menidjmunt LTD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Věc C-118/11) (1)

   (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 168 a 176 - Nárok na odpočet - Podmínka týkající se použití zboží a služeb pro účely zdaněných plnění - Vznik nároku na odpočet - Smlouva o nájmu motorového vozidla - Smlouva o leasingu - Vozidlo používané zaměstnavatelem k bezúplatné přepravě zaměstnance mezi jeho bydlištěm a pracovištěm)
   2012/C 98/12
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad — Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Eon Aset Menidjmunt OOD

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad — Varna — Výklad článků 168, 173 a 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Omezení nároku na odpočet DPH — Vnitrostátní právní úprava, která jako nezbytnou podmínku pro uznání nároku na odpočet DPH stanoví používání zboží a služeb pro účely nezávislé ekonomické činnosti a nestanoví mechanismus úprav pro případy, kdy zboží a služby zpočátku nepatří do zdanitelných plnění, ale v pozdějším období po jejich nabytí jsou pro zdanitelná plnění používány.

      Výrok

               1)

               Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tomto smyslu, že:

                           —

                           pronajaté motorové vozidlo je považováno za vozidlo používané pro účely zdaněných plnění osoby povinné k dani tehdy, existuje-li přímá a bezprostřední souvislost mezi používáním tohoto vozidla a ekonomickou činností osoby povinné k dani, a v tom smyslu, že nárok na odpočet vzniká uplynutím období, ke kterému se vztahuje každá z plateb, a k tomuto okamžiku je třeba posuzovat existenci takové souvislosti;

                           —

                           motorové vozidlo pronajaté na základě smlouvy o leasingu, které je kvalifikováno jako investiční majetek, je považováno za vozidlo používané pro účely zdaněných plnění tehdy, když osoba povinná k dani, která jedná jako taková, pořídí tento majetek a celý jej učiní součástí svého obchodního majetku, a daň z přidané hodnoty splatná na vstupu je přitom plně a bezprostředně odpočítána a jakékoliv použití uvedeného majetku pro soukromou potřebu osoby povinné k dani nebo pro potřebu jejích zaměstnanců nebo k jiným účelům než pro účely jejího podnikání, je považováno za poskytnutí služby za úplatu.

               2)

               Články 168 a 176 směrnice 2006/112 nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanovují vyloučení nároku na odpočet u zboží a služeb určených k bezúplatným plněním nebo k jiným činnostem než k ekonomické činnosti osoby povinné k dani, za předpokladu, že zboží, které je kvalifikováno jako investiční majetek, nebylo učiněno součástí obchodního majetku.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc T-158/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2016 Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen a Annie Madsen proti rozsudku vydanému dne 5. února 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-66/15, Barnett a další v. EHSV

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/44

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2016 Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen a Annie Madsen proti rozsudku vydanému dne 5. února 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-66/15, Barnett a další v. EHSV
   (Věc T-158/16 P)
   (2016/C 191/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Inge Barnett (Roskilde, Dánsko), Suzanne Ditlevsen (Kodaň, Dánsko) a Annie Madsen (Frederiksberg, Dánsko) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věci F-66/15, Barnett a další v. AHSV, se zrušuje,

         ve věci nově rozhodl tak, že

               —

               rozhodnutí obsažená v důchodových listech z června 2014, kterými se od 1. ledna 2014 snižuje opravný koeficient použitelný na důchod navrhovatelek, se zrušují,

               —

               EHSV se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňují navrhovatelky dva důvody kasačního opravného prostředku, které jsou v převážné části totožné nebo podobné s důvody uplatněnými v rámci věci T-148/16 P, Barnett a Mogensen v. Komise.


title: Věc T-179/14: Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Schmiedewerke Gröditz v. Komise „Státní podpory — Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/56

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Schmiedewerke Gröditz v. Komise
   (Věc T-179/14) (1)

   („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 294/67)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Gröditz, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci C. Rennerem, advokátem)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Kontrolní úřad ESVO (zástupci: X. Lewis, M. Schneider a G. Mathisen, poté X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali a C. Perrin, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny z obnovitelných zdrojů a velkých odběratelů elektřiny [státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               O návrzích na vstup vedlejších účastníků do řízení podaných společnostmi Flachglas Torgau GmbH a Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG a Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH a Ineos Vinyls Deutschland GmbH, jakož i Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG a Wacker Chemie AG již není třeba rozhodnout.

               3)

               Společnost Schmiedewerke Gröditz GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.

               4)

               Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


title: Věc C-326/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Články 43 ES a 56 ES — Stanovy zprivatizovaných podniků — Kritéria pro výkon určitých zvláštních pravomocí státu )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-326/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Články 43 ES a 56 ES - Stanovy zprivatizovaných podniků - Kritéria pro výkon určitých zvláštních pravomocí státu“)
   2009/C 113/13
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro-Nolin a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 43 ES a 56 ES — Ustanovení zavedené do stanov některých zprivatizovaných podniků týkající se výkonu některých zvláštních pravomocí

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že přijala ustanovení uvedená v čl. 1 odst. 2 nařízení předsedy vlády ze dne 10. června 2004, jímž se určují kritéria pro výkon zvláštních pravomocí stanovených v článku 2 nařízení s mocí zákona č. 332 ze dne 31. května 1994, schváleného po určitých změnách zákonem č. 474 ze dne 30. července 1994 (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge 30 luglio 1994, n. 474), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají:

                           —

                           z článků 43 ES a 56 ES v rozsahu, v němž se uvedená ustanovení použijí na zvláštní pravomoci stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) tohoto nařízení s mocí zákona, ve znění zákona č. 350 o ustanoveních pro sestavení ročního a víceletého státního rozpočtu (finanční zákon na rok 2004) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)) ze dne 24. prosince 2003, a

                           —

                           z článku 43 ES v rozsahu, v němž se uvedená ustanovení použijí na zvláštní pravomoc stanovenou v uvedeném čl. 2 odst. 1 písm. c).

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.