Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 5. prosince 2002. # Sykes Enterprises, Incorp. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Sousloví REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS. # Věc T-130/01.


Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 15. července 2014. # Grzegorz Łaszkiewicz proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Věc T-576/12.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 15. ledna 1997. # Syndicat français de l'express international, DHL international, Service CRIE a May Courier proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Žaloba na neplatnost. # Věc T-77/95.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 9. listopadu 2004. # Eva Vega Rodríguez proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Všeobecné výběrové řízení - Soudní přezkum - Meze. # Spojené věci T-285/02 a T-395/02.

text:
      ROZSUDEK SOUDU (druhého senátu)
      9. listopadu 2004
      Spojené věci T‑285/02 a T‑395/02
      Eva Vega Rodríguez
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Úředníci – Všeobecné výběrové řízení – Otázky s více variantami odpovědí –Přesnost odpovědí klíče řešení – Soudní kontrola - Omezení“
      Úplný text ve francouzském jazyce II - 0000
      Předmět:         Žaloba, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí výběrové komise COM/A/10/01, kterým se žalobkyni uděluje vylučující
         známka a nedostatečný počet bodů pro pokračování ve výběrovém řízení, a rozhodnutí, kterým se zamítá její odvolání a podpůrně
         návrhy na náhradu škody.

      Rozhodnutí:         Žaloba se zamítá. Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Shrnutí
      1.     Úředníci ─ Žaloba ─ Akt nepříznivě zasahující do právního postavení ─ Rozhodnutí učiněné po přezkoumání dřívějšího rozhodnutí
            ─ Rozhodnutí přijaté výběrovou komisí po přezkumu situace uchazeče
      (Služební řád úředníků, čl. 90 odst. 2, a 91 odst. 1)
      2.     Řízení ─ Organizační procesní opatření ─ Žádost o předložení dokumentů týkajících se přípustnosti žaloby ─ Přípustnost dokumentů
            předložených po lhůtě stanovené Soudem
      (Jednací řád Soudu, čl. 64 a 65)
      3.     Úředníci ─ Žaloba ─ Aktivní legitimace ─ Žaloba směřující proti rozhodnutí výběrové komise, kterým se uděluje vylučující známka
            – Uchazeč, který nemůže postoupit do další části výběrového řízení, a to ani v případě opravy známky ─ Nepřípustnost
      (Služební řád úředníků, čl. 91)
      4.     Úředníci ─ Výběrové řízení ─ Výběrové řízení na základě diplomů a zkoušek ─ Obsah zkoušek ─ Otázky s více variantami odpovědí
            ─ Posuzovací pravomoc komise ─ Soudní kontrola ─ Omezení
      (Služební řád úředníků, příloha III)
      1.     Jestliže uchazeč ve výběrovém řízení požádá o přezkum rozhodnutí učiněného výběrovou komisí, je aktem nepříznivě zasahujícím
         do jeho právního postavení rozhodnutí učiněné výběrovou komisí po přezkumu jeho situace. Od tohoto rozhodnutí přijatého po
         přezkoumání situace rovněž počínají běžet lhůty pro stížnost a žalobu, aniž by bylo namístě ověřit, zda v takovéto situaci
         může být uvedené rozhodnutí případně považováno za čistě potvrzující akt.

      (viz bod 18)
      Odkazy: Soud, 23. ledna 2002, Gonçalves v. Parlament, T‑386/00, Recueil FP, s. I‑A‑13 a II‑55, bod 39 a uvedená judikatura
      2.     Jestliže si Soud na základě organizačních procesních opatření vyžádá předložení dokumentu týkajícího se podmínek přípustnosti
         žaloby, nemůže prodlení v jeho předložení způsobené účastníkem řízení způsobit nepřípustnost tohoto dokumentu. Jednak totiž
         podmínky přípustnosti žaloby musejí být zkoumány soudcem Společenství v jakémkoli okamžiku, a to popřípadě i  z úřední povinnosti. Dále v případě nesplnění těchto podmínek dotčeným účastníkem řízení má Soud právo vyžádat si předložení dokumentu požadovaného
         na základě článku 65 svého jednacího řádu. Lhůta k předložení tohoto dokumentu tedy nemůže být lhůtou prekluzivní.

      (viz bod 24)
      Odkazy: Soud, 11. května 1992, Whitehead v. Komise, T‑34/91, Recueil, s. II‑1723, bod 19; Soud, 13. prosince 1996, Lebedef
         v. Komise, T‑128/96, Recueil FP, s. I‑A‑629 a II‑1679, bod 25

      3.     V rámci žaloby na neplatnost, jejímž předmětem je rozhodnutí výběrové komise, kterým se žalobkyni uděluje vylučující známka
         a počet bodů neumožňujících jí pokračovat ve výběrovém řízení, nemá žalobce aktivní legitimaci, pokud vyjde najevo, že i za
         předpokladu, že na sporné otázky odpověděl správně, by nemohl pokračovat ve výběrovém řízení.

      (viz bod 25)
      4.     Výběrová komise má širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o podrobný obsah zkoušek stanovených v rámci výběrového řízení.
         Soudci Společenství přísluší tento obsah zkoumat pouze v případě, že přesahuje rámec uvedený v oznámení o výběrovém řízení
         nebo neodpovídá účelu zkoušky výběrového řízení.

      V rámci zkoušek sestávajících z otázek s více variantami odpovědí Soudu nepřísluší nahradit opravu výběrové komise vlastní
         opravou. Otázku by bylo nezbytné zkoumat, popřípadě vzhledem k odpovědím, které navrhla, pouze v případě, že by se jevilo,
         že tato otázka byla zjevně nevhodná vzhledem k účelu dotčeného výběrového řízení. Takový by byl zejména případ, pokud by z
         vysvětlení výběrové komise vyplývalo, že různé navržené odpovědi pro jednu otázku neumožňují vymezit jedinou správnou odpověď,
         v rozporu se zvláštními pokyny udělenými v tomto smyslu uchazečům. V tomto ohledu značná obtížnost otázky nemůže být ukazatelem
         nevhodnosti otázky. Výběrová komise je totiž oprávněna vybrat otázky, které mohou být rozdílné obtížnosti, aby zajistila vlastní
         účel výběrového řízení, tedy zajištění přijetí úředníků s nejvyššími schopnostmi.

      (viz body 35 a 36)
      Odkazy: Soudní dvůr, 8. března 1988, Sergio a další v. Komise, 64/86, 71/86 až 73/86 a 76/86, Recueil, s. 1399, bod 22; Soud,
         21. května 1996, Kaps v. Soudní dvůr, T‑153/95, Recueil FP, s. I‑A‑233 a II‑663, bod 37


Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 5. října 2017.#Sirine Bent Zine El Abidine Ben Haj Hamda Ben Ali v. Rada Evropské unie.#Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku – Zmrazení finančních prostředků – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Právní základ – Opětovné zařazení jména žalobkyně na základě nového důvodu – Povinnost uvést odůvodnění – Faktický základ – Vlastnické právo – Přiměřenost.#Věc T-149/15.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. září 2009. # Komise Evropských společenství proti Maltské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Přípustnost - Ochrana volně žijících ptáků - Směrnice 79/409/EHS - Jarní lov - Zákaz - Odchylka od režimu ochrany - Podmínka neexistence ,jiného uspokojivého řešení‘ - Legitimní očekávání. # Věc C-76/08.

text:
      Věc C-76/08
      Komise Evropských společenství
      v.
      Maltská republika
      „Nesplnění povinnosti státem – Přípustnost – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409/EHS – Jarní lov – Zákaz – Odchylka od režimu ochrany – Podmínka neexistence ,jiného uspokojivého řešení‘ – Legitimní očekávání“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Žaloba pro nesplnění povinnosti – Právo Komise podat žalobu – Výkon podle volného uvážení
      (Článek 226 ES; směrnice Rady 79/409, čl. 9)
      2.        Životní prostředí – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409 – Datum zahájení a ukončení lovu – Odchylky
      (Směrnice Rady 79/409, jedenáctý bod odůvodnění a články 7 a 9)
      1.        Cílem čl. 9 odst. 3 směrnice 79/409 o ochraně volně žijících ptáků ve znění pozměněném pro roky 2004 až 2006 nařízením č.
         807/2003 a pro rok 2007 směrnicí 2006/105 není - a ostatně podle práva ani být nemůže – aby možnost Komise podat žalobu pro
         nesplnění povinnosti byla podmíněna předáním výroční zprávy členským státem, které toto ustanovení upravuje. Naopak čl. 9
         odst. 4 směrnice ukládá Komisi, aby na základě poskytnutých informací, a „zejména“ na základě výročních zpráv uvedených ve
         zmíněném čl. 9 odst. 3 vždy dbala na to, aby důsledky uplatňování odchylek povolených v čl. 9 odst. 1 směrnice členskými státy,
         nebyly v rozporu s touto směrnicí.

      Krom toho podmínit zahájení řízení o nesplnění povinnosti Komisí předchozím předáním zprávy dotčeným členským státem by mohlo
         ovlivnit roli strážkyně Smlouvy, kterou vykonává Komise, na základě níž je pouze ona příslušná k rozhodnutí o možnosti zahájit
         toto řízení a o důvodech, pro které musí být zahájeno.

      (viz body 22–23)
      2.        Jako jedna z mnohých podmínek, které musejí být splněny k tomu, aby členské státy mohly použít odchylný režim stanovený v
         čl. 9 odst. 1 směrnice 79/409 o ochraně volně žijících ptáků ve znění pozměněném pro roky 2004 až 2006 nařízením č. 807/2003
         a pro rok 2007 směrnicí 2006/105 je uvedena neexistence jiného uspokojivého řešení. Tato podmínka nemůže být považována za
         splněnou, pokud se výjimečné období lovu, aniž by to bylo nezbytné, shoduje s obdobími, pro která směrnice stanoví zvláštní
         ochranu. Taková nezbytnost není dána zejména tehdy, pokud jediným účelem opatření povolujícího výjimečně lov je prodloužit
         období lovu určitých druhů ptáků na území, kde se již vyskytují během období lovu stanovených v souladu s článkem 7 směrnice.
         Taková nezbytnost rovněž není dána tehdy, když se dotčené druhy skutečně vyskytují na podzim na území, na němž byl zahájen
         jarní lov, i když se tam vyskytují ve znatelně menším množství než na jaře, není-li toto množství zanedbatelné.

      Nicméně samotné zjištění, že se oba dotčené druhy tedy na podzim skutečně vyskytují na územích, na nichž byl zahájen jarní
         lov nepostačuje k tomu, aby bylo možné učinit závěr, že existuje „jiné uspokojivé řešení“ ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice.
         Když totiž zákonodárce Společenství použil výraz „jiné uspokojivé řešení“, neměl v úmyslu vyloučit použití odchylky stanovené
         v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice v případě, kdy existuje jakákoliv možnost lovit v obdobích povolených na základě článku
         7 směrnice, ale chtěl umožnit, aby se z tohoto ustanovení činily výjimky pouze v nezbytném rozsahu, pokud možnosti lovu během
         těchto období, v projednávaném případě na podzim, jsou natolik omezené, že by byla narušena rovnováha mezi ochranou druhů
         a určitými rekreačními aktivitami, o jejíž dosažení směrnice usiluje.

      Z ustanovení článku 9 směrnice, která hovoří o přísné kontrole uvedené odchylky a selektivní povaze odchytu, jakož i ostatně
         z obecné zásady proporcionality nicméně vyplývá, že odchylka, kterou členský stát zamýšlí použít, musí být přiměřená potřebám,
         které ji odůvodňují. V důsledku toho zjištění, že neexistuje jiné uspokojivého řešení, tj. v projednávaném případě skutečnost,
         že neexistuje dostatek možností podzimního lovu, ani zdaleka neumožňuje bez omezení povolit jarní lov; umožňuje zahájení tohoto
         lovu pouze v nezbytně nutném rozsahu a za podmínky, že nejsou ohroženy jiné cíle sledované směrnicí, zejména tehdy, pokud
         existuje záruka, že populace dotyčných druhů je zachována na dostatečné úrovni, přičemž není-li tato podmínka splněna, nemohou
         být úbytky ptáků způsobené lovením v žádném případě považovány za rozumné, a tudíž za přijatelné využívání pro účely jedenáctého
         bodu odůvodnění směrnice.

      (viz body 49–51, 54–59)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      10. září 2009(*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Přípustnost – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409/EHS – Jarní lov – Zákaz – Odchylka od režimu ochrany – Podmínka neexistence ,jiného uspokojivého řešení‘ – Legitimní očekávání“
      Ve věci C‑76/08,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 21. února 2008,
      Komise Evropských společenství, zastoupená D. Recchia a D. Lawunmi, jakož i P. Oliverem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Maltské republice, zastoupené S. Camillerim a D. Mangion, jako zmocněnci, ve spolupráci s J. Bouckaertem, advocaat,

       žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J.-C. Bonichot (zpravodaj), P. Kūris, L. Bay Larsen a C. Toader, soudci,
      generální advokát: M. Poiares Maduro,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. května 2009,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že tím, že Maltská republika povolila od roku
         2004 zahájení lovu křepelek polních (Coturnix coturnix) a hrdliček divokých (Streptopelia turtur) v průběhu jarního stěhování, aniž by dodržela podmínky stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna
         1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98) ve znění pozměněném pro roky 2004 až 2006
         nařízením Rady (ES) č. 807/2003 ze dne 14. dubna 2003 (Úř. věst. L 122, s. 36; Zvl. vyd. 01/04, s. 335) a pro rok 2007 směrnicí
         Rady 2006/105/ES ze dne 20. listopadu 2006 (Úř. věst. L 363, s. 368, dále jen v obou případech „směrnice“), nesplnila povinnosti,
         které pro ni vyplývají z této směrnice.

       Právní rámec
      2        Cílem směrnice je podle jejího článku 1 zaručit ochranu všech druhů ptáků přirozeně se vyskytujících ve volné přírodě na evropském
         území členských států, na něž se vztahuje Smlouva o ES, jejich regulování a péči o ně a stanovit pravidla pro jejich využívání.

      3        Jedenáctý bod odůvodnění směrnice upřesňuje, že ve Společenství jako celku mohou být určité druhy loveny s ohledem na vysokou
         početnost jejich populací, zeměpisné rozšíření a reprodukční potenciál, což představuje přijatelné využití, jsou-li stanoveny
         a dodržovány určité limity a je-li takový lov slučitelný s udržením populace těchto druhů na uspokojivé úrovni.

      4        Článek 2 směrnice stanoví, že členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby populace druhů uvedených v článku 1 této
         směrnice byly zachovány na úrovni nebo přivedeny na úroveň, která odpovídá zejména ekologickým, vědeckým a kulturním požadavkům,
         přičemž budou brát v úvahu hospodářské požadavky a požadavky rekreace.

      5        Článek 5 směrnice také ukládá členským státům, aby vytvořily obecnou právní úpravu ochrany, která zejména zakáže usmrcování,
         odchyt nebo vyrušování ptáků uvedených v článku 1 této směrnice a ničení jejich hnízd. Tato povinnost však platí, aniž jsou
         dotčeny články 7 a 9 směrnice.

      6        Článek 7 směrnice stanoví:

      „1.      S ohledem na početnost populace, zeměpisné rozšíření a úspěšnost rozmnožování ve Společenství mohou být druhy uvedené v příloze
         II loveny podle vnitrostátních právních předpisů daného státu. Členské státy zajistí, aby lov těchto druhů nenarušil úsilí
         o jejich zachování v oblasti jejich rozšíření.

      2.      Druhy uvedené v příloze II/1 mohou být loveny na moři i na pevnině v zeměpisné oblasti, na niž se vztahuje tato směrnice.
      3.      Druhy uvedené v příloze II/2 mohou být loveny pouze v členských státech, které jsou u jejich jmen uvedeny.
      4.      Členské státy zajistí, aby lov včetně případného sokolnictví byl prováděn v souladu s platnými vnitrostátními předpisy a v souladu
         se zásadami rozumného využívání a ekologicky vyvážené regulace příslušných ptačích druhů a že tento lov je u populací těchto
         druhů, zejména stěhovavých, slučitelný s opatřeními vyplývajícími z článku 2. Postarají se zejména o to, aby druhy, na které
         se předpisy o lovu vztahují, nebyly loveny během období odchovu mláďat ani v jednotlivých stádiích rozmnožování. V případě
         stěhovavých druhů se zejména postarají o to, aby druhy, na něž se předpisy o lovu vztahují, nebyly loveny během období rozmnožování
         nebo během období jejich návratu na hnízdiště. Členské státy zašlou Komisi veškeré příslušné informace o praktickém uplatňování
         svých loveckých předpisů.“

      7        Článek 9 směrnice povoluje nicméně určité odchylky za následujících podmínek:

      „1.      Pokud neexistuje jiné uspokojivé řešení, mohou se členské státy odchýlit od ustanovení článků 5, 6, 7 a 8 z následujících
         důvodů:

      […]
      c)      aby v malém množství za přísně kontrolovaných podmínek a na základě výběru umožnily odchyt, držení nebo jiné rozumné využívání
         některých druhů ptáků.

      2.      Odchylky musí upřesnit:
      –        druhy, na něž se vztahují,
      –        prostředky, zařízení nebo metody povolené pro odchyt nebo usmrcování,
      –        charakter rizika a časové a místní okolnosti, kdy lze takové odchylky povolit,
      –        orgán, který je oprávněn vyhlásit, že požadované podmínky nastaly, a rozhodnout, jaké prostředky, zařízení nebo metody mohou
         být použity, za jakých omezení a kým,

      –        kontroly, které budou prováděny.
      3.      Členské státy zašlou každoročně Komisi zprávu o provádění tohoto článku.
      4.      Na základě poskytnutých informací, a zejména na základě informací sdělených Komisi podle odstavce 3 musí Komise vždy dbát,
         aby důsledky těchto odchylek nebyly v rozporu s touto směrnicí. Za tímto účelem přijme odpovídající opatření.“

      8        Příloha II část 2 směrnice, která vyjmenovává druhy, jež mohou být loveny v určitých členských státech, uvádí mezi druhy,
         které mohou být loveny na Maltě, křepelku polní (Coturnix coturnix) a hrdličku divokou (Streptopelia turtur).

       Postup před zahájením soudního řízení
      9        Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že tím, že Maltská republika povolila lov křepelek polních a hrdliček divokých v průběhu
         jejich jarního stěhování v roce 2004, nedodržela povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice, rozhodla se zahájit řízení
         stanovené v článku 226 ES. Dopisem ze dne 4. července 2006 vyzvala Komise Maltskou republiku, aby předložila vyjádření v tomto
         ohledu a dodatečnou výzvou dopisem ze dne 23. března 2007 rozšířila rozsah sporu na pozdější roky, v nichž byl podle ní povolen
         lov za stejných podmínek.

      10      V dopisech ze dne 23. března 2007 a 23. dubna 2007 tvrdily maltské orgány, že podmínky použití odchylky stanovené v čl. 9
         odst. 1 písm. c) směrnice byly splněny. Uvedly zvláště, že neexistovalo „jiné uspokojivé řešení“ ve smyslu tohoto ustanovení
         než zahájení lovu dotčených druhů během jarního období, jelikož na území Maltské republiky muže být během podzimního období
         loven pouze velmi nízký počet jedinců těchto druhů.

      11      Maltské orgány měly rovněž za to, že Komise nemohla platně rozšířit předmět nesplnění povinnosti ohledně povolení na zahájení
         lovu v průběhu jarního období v letech 2005 až 2007, aniž by se seznámila s výročními zprávami v souladu s článkem 9 směrnice,
         které jí tyto orgány měly předložit. Dne 28. června 2007 zaslaly Komisi doplňující informace o stěhování ptáků ve středomořské
         oblasti, a zvláště na Maltě.

      12      Vzhledem k tomu, že Komise nebyla spokojena s odpovědí, vydala dne 23. října 2007 odůvodněné stanovisko, v němž opakovala
         výtky vznesené v obou výzvách dopisem a vyzvala dotčený členský stát, aby přijal nezbytná opatření k tomu, aby vyhověl tomuto
         stanovisku do dvou měsíců od jeho obdržení.

      13      Dopisem ze dne 31. prosince 2007 odpověděly maltské orgány na uvedené odůvodněné stanovisko, že se jejich postoj nezměnil.

      14      Za těchto okolností tedy Komise podala projednávanou žalobu.

       Řízení před Soudním dvorem
      15      Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 21. února 2008 žádala Komise předsedu Soudního dvora podle článku 234 ES, aby
         nařídil Maltské republice nezahájit lov křepelek polních a hrdliček divokých na jaře roku 2008.

      16      Usnesením ze dne 24. dubna 2008, Komise v. Malta (C‑76/08 R) nařídil předseda Soudního dvora Maltské republice, aby se zdržela
         povolování lovu na základě článku 9 směrnice 79/409 obou dotčených druhů v průběhu jarního stěhování v roce 2008.

       K žalobě
       K přípustnosti
       Argumentace účastníků řízení
      17      Maltská republika tvrdí, že žaloba Komise je v plném rozsahu nepřípustná, jelikož Komise ve skutečnosti žádá Soudní dvůr,
         aby obecně určil, že zahájení jarního lovu od roku 2004 je v rozporu s článkem 9 směrnice. Tento členský stát zdůrazňuje,
         že návrh Komise, který směřuje k uložení definitivního zákazu jarního lovu obou dotčených druhů ptáků na jejím území, by zbavil
         článek 9 směrnice svého užitečného účinku. V tomto ohledu uvádí, že otázka, zda podmínky použití tohoto článku jsou splněny,
         závisí na posouzení případ od případu a že Komise se musí zvláště opřít, pokud jde o daný rok, o výroční zprávu podle tohoto
         článku 9, jež jí musí být předána dotčeným členským státem v souladu s odstavcem 3 tohoto článku.

      18      Maltská republika má za to, že žaloba Komise musí být v každém případě považována za nepřípustnou v rozsahu, v němž směřuje
         k určení nesplnění povinnosti vyplývající z práva Společenství z důvodu zahájení jarního lovu v roce 2007, jelikož ještě nepředala
         tomuto orgánu zprávu za uvedený rok. Tak je tomu a fortiori i v případě následujících let.

      19      Komise má naopak za to, že její žaloba je přípustná. Upřesňuje, že se výslovně vztahuje na zahájení jarního lovu v letech
         2004 až 2007, ale že se naproti tomu netýká roku 2008, neboť poté, co bylo vydáno výše uvedené usnesení Komise v. Malta, nepovolila
         Maltská republika jarní lov obou dotčených druhů ptáků v uvedeném roce.

      20      Komise připouští, že odpovědět na otázku, zda článek 9 směrnice byl dodržen, lze až poté, co tento článek byl proveden dotčeným
         členským státem. Naproti tomu má za to, že přípustnost její žaloby nepodléhá předchozímu přezkumu výročních zpráv, které musí
         být předány členskými státy podle uvedeného čl. 9 odst. 3. Zdůrazňuje, že s ohledem na svou roli strážkyně Smlouvy, je pouze
         ona oprávněna rozhodnout o možnosti zahájit řízení o nesplnění povinnosti.

       Závěry Soudního dvora
      21      Pokud jde o první námitku nepřípustnosti vznesenou Maltskou republikou, která vychází z toho, že Komise se nemůže domáhat
         toho, aby Soudní dvůr určil, že došlo ke všeobecnému a soustavnému neplnění povinnosti vyplývající z článku 9 směrnice, a to
         z důvodu, že by tím byl ohrožen užitečný účinek tohoto článku, je třeba konstatovat, že z odůvodněného stanoviska, jakož i z odůvodnění
         žaloby a repliky Komise vyplývá, že se Komise nedomáhá toho, aby Soudní dvůr obecně zakázal Maltské republice povolit provádění
         jarního lovu křepelek polních a hrdliček divokých, a tedy, aby definitivně zakázal možnost použít odchylku stanovenou v článku
         9 směrnice, ale domáhá se toho, aby určil, že tento členský stát tím, že povolil její každoroční použití za stejných podmínek
         v průběhu let 2004 až 2007, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice.

      22      Pokud jde o druhou námitku nepřípustnosti vznesenou Maltskou republikou, která vychází z toho, že se Komise nemůže domáhat
         toho, aby Soudní dvůr určil nesplnění povinnosti z důvodu zahájení jarního lovu v roce 2007 a následujících rocích, aniž by
         byla seznámena s výročními zprávami za tyto roky, stačí konstatovat, že není účinkem čl. 9 odst. 3 směrnice, a ostatně nemohlo
         být podle práva ani jeho cílem, aby možnost Komise podat žalobu pro nesplnění povinnosti byla podmíněna předáním výroční zprávy
         členským státem, které toto ustanovení upravuje. Naopak čl. 9 odst. 4 směrnice ukládá Komisi, aby na základě poskytnutých
         informací, a „zejména“ na základě výročních zpráv uvedených ve zmíněném čl. 9 odst. 3 vždy dbala na to, aby důsledky uplatňování
         odchylek povolených v čl. 9 odst. 1 směrnice členskými státy, nebyly v rozporu s touto směrnicí.

      23      Krom toho podmínit zahájení řízení o nesplnění povinnosti Komisí předchozím předáním zprávy dotčeným členským státem by v každém
         případě mohlo ovlivnit roli strážkyně Smlouvy, kterou vykonává Komise, na základě níž je pouze ona příslušná k rozhodnutí
         o možnosti zahájit toto řízení a důvodech, pro které musí být zahájeno (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 10. dubna
         2003, Komise v. Německo, C‑20/01 a C‑28/01, Recueil, s. I‑3609, bod 30).

      24      Proto je třeba zamítnout obě námitky nepřípustnosti vznesené Maltskou republikou.

       K věci samé
       Argumentace účastníků řízení
      25      Komise uvádí, že křepelka polní a hrdlička divoká jsou druhy uvedené v příloze II směrnice, a že tudíž členské státy musejí
         dodržovat, pokud jde o tyto druhy, požadavky uvedené v čl. 7 odst. 4 této směrnice. Upřesňuje, že to zvláště znamená, že lov
         musí být slučitelný s článkem 2 směrnice a že k němu nesmí docházet v průběhu období, kdy by měl nepříznivé důsledky pro zachování
         populace dotčených ptáků, zvláště pak ne v období jejich návratu na hnízdiště.

      26      Komise má za to, že zahájení jarního lovu křepelek polních a hrdliček divokých na Maltě tyto podmínky nesplňuje. Jednak lov
         obou těchto druhů v průběhu jejich návratu na hnízdiště je podle ní zakázán na základě čl. 7 odst. 4 směrnice, a jednak podmínky
         stanovené v článku 9 této směrnice k odchýlení se od tohoto zákazu nejsou splněny.

      27      Komise dodává, že je na členském státu, který hodlá využít čl. 9 odst. 1 směrnice, aby prokázal, že podmínky použití tohoto
         ustanovení byly splněny (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 12. července 2007, Komise v. Rakousko, C‑507/04, Sb. rozh. s. I‑5939,
         bod 198).

      28      Komise připomněla, že čl. 9 odst. 1 směrnice umožňuje odchýlit se od zákazu lovit stěhovavé druhý ptáků během jejich návratu
         na hnízdiště, který je stanoven článkem 7 této směrnice, pouze pokud „neexistuje jiné uspokojivé řešení“, a tvrdí, že tomu
         tak v projednávaném případě není.

      29      Komise připomíná, že podle judikatury Soudního dvora výjimečné období lovu se nemůže shodovat, aniž by to bylo nezbytné, s obdobími,
         pro která směrnice stanoví zvláštní ochranu, a že taková nezbytnost neexistuje zejména tehdy, pokud jediným účelem tohoto
         opatření je prodloužit období lovu určitých druhů ptáků na území, kde se již vyskytují během období, v nichž je lov povolen
         (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 15. prosince 2005, Komise v. Finsko,  C‑344/03, Sb. rozh. s. I‑11033, bod 33).

      30      Krom toho, pokud se lovení ptáci vyskytují, i když jen v malém množství, v období roku, během něhož je lov povolen směrnicí,
         není podmínka neexistence jiného uspokojivého řešení splněna (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Komise v. Finsko, body
         35, 38 a 42, jakož i Komise v. Rakousko, body 203 a 204).

      31      Podle Komise výroční zprávy za roky 2004 a 2005 předané Maltskou republikou ukazují, že jak křepelka polní, tak hrdlička divoká
         se v období podzimního lovu v uvedených letech na Maltě skutečně vyskytovaly. Na základě těchto informací má za to, že tomu
         tak bylo i v letech 2006 a 2007.

      32      Komise upřesňuje, že skutečnost, že na podzim ptáci pouze přeletí nad částí maltského území, a sice nad Western Cliffs, není
         relevantní, jelikož tato část území je lovcům přístupná. Dodává, že v projednávaném případě jsou regiony, nad kterými ptáci
         přeletí, v blízkosti regionů, v nichž se vyskytují na jaře, že lov může být prováděn v průběhu migračního letu ptáků a že
         možnosti podzimního lovu by mohly být zlepšeny opatřeními určenými k péči o stanoviště.

      33      Komise tvrdí, že stav populace křepelky polní a hrdličky divoké je nepříznivý a že zahájení jarního lovu by tuto situaci zhoršilo.

      34      Tento orgán rovněž uvádí, že Maltská republika neprokázala, že jiné podmínky uplatnění čl. 9 odst. 1 směrnice, jež jsou uvedeny
         ve zmíněném čl. 9 odst. 1 písm. a) až c) a zvláště skutečnost, že dotčené druhy byly loveny pouze v „malém množství“, byly
         splněny. Ohledně této posledně uvedené podmínky tvrdí, že počet usmrcených ptáků musí být srovnán s celkovou roční úmrtností.

      35      Komise vyvrací argument uplatňovaný Maltskou republikou v žalobní odpovědi, který vychází z toho, že Komise porušila legitimní
         očekávání, které vzbudila v průběhu jednání o přistoupení tohoto členského státu, pokud jde o možnost tohoto státu povolit
         lov křepelek polních a hrdliček divokých v jarním období na základě článku 9 směrnice. Komise tvrdí, že se v tomto smyslu
         vůči uvedeného členskému státu nijak nezavázala.

      36      Maltská republika uvádí, že cílem směrnice není absolutní ochrana druhů a úplný zákaz jakéhokoliv používání a využívání, nýbrž
         zachování ptačích populací na uspokojivé úrovni. Tento členský stát odkazuje zvláště na články 2, 7 a čl. 9 odst. 1 písm. c)
         směrnice, na Úmluvu o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť podepsanou
         v Bernu dne 19. září 1979 a uzavřenou jménem Společenství rozhodnutím Rady 82/72/EHS ze dne 3. prosince 1981 (Úř. věst. 1982,
         L 38, s. 1; Zvl. vyd. 11/14, s. 280), jakož i na Úmluvu o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů podepsanou v Bonu
         dne 23. června 1979 a uzavřenou jménem Společenství rozhodnutím Rady 82/461/EHS ze dne 24. června 1982 (Úř. věst. L 210, s. 10;
         Zvl. vyd. 11/15, s. 5).

      37      Maltská republika se domnívá, že zahájení jarního lovu křepelek polních a hrdliček divokých na jejím území splňuje podmínky
         stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice.

      38      Tento členský stát připomíná, že ve svém rozsudku ze dne 16. října 2003, Ligue pour la protection des oiseaux a další (C‑182/02,
         Recueil, s. I‑12105, bod 9) Soudní dvůr rozhodl, že čl. 9 odst. 1 směrnice povoluje provádění lovu v obdobích, v nichž je
         lov v zásadě zakázán. Upřesňuje, že v projednávaném případě neexistuje „jiné uspokojivé řešení“ ve smyslu tohoto ustanovení.
         Zaprvé, jarní období nemůže být ze své podstaty považováno za prodloužení podzimního období. Zadruhé, neexistence jiného uspokojivého
         řešení neznamená neexistenci jakéhokoliv náhradního řešení, ale neexistenci přijatelného a dostatečně vhodného řešení ve vztahu
         ke sledovanému cíli, a sice umožnit rozumný odchyt a využívání ptáků v malém množství a přitom zachovat ustálenou tradici.

      39      Uvedený členský stát tvrdí, že zahájení lovu obou dotčených druhů na podzim nepředstavuje uspokojivé řešení vzhledem k množství
         ptáků, které přeletí území v tomto ročním období, a k samotným podmínkám jejich přeletu nad dotčenými ostrovy, což umožňuje
         jejich odchyt pouze v zanedbatelném množství. Odkazuje v tomto ohledu na závěr Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku Komise
         v. Finsko (body 35 a 41).

      40      Maltská republika dodává, že tato situace je odlišná od situace popsané ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Rakousko, v níž
         byly zpochybňovány klimatické podmínky, a uvádí, že s ohledem na zvláštní zeměpisnou situaci, svou rozlohu, velkou hustotu
         obyvatelstva a fyzikální vlastnosti svého venkova, stěhovavé druhy ptáků, které mohou být loveny na jejím území, se v zásadě
         na tomto území nerozmnožují. Tento členský stát uvádí, že jeho území se nachází nejméně 300 kilometrů od trasy, kterou provádějí
         ptáci, jež při svém stěhování přeletí Středozemní moře, a že tahy stěhování křepelek polních a hrdliček divokých se liší podle
         ročního období. Oba tyto druhy tak obecně nepřelétají Maltu při svém podzimním stěhování a, pokud tak činí, přelétají pouze
         nad částí území během krátkého období od konce srpna do konce září, přičemž se někdy na tomto území ani nezastaví. Naopak
         během jarního období je stěhování obou těchto druhů o dost významnější a je rozloženo po celém území maltských ostrovů.

      41      Maltská republika dodává, že více než 80 % maltských lovců loví pouze na vlastním území a že úplný zákaz jarního lovu dotčených
         druhů ptáků by v praxi pro ně znamenal úplný zákaz lovu obou těchto druhů.

      42      Tento členský stát tvrdí, že vymezení více přírodních útočišť, jak navrhuje Komise, by situaci nezměnilo, a uvádí, že již
         vytvořená útočiště představují 4,5 % pozemních oblastí ostrovů, což je 1434,2 hektarů.

      43      Maltská republika má rovněž za to, že stav populace křepelek polních a hrdliček divokých se nenachází na nepříznivé úrovni.
         Uvádí, že Mezinárodní unie pro ochranu přírody (MUOP) zařadila tyto druhy v roce 2007 do takzvané „méně ohrožené“ kategorie.
         Domnívá se, že zahájení jarního lovu na jejím území nemůže mít žádný dopad na stav populace, jelikož je uloveno jen velmi
         malé množství, což Komise ve své replice nezpochybnila. Tento členský stát dodává, že neexistuje vědecký důkaz prokazující,
         že by v Evropě mělo provádění lovu v současnosti nepříznivý dopad na populaci ptáků, a že je třeba přičítat případný pokles
         této populace jiným příčinám, jako je například zvětšování zemědělských ploch.

      44      Maltská republika upřesňuje, že dodržování podmínek stanovených v článku 9 směrnice musí být posuzováno na úrovni každého
         členského státu.

      45      Tento členský stát tvrdí, že Komise porušila legitimní očekávání, které vzbudila v průběhu jednání o přistoupení, pokud jde
         o možnost tohoto státu povolit lov křepelek polních a hrdliček divokých během jarního období podle zmíněného článku 9.

       Závěry Soudního dvora
      46      Podle čl. 7 odst. 1 směrnice mohou být druhy uvedené v příloze II této směrnice loveny podle vnitrostátních právních předpisů.
         Tento čl. 7 odst. 4 však mimo jiné stanoví, že pokud jde o stěhovavé druhy, členské státy zvláště zajistí, aby nebyly loveny
         během období jejich návratu na hnízdiště.

      47      V projednávaném případě se na křepelku polní a hrdličku divokou vztahují ustanovení čl. 7 odst. 1 a 4 směrnice, a proto oba
         tyto druhy nesmějí být loveny během období jejich návratu na hnízdiště.

      48      Nicméně za podmínek uvedených v čl. 9 odst. 1 směrnice se členské státy mohou odchýlit od povinností, které pro ně vyplývají
         z článku 7 této směrnice. Jedná se o odchylný režim, který musí být tudíž vykládán restriktivně a při jehož zavedení musí
         členské státy prokázat, že podmínky jeho použití jsou splněny (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 8. června 2006, WWF Italia
         a další, C‑60/05, Sb. rozh. s. I‑5083, bod 34).

      49      Jako jedna z mnohých podmínek, které musejí být splněny k tomu, aby členské státy mohly použít uvedený odchylný režim, je
         v čl. 9 odst. 1 směrnice uvedena neexistence jiného uspokojivého řešení.

      50      V tomto ohledu podle ustálené judikatury Soudního dvora tato podmínka nemůže být považována za splněnou, pokud se výjimečné
         období lovu, aniž by to bylo nezbytné, shoduje s obdobími, pro která směrnice stanoví zvláštní ochranu. Taková nezbytnost
         neexistuje zejména tehdy, pokud jediným účelem opatření povolujícího výjimečně lov je prodloužit období lovu určitých druhů
         ptáků na území, kde se již vyskytují během období lovu stanovených v souladu s článkem 7 směrnice (viz výše uvedený rozsudek
         Ligue pour la protection des oiseaux a další, bod 16, a rozsudek ze dne 9. června 2005, Komise v. Španělsko, C‑135/04, Sb.
         rozh. s. I‑5261, bod 19).

      51      Z judikatury vyplývá, že taková nezbytnost rovněž neexistuje tehdy, pokud dotčené druhy se skutečně vyskytují na podzim na
         území, na němž byl zahájen jarní lov, i když se tam vyskytují ve znatelně menším množství než na jaře, není-li toto množství
         zanedbatelné (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Finsko, body 35 a 43).

      52      V projednávaném případě ze spisu a zvláště z výročních zpráv předaných Maltskou republikou Komisi podle čl. 9 odst. 3 směrnice
         vyplývá, že hrdličky divoké a křepelky polní se vyskytují v některých oblastech území tohoto členského státu v období podzimního
         lovu.

      53      Krom toho, i když, jak tvrdí uvedený členský stát, oblasti, v nichž se oba dotčené druhy vyskytují v období podzimního lovu,
         jsou omezenější než oblasti, v nichž se oba tyto druhy vyskytují v období jarního stěhování, jsou prvně uvedené oblasti málo
         vzdálené od posledně uvedených oblastí a ze spisu zejména nevyplývá, že oblasti, v nichž se uvedené druhy vyskytují v období
         podzimního lovu, by v tomto období nebyly lovcům snadno přístupné.

      54       Oba dotčené druhy se tedy na podzim skutečně vyskytují na územích, na nichž byl zahájen jarní lov.

      55      Nicméně pouze toto zjištění nepostačuje k tomu, aby bylo možné učinit závěr, že existuje „jiné uspokojivé řešení“ ve smyslu
         čl. 9 odst. 1 směrnice.

      56      Když totiž zákonodárce Společenství použil výraz „jiné uspokojivé řešení“, neměl v úmyslu vyloučit použití odchylky stanovené
         v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice v případě, kdy existuje jakákoliv možnost lovit v obdobích povolených na základě článku
         7 směrnice, ale chtěl umožnit, aby se z tohoto ustanovení činily výjimky pouze v nezbytném rozsahu, pokud možnosti lovu během
         těchto období, v projednávaném případě na podzim, jsou natolik omezené, že by byla narušena rovnováha mezi ochranou druhů
         a určitými rekreačními aktivitami, o jejíž dosažení směrnice usiluje.

      57      Z ustanovení článku 9 směrnice, která hovoří o přísné kontrole uvedené odchylky a selektivní povaze odchytu, jakož i ostatně
         z obecné zásady proporcionality, nicméně vyplývá, že odchylka, kterou členský stát zamýšlí použít, musí být přiměřená potřebám,
         které ji odůvodňují.

      58      Z toho vyplývá, že zjištění, že neexistuje jiné uspokojivého řešení, tj. v projednávaném případě, že neexistuje dostatek možností
         podzimního lovu, ani zdaleka neumožňuje bez omezení povolit jarní lov. Umožňuje zahájení tohoto lovu pouze v nezbytně nutném
         rozsahu a za podmínky, že nejsou ohroženy jiné cíle sledované směrnicí.

      59      Soudní dvůr tak rozhodl, že odchylky podle článku 9 směrnice mohou být uděleny pouze tehdy, pokud existuje záruka, že populace
         dotyčných druhů je zachována na dostatečné úrovni, a že není-li tato podmínka splněna, nemohou být úbytky ptáků způsobené
         lovením v žádném případě považovány za rozumné, a tudíž za přijatelné využívání pro účely jedenáctého bodu odůvodnění směrnice
         (výše uvedený rozsudek WWF Italia a další, bod 32).

      60      V projednávaném případě ze spisu předloženého Soudnímu dvoru a zejména z výročních zpráv předaných Maltskou republikou Komisi,
         jakož i z diskuse v rámci jednání vyplývá, že v předmětných letech mohli lovci odchytit v období podzimního lovu pouze zanedbatelné
         množství ptáků.

      61      Krom toho Komise nezpochybňuje, že během tohoto období se oba dotčené druhy ptáků vyskytují pouze na velmi omezené části území
         tohoto členského státu a že k jejich stěhování dochází především na konci srpna a v průběhu září.

      62      Konečně ze spisu nevyplývá, že je populace obou těchto lovených druhů ptáků na neuspokojivé úrovni. Konkrétně z červeného
         seznamu ohrožených druhů sestaveného MUOP vyplývá, že dotčené druhy jsou uvedeny v takzvané „málo ohrožené“ kategorii.

      63      S ohledem na tyto velmi zvláštní okolnosti nemůže být lov křepelek polních a hrdliček divokých v období podzimního lovu považován
         na Maltě za jiné uspokojivé řešení, takže podmínka neexistence takového řešení stanovená v čl. 9 odst. 1 směrnice by měla
         být v zásadě považována za splněnou.

      64      Je třeba se nicméně zabývat otázkou, zda podmínky za kterých Maltská republika povolila lov obou dotčených druhů na jaře,
         splňují požadavek přiměřenosti připomenutý výše v bodě 58, jakož i jiné podmínky stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice.

      65      Prodloužení období lovu obou těchto stěhovavých druhů na základě povolení lovit v průběhu přibližně dvou měsíců v jarním období,
         během nichž se oba lovené druhy vracejí na své hnízdiště, které způsobuje třikrát vyšší úmrtnost, přibližně 15 000 usmrcených
         ptáků, pokud jde o křepelky polní, a osmkrát vyšší úmrtnost, přibližně 32 000 usmrcených ptáků, pokud jde o hrdličky divoké,
         než je úmrtnost, která vyplývá z lovu během podzimního období, není řešením, které by bylo vhodné a striktně přiměřené ve
         vztahu k cíli zachování druhů sledovanému směrnicí.

      66      Za těchto podmínek, i když se oba dotčené druhy vyskytují na podzim pouze v zanedbatelném množství a během velmi omezeného
         období a jelikož lov není nemožný na podzim, Maltská republika tím, že povolila zahájení jarního lovu křepelek polních a hrdliček
         divokých v průběhu několika týdnů každého roku v období od roku 2004 do roku 2007, nedodržela podmínky odchylky stanovené
         v čl. 9 odst. 1 směrnice, vykládané ve světle zásady proporcionality, a tudíž nesplnila povinnosti, které pro ni z této směrnice
         vyplývají.

      67      Konečně, Maltská republika poukazuje na zásadu ochrany legitimního očekávání z důvodu, že byla v průběhu jednání předcházejících
         přistoupení k Evropské unii ujištěna o tom, že bude moci nadále povolovat lov hrdliček divokých a křepelek polních za podmínek,
         které platily před tímto přistoupením. Nicméně krom toho, že tato okolnost nevyplývá ze spisu, v každém případě nemá žádný
         vztah k posouzení dodržení podmínky týkající se neexistence jiného uspokojivého řešení ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice, a proto
         nemůže ovlivnit zjištění týkající se jejího nesplnění, jež je uvedeno v předchozím bodě tohoto rozsudku.

      68      S ohledem na výše uvedené je třeba určit, že Maltská republika tím, že povolila zahájení lovu křepelek polních (Coturnix coturnix) a hrdliček divokých (Streptopelia turtur) v průběhu jarního období v letech 2004 až 2007, aniž by dodržela podmínky stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice, nesplnila
         povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

       K nákladům řízení
      69      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Maltská
         republika neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      1)      Maltská republika tím, že povolila zahájení lovu křepelek polních (Coturnix coturnix) a hrdliček divokých (Streptopelia turtur) v průběhu jarního stěhování v letech 2004 až 2007, aniž by dodržela podmínky stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 79/409/EHS
            ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, ve znění pozměněném pro roky 2004 až 2006 nařízením Rady (ES) č. 807/2003
            ze dne 14. dubna 2003 a pro rok 2007 směrnicí Rady 2006/105/ES ze dne 20. listopadu 2006, nesplnila povinnosti, které pro
            ni vyplývají z této směrnice.
      2)      Maltské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 9. července 2015.#Radu Florin Salomie a Nicolae Vasile Oltean v. Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj.#Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Články 167, 168, 179 a 213 – Změna kvalifikace plnění na ekonomickou činnost podléhající DPH vnitrostátním správcem daně – Zásada právní jistoty – Zásada ochrany legitimního očekávání – Vnitrostátní právní úprava podrobující uplatnění nároku na odpočet daně registrací dotyčného hospodářského subjektu pro účely DPH a podáním přiznání k této dani.#Věc C-183/14.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci C‑183/14,
            jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) ze dne 28. února 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 11. dubna 2014, v řízení
            Radu Florin Salomie,
            Nicolae Vasile Oltean
            proti
            Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj,
            SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
            ve složení J.‑C. Bonichot (zpravodaj), předseda senátu, J. L. da Cruz Vilaça a C. Lycourgos, soudci,
            generální advokát: N. Jääskinen,
            vedoucí soudní kanceláře: L. Carrasco Marco, rada,
            s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. března 2015,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za R. F. Salomieho a N. V. Olteana C. F. Costaşem, L. Dobrinescu a T.-D. Vidrean Căpuşanem, avocats,
            – za rumunskou vládu R.-H. Raduem, jakož i D. M. Bulancea a R. I. Haţieganu, jako zmocněnci,
            – za Evropskou komisi C. Soulay a A. Ştefănucem, jako zmocněnci,
            s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání, jakož i článků 167, 168, 179 a 213 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).
            2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi R. F. Salomiem a N. V. Olteanem na straně jedné a Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj (generální ředitelství pro veřejné finance v Kluži, dále jen „správce daně“) na straně druhé, jehož předmětem je uplatnění daně z přidané hodnoty (DPH) na prodeje nemovitostí uskutečněné v roce 2009.
            Právní rámec
            Směrnice 2006/112
            3. Článek 9 odst. 1 směrnice 2006/112 stanoví:
            „ ‚Osobou povinnou k dani‘ se rozumí jakákoliv osoba, která na jakémkoli místě vykonává samostatně ekonomickou činnost, a to bez ohledu na účel nebo výsledky této činnosti.
            ‚Ekonomickou činností‘ se rozumí veškerá činnost výrobců, obchodníků a osob poskytujících služby [...] Za ekonomickou činnost se považuje zejména využívání hmotného nebo nehmotného majetku za účelem získávání pravidelného příjmu z něj.“
            4. Podle čl. 12 odst. 1 této směrnice:
            „Členské státy mohou za osobu povinnou k dani považovat každého, kdo příležitostně uskuteční plnění spočívající v některé z činností uvedených v čl. 9 odst. 1 druhém pododstavci, zejména pak některé z těchto plnění:
            a) dodání budovy nebo její části před jejím prvním obydlením a pozemku k ní přiléhajícího;
            [...]“
            5. Článek 167 uvedené směrnice stanoví:
            „Nárok na odpočet daně vzniká okamžikem vzniku daňové povinnosti z odpočitatelné daně.“
            6. Článek 168 téže směrnice zní následovně:
            „Jsou-li zboží a služby použity pro účely zdaněných plnění osoby povinné dani, má tato osoba nárok ve členském státě, v němž tato plnění uskutečňuje, odpočíst od daně, kterou je povinna odvést, tyto částky:
            a) DPH, která je splatná nebo byla odvedena v tomto členském státě za zboží, jež jí bylo nebo bude dodáno, nebo za službu, jež jí byla nebo bude poskytnuta jinou osobou povinnou k dani;
            [...]“
            7. Článek 169 směrnice 2006/112 stanoví:
            „Kromě odpočtu podle článku 168 má osoba povinná k dani nárok na odpočet daně podle uvedeného článku, jsou-li zboží a služby použity za účelem těchto jejích plnění:
            [...]“
            8. Podle článku 179 směrnice 2006/112:
            „Osoba povinná k dani provede odpočet daně tak, že od celkové výše daně splatné za dané zdaňovací období odečte celkovou výši daně, u níž v průběhu téhož období vznikl nárok na odpočet daně, který je uplatňován podle článku 178.
            [...]“
            9. Článek 213 odst. 1 této směrnice stanoví:
            „Každá osoba povinná k dani oznámí zahájení, změnu nebo ukončení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani.
            [...]“
            10. Článek 214 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice zní následovně:
            „Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby bylo následujícím osobám přiděleno osobní identifikační číslo:
            a) každé osobě povinné k dani [...], která uskutečňuje na jejich území dodání zboží nebo poskytnutí služeb, při kterých jí vzniká nárok na odpočet daně [...]
            [...]“
            11. Článek 273 téže směrnice je následujícího znění:
            „Členské státy mohou uložit další povinnosti, které považují za nezbytné k správnému výběru daně a k předcházení daňovým únikům, dostojí-li požadavku rovného zacházení s domácími plněními i plněními mezi členskými státy uskutečňovanými osobami povinnými k dani, a za podmínky, že tyto povinnosti nevedou při obchodu mezi členskými státy k formalitám spojeným s překračováním hranic.
            Možnost stanovená v prvním pododstavci nemůže být využita k ukládání dodatečných fakturačních povinností nad povinnosti stanovené v kapitole 3.“
            Rumunské právo
            12. Článek 77a odst. 1 zákona č. 571/2003, kterým se stanoví daňový zákoník (Legea Nr. 571/2003 privind Codul fiscal, Monitorul Oficial al României , část I, č. 927 ze dne 23. prosince 2003, dále jen „daňový zákoník“), stanoví:
            „V případě převodu vlastnického práva a jeho rozdělení prostřednictvím právního aktu inter vivos , jehož předmětem jsou budovy jakéhokoli typu a pozemky s nimi související, jakož i pozemky jakéhokoli typu bez budov, jsou daňoví poplatníci povinni zaplatit daň, jež se vypočítá takto:
            [...]“
            13. Článek 127 daňového zákoníku stanoví:
            „(1) ‚Osobou povinnou k dani‘ se rozumí jakákoliv osoba, která na jakémkoli místě vykonává samostatně ekonomickou činnost podle odstavce 2, a to bez ohledu na účel nebo výsledky této činnosti.
            (2) Ve smyslu tohoto zákona se ‚ekonomickou činností‘ rozumí veškerá činnost výrobců, obchodníků a osob poskytujících služby, včetně těžební činnosti, zemědělské výroby a výkonu svobodných a jiných obdobných povolání. Za ekonomickou činnost se považuje zejména využívání hmotného nebo nehmotného majetku za účelem získávání pravidelného příjmu z něj.
            [...]“
            14. Mimořádnou vyhláškou č. 109 ze dne 7. října 2009, kterou se mění a doplňuje zákon č. 571/2003, kterým se stanoví daňový zákoník, jež nabyla účinnosti dne 1. ledna 2010, byl do článku 127 daňového zákoníku doplněn odstavec 2a, který zní:
            „Právní předpisy stanoví situace, v nichž se fyzické osoby, jež provádí dodání nemovitostí, stávají osobami povinnými k dani.“
            15. Podle čl. 141 odst. 2 tohoto zákoníku, ve znění účinném do 31. prosince 2007, platilo:
            „Následující plnění jsou rovněž osvobozena od DPH:
            [...]
            f) jakoukoli osobou provedené dodání budovy, její části a pozemku, na němž je budova postavena, jakož i jakéhokoli jiného pozemku. Osvobození se však nepoužije na dodání nové budovy, její části nebo stavebního pozemku, pokud je provádí osoba povinná k dani, která uplatnila, nebo by byla mohla uplatnit nárok na celkový nebo částečný odpočet daně z pořízení, úpravy nebo stavby této nemovitosti. [...]“
            16. Článek 141 odst. 2 písm. f) uvedeného zákoníku, ve znění účinném od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2009, stanovil, že od DPH je osvobozeno:
            „jakoukoli osobou provedené dodání budovy, její části a pozemku, na němž je budova postavena, jakož i jakéhokoli jiného pozemku. Osvobození se však nepoužije na dodání nové budovy, její části nebo stavebního pozemku. [...]“
            17. Bod 3 odst. 1 nařízení č. 44/2004 ze dne 22. ledna 2004, kterým se schvalují prováděcí pravidla k zákonu č. 571/2003, kterým se stanoví daňový zákoník ( Monitorul Oficiální al României , část I, č. 112 dne 6. února 2004), ve znění účinném od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2009, stanovil:
            „Ve smyslu čl. 127 odst. 2 daňového zákoníku není získávání příjmů fyzických osob z prodeje nemovitostí sloužících k bydlení v osobním vlastnictví nebo jiných věcí, které tyto osoby používají k osobním účelům, považováno za ekonomickou činnost, s výjimkou případů, v nichž se zjistí, že předmětná činnost je prováděna za účelem získávání pravidelného příjmu ve smyslu čl. 127 odst. 2 daňového zákoníku. [...]“
            18. Nařízením č. 1620/2009 ze dne 29. prosince 2009 ( Monitorul Oficial al României , část I, č. 927 ze dne 31. prosince 2009) byla doplněna a změněna prováděcí pravidla k daňovému zákoníku stanovená nařízením č. 44/2004. Od 1. ledna 2010 bod 3 nařízení č. 44/2004 stanoví:
            „(1) Podle čl. 127 odst. 2 daňového zákoníku se využívání hmotného nebo nehmotného majetku v souladu se základní zásadou systému DPH, podle níž musí být daň neutrální, týká všech druhů plnění bez ohledu na jejich právní formu [...]
            (2) Podle odstavce 1 fyzické osoby neprovádí ekonomickou činnost, na niž se vztahuje daňová povinnost, pokud získávají příjmy z prodeje nemovitostí sloužících k bydlení v osobním vlastnictví nebo jiných věcí, které užívají k osobním účelům. [...]
            (3) Fyzická osoba, která již není osobou povinnou k dani z důvodu jiné činnosti, provádí ekonomickou činnost, pokud využívá hmotný nebo nehmotný majetek, přičemž jedná samostatně a jako taková, a pokud je předmětná činnost prováděna za účelem dosahování pravidelného příjmu ve smyslu čl. 127 odst. 2 daňového zákoníku.
            (4) V případě, že fyzické osoby staví nemovitosti za účelem prodeje, je ekonomická činnost považována za zahájenou od okamžiku, kdy dotyčná fyzická osoba pojme úmysl provádět tuto činnost, přičemž úmysl této osoby je posuzován na základě objektivních skutečností, například skutečnosti, že této osobě začaly vznikat náklady nebo že začala uskutečňovat předběžné investice v souvislosti se zahájením ekonomické činnosti. Ekonomická činnost je považována za soustavnou od svého počátku a zahrnuje rovněž dodání postavené nemovitosti nebo její části, třebaže se jedná o jedinou nemovitost.
            (5) V případě, že fyzická osoba pořizuje pozemky nebo budovy za účelem prodeje, je dodání těchto nemovitostí považováno za soustavnou ekonomickou činnost, uskuteční-li tato osoba více než jedno plnění v průběhu kalendářního roku. Pokud však fyzická osoba již staví nemovitost za účelem prodeje podle odstavce 4 a její ekonomická činnost je tedy považována za zahájenou a soustavnou, jakékoliv jiné následné plnění již nemůže být považováno za plnění příležitostné povahy. [...]
            [...]“
            Spor v původním řízení a předběžné otázky
            19. V roce 2007 uzavřeli R. F. Salomie a V. N. Oltean společně s dalšími pěti fyzickými osobami smlouvu o sdružení, jehož cílem byla výstavba a prodej čtyř nemovitostí v Rumunsku. Toto sdružení nemělo právní osobnost a nebylo prohlášeno za osobu povinnou k DPH ani pro účely této daně zaregistrováno.
            20. V letech 2008 a 2009 bylo ze 132 bytů postavených na pozemku v soukromém majetku jedné z těchto osob prodáno 122 bytů v celkové hodnotě 10 902 275 rumunských lei (RON), jakož i 23 parkovacích stání, aniž byly tyto prodeje předmětem DPH.
            21. V roce 2010 došel správce daně po provedené kontrole k závěru, že tato plnění představují ekonomickou činnost a měla být počínaje dnem 1. října 2008 předmětem DPH, jelikož obrat z těchto plnění překračoval od srpna 2008 maximální částku 35 000 eur, do které je ekonomická činnost v Rumunsku osvobozena od DPH.
            22. V důsledku toho správce daně uložil povinnost zaplatit DPH splatnou z plnění uskutečněných v roce 2009 spolu se sankcemi z důvodu prodlení a vydal v tomto ohledu několik daňových výměrů.
            23. Z předkládacího rozhodnutí rovněž vyplývá, že prodeje nemovitostí uskutečněné v letech 2008 a 2009 byly zdaněny v rámci daně z „převodu nemovitostí z osobního majetku“ podle článku 77a daňového zákoníku.
            24. Radu F. Salomie a V. N. Oltean podali k Tribunalul Cluj (okresní soud v Kluži) návrhy na částečné zrušení těchto daňových výměrů, které tento soud zamítl jako neopodstatněné.
            25. Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži), k němuž bylo podáno odvolání, se zabývá otázkou souladu daňových výměrů vydaných správcem daně se zásadou právní jistoty, neboť rumunské právní předpisy stanovily prováděcí pravidla k pravidlům pro uplatňování DPH na plnění související s nemovitostmi až od 1. ledna 2010 a praxe správce daně do toho data spíše odpovídala neexistenci povinnosti k DPH v případě tohoto typu plnění. Kromě toho měl daný správce od roku 2008 dostatek informací k tomu, aby mohl učinit závěr o statusu R. F. Salomieho a V. N. Olteana jako osob povinných dani, protože byl informován o prodejích, jež uskutečňovali, v neposlední řadě na základě skutečnosti, že tato plnění byla zdaněna podle článku 77a daňového zákoníku.
            26. Předkládající soud rovněž vyjadřuje pochybnosti o tom, zda je rumunským právem stanovený nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu, na základě kterého může osoba, jež opožděně podala přihlášku k registraci jako osoba povinná k dani pro účely DPH, uplatnit tento nárok na odpočet DPH až poté, co napravila svou situaci registrací k této dani a podáním daňového přiznání, v souladu se směrnicí 2006/112.
            27. Za těchto podmínek se Curtea de Apel Cluj rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
            „1) Může být fyzická osoba, která s jinými fyzickými osobami uzavře smlouvu o sdružení, přičemž toto sdružení nemá právní osobnost a nebylo prohlášeno za osobu povinnou k dani ani zaregistrováno pro účely daně, přičemž jeho účelem je provedení budoucích prací (stavba) na pozemku patřícím do osobního majetku jedné ze smluvních stran, považována z hlediska okolností původního řízení za osobu povinnou k dani pro účely DPH ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice [2006/112], jestliže z daňového hlediska považoval [správce daně] dodání budov postavených na pozemku patřícím do osobního majetku jedné ze smluvních stran původně za prodej, který spadá do správy soukromého majetku uvedených osob?
            2) Musí být z hlediska okolností původního řízení zásada právní jistoty, zásada ochrany legitimního očekávání, jakož i další obecné zásady v oblasti DPH, které vyplývají ze směrnice 2006/112, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle níž [správce daně] poté, co původně vybral od fyzické osoby daň z příjmů pocházejících z převodu majetku, který je součástí osobního majetku, přezkoumá po dvou letech své stanovisko, a aniž dojde k podstatné změně primárního práva, kvalifikuje na základě stejných skutečností tatáž plnění jako ekonomickou činnost, na kterou se vztahuje DPH, a zpětně doměří daň spolu s příslušenstvím?
            3) Musí být ustanovení článků 167, 168 a 213 směrnice [2006/112] ve světle zásady daňové neutrality vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby za okolností původního řízení [správce daně] odepřel osobě povinné k dani přiznat nárok na odpočet [DPH], která je splatná nebo byla odvedena za zboží nebo služby použité pro účely zdaněných plnění, pouze z důvodu, že tato osoba nebyla v době, kdy jí byly poskytnuty příslušné služby, registrovaná jako plátce DPH?
            4) Musí být s ohledem na okolnosti věci v původním řízení ustanovení článku 179 směrnice [2006/112] vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které pro osobu povinnou k dani, u níž se použije zvláštní režim osvobození od daně a která podala přihlášku k registraci pro účely DPH opožděně, stanoví povinnost odvézt daň, kterou měla vybrat, aniž má tato osoba nárok odečíst hodnotu částky daně odpočitatelné v každém zdaňovacím období, přičemž nárok na odpočet lze následně uplatnit prostřednictvím daňového přiznání odevzdaného po registraci osoby povinné k dani pro účely DPH, což může mít vliv na doměření daně spolu s příslušenstvím?“
            K předběžným otázkám
            K první a druhé otázce
            28. Podstatou prvních dvou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního očekávání brání tomu, aby za takových okolností, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, vnitrostátní správce daně při provádění daňové kontroly rozhodl, že daná plnění měla být předmětem DPH, a uložil mimo jiné povinnost zaplatit sankce z důvodu prodlení.
            29. Pokud jde nejprve o zásadu právní jistoty, R. F. Salomie a V. N. Oltean napadají toto rozhodnutí a uplatňují porušení této zásady z důvodu, že v době, kdy uskutečňovali plnění související s nemovitostmi dotčená uvedeným rozhodnutím, jak šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/001, s. 23), která byla v účinnosti před 1. lednem 2007, tak relevantní judikatura Soudního dvora v dané oblasti nebyly zveřejněny v rumunském jazyce. Tvrdí rovněž, že až do roku 2010 vnitrostátní daňové orgány nepovažovaly tento typ plnění za plnění podléhající této dani.
            30. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty dodržovány nejen orgány Evropské unie, ale také členskými státy při výkonu pravomocí, které jim byly svěřeny unijními směrnicemi (v tomto smyslu zejména viz rozsudky Gemeente Leusden a Holin Groep, C‑487/01 a C‑7/02, EU:C:2004:263, bod 57; „Goed Wonen“, C‑376/02, EU:C:2005:251, bod 32, jakož i Elmeka NE, C‑181/04 až C‑183/04, EU:C:2006:563, bod 31).
            31. Jak Soudní dvůr opakovaně rozhodl, z výše uvedeného vyplývá, že unijní právní předpisy musí být určité a jejich uplatnění pro procesní subjekty předvídatelné, přičemž tento požadavek právní jistoty je zvlášť přísný v případě právní úpravy, která může mít finanční důsledky, tak aby bylo dotčeným osobám umožněno přesně se seznámit s rozsahem povinností, které jim tato úprava ukládá (rozsudek Irsko v. Komise, 325/85, EU:C:1987:546, bod 18).
            32. Stejně tak v oblastech, na které se vztahuje unijní právo, musí být právní předpisy členských států formulovány jednoznačným způsobem, který umožňuje dotčeným osobám seznámit se jasně a přesně se svými právy a povinnostmi a vnitrostátním soudům zajistit jejich dodržování (viz rozsudek Komise v. Itálie, 257/86, EU:C:1988:324, bod 12).
            33. V projednávaném případě nelze popřít, že ustanovení, jak je popisuje předkládací rozhodnutí, jsou takové povahy.
            34. Z předkládacího rozhodnutí totiž zejména vyplývá, že definice „osoby povinné k dani“ uvedená v článku 127 daňového zákoníku, který do vnitrostátního práva provádí ustanovení čl. 9 odst. 1 směrnice 2006/112, odkazuje na jakoukoliv osobu, která na jakémkoli místě vykonává samostatně ekonomickou činnost, a to bez ohledu na účel nebo výsledky této činnosti, a že se „ekonomickou činností“ rozumí veškerá činnost výrobců, obchodníků a osob poskytujících služby, zejména pak využívání hmotného nebo nehmotného majetku za účelem dosahování pravidelného příjmu z tohoto majetku.
            35. Dále bod 3 odst. 2 nařízení č. 44/2004, kterým se schvalují prováděcí pravidla k daňovému zákoníku, stanovil, že ve smyslu čl. 127 odst. 2 daňového zákoníku není získávání příjmů fyzických osob z prodeje nemovitostí sloužících k bydlení v osobním vlastnictví nebo jiných věcí, které tyto osoby používají k osobním účelům, považováno za ekonomickou činnost, s výjimkou případů, v nichž se zjistí, že předmětná činnost je prováděna za účelem získávání pravidelného příjmu.
            36. Konečně článek 141 daňového zákoníku, ve znění účinném v letech 2008 a 2009, stanovil, že osvobození od DPH, které se vztahuje na dodání budovy, její části a pozemku, na němž je budova postavena, se nepoužije na dodání nové budovy, její části nebo stavebního pozemku, což mimoto odpovídá zásadám upravujícím DPH v rámci unijního práva.
            37. Nelze tedy rozumně tvrdit, že taková ustanovení vnitrostátního práva dostatečně jasně a přesně nestanoví, že dodání budovy, její části nebo pozemku, na němž je budova postavena, může v některých případech podléhat DPH.
            38. Za těchto podmínek se R. F. Salomie a V. N. Oltean nemohou na podporu svého argumentu, podle kterého v době, kdy nastaly skutkové okolností věci v původním řízení, nebyl použitelný vnitrostátní právní rámec dostatečně jasný, dovolávat skutečnosti, že v rumunském jazyce nebyla zveřejněna relevantní judikatura Soudního dvora v dané oblasti ani šestá směrnice 77/388, která v každém případě v době přistoupení Rumunska k Unii dne 1. ledna 2007 již nebyla v platnosti.
            39. Okolnosti věci v původním řízení tak nelze srovnávat s okolnostmi věci, ve které byl vydán rozsudek Skoma Lux (C‑161/06, EU:C:2007:773), v jehož rámci Soudní dvůr upřesnil, že unijní nařízení, které nebylo zveřejněno v jazyce členského státu, nelze uplatňovat vůči jednotlivcům v tomto státě.
            40. Ze zásady právní jistoty zajisté taktéž vyplývá, že daňovou situaci osoby povinné k dani není možné časově neomezeně zpochybňovat (v tomto smyslu viz rozsudek Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 46).
            41. Soudní dvůr nicméně již rozhodl, že zásada právní jistoty nebrání vnitrostátní praxi, která spočívá v tom, že správce daně v pevné promlčecí lhůtě zruší rozhodnutí, kterým přiznal osobě povinné k dani nárok na odpočet DPH, a na základě nové kontroly od ní požaduje vrácení této daně a úhradu sankcí z důvodu prodlení (v tomto smyslu viz rozsudek Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 51).
            42. Pouhá okolnost, že správce daně v průběhu promlčecí lhůty překvalifikuje dané plnění na ekonomickou činnost podléhající DPH, tedy nemůže sama o sobě, nenastanou-li jiné okolnosti, narušit tuto zásadu.
            43. Proto nelze platně tvrdit, že zásada právní jistoty brání tomu, aby za takových okolností, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, správce daně po daňové kontrole učinil závěr, že plnění související s nemovitostmi, o která se v této věci jedná, měla být předmětem DPH.
            44. Pokud jde zadruhé o zásadu ochrany legitimního očekávání, právo dovolávat se této zásady svědčí každému jednotlivci, u kterého vyvolal správní orgán podložené naděje na základě konkrétních ujištění, která mu poskytl (v tomto smyslu viz rozsudek Europäisch-Iranische Handelsbank v. Rada, C‑585/13 P, EU:C:2015:145, bod 95).
            45. V tomto ohledu je třeba ověřit, zda akty správního orgánu vzbudily u opatrného a obezřetného hospodářského subjektu důvodné očekávání, a, je-li tomu tak, prokázat legitimní charakter tohoto očekávání (v tomto smyslu viz rozsudek Elmeka, C‑181/04 až C‑183/04, EU:C:2006:563, bod 32 a citovaná judikatura).
            46. Na základě správní praxe vnitrostátních daňových orgánů, jak je popsána v předkládacím rozhodnutí, nelze však patrně prokázat, že tyto podmínky byly ve věci v původním řízení splněny.
            47. Konkrétně skutečnost, že vnitrostátní daňové orgány do roku 2010 systematicky nepodrobovaly DPH plnění související s nemovitostmi, o jaká se jedná ve věci v původním řízení, což rumunská vláda na jednání popřela, nemůže, vyjma zcela zvláštních okolností, a priori  postačovat k tomu, aby u běžně opatrného a obezřetného hospodářského subjektu vzbudila důvodné očekávání ohledně neuplatňování této daně na taková plnění, a to nejen s ohledem na jasnost a předvídatelnost použitelného vnitrostátního práva, ale také na okolnost, že se v projednávaném případě patrně jedná o odborníky v odvětví nemovitostí.
            48. Taková praxe, jakkoli politováníhodná, nemůže být a priori  takové povahy, aby mohla poskytovat dotyčným daňovým poplatníkům konkrétní ujištění o neuplatňování DPH na plnění související s nemovitostmi, o jaká se jedná ve věci v původním řízení.
            49. Je třeba dodat, že vzhledem k rozsahu plnění souvisejícího s nemovitostmi, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, spočívajícího ve výstavbě a prodeji čtyř nemovitostí s více než 130 byty nemohl opatrný a obezřetný hospodářský subjekt rozumně dojít k závěru o tom, že takové plnění nepodléhá DPH, aniž obdržel, nebo se alespoň pokusil získat výslovná ujištění v tomto smyslu od příslušných vnitrostátních daňových orgánů.
            50. Co se zatřetí a v poslední řadě týče souladu sankcí z důvodu prodlení, uložených v projednávané věci správcem daně, s unijním právem, je třeba připomenout, že při neexistenci harmonizace unijních právních předpisů v oblasti sankcí použitelných v případě nedodržení podmínek stanovených režimem zavedeným těmito právními předpisy mají členské státy i nadále pravomoc zvolit si sankce, které považují za vhodné. Jsou však povinny vykonávat svou pravomoc za současného dodržování unijního práva a jeho obecných zásad, a tedy i zásady proporcionality (viz rozsudek Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 50 a citovaná judikatura).
            51. Avšak i když jsou členské státy k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům zejména oprávněny stanovit ve svých příslušných vnitrostátních právních předpisech vhodné sankce za nesplnění povinnosti zápisu do registru osob povinných k DPH, nesmí takové sankce překračovat meze toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů. Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda výše sankce nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů spočívajících v zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům, a to s ohledem na okolnosti projednávané věci, a zejména konkrétní částku, která byla uložena, a případnou existenci daňového úniku nebo obcházení použitelných právních předpisů přičitatelných osobě povinné k dani, jejíž nedostatek registrace je sankcionována (v tomto smyslu viz rozsudek Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, body 45, 46 a 54).
            52. Stejné zásady platí pro sankce z důvodu prodlení, které v případě, že mají charakter daňových sankcí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, by neměly být v nepoměru k závažnosti nesplnění povinností ze strany osoby povinné k dani.
            53. Na první dvě otázky je tedy třeba odpovědět tak, že zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního očekávání nebrání tomu, aby za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, vnitrostátní správce daně po provedení daňové kontroly rozhodl, že plnění podléhají DPH, a uložil povinnost zaplatit sankce z důvodu prodlení, vychází-li toto rozhodnutí z jasných a přesných pravidel a praxe tohoto správce nemohla na straně opatrného a obezřetného hospodářského subjektu vzbudit důvodné očekávání ohledně neuplatňování této daně na taková plnění, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Sankce ukládané za takových okolností musí být v souladu se zásadou proporcionality.
            Ke třetí a čtvrté otázce
            54. Podstatou třetí a čtvrté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda směrnice 2006/112 brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se nárok na odpočet DPH, která je splatná nebo byla zaplacena na vstupu za zboží nebo služby použité pro účely zdanitelných plnění, odepře osobě povinné k dani, která má však povinnost odvést daň, kterou měla vybrat, pouze z důvodu, že nebyla v době, kdy uskutečňovala tato plnění, zaregistrovaná pro účely DPH, a to dokud není řádně zaregistrovaná pro účely DPH a nepodá přiznání k dlužné dani.
            55. Články 167 a následující směrnice 2006/112 upravují vznik a rozsah nároku na odpočet daně. Je nutné zvláště připomenout, že podle článku 167 této směrnice uvedený nárok vzniká okamžikem vzniku daňové povinnosti z odpočitatelné daně.
            56. Podle ustálené judikatury Soudního dvora představuje nárok na odpočet daně základní zásadu společného systému DPH, který nemůže být v zásadě omezen a uplatňuje se přímo u všech daní, které zatěžují plnění uskutečněná na vstupu (v tomto smyslu viz zejména rozsudky Gabalfrisa a další, C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 43, jakož i Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, body 30 a 31).
            57. Účelem tohoto systému je zcela zbavit podnikatele zátěže DPH, která je splatná nebo byla zaplacena v rámci všech jeho ekonomických činností. Pokud jde o daňovou zátěž všech ekonomických činností bez ohledu na jejich cíle nebo výsledky, společný systém DPH v důsledku toho zaručuje dokonalou neutralitu za podmínky, že uvedené činnosti samy rovněž podléhají DPH (v tomto smyslu viz rozsudky Gabalfrisa a další, C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 44, jakož i Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 32).
            58. Soudní dvůr mimoto rozhodl, že základní zásada neutrality DPH vyžaduje, aby odpočet DPH na vstupu byl přiznán, jestliže jsou splněny věcné hmotněprávní požadavky, i když osoby povinné k dani nevyhověly určitým požadavkům formálním (v tomto smyslu viz rozsudky Ecotrade, C‑95/07 a C‑96/07, EU:C:2008:267 bod 63; Uszodaépítő, C‑392/09, EU:C:2010:569, bod 39; Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, body 42 a 43, jakož i Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 38).
            59. Platí tedy, že jakmile má správce daně k dispozici údaje potřebné k tomu, aby určil, že jsou splněny věcné hmotněprávní požadavky, nemůže, co se týče nároku osoby povinné k dani na odpočet této daně, vyžadovat splnění dalších podmínek, které by mohly vést k tomu, že by tento nárok nebylo možné uplatnit (viz rozsudek Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 40).
            60. Registrace pro účely DPH stanovená v článku 214 směrnice 2006/112, jakož i povinnost osoby povinné k dani oznámit zahájení, změnu nebo ukončení činnosti uvedená v článku 213 této směrnice představují pouze formální požadavky pro účely kontroly, které nemohou zpochybnit zejména nárok na odpočet DPH, jestliže jsou splněny věcné hmotněprávní podmínky, které zakládají tento nárok (v tomto smyslu zejména viz rozsudky Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 50; Tóth, C‑324/11, EU:C:2012:549, bod 32, a Ablessio, C‑527/11, EU:C:2013:168, bod 32).
            61. Z toho zejména vyplývá, že osobě povinné k DPH nelze zabránit v uplatnění jejího nároku na odpočet daně s odůvodněním, že nebyla zaregistrována pro účely DPH před použitím zboží pořízeného v rámci své zdaněné činnosti (v tomto smyslu zejména viz rozsudek Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 51).
            62. Mimoto opatření, jež mají členské státy možnost přijmout na základě článku 273 směrnice 2006/112 k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům, nesmějí jít nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, ani zpochybnit neutralitu DPH (v tomto smyslu zejména viz rozsudky Gabalfrisa a další, C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 52; Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, bod 26; Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 49, jakož i Idexx Laboratories Italie, C‑590/13, EU:C:2014: 2429, body 36 a 37).
            63. Praxe, která sankcionuje nedodržení povinností týkajících se účetnictví a daňového přiznání osobou povinnou k dani odepřením nároku na odpočet daně, jde tak zjevně nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení cíle zajistit správné provádění takových povinností, jelikož unijní právo nebrání členským státům, aby jako sankci za porušení uvedených povinností případně uložily pokutu nebo peněžní sankci odpovídající závažnosti přestupku. Uvedená praxe jde rovněž nad rámec toho, co je nezbytné k zajištění správného výběru DPH a předcházení daňovým únikům ve smyslu článku 273 směrnice 2006/112, jelikož může dokonce vést ke ztrátě nároku na odpočet daně, pokud k opravě daňového přiznání správcem daně dojde až po uplynutí pevné promlčecí lhůty, kterou k provedení odpočtu osoba povinná k dani disponuje ( per analogiam  viz rozsudek Ecotrade, C‑95/07 a C‑96/07, EU:C:2008:267, body 67 a 68).
            64. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že v projednávaném případě byly věcné hmotněprávní podmínky pro nárok na odpočet daně na vstupu splněny a že navrhovatelé ve věci v původním řízení byli při provádění daňové kontroly považováni za osoby povinné k DPH. Za takových podmínek odklad uplatnění nároku na odpočet DPH až ke dni podání prvního přiznání k této dani těmito osobami povinnými k dani uplatňovaný pouze z důvodu, že nebyly v době, kdy uskutečňovaly plnění podléhající DPH, zaregistrovány pro účely DPH, přičemž tyto osoby musely také odvézt daň související s těmito plněními, představuje praxi, jež jde nad rámec toho, co je nezbytné k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům.
            65. Z toho vyplývá, že na třetí a čtvrtou otázku je třeba odpovědět tak, že směrnice 2006/112 brání za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, vnitrostátní právní úpravě, podle níž se nárok na odpočet DPH, která je splatná nebo byla zaplacena na vstupu za zboží nebo služby použité pro účely zdanitelných plnění, odepře osobě povinné k dani, která má však povinnost odvést daň, kterou měla vybrat, pouze z důvodu, že nebyla v době, kdy uskutečňovala tato plnění, zaregistrovaná pro účely DPH, a to dokud není řádně zaregistrovaná pro účely DPH a nepodá přiznání k dlužné dani.
            K nákladům řízení
            66. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
            1) Zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního očekávání nebrání tomu, aby za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, vnitrostátní správce daně po provedení daňové kontroly rozhodl, že plnění podléhají dani z přidané hodnoty, a uložil povinnost zaplatit sankce z důvodu prodlení, vychází-li toto rozhodnutí z jasných a přesných pravidel a praxe tohoto správce nemohla na straně opatrného a obezřetného hospodářského subjektu vzbudit důvodné očekávání ohledně neuplatňování této daně na taková plnění, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Sankce ukládané za takových okolností musí být v souladu se zásadou proporcionality.
            2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty brání za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, vnitrostátní právní úpravě, podle níž se nárok na odpočet daně z přidané hodnoty, která je splatná nebo byla zaplacena na vstupu za zboží nebo služby použité pro účely zdanitelných plnění, odepře osobě povinné k dani, která má však povinnost odvést daň, kterou měla vybrat, pouze z důvodu, že nebyla v době, kdy uskutečňovala tato plnění, zaregistrovaná pro účely daně z přidané hodnoty, a to dokud není řádně zaregistrovaná pro účely daně z přidané hodnoty a nepodá přiznání k dlužné dani.