title: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. září 2004 ve věci C-115/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Genova): Eco Eridania Srl proti Presidenza del Consiglio dei Ministri a Ministero dell'Ambiente (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Nakládání s odpady — Nebezpečné odpady — Směrnice 91/689/EHS — Článek 4 — Pojem „původce odpadů“ — Zahrnutí fyzických osob, či nikoliv)

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/3

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 28. září 2004
   ve věci C-115/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Genova): Eco Eridania Srl proti Presidenza del Consiglio dei Ministri a Ministero dell'Ambiente (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Nakládání s odpady - Nebezpečné odpady - Směrnice 91/689/EHS - Článek 4 - Pojem „původce odpadů“ - Zahrnutí fyzických osob, či nikoliv)
   (2004/C 314/05)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-115/03, Eco Eridania Srl proti Presidenza del Consiglio dei Ministri a Ministero dell'Ambiente, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 ES, která byla podána rozhodnutím Tribunale civile di Genova (Itálie) ze dne 10. března 2003 došlým Soudnímu dvoru dne 17. března 2003, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J.-P. Puissochet, předseda senátu, S. von Bahr (zpravodaj) a A. Borg Barthet, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. září 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
   Povinnost vést záznamy o nebezpečných odpadech podle článku 4 směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech se vztahuje na všechny původce těchto odpadů, mezi nimi na zubařské ordinace, a nikoliv pouze na původce nebezpečných odpadů, kteří vykonávají svoji činnost ve formě podniku nebo zařízení.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


title: Věc C-158/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Auto 24 SARL v. Jaguar Land Rover France SAS ( „Hospodářská soutěž — Článek 101 SFEU — Odvětví motorových vozidel — Nařízení (ES) č. 1400/2002 — Bloková výjimka — Systém selektivní distribuce — Pojem „specifikovaná kritéria“ v souvislosti s kvantitativním systémem selektivní distribuce — Odmítnutí schválení jako distributora nových vozidel — Neexistence konkrétních, objektivních, přiměřených a nediskriminačních kvantitativních kritérií výběru“ )

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Auto 24 SARL v. Jaguar Land Rover France SAS
   (Věc C-158/11) (1)

   (Hospodářská soutěž - Článek 101 SFEU - Odvětví motorových vozidel - Nařízení (ES) č. 1400/2002 - Bloková výjimka - Systém selektivní distribuce - Pojem „specifikovaná kritéria“ v souvislosti s kvantitativním systémem selektivní distribuce - Odmítnutí schválení jako distributora nových vozidel - Neexistence konkrétních, objektivních, přiměřených a nediskriminačních kvantitativních kritérií výběru)
   2012/C 227/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Auto 24 SARL

      Žalovaná: Jaguar Land Rover France SAS

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de Cassation — Výklad čl. 1 odst. 1 písm. f) nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 ze dne 31. července 2002 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel (Úř. věst. L 203, s. 30; Zvl. vyd. 08/02, s. 158) — Systému selektivní distribuce — Odmítnutí přiznat postavení schváleného distributora nových vozidel Land Rover — Pojem „specifikovaná kritéria“ v souvislosti s kvantitativní selektivní distribucí — Neexistence konkrétních, objektivních, přiměřených a nediskriminačních kvantitativních kritérií výběru

      Výrok

   Pod pojmem „specifikovaná kritéria“ uvedeným v čl. 1 odst. 1 písm. f) nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 ze dne 31. července 2002 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel je třeba rozumět, pokud jde o kvantitativní systém selektivní distribuce ve smyslu tohoto nařízení, kritéria, jejichž přesný obsah může být ověřen. Pro účely přiznání výjimky stanovené uvedeným nařízením není nezbytné, aby takový systém spočíval na kritériích, která jsou objektivně odůvodněná a používaná jednotně a bez rozdílu ve vztahu ke všem uchazečům o schválení.

      (1)  Úř. věst. C 179, 18.6.2011.


title: Věc C-549/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 2. prosince 2014 – Finn Frogne A/S v. Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 2. prosince 2014 – Finn Frogne A/S v. Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation
   (Věc C-549/14)
   (2015/C 056/10)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Finn Frogne A/S

      Žalované: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

      Předběžná otázka

   Musí být článek 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (1) ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ve spojení s rozsudky Soudního dvora Evropské unie ve věcech Pressetext Nachrichtenagentur v. Rakousko, C-454/06, ECLI:EU:C:2008:351, a Wall v. Město Frankfurt nad Mohanem a Frankfurter Entsorgungs- und Service (FES), C-91/08, ECLI:EU:C:2010:182, vykládán v tom smyslu, že dohoda o narovnání, kterou se zavádějí omezení a změny služeb původně dohodnutých smluvními stranami, které měly být poskytovány podle smlouvy, která byla dříve předmětem zadávacího řízení, spolu se vzájemnou dohodou o vzdání se sankcí za porušení smlouvy s cílem zabránit následnému soudnímu řízení, je smlouvou, která sama o sobě vyžaduje zadávací řízení, pokud je plnění původní smlouvy ohroženo?

      (1)  Úř. věst. 2004 L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/007, s. 132.


title: Věc C-372/13: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Polymeles Protodikeio Athinon – Řecko) – Warner – Lambert Company LLC, Pfizer Ellas AE v. SiegerPharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia „Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Položené předběžné otázky, jež jsou totožné s otázkami, o kterých již Soudní dvůr rozhodl — Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) — Článek 27 — Patentovatelný předmět — Článek 70 — Ochrana existujících předmětů“

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/18

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Polymeles Protodikeio Athinon – Řecko) – Warner – Lambert Company LLC, Pfizer Ellas AE v. SiegerPharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia
   (Věc C-372/13) (1)

   („Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Položené předběžné otázky, jež jsou totožné s otázkami, o kterých již Soudní dvůr rozhodl - Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) - Článek 27 - Patentovatelný předmět - Článek 70 - Ochrana existujících předmětů“)
   2014/C 175/22
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Polymeles Protodikeio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Warner – Lambert Company LLC, Pfizer Ellas AE

      Žalovaná: SiegerPharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Polymeles Protodikeio Athinon – Výklad článků 27 a 70 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví („TRIPS“), která je přílohou Dohody o zřízení „Světové obchodní organizace“ (Úř. věst. 1994, L 336, s. 214) – Rozlišování mezi oblastmi spadajícími do práva Společenství a oblastmi spadajícími do pravomoci členských států – Oblast patentů – Chemické a farmaceutické výrobky

      Výrok

               1)

               Článek 27 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), spadá do společné obchodní politiky.

               2)

               Článek 27 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví musí být vykládán tak, že pokud neexistuje odchylka podle odstavce 2 nebo 3 tohoto článku, může vynález takového farmaceutického výrobku, jako je účinná chemická látka léčivého přípravku, být za podmínek stanovených v odstavci 1 téhož článku předmětem patentu.

               3)

               Patent, který byl získán na základě přihlášky, v níž byl uplatněn nárok na vynález výrobního postupu farmaceutického výrobku i na vynález tohoto farmaceutického výrobku jako takového, ale který byl udělen jen na výrobní postup, nemůže být v důsledku pravidel stanovených v článcích 27 a 70 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví považován od okamžiku, kdy tato dohoda vstoupila v platnost, za patent, který chrání i vynález tohoto farmaceutického výrobku.

      (1)  Úř. věst. C 78, 15. 3. 2014.


title: Věc C-93/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Alicante, Sección octava (Španělsko) dne 15. února 2016 – The Irish Dairy Board Co-operative Limited v. Tindale & Stanton Ltd España, S.L.

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Alicante, Sección octava (Španělsko) dne 15. února 2016 – The Irish Dairy Board Co-operative Limited v. Tindale & Stanton Ltd España, S.L.
   (Věc C-93/16)
   (2016/C 156/37)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Provincial de Alicante, Sección octava

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: The Irish Dairy Board Co-operative Limited

      Odpůrkyně: Tindale & Stanton Ltd España, S.L.

      Předběžné otázky

               1)

               Existuje-li nebezpečí záměny, kvůli němuž by majitel ochranné známky Společenství mohl za předpokladů stanovených v témže ustanovení zakázat třetí straně užívání nějaké značky v obchodním styku bez jeho souhlasu, lze čl. 9 odst. 1 písm. b) NOZS (1) vykládat v tom smyslu, že umožňuje vyloučit nebezpečí záměny tehdy, když starší ochranná známka Společenství díky toleranci jejího majitele roky pokojně koexistovala v členských státech Unie s podobnými vnitrostátními známkami, takže absence nebezpečí záměny se s ohledem na jednotnou povahu ochranné známky Společenství z těchto dvou členských států přenese na další členské státy nebo na Unii jako celek?

               2)

               Je za předpokladů uvedených v předchozím odstavci možné při hodnocení nebezpečí záměny zohlednit geografické, demografické, hospodářské či jiné okolnosti dané ve státech, kde došlo ke koexistenci, s ohledem na to, že neexistence nebezpečí záměny v těchto státech by se mohla přenést do třetího státu nebo do celé Unie?

               3)

               Pokud jde o požadavek stanovený v odst. 1 písm. c) čl. nařízení o ochranné známce Společností, lze jej vykládat v tom smyslu, že v případě, kdy starší ochranná známka koexistovala se sporným označením po určitý počet let ve dvou členských státech Unie bez námitek majitele starší ochranné známky, může se tato tolerance jejího majitele ve vztahu k užívání pozdějšího označení v těchto dvou státech rozšířit na zbytek území Unie pro účely určení přítomnosti řádného důvodu užívání pozdějšího označení třetí stranou, a to z důvodu jednotné povahy, kterou ochranná známka Společenství má?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 78, s. 1).


title: Věc C-127/11: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Aldegonda van den Booren v. Rijksdienst voor Pensioenen ( „Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Článek 46a nařízení (EHS) č. 1408/71 — Vnitrostátní pravidla k zamezení souběhu — Starobní důchod — Zvýšení částky vyplácené členským státem — Pozůstalostní důchod — Snížení částky vyplácené jiným členským státem“ )

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/2

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Aldegonda van den Booren v. Rijksdienst voor Pensioenen
   (Věc C-127/11) (1)

   (Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Článek 46a nařízení (EHS) č. 1408/71 - Vnitrostátní pravidla k zamezení souběhu - Starobní důchod - Zvýšení částky vyplácené členským státem - Pozůstalostní důchod - Snížení částky vyplácené jiným členským státem)
   2013/C 123/03
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidshof te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Aldegonda van den Booren

      Žalovaný: Rijksdienst voor Pensioenen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeidshof te Antwerpen — Výklad článku 10 ES, článku 39 ES a 42 ES (nyní čl. 4 odst. 3 SEU, resp. článek 45 SFEU a článek 48 SFEU) a čl. 46a odst. 3 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2) — Dávky — Vnitrostátní pravidla k zamezení souběhu — Snížení částky vdovského důchodu vypláceného prvním členským státem z důvodu zvýšení starobního důchodu vypláceného jiným členským státem.

      Výrok

   Článek 46a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001 ze dne 5. června 2001, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání použití právní úpravy členského státu, která obsahuje ustanovení, podle kterého je pozůstalostní důchod pobíraný v tomto členském státě snížen v důsledku zvýšení starobního důchodu pobíraného na základě právní úpravy jiného členského státu, s výhradou dodržení podmínek stanovených odstavci 3 písm. d) tohoto článku 46a.
   Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že rovněž nebrání použití takové vnitrostátní právní úpravy, pokud nevede v případě dotyčné osoby k nepříznivé situaci v porovnání se situací, ve které je osoba, jejíž situace nevykazuje žádný přeshraniční prvek, a v případě, že by bylo takové znevýhodnění zjištěno, pokud je odůvodněno objektivními hledisky a přiměřené vzhledem k cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem, ověření čehož je na předkládajícím soudu.

      (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011.


title: Věc F-108/10: Žaloba podaná dne 26. října 2010 — Filice a další v. Soudní dvůr

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/65

         Žaloba podaná dne 26. října 2010 — Filice a další v. Soudní dvůr
   (Věc F-108/10)
   ()
   2011/C 30/128
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Stefania Filice a další (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: B. Cortese, C. Cortese a F. Spitaleri, advokát)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalovaného omezit od června 2009 nárůst platů žalobců na zvýšení o 1,85 % v rámci roční úpravy platů a důchodů úředníků a dalších zaměstnanců na základě nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009, převzatá v jejich platových výměrech.

      Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie odrážející se v jejich výplatních listinách vydaných od ledna 2010, jakož i ve výměrech o úpravě platů za rok 2009 v rozsahu, v němž uplatňuje koeficient úpravy platů ve výši 1,85 %, namísto koeficientu ve výši 3,7 %;

               —

               uložit Soudnímu dvoru, aby uhradil rozdíl mezi platy vyplacenými na základě nařízení č. 1296/2009 až do vynesení rozsudku v této věci, a platy, které jim měly být vypláceny, pokud by úprava byla vypočtena správně, zvýšený o úroky se sazbou stanovenou Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace použitelnou na relevantní období, zvýšenou o tři a půl bodu a to ode dne, od kterého byly částky požadované v původním řízení splatné;

               —

               uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-142/14: Žaloba podaná dne 28. února 2014 – SolarWorld a další v. Rada

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/42

         Žaloba podaná dne 28. února 2014 – SolarWorld a další v. Rada
   (Věc T-142/14)
   2014/C 142/55
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SolarWorld AG (Bonn, Německo) Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Itálie); a Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: L. Ruessmann, advokát, a J. Beck, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu na nepřípustnou a neopodstatněnou;

               —

               prohlásil článek 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013 (1) za neplatný;

               —

               spojil věc s věcí T-507/13 a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               Existence zjevně nesprávného posouzení a porušení článku 13 základního antidumpingového nařízení (2) resp. prostřednictvím článku 2 napadeného nařízení v rozsahu, v němž jsou z opatření vyloučeni čínští výrobci, od nichž Komise přijala společný protiprávní závazek, čímž došlo k porušení práva žalobkyň na spravedlivý proces, zásadu řádné správy, práva obhajoby žalobkyň, jakož i čl. 13 odst. 4 a čl. 29 odst. 2 základního nařízení.

               2.

               Zjevně nesprávné posouzení a porušení článku 13 základního nařízení resp. prostřednictvím článku 2 napadeného nařízení v rozsahu, v němž jsou z opatření vyloučeni čínští výrobci, od nichž Komise přijala společný protiprávní závazek v rozsahu, v němž vylučuje z opatření čínské výrobce, od nichž Komise přijala společný protiprávní závazek.

               3.

               Porušení čl. 101 odst. 1 SFEU článkem 2 napadeného nařízení v rozsahu, v němž určitým čínským výrobcům poskytuje výjimku z dotčených opatření na základě závazku přijatého a potvrzeného prováděcím rozhodnutím 2013/707/EU (3) a rozhodnutím Komise 2013/423/EU (4) , který představuje horizontální cenový kartel.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1239/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, s. 66).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 188, s. 93).

      (3)  Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2013, kterým se potvrzuje přijetí závazku nabídnutého v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po dobu uplatňování konečných opatření (Úř. věst. L 325, s. 214).

      (4)  Rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2013, kterým se přijímá závazek nabízený v souvislosti s řízením o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 209, s. 26).


title: Věc C-493/08: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/16

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-493/08)
   (2009/C 6/26)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: Iro Dimitriou a P. Dejmek)

      Žalovaná: Řecká republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 prvního pododstavce této směrnice;

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 15. prosince 2007.

      (1)  Úř. věst. L 310, 25.11.2005, s. 1.


title: Věc T-427/13: Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2014 – Gruppo Norton v. OHIM – Marín Nicolás (Gruppo Norton S.r.l.) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Gruppo Norton S.r.l. — Starší národní obrazová ochranná známka NORTON HISPAŃO — Pravidlo 49 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95 a článek 60 nařízení (ES) č. 207/2009 — Nepřípustnost odvolání k odvolacímu senátu — Žaloba po právní stránce zcela zjevně neopodstatněná“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/30

         Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2014 – Gruppo Norton v. OHIM – Marín Nicolás (Gruppo Norton S.r.l.)
   (Věc T-427/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Gruppo Norton S.r.l. - Starší národní obrazová ochranná známka NORTON HISPAŃO - Pravidlo 49 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95 a článek 60 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nepřípustnost odvolání k odvolacímu senátu - Žaloba po právní stránce zcela zjevně neopodstatněná“)
   2014/C 253/43
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gruppo Norton Srl (Carini, Itálie) (zástupce: M. García Lirola, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Tribunálem: Victoriano Marín Nicolás (Alcantarilla, Španělsko) (zástupce: M. Ruiz Vázquez, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 31. května 2013 (věc R 341/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Victorianen Marín Nicolásem a Gruppo Norton Srl.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Společnosti Gruppo Norton Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


title: Věc T-364/05: Žaloba podaná dne  26. září 2005  – Saint-Gobain Pam v. OHIM

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/14

         Žaloba podaná dne 26. září 2005 – Saint-Gobain Pam v. OHIM
   (Věc T-364/05)
   (2005/C 315/27)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Saint-Gobain Pam SA (Nancy, Francie) (zástupce: J. Blanchard, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Propamsa SA
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí vydané dne 15. dubna 2005 čtvrtým odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „PAM PLUVIAL“ pro výrobky zařazené do tříd 6 („kovové roury a trubky nebo roury a trubky, jejichž základem je kov, litinové roury a trubky, kovové spojky na výše uvedené výrobky“) a 17 („nekovové spojky na pevné nekovové roury a trubky“).

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Propamsa SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská obrazová ochranná známka „PAM PAM“ č. 737 992 pro výrobky zařazené do třídy 19 („stavební hmoty“), španělská slovní ochranná známka „PAM“ č. 120 075 pro výrobky zařazené do třídy 19 („cementy“) a mezinárodní ochranná známka „PAM“ č. 463 089 pro výrobky zařazené do tříd 1 („adhezní látky určené pro průmysl“) a 19 („nekovové stavební hmoty“).

      Rozhodnutí námitkového oddělení: přijetí námitek a zamítnutí přihlášky k zápisu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
   Dovolávané žalobní důvody:
   Porušení zásady funkční kontinuity mezi jednotlivými orgány Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu v tom smyslu, že uvedený princip nemůže mít za následek, že účastník řízení, který před oddělením rozhodujícím v prvním stupni nepředložil některé skutkové nebo právní okolnosti ve lhůtách stanovených tímto oddělením, nemůže na základě čl. 74 odst. 2 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství uplatňovat uvedené okolnosti před odvolacím senátem.
   Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. ledna 2005 ve věci C-126/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven): Heineken Brouwerijen BV proti Hoofdproductschap Akkerbouw (Obiloviny — Režim dovozů — Celní kvóta Společenství pro sladovnický ječmen — Diskriminace)

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 13. ledna 2005
   ve věci C-126/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven): Heineken Brouwerijen BV proti Hoofdproductschap Akkerbouw (1)

   (Obiloviny - Režim dovozů - Celní kvóta Společenství pro sladovnický ječmen - Diskriminace)
   (2005/C 69/02)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-126/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, předložená College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) rozhodnutím ze dne 18. února 2004 došlým Soudnímu dvoru dne 8. března 2004, v řízení Heineken Brouwerijen BV proti Hoofdproductschap Akkerbouw, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts (zpravodaj), předseda senátu, E. Juhász a M. Ilešič, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 13. ledna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 1269/1999 ze dne 14. června 1999 a nařízení Rady (ES) č. 822/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterými se otevírá celní kvóta Společenství pro sladovnický ječmen kódu KN 1003 00.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-30/05: Žaloba podaná dne 28. ledna 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               2.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/11

         Žaloba podaná dne 28. ledna 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-30/05)
   (2005/C 82/24)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 28. ledna 2005 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Claire Françoise Durande a Florence Simonetti, jako zmocněnkyněmi, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               konstatoval, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu

                           —

                           se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (Úř. věst. L 200, 30.7.1999, s. 1) a

                           —

                           se směrnicí Komise 2001/60/ES ze dne 7. srpna 2001, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (Úř. věst. L 226, 22.8.2001, s. 5), a v každém případě tím, že o uvedených předpisech neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto směrnic;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnic do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 30. července 2002.


title: Věc T-505/13: Usnesení Tribunálu ze dne 19. března 2014 – Stichting Sona a Nao v. Komise

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/55

         Usnesení Tribunálu ze dne 19. března 2014 – Stichting Sona a Nao v. Komise
   (Věc T-505/13) (1)

   2014/C 142/74
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


title: Věc T-148/09: Žaloba podaná dne 9. dubna 2009 — Trelleborg v. Komise

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/52

         Žaloba podaná dne 9. dubna 2009 — Trelleborg v. Komise
   (Věc T-148/09)
   2009/C 141/107
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Trelleborg AB (Trelleborg, Švédsko) (zástupci: J. Joshua, Barrister a E. Aliende Rodríguez, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               částečně zrušit článek 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a v každém případě přinejmenším tehdy, pokud konstatuje jakékoliv protiprávní jednání žalobkyně předcházející 2. červnu 1999;

               —

               snížit pokutu uloženou žalobkyni v článku 2 k opravě zjevných chyb v rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 428 ze dne 28. ledna 2009 o použití článku 81 Smlouvy ES a článku 53 Dohody o EHP ve věc COMP/39.188 — mořské potrubí, v rozsahu, v němž jí činí odpovědnou za účast na jediném a trvajícím protiprávním jednání v odvětví mořského potrubí v EHP, které spočívalo v rozdělení veřejných zakázek, stanovení cen, stanovení kvót, prodejních podmínek, zeměpisném rozdělení trhů a výměně obchodně citlivých informací o cenách, objemech obchodu a veřejných zakázkách. Dále požaduje snížení pokuty uložené žalobkyni.
   Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje dva žalobní důvody.
   Zaprvé tvrdí, že právo Komise ukládat pokuty za jakékoliv období předcházející 21. červnu 1999 je promlčeno podle čl. 25 odst. 1 nařízení č. 1/2003, jelikož žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a zjevně nesprávného právního posouzení v tom, že konstatovala, že se žalobkyně dopustila jediného a trvajícího protiprávního jednání.
   Zadruhé tvrdí, že Komise nemá legitimní zájem na deklaratorním konstatování porušení za první období, které skončilo v květnu 1997.


title: Věc C-232/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 10. května 2007 – Derby SA v. Belgický stát

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 10. května 2007 – Derby SA v. Belgický stát
   (Věc C-232/07)
   (2007/C 170/20)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour d'appel de Bruxelles
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Derby SA

      Žalovaný: Belgický stát
   Předběžná otázka
   Je na základě čl. 13 části B písm. d) bodu 3 šesté směrnice (1), který osvobozuje od DPH operace, včetně sjednávání, týkající se vkladových účtů, (…), plateb (…), osvobozeno od DPH poskytování služeb mandatářem, který jedná na účet mandanta, jenž vykonává činnost související s přijímáním sázek na koňské dostihy a jiné sportovní události, které spočívá v tom, že tento mandatář přijímá sázky jménem mandanta, zaznamenává je, potvrzuje zákazníkovi předáním stvrzenky, že sázka je uzavřena, vybírá peníze, vyplácí výhry, nese sám odpovědnost vůči mandantovi za správu vybraných peněžních prostředků, jakož i za krádež nebo ztrátu peněz a za tuto činnost pobírá odměnu ve formě provize od mandanta?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


title: Věc T-89/10: Žaloba podaná dne 24. února 2010 — Maďarsko v. Komise

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/67

         Žaloba podaná dne 24. února 2010 — Maďarsko v. Komise
   (Věc T-89/10)
   2010/C 100/99
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: J. Fazekas, M.Z. Fehér a K. Szíjjártó, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit za neplatný čl. 1 odst. 3 a 4, přílohu I č. 3.3, jakož i přílohu II rozhodnutí Komise K(2009)10151 ze dne 14. prosince 2009 o velkém projektu „Úsek dálnice M43 mezi Szegedem a Makó“, který je součástí operačního programu „Doprava“, který je zahrnut do strukturální podpory Unie Evropským fondem pro regionální rozvoj a Fondem soudržnosti v rámci cíle „Konvergence“ v rozsahu, ve kterém jsou těmito ustanoveními vyloučeny platby daně z přidané hodnoty ze způsobilých výdajů;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně částečně napadá rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2009 o velkém projektu „Úsek dálnice M43 mezi Szegedem a Makó“, který je součástí operačního programu „Doprava“, který je zahrnut do strukturální podpory Unie Evropským fondem pro regionální rozvoj a Fondem soudržnosti v rámci cíle „Konvergence“. Tímto rozhodnutím Komise schválila poskytnutí příspěvku tomuto velkému projektu z Fondu soudržnosti. Kromě toho odmítá Komise v příloze I („Nezpůsobilé výdaje“) napadeného rozhodnutí návrh maďarské správy, zařadit mezi způsobilé výdaje v rámci tohoto projektu platby daně z přidané hodnoty.
   Žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila napadeným rozhodnutím ustanovení práva Unie, především čl. 56 odst. 4 nařízení (ES) č. 1083/2006 (1) a článek 3 nařízení (ES) č. 1057/2006 (2).
   Článek 3 písm. e) nařízení č. 1084/2006 jednoznačně stanoví, že na daň z přidané hodnoty s nárokem na odpočet nelze poskytnout příspěvek z Fondu soudržnosti. Z tohoto ustanovení bezpochyby vyplývá, že daň z přidané hodnoty bez nároku na odpočet je způsobilým výdajem. Komise tedy nemohla vyloučit platby daně z přidané hodnoty z poskytnutí příspěvku, neboť příjemce velkého projektu, kterého se napadené rozhodnutí týká, není osobou povinnou k dani ve smyslu unijních nebo vnitrostátních ustanovení o dani z přidané hodnoty, a nemůže tedy požadovat odpočet na něj uvalené zálohy na daň z přidané hodnoty.
   Komise připravila členské státy napadeným rozhodnutím o jejich pravomoci podle čl. 56 odst. 4 nařízení č. 1083/2006, neboť také výdaje, které v nařízení č. 1084/2006 nebyly počítány mezi způsobilé považovala za nezpůsobilé, i když byly v příslušných vnitrostátních ustanoveních uvedeny výslovně jako způsobilé výdaje.
   Názor Komise, že pro daň z přidané hodnoty uvalená na příjemce podpory existuje „nárok na odpočet“ ve formě daně z přidané hodnoty, která bude provozovatelem příjemcem vytvořené infrastruktury účtována společně s mýtem, je velmi širokým výkladem pojmu „daň z přidané hodnoty s nárokem na odpočet“ v čl. 3 písm. e) nařízení č. 1084/2006, který neodpovídá znění tohoto ustanovení a krom toho odporuje právu Unie v oblasti daně z přidané hodnoty.
   Konečně neumožňuje ani nařízení č. 1083/2006 ani nařízení č. 1084/2006 výklad, podle kterého by se Komise při rozhodování o způsobilosti výdajů včetně daně z přidané hodnoty mohla opírat o okolnost, že se členský stát ohledně rozvoje projektu a provozu infrastruktury mohl rozhodnout pro jiné právní řešení. Organizace správy vnitrostátních infrastruktur a s nimi souvisejících veřejných služeb je zásadně věcí členských států. Proto musí Komise, pokud jsou splněny podmínky práva Unie, akceptovat volbu provedenou členským státem, i když to má v závislosti na tom, zda je příjemce osobou povinnou k dani z přidané hodnoty nebo nikoliv, důsledky pro přiznání způsobilosti výdajů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1084/2006 ze dne 11. července 2006 o Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1164/94 (Úř. věst. L 210, s. 79).


title: Věc C-652/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 7. prosince 2015 – Furkan Tedemir, v zastoupení svých rodičů Deryou Tekdemir a Nedimem Tekdemirem jakožto zákonných zástupců v. Kresi Bergs

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 7. prosince 2015 – Furkan Tedemir, v zastoupení svých rodičů Deryou Tekdemir a Nedimem Tekdemirem jakožto zákonných zástupců v. Kresi Bergs
   (Věc C-652/15)
   (2016/C 118/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Darmstadt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Furkan Tedemir, v zastoupení svých rodičů Deryou Tekdemir a Nedimem Tekdemirem jakožto zákonných zástupců

      Žalovaný: Kresi Bergs

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje cíl účinného řízení migračních toků naléhavý důvod obecného zájmu, který je způsobilý odepřít tureckému státnímu příslušníku narozenému na území Spolkové republiky Německo osvobození od požadavku povolení k pobytu, kterého by se mohl domáhat na základě doložky o zachování stávajícího stavu („standstill“), obsažené v článku 13 rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 o vývoji přidružení ze dne 19. září 1980?

               2)

               Pro případ, že by Soudní dvůr Evropské unie na tuto otázku odpověděl kladně: Jaké kvalitativní požadavky je třeba klást na „naléhavý důvod obecného zájmu“ ve vztahu k cíli účinného řízení migračních toků?


title: Věc T-505/10: Žaloba podaná dne 18. října 2010 — Höganäs v. OHIM — Haynes (ASTALOY)

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/55

         Žaloba podaná dne 18. října 2010 — Höganäs v. OHIM — Haynes (ASTALOY)
   (Věc T-505/10)
   ()
   2010/C 346/108
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Höganäs AB (Höganäs, Švédsko) (zástupce: L.-E. Ström, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Haynes International, Inc. (Kokomo, USA)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. srpna 2010 ve věci R 1530/2009-4;

               —

               zrušit rozhodnutí o námitce č. B 85624 a

               —

               uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ASTALOY“ pro výrobky zařazené do třídy 6 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 3890233

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „HASTELLOY“, zapsaná pod č. 55400 pro výrobky spadající do třídy 6

      Rozhodnutí námitkového oddělení: námitkám bylo vyhověno

      Rozhodnutí odvolacího senátu: odvolání bylo zamítnuto

      Dovolávané žalobní důvody: žalobkyně má za to, že napadené rozhodnutí porušuje články 8 a 9 nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát neposoudil správně nebezpečí záměny a podobnost dotčených ochranných známek.


title: Věc T-266/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – Brainlab v. OHIM (Curve) „Ochranná známka Společenství – Přihláška slovní ochranné známky Společenství Curve – Absolutní důvod pro zamítnutí – Ochranná známka odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům – Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – Brainlab v. OHIM (Curve)
      (Věc T-266/13) (1)

      („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Curve - Absolutní důvod pro zamítnutí - Ochranná známka odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009“)
      (2014/C 395/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brainlab AG (Feldkirchen, Německo) (zástupce: J. Bauer, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. března 2013 (věc R 2073/2012-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení Curve jako ochranné známky Společenství

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Brainlab AB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 215, 27.7.2013.


title: Věc C-141/12 a C-372/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Middelburg, Raad van State – Nizozemsko) – Y.S. (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12). v. Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S (C-372/12) „Řízení o předběžné otázce — Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů — Směrnice 95/46/ES — Články 2, 12 a 13 — Pojem ‚osobní údaje‘  — Rozsah práva subjektu údajů na přístup — Údaje týkající se žadatele o povolení k pobytu a právní analýza, které jsou obsaženy v přípravném správním dokumentu k rozhodnutí — Listina základních práv Evropské unie — Články 8 a 41“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Middelburg, Raad van State – Nizozemsko) – Y.S. (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12). v. Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S (C-372/12)
   (Věc C-141/12 a C-372/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Články 2, 12 a 13 - Pojem ‚osobní údaje‘ - Rozsah práva subjektu údajů na přístup - Údaje týkající se žadatele o povolení k pobytu a právní analýza, které jsou obsaženy v přípravném správním dokumentu k rozhodnutí - Listina základních práv Evropské unie - Články 8 a 41“)
   2014/C 315/02
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Middelburg, Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Y.S. (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12)

      Žalovaní: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S (C-372/12)

      Výrok

               1)

               Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že údaje, které se týkají žadatele o povolení k pobytu uvedené v takovém správním dokumentu, jako je „protokol“ dotčený v původním řízení, který obsahuje důvody, které úředník uvádí na podporu návrhu rozhodnutí, jehož vypracováním byl pověřen v rámci řízení, které předchází přijetí rozhodnutí týkajícího se žádosti o takové povolení, a případně údaje uvedené v právním rozboru, který je v tomto dokumentu obsažen, představují „osobní údaje“ ve smyslu tohoto ustanovení; takto však nelze kvalifikovat uvedený rozbor jako takový.

               2)

               Článek 12 písm. a) směrnice 95/46 a čl. 8 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že žadatel o povolení k pobytu má právo na přístup ke všem osobním údajům, které se jej týkají a které jsou zpracovávány vnitrostátními správními orgány ve smyslu čl. 2 písm. b) této směrnice. Za účelem dodržení tohoto práva na přístup postačí, aby tento žadatel obdržel úplný přehled těchto údajů ve srozumitelné formě, tedy ve formě, která tomuto žadateli umožní seznámit se s uvedenými údaji a ověřit, že tyto údaje jsou přesné a že jsou zpracovány v souladu s touto směrnicí, aby případně mohl uplatnit svá práva, která mu přiznává uvedená směrnice.

               3)

               Článek 41 odst. 2 písm. b) Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že se žadatel o povolení k pobytu nemůže tohoto ustanovení dovolávat vůči vnitrostátním orgánům.

      (1)  Úř. věst. C 157, 2. 6. 2012

      Úř. věst. C 303, 6. 10. 2012


title: Věc C-559/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 29. listopadu 2010 — Deli Ostrich NV v. Belgický stát

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 29. listopadu 2010 — Deli Ostrich NV v. Belgický stát
   (Věc C-559/10)
   2011/C 55/32
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Deli Ostrich NV

      Žalovaný: Belgický stát

      Předběžná otázka

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen žádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce, pod jaký kód KN bylo třeba v okamžiku podání návrhu na propuštění do volného oběhu dne 22. října 2007 zařadit velbloudí maso (v projednávaném případě je nesporné, že zvířata nebyla odchována v zajetí).


title: Věc T-458/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2016 – Automobile Club di Brescia v. EUIPO – Rebel Media (e-miglia) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie e-miglia — Starší slovní ochranné známky Evropské unie MILLE MIGLIA — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2016 – Automobile Club di Brescia v. EUIPO – Rebel Media (e-miglia)
   (Věc T-458/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie e-miglia - Starší slovní ochranné známky Evropské unie MILLE MIGLIA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 022/32)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Automobile Club di Brescia (Brescia, Itálie) (zástupci: F. Celluprica a F. Fischetti, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Rebel Media Ltd (Wilmslow, Spojené království) (zástupci: P. Schotthöfer a F. Steiner, advokáti)

      Předmět

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. června 2015 (věc R 1990/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Automobile Club di Brescia a Rebel Media.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Vedlejší žaloba se zamítá.

               3.

               Automobile Club di Brescia a Rebel Media Ltd ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich polovinu nákladů řízení vynaložených EUIPO.

      (1)  Úř. věst. C 328, 5.10.2015.


title: Věc C-461/04: Žaloba podaná dne 22. října 2004 Komisí Evropských Společenství proti Nizozemskému království

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/8

         Žaloba podaná dne 22. října 2004 Komisí Evropských Společenství proti Nizozemskému království
   (Věc C-461/04)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   (2004/C 314/17)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. října 2004 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských Společenství zastoupenou C. O'Reillym a R. Troostersem, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Nizozemské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2001/55/ES (1) ze dne 20. července 2001 o minimálních normách pro poskytování dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob a o opatřeních k zajištění rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí v souvislosti s přijetím těchto osob a s následky z toho plynoucími, nebo alespoň tím, že neoznámilo tyto předpisy Komisi, nesplnilo své povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice 2001/55/ES uplynula dne 31. prosince 2002.

      (1)  Úř. věst. L 212, 7.8.2001, s. 12–23.


title: Věc C-586/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. listopadu 2016 Sun Pharmaceutical Industries Ltd, dříve Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 8. září 2016 ve věci T-460/13, Sun Pharmaceutical Industries Ltd, dříve Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd v. Evropská komise

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. listopadu 2016 Sun Pharmaceutical Industries Ltd, dříve Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 8. září 2016 ve věci T-460/13, Sun Pharmaceutical Industries Ltd, dříve Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd v. Evropská komise
   (Věc C-586/16 P)
   (2017/C 030/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sun Pharmaceutical Industries Ltd, dříve Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd (zástupci: R. Vidal, A. Penny, Solicitors, B. Kennelly QC, Barrister)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu T-460/13 v rozsahu, v němž se v něm zamítá návrh na zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 19. června 2013 ve věci COMP/39226 – Lundbeck (citalopram), v němž bylo konstatováno porušení čl. 101 odst. 1 SFEU a článku 53 Dohody o EHP z hlediska cíle v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 4 rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;

               —

               zrušil čl. 2 odst. 4 rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá navrhovatelkám pokutu, nebo případně snížil výši této pokuty; a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení a jiných nákladů a výdajů, které navrhovatelky vynaložily v souvislosti s touto věcí, a přijal jakákoli jiná opatření, která považuje za vhodná.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Tribunál nesprávně uplatnil požadavky pro prokázání porušení čl. 101 odst. 1 „z hlediska cíle“, které vymezil Soudní dvůr Evropské unie v rozsudku ve věci Cartes Bancaires v. Komise C-67/13 P, ECLI: EU:C:2014:2204 (dále jen „rozsudek Cartes Bancaires“). Dohoda navrhovatelek se společností H. Lundbeck A/S (dále jen „společnost Lundbeck“), která nabyla účinnosti dne 16. června 2002 (dále jen „dohoda“), nebyla na základě vlastní povahy škodlivá pro hospodářskou soutěž. Jejím účelem bylo prima facie vyřešit spor o patent mezi navrhovatelkami a společností Lundbeck. K tomu, aby se zjistilo, že tato dohoda byla skutečně škodlivá pro hospodářskou soutěž, měla Komise povinnost posoudit její účinky.

               2.

               Tribunál tím, že konstatoval, že v okamžiku nabytí účinnosti této dohody existovala mezi navrhovatelkami a společností Lundbeck relevantní „potenciální hospodářská soutěž“ zjevně zkreslil důkazy obsažené v soudním spise. Komise měla povinnost objektivně prokázat, že navrhovatelky měly skutečnou a konkrétní možnost vstoupit na trh ekonomicky životaschopným způsobem. Důkazy bylo prokázáno, že a) po dobu platnosti dohody neexistovala skutečná a konkrétní možnost vstoupit na trh jak z objektivního hlediska, tak i po stránce ekonomické životaschopnosti, a b) navrhovatelky v rámci jednání, která předcházela uzavření dohody, nebyly nijak motivovány k tomu, aby ve vztahu k jejich připravenosti vstoupit na trh uváděly pravdivé informace a klamaly společnost Lundbeck tak, aby souhlasila s tím, že jim bude dodávat svůj vlastní výrobek za zvýhodněných cen a uhradila jim určitou částku. To ve skutečnosti umožnilo okamžitý vstup navrhovatelek na trh, což by jinak zásadně nemohly učinit. Tribunál opomněl zohlednit zásadní rozdíl mezi navrhovatelkami a dalšími generickými výrobci, kteří uzavřeli dohody se společností, a totiž skutečnost, že navrhovatelky neměly žádnou skutečnou a konkrétní možnost získat po dobu trvání dohody registraci.

               3.

               Každopádně navrhovatelkám neměla být uložena žádná pokuta. Po dobu trvání dohody pokyny Komise nepovažovaly takovou dohodu za protiprávní jednání „z hlediska cíle“. Šlo o nový případ, v němž společnost Lundbeck byla chráněna prima facie proti hospodářské soutěži prostřednictvím svých patentů a regulačních překážek, přičemž navrhovatelky ve skutečnosti zlepšily svou konkurenceschopnost ve vztahu ke společnosti Lundbeck na relevantním trhu tím, že získaly slevy na dodávky výrobku společnosti Lundbeck, který navrhovatelky mohly označovat jako svůj vlastní. Pokuta uložená navrhovatelkám nezohlednila novost tohoto protiprávního jednání a neodůvodněné průtahy Komise, neboť oznámení o zahájení šetření mohla Komise navrhovatelkám zcela bez problémů sdělit o více než pět dříve, než jak skutečně učinila.


title: Věc F-5/13: Žaloba podaná dne 15. ledna 2013 — ZZ v. Komise

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/29

         Žaloba podaná dne 15. ledna 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-5/13)
   2013/C 123/51
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: J. Grayston, G. Pandey, M. Gambardella, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o nezapsání žalobce na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/205/10.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 9. března 2012 výběrové komise Evropského úřadu pro výběr personálu (dále jen „EPSO“), oznámené na uživatelském účtu EPSO, ve kterém bylo potvrzeno, že jméno žalobce nebude zapsáno na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení [EPSO výběrové řízení EPSO/AD/205/10 (cla)], které bylo odpovědí na „žádost o opětovný přezkum testů ověřujících uvažovaní“, podanou žalobcem;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 23. prosince 2011 výběrové komise EPSO, oznámené na uživatelském účtu EPSO, ve kterém bylo žalobci oznámeno, že jeho jméno nebude zapsáno na „seznam úspěšných uchazečů“ (databáze úspěšných uchazečů), neboť nezískal dostatečnou známku v testu verbálního uvažování;

               —

               zrušit implicitní rozhodnutí EPSO a výběrové komise, které nebylo nikdy žalobci doručeno, že mu nebudou zpřístupněny dokumenty, jejichž zpřístupnění požadoval dopisem ze dne 31. prosince 2012 (žádost o přezkum);

               —

               zrušit implicitní rozhodnutí EPSO o zamítnutí stížnosti podané žalobcem podle čl. 90 odst. 2 Služebního řádu úředníků Evropské unie;

               —

               zrušit oznámení o výběrové řízení EPSO/AD/205/10 (cla), zveřejněné v Úř. věst. C 292 A/1 ze dne 28. října 2010;

               —

               zrušit celý „seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/205/10 (cla)“, zveřejněný v Úř. věst. C 22 A/1 ze dne 27. ledna 2012;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.


title: Věc T-200/09: Žaloba podaná dne 25. května 2009 — Abertis Infraestructuras v. Komise

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/20

         Žaloba podaná dne 25. května 2009 — Abertis Infraestructuras v. Komise
   (Věc T-200/09)
   2009/C 167/39
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Abertis Infraestructuras, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: M. Roca Junyent a P. Callol García, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               Prohlásit neplatnost napadeného aktu, uložit Komisi náhradu nákladů řízení a rozhodnout o všech důsledcích, které z toho vyplývají.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Akt, který je předmětem tohoto sporu, je stejný jako akt ve věci T-58/09 Schemaventotto v. Komise (Úř. věst. C 82, s. 34). Jedná se o právní akt, jímž Evropská komise ukončuje řízení podle článku 21 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1) (dále jen „NKS“), které se týká kontroly spojování podniků mezi žalobkyní a Autostrade, S.p.A. (věc COMP/M. 4388 — Abertis/Autostrade).
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí, že:

               —

               Evropská komise porušila své právní povinnosti, když ukončila řízení podle článku 21, aniž by určila porušení předpisů, kterého se Itálie dopustila, čímž byla dotčena práva společnosti Abertis; a podpůrně, Komise se dopustila chyby ve své analýze slučitelnosti s právem Společenství tím, že porušila povinnost, která pro ni vyplývá z článku 21 NKS;

               —

               Komise nedodržela základní náležitosti řízení stanovené v článku 21 NKS. Toto porušení musí vést k neplatnosti jednání Komise, pokud nemá být zabráněno dosažení cíle článku 21 NKS;

               —

               Komise porušila povinnost uvést odůvodnění aktů;

               —

               Komise překročila svou pravomoc, protože přijala rozhodnutí podle článku 21 NKS, který jí neumožňoval přijmout takové rozhodnutí vzhledem k tomu, že takové rozhodnutí musí být přijato podle článku 226 Smlouvy o ES, a nedodržela záruky poskytnuté v článku 21 NKS, čímž byl článek 21 NKS zbaven svého účinku a plánované spojení, které předtím samotná Komise schválila, bylo zbaveno ochrany;

               —

               Komise porušila obecné zásady právní jistoty, dobré správy a legitimního očekávání, když jednala proti členskému státu za okolností, které neponechávají prostor pro uvážení, čímž porušila legitimní očekávání subjektů;

               —

               nakonec a podpůrně, žalobkyně uvádí, že Komise se dopustila chyby ve své analýze nového právního rámce zavedeného italským státem, jelikož měla za to, že nebyl zaveden právní rámec, který zaručuje, že v příštích přeshraničních spojeních, k nimž dojde v oblasti dálnic v Itálii, bude s podniky zacházeno spravedlivě a v souladu s právními předpisy Společenství.


title: Spojené věci T-432/03 a T-95/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2006 – Dehon v. Parlament ( Úředníci — Volné pracovní místo — Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu, kterým se zrušuje rozhodnutí o jmenovaní — Článek 29 odst. 1 služebního řádu — Uspořádání vnitřního výběrové řízení )

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/11

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2006 – Dehon v. Parlament
   (Spojené věci T-432/03 a T-95/05) (1)

   („Úředníci - Volné pracovní místo - Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu, kterým se zrušuje rozhodnutí o jmenovaní - Článek 29 odst. 1 služebního řádu - Uspořádání vnitřního výběrové řízení“)
   (2006/C 310/20)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Jean Dehon (Hagen, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: H. von Hertzen, A. Bencomo Weber a A. Lukosiute, zmocněnci)
   Předmět věci
   Ve věci T-432/03, návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu vyhlásit vnitřní výběrové řízení za účelem obsazení pracovního místa náměstka vedoucího francouzského překladatelského odboru uvedeného v oznámení o volném pracovním místě č. 9192, a ve věci T-95/05, návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 29. dubna 2004 o jmenování p.S. na toto pracovní místo.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


title: Věc C-687/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 30. prosince 2013 — Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Regensburg

text:
               15.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 30. prosince 2013 — Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Regensburg
   (Věc C-687/13)
   2014/C 78/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Regensburg

      Předběžná otázka

   Je prováděcí nařízení Rady (EU) č. 917/2011 ze dne 12. září 2011, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo z dovozu keramických obkládaček pocházejících z Čínské lidové republiky (1), platné?

      (1)  Úř. věst. L 238, s. 1.


title: Věc C-348/12 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 — Rada Evropské unie v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Opatření namířená proti íránskému ropnému a plynárenskému průmyslu — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost odůvodnit opodstatněnost opatření“ )

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/6

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 — Rada Evropské unie v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, Evropská komise
   (Věc C-348/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Opatření namířená proti íránskému ropnému a plynárenskému průmyslu - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Povinnost odůvodnit opodstatněnost opatření)
   2014/C 39/10
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (zástupci: F. Esclatine a S. Perrotet, advokáti), Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis a E. Cujo, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2012, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (T-509/10), kterým Tribunál zrušil v části týkající se Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatření proti Iránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25), rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, pozměňující rozhodnutí Rady 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o přijetí omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Iránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Seznam osob, orgánů a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků — Právní vady — Přípustnost — Dotčená instituce v postavení vládní organizace — Možnost dovolávat se ochrany základních práv ze strany takové organizace — Důkazní břemeno

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 25. dubna 2012, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada (T-509/10), se zrušuje.

               2)

               Žaloba společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, na neplatnost se zamítá.

               3)

               Společnost Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie jak v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

               4)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení jak v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc C-69/10: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif — Lucembursko) — Brahim Samba Diouf v. Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration ( Směrnice 2005/85/ES — Minimální normy pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka — Pojem rozhodnutí o žádosti o azyl‘ ve smyslu článku 39 této směrnice — Žádost příslušníka třetího státu směřující k přiznání postavení uprchlíka — Neexistence důvodů pro přiznání mezinárodní ochrany — Zamítnutí žádosti ve zrychleném řízení — Neexistence opravného prostředku proti rozhodnutí posoudit žádost ve zrychleném řízení — Právo na účinný soudní přezkum )

text:
               8.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 298/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif — Lucembursko) — Brahim Samba Diouf v. Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration
   (Věc C-69/10) (1)

   (Směrnice 2005/85/ES - Minimální normy pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka - Pojem rozhodnutí o žádosti o azyl‘ ve smyslu článku 39 této směrnice - Žádost příslušníka třetího státu směřující k přiznání postavení uprchlíka - Neexistence důvodů pro přiznání mezinárodní ochrany - Zamítnutí žádosti ve zrychleném řízení - Neexistence opravného prostředku proti rozhodnutí posoudit žádost ve zrychleném řízení - Právo na účinný soudní přezkum)
   2011/C 298/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Brahim Samba Diouf

      Žalovaný: Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal administratif — (Lucembursko) — Výklad článku 39 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13, a oprava Úř. věst. 2006, L 326, s. 36) — Žádost příslušníka třetí země, který neoprávněně pobývá ve státě Unie, o přiznání postavení uprchlíka — Zamítnutí této žádosti ve vnitrostátním zrychleném řízení z důvodu neexistence důvodů pro přiznání mezinárodní ochrany — Slučitelnost s právem Společenství vnitrostátních právních předpisů, které vylučují jakýkoliv opravný prostředek proti rozhodnutí posoudit žádost ve zrychleném řízení — Právo na účinnou soudní ochranu

      Výrok

   Článek 39 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení a zásada účinné soudní ochrany musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je dotčená v původním řízení, podle níž nelze podat žádný samostatný opravný prostředek proti rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu posoudit žádost o azyl ve zrychleném řízení, pokud důvody, které vedly tento orgán k posouzení opodstatněnosti uvedené žádosti v rámci takového řízení, mohou být účinně podrobeny soudnímu přezkumu v rámci opravného prostředku, který lze podat proti konečnému rozhodnutí, čehož posouzení přísluší vnitrostátnímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


title: Věc T-281/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. června 2011 Diegem Canga Fanem proti rozsudku vydanému dne 24. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-104/09, Canga Fano v. Rada

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 3. června 2011 Diegem Canga Fanem proti rozsudku vydanému dne 24. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-104/09, Canga Fano v. Rada
   (Věc T-281/11 P)
   2011/C 238/37
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Diego Canga Fano (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný;

               —

               zrušil rozsudek vydaný dne 24. března 2011 Soudem pro veřejnou službu Evropské unie ve věci F-104/09;

               —

               vyhověl návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení a náhradě škody, která navrhovatel předložil před Soudem pro veřejnou službu s tím, že se však navrhovatel spokojí se zrušením napadeného rozsudku a je připraven přijmout symbolické jedno euro jako náhradu škod, které mu byly způsobeny;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení v obou stupních

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje jeden důvod kasačního opravného prostředku, jenž je rozdělen do tří částí a vychází z nesprávného právního posouzení.

               —

               V rámci první části navrhovatel uvádí, že Soud pro veřejnou službu vyložil použitelná ustanovení jinak než Soudní dvůr a Tribunál v jejich judikatuře, v otázce posuzovací pravomoci OOJ (body 35 a 36 napadeného rozsudku).

               —

               V rámci druhé části navrhovatel uvádí, že Soud pro veřejnou službu dospěl při výkonu svého přezkumu zjevně nesprávného posouzení k právně neopodstatněným závěrům (body 48, 51, 52, 58, 78 a 79 napadeného rozsudku) a popřel svá vlastní kritéria, se kterými má v úmyslu nahradit judikaturu Soudního dvora a Tribunálu.

               —

               V rámci třetí části navrhovatel uvádí, že Soud pro veřejnou službu se ve svém odůvodnění dopustil věcných nepřesností souvisejících se zkreslením nebo nezohledněním důkazů, jež měl k dispozici (body 80, 81, 85, 88 a 90 napadeného rozsudku).


title: Věc C-338/16 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. května 2017 – Portugalská republika v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — EZZF a EZFRV — Prováděcí rozhodnutí Evropské komise — Oznámení adresátovi — Následná oprava tiskového formátu přílohy — Zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie — Lhůta pro podání žaloby — Počátek běhu lhůty — Opožděnost — Nepřípustnost“

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/17

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. května 2017 – Portugalská republika v. Evropská komise
   (Věc C-338/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - EZZF a EZFRV - Prováděcí rozhodnutí Evropské komise - Oznámení adresátovi - Následná oprava tiskového formátu přílohy - Zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie - Lhůta pro podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Opožděnost - Nepřípustnost“)
   (2017/C 239/22)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida a P. Estêvão, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a M. França, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C, 326, 5.9.2016.


title: Věc T-320/08: Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Margherita v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/35

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Margherita v. Komise
   (Věc T-320/08)
   (2008/C 272/68)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Margherita Soc. coop. rl (Cariati, Itálie) (zástupci: A. Maiorana, advokát, A. De Matteis, advokát, A. De Francesco, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008, vyhlášené v Úř. věst. L 155 dne 13. června 2008;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které byly uplatněny ve věci T-313/08, Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c. v. Komise.


title: Věc T-640/15: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Kristan v. Parlament

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/54

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Kristan v. Parlament
   (Věc T-640/15)
   (2016/C 048/62)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tina Kristan (Lublaň, Slovinsko) (zástupkyně: N. Pirc Musar, advokátka)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8656 C ze dne 15. září 2015, kterým se zamítá potvrzující žádost žalobkyně o zpřístupnění určitých dokumentů s informacemi o cestovních výdajích, denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdaje na personální politiku členů Evropského parlamentu;

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů vynaložených žalobkyní podle článků 134 a 100 jednacího řádu Tribunálu včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 (1) ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001 (2), neboť požadované osobní údaje nejsou chráněny právními předpisy Společenství.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001, neboť přístup k požadovaným informacím byl odmítnut, ačkoli byly podmínky pro zpřístupnění splněny.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení obecné povinnosti zkoumat každý jednotlivý dokument stanovené v článcích 2 a 4 nařízení 1049/2001 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení 1049/2001.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6) nařízení 1049/2001, neboť odepření přístupu k části požadovaných dokumentů bylo neodůvodněné.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení 1049/2001, neboť se Parlament nevyjádřil ke všem argumentům žalobkyně.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


title: Věc C-23/16: Žaloba podaná dne 15. ledna 2016 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/25

         Žaloba podaná dne 15. ledna 2016 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-23/16)
   (2016/C 098/32)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: J. Hottiaux)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že opomněla zřídit vnitrostátní elektronický rejstřík podnikatelů v silniční dopravě a propojit ho s vnitrostátními elektronickými rejstříky ostatních členských států, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 16 odst. 1 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 ze dne 21. října 2009, kterým se zavádějí společná pravidla týkající se závazných podmínek pro výkon povolání podnikatele v silniční dopravě a zrušuje směrnice Rady 96/26/ES (1);

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Vnitrostátní elektronické rejstříky měly být do 31. prosince 2012 vytvořeny a propojeny s vnitrostátními elektronickými rejstříky ostatních členských států.

      (1)  Úř. věst. L 300, s. 51.


title: Věc T-295/14 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 4. září 2014 — Autoneum Germany v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních — Státní podpory — Vnitrostátní podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů — Rozhodnutí Komise zahájit formální přezkumné řízení v oblasti státních podpor — Návrh na odklad vykonatelnosti — Fumus boni juris“

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/25

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 4. září 2014 — Autoneum Germany v. Komise
   (Věc T-295/14 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Vnitrostátní podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů - Rozhodnutí Komise zahájit formální přezkumné řízení v oblasti státních podpor - Návrh na odklad vykonatelnosti - Fumus boni juris“)
   (2014/C 431/44)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Autoneum Germany GmbH (Roßdorf, Německo) (zástupci: T. Volz a B. Wißmann, avokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na odklad právních účinků rozhodnutí, kterým Komise zahájila formální přezkumné řízení v oblasti státních podpor týkající se německého zákona o energii z obnovitelných zdrojů.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-429/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — Inspecteur van de Belastingdienst v. X BV ( Politika hospodářské soutěže — Články 81 ES a 82 ES — Článek 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 — Předložení písemných vyjádření Komisí — Vnitrostátní spor o daňovou odpočitatelnost pokuty uložené rozhodnutím Komise )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — Inspecteur van de Belastingdienst v. X BV
   (Věc C-429/07) (1)

   („Politika hospodářské soutěže - Články 81 ES a 82 ES - Článek 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 - Předložení písemných vyjádření Komisí - Vnitrostátní spor o daňovou odpočitatelnost pokuty uložené rozhodnutím Komise“)
   2009/C 180/08
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof te Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Inspecteur van de Belastingdienst

      Žalovaná: X BV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Gerechtshof te Amsterdam — Výklad čl. 15 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02 s. 205) — Předložení písemných vyjádření Komisí v rámci vnitrostátního řízení týkajícího se odpočitatelnosti pokuty uložené Komisí

      Výrok

   Článek 15 odst. 3 první pododstavec třetí věta nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy musí být vykládán v tom smyslu, že opravňuje Komisi Evropských společenství k tomu, aby z vlastního podnětu předložila písemná vyjádření soudu členského státu v řízení, které se týká otázky, zda je možné od zdanitelných zisků odečítat celou výši pokuty, kterou Komise uložila z důvodu porušení článku 81 ES a 82 ES, nebo část této pokuty.

      (1)  Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


title: Věc C-425/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Enviro Tech (Europe) Ltd v. Belgický stát ( Životní prostředí a ochrana spotřebitelů — Klasifikace, balení a označování n-propylbromidu jakožto nebezpečné látky — Směrnice 2004/73/ES — Směrnice 67/548/EHS — Povinnost provedení )

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/14

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Enviro Tech (Europe) Ltd v. Belgický stát
   (Věc C-425/08) (1)

   („Životní prostředí a ochrana spotřebitelů - Klasifikace, balení a označování n-propylbromidu jakožto nebezpečné látky - Směrnice 2004/73/ES - Směrnice 67/548/EHS - Povinnost provedení“)
   2009/C 297/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Enviro Tech (Europe) Ltd

      Žalovaný: Belgický stát

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d’État (Belgie) — Platnost směrnice Komise 2004/73/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se po dvacáté deváté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (Úř. věst. L 152, s. 1; Zvl. vyd. 13/34, s. 448) s ohledem na rámcovou směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 (Úř. věst. L 196, s. 1; Zvl. vyd. 13/01, s. 27) a zejména její přílohy V (bod A.9) a VI (bod 4.2.3) — Vnitrostátní ustanovení, která jsou protiprávní z důvodu, že provádějí směrnici, ohledně které se má za to, že je v rozporu s rámcovou směrnicí — Klasifikace látky s názvem n-propylbromid jako látky vysoce hořlavé a toxické

      Výrok

   Přezkum předběžných otázek neodhalil žádnou skutečnost, která by mohla mít vliv na platnost směrnice Komise 2004/73/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se po dvacáté deváté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek, v části, v níž kvalifikuje n-propylbromid jakožto vysoce hořlavou látku (R11) a látku toxickou pro reprodukci kategorie 2 (R60).

      (1)  Úř. věst. C 327, 20.10.2008.


title: Věc T-242/10: Žaloba podaná dne 27. května 2010 — Danzeisen v. Komise

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/47

         Žaloba podaná dne 27. května 2010 — Danzeisen v. Komise
   (Věc T-242/10)
   ()
   2010/C 221/78
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Werner Danzeisen (Eichstetten, Německo) (zástupce: H. Schmidt, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení Komise (EU) č. 271/2010 v rozsahu, v němž pozměňuje nařízení (ES) č. 889/2008 v tom smyslu, že v jeho příloze XI části A bodu 9 ohledně loga EU pro ekologickou produkci podle čl. 57 právně závazně nařízeno, že jeho užití musí být „v souladu s pravidly doprovázejícími jeho registraci […] na Úřadu Beneluxu pro ochranu duševního vlastnictví“, zejména pokud tato ustanovení (stanov kolektivních ochranných známek) nařizují

                           —

                           v čl. 2 odst. 4, že nikdo, ani žalobce, nemůže používat logo EU pro ekologickou produkci „without empowerment from the Bodies designed or recognised in accordance with the Community Regulations“, tedy bez zmocnění k používání loga EU pro ekologickou produkci kontrolními orgány či subjekty, které byly zřízeny podle právních předpisů Unie nebo byly uznány za jim odpovídající;

                           —

                           vyloučení ručení stanovené v článku 4, podle něhož Evropská unie neručí za to, že logo EU pro ekologickou produkci smí být používáno v Evropské unii, s výjimkou vlastní právní existence Evropské unie a jejího oprávnění užívat logo EU pro ekologickou produkci „except to the extent of its corporate existence and of its underlying entitlement to the Organic Farming Mark“, tedy omezení odpovědnosti Evropské unie pouze na právní existenci Evropské unie a právo Evropské unie na provedený zápis ochranné známky;

                           —

                           v čl. 7 odst. 2 obsažené ustanovení o přípustnosti koexistence ustanovení stanov kolektivní ochranné známky o používání a správě loga EU pro ekologickou produkci s právními předpisy Evropské unie a vnitrostátními zákony, že však v případě konfliktu ohledně používání loga EU pro ekologickou produkci mají přednost stanovy kolektivní ochranné známky a musí být použity, že tedy „in case of conflict concerning the use of the Organic Farming Mark“ se použijí „provisions of the present Regulations on use and management“, a ostatní pravidla, zejména ta, jež jsou obsažena v nařízení (EU) č. 271/2010, se neuplatní;

                           —

                           v čl. 9 bodu 3, že logo EU pro ekologickou produkci nesmí být použito žádným způsobem, který se vyjadřuje opovržlivě nebo kriticky k Evropské unii nebo ohledně stanov kolektivní ochranné známky, které byly stanoveny na Úřadu Beneluxu pro ochranu duševního vlastnictví;

                           —

                           v čl. 12 odst. 1, že si Evropská unie vyhrazuje právo přímo kontrolovat výrobky a reklamní materiály, které nesou logo EU pro ekologickou produkci a pravidelně vyžadovat příklady jejich použití;

                           —

                           v čl. 15 odst. 1, že výklad ustanovení stanov kolektivní ochranné známky Evropské unie je tudíž vyhrazen jejímu zákonnému zástupci, Evropské komisi, a proto nepodléhá výkladu soudních orgánů Evropské unie;

                           —

                           v čl. 15 odst. 2, že se pravidla pro používání a správu loga EU pro ekologickou produkci řídí belgickým právem;

               —

               uložit žalované, aby žalobci uhradila nezbytné náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce vznáší námitky proti změně přílohy XI nařízení (ES) č. 889/2008 (1) nařízením (EU) č. 271/2010 (2).
   K odůvodnění své žaloby žalobce zaprvé uvádí, že byl porušen čl. 297 odst. 1 třetí věta SFEU, neboť příloha XI část A číslo 9 nařízení č. 889/2008 ve znění nařízení č. 271/2010 odkazuje na stanovy kolektivních ochranných známek, které stanovila Komise při zápisu loga Evropské unie pro ekologickou produkci na Úřadu Beneluxu pro ochranu duševního vlastnictví, a tyto stanovy kolektivních ochranných známek nebyly zveřejněny v Úředním věstníku, třebaže v důsledku odkazu mají stejně závazný význam, jako samotný text nařízení Komise.
   Zadruhé žalobce uvádí, že dynamický odkaz na stanovy kolektivních ochranných známek Komise dává možnost libovolně měnit skutečný významový obsah nařízení č. 271/2010 s vyloučením členských států, čímž je obcházena a mařena legitimace zákonodárného aktu spolupůsobením členských států.
   Zatřetí je vytýkáno, že stanovy kolektivních ochranných známek stanoví, že nikdo nesmí používat logo Evropské unie pro ekologickou produkci, aniž by k tomu byl zmocněn kontrolními orgány či subjekty. Podle žalobce je to neslučitelné s čl. 24 odst. 2 a čl. 25 odst. 1 nařízení (ES) č. 834/2007 (3), neboť tato ustanovení stanoví právo ekologicky kontrolovaných podniků používat logo Evropské unie pro ekologickou produkci pro ekologické výrobky, jež jsou v souladu s tímto nařízením.
   Začtvrté žalobce uvádí, že stanovy kolektivních ochranných známek stanoví vyloučení odpovědnosti Evropské komise, jímž se Komise protiprávně zbavuje své úřední povinnosti zabránit škodám hrozícím též žalobci.
   Zapáté žalobce uvádí, že stanovy kolektivních ochranných známek v souběhu svých ustanovení a ostatních zákonodárných aktů Evropské unie a vnitrostátních zákonů stanoví, že v případě konfliktu mají stanovy kolektivních ochranných známek vždy přednost, což má za následek prolomení přednosti práva Unie.
   Zašesté žalobce vytýká, že mu stanovy kolektivních ochranných známek zakazují používat logo Evropské unie pro ekologickou produkci způsobem, který ve vztahu k Evropské unii působí kriticky. Tím je bezdůvodně zasahováno do jeho základního práva na svobodné vyjádření názoru.
   Zasedmé se uvádí, že stanovy kolektivních ochranných známek stanoví, že Evropská komise požaduje od uživatelů loga Evropské unie pro ekologickou produkci příklady užití a může tyto příklady přezkoumat, čímž si Komisi vytváří právo přímého přístupu k podnikům a prolamuje tím rozdělení pravomocí v poměru k členským státům.
   Zaosmé žalobce vytýká zápis loga Evropské unie pro ekologickou produkci Evropskou unií jakožto kolektivní ochranné známky, neboť to je neslučitelné mimo jiné s nařízením č. 834/2007.
   Zadeváté žalobce uvádí, že Komise si ve stanovách kolektivních ochranných známek vyhrazuje jejich výklad, čímž porušuje monopol výkladu Soudního dvora.
   Konečně je svévolné, že stanovy kolektivních ochranných známek stanoví, že belgické právo platí i pro žalobce.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 889/2008 ze dne 5. září 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů, pokud jde o ekologickou produkci, označování a kontrolu (Úř. věst. L 250, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (EU) č. 271/2010 ze dne 24. března 2010, kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o logo Evropské unie pro ekologickou produkci (Úř. věst. L 84, s. 19).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91 (Úř. věst. L 189, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. července 2004 ve věci C- 420/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (Nesplnění povinnosti státem — Neprovedení — Směrnice 2001/18/ES)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/16

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve věci C- 420/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Neprovedení - Směrnice 2001/18/ES)
   (2004/C 228/30)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-420/03, Komise Evropských společenství, (zmocněnec: U. Wölker) proti Spolkové republice Německo (zmocněnec: W.-D. Plessing a M. Lumma), jejímž předmětem je určení, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. L 106, s. 1) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, K. Lenaerts a K. Schiemann (zpravodaj), soudci, generální advokát: C. Stix-Hackl, tajemník: R. Grass, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Spolková republika Německo tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2.

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 275, 15.11.2003.


title: Věc C-320/13: Žaloba podaná dne 12. června 2013 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/8

         Žaloba podaná dne 12. června 2013 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-320/13)
   (2013/C 226/14)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetch a K. Herrmann)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně se domáhá, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Polská republika tím, že nevydala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení slučitelnosti se směrnicí, a každopádně je neoznámila Komisi, porušila své povinnosti plynoucí z čl. 27 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (1);

               —

               uložil Polské republice podle čl. 260 odst. 3 SFEU kvůli porušení povinnosti sdělení opatření k provedení směrnice 2009/28/ES placení denního penále ve výši 133 228,80 eur ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2009/28/ES uplynula dne 5. prosince 2010.

      (1)  Úř. věst. L 140, s. 16.