title: Věc C-548/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Edgard Mulders v. Rijksdienst voor Pensioenen ( „Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Článek 1 písm. r) — Pojem „doby pojištění“ — Článek 46 — Výpočet starobního důchodu — Zohledňované doby pojištění — Příhraniční pracovník — Období pracovní neschopnosti — Souběh podobných dávek vyplácených dvěma členskými státy — Nezohlednění tohoto období jako doby pojištění — Podmínka bydliště — Vnitrostátní pravidla bránící souběhu“ )

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Edgard Mulders v. Rijksdienst voor Pensioenen
   (Věc C-548/11) (1)

   (Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 1 písm. r) - Pojem „doby pojištění“ - Článek 46 - Výpočet starobního důchodu - Zohledňované doby pojištění - Příhraniční pracovník - Období pracovní neschopnosti - Souběh podobných dávek vyplácených dvěma členskými státy - Nezohlednění tohoto období jako doby pojištění - Podmínka bydliště - Vnitrostátní pravidla bránící souběhu)
   2013/C 164/07
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidshof te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Edgard Mulders

      Žalovaná: Rijksdienst voor Pensioenen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeidshof te Antwerpen — Výklad čl. 1 písm. r) a článku 46 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) — Důchodové a životní pojištění — Výpočet dávek — Zohledňované doby pojištění

      Výrok

   Článek 1 písm. r) a článek 46 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, musí být ve spojení s čl. 13 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení a články 45 SFEU a 48 SFEU vykládány tak, že brání tomu, aby při výpočtu starobního důchodu v jednom členském státě nebyla doba pracovní neschopnosti, během níž byla migrujícímu pracovníkovi v jiném členském státě vyplácena dávka nemocenského pojištění, z níž byly z titulu důchodového pojištění odváděny příspěvky, považována právními předpisy tohoto jiného členského státu za „dobu pojištění“ ve smyslu těchto ustanovení, a to z toho důvodu, že dotčená osoba nemá v tomto posledně uvedeném státě bydliště a pobírala na základě právních předpisů prvního členského státu podobnou dávku, kterou nebylo možné současně pobírat s touto dávkou nemocenského pojištění.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


title: Věc T-439/17: Žaloba podaná dne 14. července 2017 – Yellow Window v. EIGE

text:
               9.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 338/15

         Žaloba podaná dne 14. července 2017 – Yellow Window v. EIGE
   (Věc T-439/17)
   (2017/C 338/16)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Yellow Window (Anverpy, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí ze dne 8. května 2017, kterým byla nabídka žalobkyně v řízení EIGE/2017/OPER/04 „Mrzačení ženských pohlavních orgánů: posouzení ohrožených dívek“ posouzena jako neúspěšná, a následné rozhodnutí vybrat nabídku jiného uchazeče a zadat mu zakázku;

               —

               uložil žalovanému zaplatit jí náhradu škody, kterou utrpěla, jakož i úroky ve výši 8 %, nebo jí přiznal odškodnění, jakož i úroky ve výši 8 %;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení, zásady transparentnosti, zásady postupovat s určitou péčí, povinnosti dodržovat důvěrnost a ze zjevně nesprávného posouzení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesoudržnosti odůvodnění, porušení zásady proporcionality při posouzení nabídky žalobkyně.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva na řádnou správu.


title: Věc T-15/00: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. září 2006 – Auto- en Carrosseriebedrijf Ambting a další v. Komise

text:
               28.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/30

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. září 2006 – Auto- en Carrosseriebedrijf Ambting a další v. Komise
   (Věc T-15/00) (1)

   (2006/C 261/62)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda druhého rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 135, 13.5.2000.


title: Věc C-337/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. srpna 2009 Radou Evropské unie proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. června 2009 ve věci T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd v. Rada Evropské unie

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. srpna 2009 Radou Evropské unie proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. června 2009 ve věci T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd v. Rada Evropské unie
   (Věc C-337/09 P)
   2009/C 282/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, G. Berrisch, Rechtsanwalt a G. Wolf, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd, Komise Evropských společenství, Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 17. června 2009;

               —

               rozhodl ve věci a zamítl žalobu v plném rozsahu;

               —

               podpůrně vrátil věc Soudu prvního stupně; a

               —

               v každém případě uložil náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a nákladů řízení před soudem prvního stupně žalobci v prvním stupni.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka tvrdí, že se Soud prvního stupně:

               1)

               dopustil nesprávného právního posouzení, když dvě podmínky stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) („základní nařízení“), konkrétně požadavky, aby žádosti o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství byly doloženy dostačujícími důkazy o tom, že rozhodnutí uvedená v daném ustanovení byla učiněna „na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku“ a „bez zásadních zásahů státu v této záležitosti“, považoval za jedinou podmínku, a tím učinil druhou z obou podmínek nadbytečnou;

               2)

               dopustil nesprávného právního posouzení, když slovo „zásadní“ v sousloví „bez zásadních zásahů státu“ podle čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení vyložil tak, že odkazuje na úvahy či důvody pro zásah státu, tedy zda byl založen čistě na obchodních úvahách či úvahách vlastních státu, ačkoli takový výklad nemá žádnou oporu ve znění uvedeného ustanovení;

               3)

               dopustil nesprávného právního posouzení, když převrátil důkazní břemeno a požadoval, aby Rada při zamítnutí přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství podniku ze země se státem kontrolovaným hospodářstvím prokázala, že rozhodnutí společnosti podle čl. 2 odst. 7 písm. c) byla ovlivněna úvahami vlastními danému státu, jako protiklad k obchodním úvahám;

               4)

               dopustil nesprávného právního posouzení, když shledal, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že existuje významná kontrola státu nad žalobkyní ve vztahu k určování vývozních cen pro dotčený produkt prostřednictvím i) pověření Čínské obchodní komory pro dovozce a vývozce kovů, minerálů & chemických látek, aby stanovila minimální cenu, ověřovala a vetovala vývozy nerespektující tuto cenu; a ii) prosazování minimální ceny zabráněním vývozním transakcím, jež nebyly schváleny uvedenou obchodní komorou. Konkrétně se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení když shledal, že Rada zpochybnila důkazní sílu či dostatečnost důkazů předložených navrhovatelkou týkajících se toho, že systém zavedený obchodní komorou a podporovaný čínskými orgány pro vývoz ve skutečnosti neomezil možnost vývozců nezávisle stanovit vývozní ceny;

               5)

               dopustil nesprávného právního posouzení, když shledal, že na základě ostatních zjištění se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když odmítla přiznat navrhovatelce status podniku působícího v tržním hospodářství.

      (1)  Úř. věst. L 56, s 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45.


title: Věc T-290/13: Žaloba podaná dne 24. května 2013 — CMBG v. Komise a ECB

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/14

         Žaloba podaná dne 24. května 2013 — CMBG v. Komise a ECB
   (Věc T-290/13)
   (2013/C 226/22)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: CMBG Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, a A. Paschalides, advokát)

      Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným náhradu škody ve výši 1 999 121,60 EUR z důvodu, že podmínky vyžadované podle Memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013 mezi Kyprem a žalovanými obsahují v bodech 1.23 až 1.27 požadavky, které jsou zjevně v rozporu s normami vyšší síly stanovícími ochranu jednotlivce, konkrétně s článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech;

               —

               prohlásil příslušné podmínky za neplatné a nařídil, aby byly na základě článku 19 smlouvy, kterou se zřizuje Evropský mechanismus stability (dále jen „Smlouva o EMS“) bezodkladně přehodnoceny nástroje finanční pomoci podle článků 14 až 18 této smlouvy za účelem provedení změn s cílem vyhovět rozsudku Tribunálu; a

               —

               v rozsahu, v němž náhrada podle prvního bodu návrhových žádání neodráží skutečnost, že příslušné podmínky budou zrušeny, uložil náhradu škody za porušení článku 263 SFEU.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že příslušné podmínky Memoranda o porozumění obsahují požadavky, které jsou ve „zjevném rozporu s normou vyšší síly, která stanoví ochranu jednotlivce“ (1), neboť:

                           —

                           uvedená norma má vyšší právní sílu, poněvadž jde o normu obsaženou v Listině a EÚLP;

                           —

                           žalované jsou podle čl. 51 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 2 SFEU povinny respektovat a dodržovat základní práva zaručená Listinou a EÚLP; a

                           —

                           bankovní vklady jsou majetkem ve smyslu uvedeného článku 17 Listiny a článku 1 protokolu 11 EÚLP.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že níže uvedená porušení byla natolik intenzivní, že se jednalo o závažné porušení normy vyšší právní síly, neboť:

                           —

                           v době, kdy byly žalobkyni zabaveny její bankovní vklady, nebyly v rámci acquis, které upravuje zabavování bankovních vkladů, zavedeny žádné „podmínky, které stanoví zákon“, a to v rozporu s Listinou a Protokolem;

                           —

                           vklady byly žalobkyni zabaveny bez „spravedlivé náhrady v přiměřené lhůtě“ v rozporu s článkem 17 Listiny a článkem 1 Protokolu;

                           —

                           zabavení vkladů je prima facie protiprávní, ledaže je při „dodržení zásady proporcionality [… nezbytné a skutečně odpovídá] cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého“ (2);

                           —

                           při posuzování veřejného zájmu podle článku 17 Listiny a článku 1 Protokolu nebyl zohledněn konkurující veřejný zájem na zabránění panice a „běhu na banky“ z krátkodobého a střednědobého hlediska;

                           —

                           cílem nebylo poškodit či sankcionovat Kypr, ale pomoci tomuto státu a eurozóně poskytnutím podpory stability, a tedy nikoli destabilizovat její finanční orgány a hospodářskou životaschopnost, ale poskytnout úlevu; a

                           —

                           zásah nebyl přiměřený legitimnímu cíli, jelikož účelem článku 3 Smlouvy o EMS z roku 2012 je „mobilizovat finanční zdroje a v rámci přísné podmíněnosti […] poskytovat podporu stability členům EMS, kteří se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí, je-li to nezbytné k zajištění finanční stability eurozóny jako celku a jejích členských států“, a neparalyzovat přitom její hospodářství.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že zabavení vkladů žalobkyně nebylo nezbytné ani přiměřené.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalované v důsledku způsobily, že byla žalobkyně zbavena svých bankovních vkladů, jelikož bankovní vklady žalobkyně by byly chráněny na základě jejích práv podle Listiny a Protokolu nebýt zjevného porušení, takže ztráta žalobkyně byla dostatečně přímá a předvídatelná.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že v případě odůvodněnosti výše uvedených tvrzení musí být příslušné podmínky prohlášeny za neplatné nehledě na to, že jejich adresátem byl Kypr, poněvadž se žalobkyně přímo a osobně dotýkají vzhledem k tomu, že příslušné podmínky a způsob jejich provedení odporují Smlouvě a právním normám, které se týkají jejich provádění, a/nebo představují zneužití pravomoci v rozsahu, v němž bude rozhodnuto, že zabavení bankovních vkladů žalobkyně podrývá právní stát v rozporu s čl. 6 odst. 1 SFEU.

      (1)  Viz rozsudek ze dne 2. prosince 1971, 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt v. Rada, Recueil, s. 975.

      (2)  Článek 52 odst. 1 Listiny.


title: Věc C-293/08: Žaloba podaná dne 2. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Finská republika

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/34

         Žaloba podaná dne 2. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-293/08)
   (2008/C 223/53)
   Jednací jazyk: finština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande, I. Koskinen)

      Žalovaná: Finská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Finská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (1) tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení této směrnice, respektive tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila;

               —

               uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 10. října 2006.

      (1)  Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96.


title: Věc C-437/14: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bari – Itálie) – trestní řízení proti Nicolu Seminariovi „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Totožné předběžné otázky — Články 49 SFEU a 56 SFEU — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Hazardní hry — Vnitrostátní právní úprava — Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti — Nové koncesní řízení — Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese — Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek — Omezení — Naléhavé důvody obecného zájmu — Proporcionalita“

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/7

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bari – Itálie) – trestní řízení proti Nicolu Seminariovi
   (Věc C-437/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava - Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti - Nové koncesní řízení - Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese - Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
   (2016/C 270/08)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Bari

      Účastník původního trestního řízení

   Nicola Seminario

      Výrok

               1)

               Články 49 SFEU a 56 SFEU, jakož i zásada rovného zacházení a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která z důvodu změny uspořádání systému sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí, stanoví, že bude uspořádáno nové koncesní řízení na koncese s kratší dobou platnosti, než je doba platnosti dříve udělených koncesí.

               2)

               Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardních her, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 448, 15. 12. 2014.


title: Věc T-308/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2016 – Reisenthel v. EUIPO (keep it easy) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky keep it easy — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               5.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2016 – Reisenthel v. EUIPO (keep it easy)
   (Věc T-308/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky keep it easy - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 326/45)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Peter Reisenthel (Gilching, Německo) (zástupce: E. A. Busse, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. března 2015 (věc R 2659/2014-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení keep it easy, jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Peterovi Reisenthelovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


title: Věc C-116/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 25. února 2016 – Skatteministeriet v. T Danmark

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 25. února 2016 – Skatteministeriet v. T Danmark
   (Věc C-116/16)
   (2016/C 270/29)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Skatteministeriet

      Žalovaná: T Danmark

      Předběžné otázky

               1.

               Je podmínkou k tomu, aby se členský stát mohl dovolávat čl. 1 odst. 2 směrnice (1) týkajícího se použití vnitrostátních předpisů potlačujících daňové úniky a zneužívání daňových předpisů, že dotyčný členský stát přijal zvláštní vnitrostátní předpis provádějící čl. 1 odst. 2 směrnice nebo že vnitrostátní právní úprava obsahuje obecná ustanovení či zásady týkající se daňových úniků a zneužití daňových předpisů, které lze vykládat v souladu s čl. 1 odst. 2?

                           1.1

                           V případě kladné odpovědi na otázku 1, lze § 2 odst. 1 písm. c) zákona o korporační dani, který stanoví, že „podmínkou je osvobození od zdanění dividend […] podle ustanovení směrnice Rady 90/435/EHS o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států“, považovat za zvláštní vnitrostátní předpis ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice?

               2.

               Je ustanovení ve smlouvě o zamezení dvojímu zdanění, která byla sepsána podle vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, kterou uzavřely dva členské státy a podle níž jsou vyplacené dividendy zdaňovány v závislosti na tom, zda je příjemce dividend považován za skutečného vlastníka dividend, smluvním ustanovením, které zamezuje zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice?

               3.

               Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně, mají obsah pojmu „skutečný vlastník“ vymezit vnitrostátní soudy, nebo má být daný pojem při uplatnění směrnice 90/435/EHS vykládán tak, že je třeba pojmu, který je předmětem posouzení Soudního dvora EU, přisoudit v rámci unijního práva specifický význam?

               4.

               Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně a na otázku 3 odpoví tak, že není na vnitrostátních soudech, aby vymezily obsah pojmu „skutečný vlastník“, má se daný pojem vykládat tak, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu, jež za takových okolností, jaké nastaly v projednávané věci, získá dividendy od dceřiné společnosti z druhého členského státu, je „skutečným vlastníkem“ těchto dividend ve smyslu výkladu tohoto pojmu v rámci unijního práva?

                           (a)

                           Má být pojem „skutečný vlastník“ vykládán v souladu s příslušným pojmem nacházejícím se v čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES („směrnice o úrocích a licenčních poplatcích“), ve spojení s čl. 1 odst. 4 této směrnice?

                           (b)

                           Je třeba tento pojem vykládat pouze s ohledem na komentář k článku 10 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977 (odstavec 12), anebo lze při výkladu použít i následné komentáře včetně dodatků z roku 2003 týkajících se „prostřednických společností“ a dodatků z roku 2014 týkajících se „smluvních či zákonných povinností“?

                           (c)

                           Jaký význam má pro posouzení otázky, zda je nutno příjemce dividend považovat za „skutečného vlastníka“, skutečnost, že příjemce dividend má smluvní nebo zákonem stanovenou povinnost převést úroky na jinou osobu?

                           (d)

                           Jaký význam má pro posouzení otázky, zda je nutno příjemce dividend považovat za „skutečného vlastníka“, skutečnost, že předkládající soud dospěl po posouzení skutkového stavu k závěru, že příjemce — který nemá povinnost převést přijatý úrok na jinou osobu na základě smlouvy ani zákona — nemá „plné“ právo na to „požívat a užívat“ úrok ve smyslu komentáře z roku 2014 ke vzorové úmluvě o daních z příjmu a majetku z roku 1977?

               5.

               Za předpokladu, že existují „vnitrostátní předpisy nezbytné k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů“, viz čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS, že společnost (A), která je rezidentem jednoho členského státu, vyplatila dividendy mateřské společnosti (B) z druhého členského státu, která je převedla své mateřské společnosti (C) se sídlem mimo EU/EHP, která obratem převedla finanční prostředky své mateřské společnosti (D), která má sídlo také mimo EU/EHP, že mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost C, nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění, že nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost D, a že prvně uvedený stát by tedy podle svých právních předpisů nemohl uvalit srážkovou daň z dividend vyplacených společností A společnosti D, pokud by byla společnost D přímým vlastníkem společnosti A, dochází ke zneužívání daňových předpisů ve smyslu směrnice, takže společnost B není touto směrnicí chráněna?

               6.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU právní úpravě, podle které posledně uvedený členský stát zdaňuje dividendy mateřské společnosti, která je rezidentem druhého členského státu, přičemž dotyčný členský stát považuje rezidentní mateřské společnosti za jinak podobných okolností za osvobozené od daně z takových dividend?

               7.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě zde má omezenou povinnost k dani z těchto dividend, brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU právní úpravě, podle níž tento druhý členský stát vyžaduje, aby společnost, která má povinnost srazit daň u zdroje (dceřiná společnost), zaplatila v případě prodlení s platbou srážkové daně úrok z prodlení ve vyšší úrokové sazbě, než je sazba úroku z prodlení, kterou tento členský stát stanoví pro pohledávky z korporační daně za společností, která je rezidentem téhož členského státu?

               8.

               Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně a na otázku 3 odpoví tak, že není na vnitrostátních soudech, aby vymezily obsah pojmu „skutečný vlastník“, a nelze-li na tomto základě považovat společnost (mateřskou společnost), která je rezidentem jednoho členského státu, za osvobozenou od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), podle směrnice 90/435/EHS, je posledně uvedený členský stát povinen podle směrnice 90/435/EHS nebo čl. 4 odst. 3 SEU určit, koho v takovém případě považuje za skutečného vlastníka?

               9.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU (a subsidiárně článek 63 SFEU) jako celek či zvlášť takové právní úpravě, podle níž:

                           (a)

                           druhý členský stát vyžaduje, aby dceřiná společnost srazila u zdroje daň z těchto dividend, a stanoví, že tato osoba má povinnost odvést orgánům daň, kterou nesrazila u zdroje, jestliže povinnost srazit daň u zdroje neplatí v případě, že je mateřská společnost rezidentem tohoto druhého členského státu?

                           (b)

                           druhý členský stát vypočte z dlužné srážkové daně úrok z prodlení?

                     Soudní dvůr EU je žádán, aby odpověď na otázky 6 a 7 zahrnul do odpovědi na otázku 9.

               10.

               Za okolností, kdy:

                           (1)

                           společnost (mateřská společnost), která je rezidentem jednoho členského státu, splňuje požadavek stanovený ve směrnici 90/435/EHS, který spočívá v tom, že (v roce 2011) vlastnila alespoň 10 % kapitálu společnosti (dceřiné společnosti), která je rezidentem druhého členského státu;

                           (2)

                           se má za to, že mateřská společnost není osvobozena od srážkové daně z dividend vyplacených dceřinou společností podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS;

                           (3)

                           se (přímý či nepřímý) akcionář, resp. (přímí či nepřímí) akcionáři, mateřské společnosti se sídlem v zemi mimo EU/EHS, považují za skutečného vlastníka (skutečné vlastníky) předmětných dividend;

                           (4)

                           výše uvedený (přímý či nepřímý) akcionář, resp. výše uvedení (přímí či nepřímí) akcionáři, rovněž nesplňují výše zmíněný kapitálový požadavek;

                     brání článek 63 SFEU právní úpravě, podle které členský stát, ve kterém sídlí dceřiná společnost, zdaňuje předmětné dividendy, pokud má za to, že rezidentní společnosti, které splňují kapitálový požadavek stanovený ve směrnici 90/435/EHS, tj. že ve zdaňovacím období 2011 vlastní alespoň 10 % kapitálu ve společnosti vyplácející dividendy, jsou osvobozeny od daně z takových dividend?

      (1)  Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. 1990, L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147).


title: Věc C-245/08: Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/17

         Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-245/08)
   (2008/C 183/35)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Andrade a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               konstatovat, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2006/100/ES ze dne 20. listopadu 2006, kterou se z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska upravují některé směrnice v oblasti volného pohybu osob (1), nebo každopádně tím, že je nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 této směrnice.

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 1. ledna 2007.

      (1)  Úř. věst. L 363, s. 141.


title: Věc C-421/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 13. července 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 13. července 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie
   (Věc C-421/17)
   (2017/C 357/03)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Odpůrkyně: Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

      Předběžná otázka

   Je převod nemovitého majetku akciovou společností na akcionáře výměnou za odkup jeho akcií předmětem daně ze zboží a služeb v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1)?

      (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-383/09: Žaloba podaná dne 25. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/16

         Žaloba podaná dne 25. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-383/09)
   2009/C 312/26
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: O. Beynet a D. Recchia, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nezavedla program opatření umožňujících přísnou ochranu živočišného druhu Cricetus cricetus (křeček polní), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 písm. d) směrnice 92/43/EHS o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1);

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou vytýká Evropská komise žalované, že nezavedla, jak to vyžadovala ustanovení článku 12 směrnice 92/43/EHS, systém přísné ochrany živočišného druhu Cricetus cricetus (křeček polní) v Alsasku, které představuje přirozený areál rozšíření tohoto živočišného druhu ve Francii.
   Podle žalobkyně ukázalo sčítání nor tohoto živočišného druhu výrazný pokles počtu zvířat v posledních letech, protože počet nor se snížil z 1167 v roce 2001 na pouhých 167 v roce 2007. Za těchto podmínek hrozí tomuto druhu, který je ohrožován jak nepříznivými zemědělskými praktikami, tak urbanistickými tlaky, úplné vyhynutí ve velmi krátké době.
   Ve své žalobě Komise uznává, že žalovaná zohlednila tyto problémy tím, že přijala opatření týkající se jak urbanismu, tak zemědělských praktik, ale tato opatření nejsou vůbec dostačující.
   Jednak tři prioritní oblasti aktivity, na které se soustřeďuje hlavní část úsilí o ochranu uvedeného druhu, pokrývají jen velmi malou část území představujícího přírodní stanoviště tohoto druhu, jelikož dvě třetiny existujících nor se nachází mimo tyto oblasti, které samy o sobě představují jen 2 % půdy vhodné pro křečka polního. Přitom, aby se zajistilo užitečné územní pokrytí opatřeními ochrany tohoto živočišného druhu, je třeba přinejmenším zohlednit jako referenční rámec přítomnost křečka polního v roce 1990, a nikoliv v roce 2000.
   Krom toho samotná opatření ochrany jsou značně nedostatečná. Komise v tomto ohledu vytýká zejména nedostatek normativní jasnosti týkající se území určených k opětovnému vytvoření podmínek pro křečka polního. Vnitrostátní správa totiž disponuje příliš širokým prostorem pro uvážení při udělování výjimek pro vypracování urbanistických plánů na územích obývaných křečky a panuje velká nejistota, co se týče opatření vyrovnání přijatých na ochranu tohoto živočišného druhu.

      (1)  Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.


title: Věc F-137/15: Žaloba podaná dne 30. října 2015 – ZZ v. Rada

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/77

         Žaloba podaná dne 30. října 2015 – ZZ v. Rada
   (Věc F-137/15)
   (2016/C 027/99)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: J-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení konečných rozhodnutí o převodu nároků na důchod žalobkyně do unijního důchodového systému, jimiž se provádějí nová obecná prováděcí ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 5. ledna 2015 a 7. ledna 2015, jakož i rozhodnutí ze dne 23. února 2015 o výpočtu let započítaných do nároků na důchod nabytých žalobkyní před vstupem do služebního poměru v Radě,

               —

               bude-li třeba, zrušit rozhodnutí ze dne 23. července 2015, jímž se zamítá stížnost žalobkyně, která se týkala použití obecných prováděcích ustanovení a pojistněmatematických sazeb, které byly platné v době podání žádosti o převod jejích nároků na důchod,

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-252/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. října 2014 – Evropská komise v. Nizozemské království „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/73/ES a 2006/54/ES — Rovné zacházení pro muže a ženy — Zaměstnání a povolání — Přístup k zaměstnání — Návrat z mateřské dovolené — Formální požadavky návrhu na zahájení řízení — Soudržný popis vytýkaných skutečností — Jednoznačná formulace návrhových žádání žalobkyně“

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/5

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. října 2014 – Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-252/13) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/73/ES a 2006/54/ES - Rovné zacházení pro muže a ženy - Zaměstnání a povolání - Přístup k zaměstnání - Návrat z mateřské dovolené - Formální požadavky návrhu na zahájení řízení - Soudržný popis vytýkaných skutečností - Jednoznačná formulace návrhových žádání žalobkyně“)
   (2014/C 439/06)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Martin a M. van Beek, zmocněnci)

      Žalovaný: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a J. Langer, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc T-584/14: Žaloba podaná dne 29. července 2014 – Inditex v. OHIM – Ansell (ZARA)

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/27

         Žaloba podaná dne 29. července 2014 – Inditex v. OHIM – Ansell (ZARA)
   (Věc T-584/14)
   2014/C 339/32
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Inditex de Diseño Textil, SA (Inditex) (Arteixo, Španělsko) (zástupce: C. Duch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Zainab Ansell a Roger Ansell (Moshi, Tanzánie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. května 2014 ve věci R 1118/2013-2 v rozsahu, v jakém potvrdilo zrušení z důvodu nepoužívání ochranné známky Společenství „ZARA“ č. 1 12  755 pro následující služby třídy 39: „doprava, doručování zboží, zejména oděvů, obuvi a doplňků, parfumerie a kosmetiky“, jelikož druhý odvolací senát porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když se dopustil následujících pochybení:

               —

               nesprávné právní posouzení; druhý odvolací senát měl za to, že franšízanti společnosti Inditex jsou nedílnou součástí vnitřní organizace společnosti, ačkoli se ve skutečnosti jedná o právnické osoby nezávislé na skupině Inditex;

               —

               nesprávné právní posouzení; druhý odvolací senát vytýkal žalobkyni, že nepředložila důkazy o objemu obchodování dosaženého poskytováním služeb dopravy pro účely prokázání vnějšího používání ochranné známky; uvedený důkaz byl nicméně v řízení předložen;

               —

               uložil OHIM a případně vedlejšímu účastníkovi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka Společenství „ZARA“pro služby tříd 39 a 42 – Ochranná známka Společenství č. 1 12  755

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastníci řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: Zainab Ansell a Roger Ansell

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na zrušení

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-275/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 4. června 2012 — Samantha Elrick v. Bezirksregierung Köln

text:
               18.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 250/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 4. června 2012 — Samantha Elrick v. Bezirksregierung Köln
   (Věc C-275/12)
   2012/C 250/16
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Hannover

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Samantha Elrick

      Žalovaná: Bezirksregierung Köln

      Předběžné otázky

   Brání články 20 a 21 SFEU vnitrostátní právní úpravě, podle níž je německé státní příslušnici, která má trvalé bydliště v Německu a navštěvuje vzdělávací zařízení, jež se nachází v členském státě Evropské unie, odepřena podpora na vzdělávání, upravená ve spolkovém zákoně o podpoře na vzdělávání (Bundesausbildungsförderungsgesetz) (BAföG), o kterou žádá za účelem navštěvování tohoto zahraničního vzdělávacího zařízení, a to z důvodu, že doba trvání tohoto kurzu v zahraničí činí pouze jeden rok, zatímco u srovnatelného vzdělání v Německu, které by rovněž trvalo jeden rok, by dotyčná osoba podporu na vzdělávání podle BAföG získat mohla?


title: Věc C-297/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 25. května 2016 – Colegiul Medicilor Veterinari din România v. Autoritatea Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor

text:
               29.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 25. května 2016 – Colegiul Medicilor Veterinari din România v. Autoritatea Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor
   (Věc C-297/16)
   (2016/C 314/15)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bucureşti

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Colegiul Medicilor Veterinari din România

      Žalovaný: Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor

      Vedlejší účastník řízení: Asociația Națională a Distribuitorilor de Produse de Uz Veterinar din România

      Předběžné otázky

               1)

               Brání právo Evropské unie vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že veterinární lékaři mají výlučné právo na maloobchodní prodej a používání biologických výrobků, přípravků proti parazitům pro zvláštní užití a veterinárních léčivých přípravků?

               2)

               Pokud je toto výlučné právo slučitelné s právem Evropské unie, brání právo Evropské unie, aby se toto výlučné právo týkalo i zařízení, v nichž k tomuto prodeji dochází, v tom smyslu, že tato zařízení musí být převážně nebo výhradně vlastněna jedním nebo více veterinárními lékaři?


title: Věc C-462/14: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bari – Itálie) – trestní řízení proti Lorenzo Carlucci „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Totožné předběžné otázky — Články 49 a 56 SFEU — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Hazardní hry — Vnitrostátní právní úprava — Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti — Nové koncesní řízení — Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese — Omezení — Naléhavé důvody obecného zájmu — Proporcionalita“

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/7

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bari – Itálie) – trestní řízení proti Lorenzo Carlucci
   (Věc C-462/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava - Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti - Nové koncesní řízení - Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
   (2016/C 270/09)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Bari

      Účastník původního trestního řízení

   Lorenzo Carlucci

      Výrok

               1)

               Články 49 a 56 SFEU a zásada rovného zacházení a efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě o hazardních hrách, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která upravuje vyhlášení nového zadávacího řízení na udělení koncesí platných po kratší dobu, než byly koncese udělované v minulosti, z důvodu změny uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí.

               2)

               Článek 49 a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardních her, aby bezplatně převedl právo užívat hmotný a nehmotný majetek v jeho vlastnictví, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 448, 15.12.2014.


title: Věc C-526/16: Žaloba podaná dne 12. října 2016 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/21

         Žaloba podaná dne 12. října 2016 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-526/16)
   (2017/C 014/27)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Owsiany-Hornung a C. Zadra, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Polská republika tím, že vyloučila z řízení týkajícího se ověření potřeby posouzení vlivů na životní prostředí záměry spočívající ve vyhledávání nebo průzkumu ložisek nerostů prováděných metodou vrtů s hloubkou do 5 000 m, s výjimkou vrtů v oblastech zásob vody, v ochranných zónách s výskytem vnitrozemských vod a zónách patřícím do ochrany přírody v podobě národních parků, přírodních rezervací, krajinných oblastí a oblastí „Natura 2000“, jakož i vnějších chráněných zón těchto oblastí spadajících pod ochranu přírody, kde řízení týkajícímu se ověření potřeby posouzení vlivů na životní prostředí podléhají vrty s hloubkou od 1 000 m, v důsledku stanovení prahu pro vrty mimo oblasti zásob vody, ochranných zón s výskytem vnitrozemských vod a zón patřících do ochrany přírody, jakož i vnějších chráněných zón těchto oblastí, přičemž tento práh stanovený v daném řízení nezohledňuje všechna podstatná výběrová kritéria uvedená v příloze III směrnice 2011/92 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 2 a 3 ve spojení s přílohami II a III této směrnice,

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise vytýká Polské republice, že porušila čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 2011/92 ve spojení s přílohami II a III této směrnice.
   Článek 2 odst. 1 směrnice 2011/92 ukládá členským státům povinnost zajistit, aby „před vydáním povolení musely záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, získat povolení a posouzení z hlediska jejich vlivů“.
   Podle čl. 4 odst. 2 směrnice 2011/92 členské státy na základě přezkoumání každého jednotlivého případu nebo jimi stanovených prahových hodnot nebo kritérií (tj. v rámci „screeningu“) určí, zda záměry uvedené v příloze II této směrnice budou podléhat posouzení vlivů na životní prostředí.
   Podle čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/92 jsou při stanovení kritérií nebo prahových hodnot „screeningu“„brána v úvahu odpovídající kritéria výběru uvedená v příloze III“.
   Vrty pro účely vyhledávání nebo průzkumu ložisek nerostů spadají pod přílohu II směrnice 2011/92, protože se považují za „hloubkové vrty“ ve smyslu bodu 2 písm. d) této přílohy.
   Jde o záměry, které na základě celkového posouzení nelze považovat za záměry, které nemají velký vliv na životní prostředí.
   Podle Komise jsou členské státy povinny tyto záměry podrobit „screeningu“ tím, že uplatní podstatná kritéria uvedená v příloze III směrnice 2011/92.
   Vnitrostátní právní předpisy, kterými byla do polského právního řádu provedena směrnice 2011/92 však vylučují ze „screeningu“ záměry spočívající ve vyhledávání nebo průzkumu ložisek nerostů prováděných metodou vrtů s hloubkou do 5 000 m (s výjimkou vrtů na tzv. „citlivých územích“, tj. v oblastech zásob vody, v ochranných zónách s výskytem vnitrozemských vod a zónách patřících do ochrany přírody v podobě národních parků, přírodních rezervací, krajinných oblastí a oblastí „Natura 2000“, jakož i vnějších chráněných zón těchto oblastí spadajících pod ochranu přírody, kde „screeningu“ podléhají vrty s hloubkou od 1 000 m).
   To vede v podstatě k tomu, že ze „screeningu“ je převážné vyloučena většina vrtů realizovaných s cílem vyhledávání nebo průzkumu ložisek nerostů nacházejících se mimo „citlivá území“.
   Takové vyloučení bez zohlednění všech podstatných kritérií uvedených v příloze III směrnice 2011/92 je podle Komise v rozporu s čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 2011/92 ve spojení s přílohami II a III této směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 26, s. 1.


title: Věc C-304/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. května 2017 – Helga Löber v. Barclays Bank PLC

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. května 2017 – Helga Löber v. Barclays Bank PLC
   (Věc C-304/17)
   (2017/C 269/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Helga Löber

      Žalovaná: Barclays Bank PLC

      Předběžná otázka

   Je – podle čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) – pro mimosmluvní nároky vyplývající z odpovědnosti za prospekt, tehdy, pokud

               —

               investor přijal své investiční rozhodnutí způsobené vadným prospektem v místě svého bydliště

               —

               a na základě tohoto rozhodnutí převedl kupní cenu za cenný papír zakoupený na sekundárním trhu ze svého účtu u rakouské banky na zúčtovací účet u jiné rakouské banky, ze kterého byla kupní cena následně převedena na příkaz žalobce prodejci,

               (a)

               příslušný soud, v jehož působnosti má své bydliště investor,

               (b)

               příslušný soud, v jehož působnosti se nachází sídlo banky/pobočka banky, u které je veden účet žalobce, ze kterého převedl investovanou částku na zúčtovací účet,

               (c)

               příslušný soud, v jehož působnosti se nachází sídlo/pobočka banky, u které je veden zúčtovací účet,

               (d)

               příslušný jeden z těchto soudů dle volby žalobce,

               (e)

               [nebo není] příslušný žádný z těchto soudů?

      (1)  Úř. věst. L 12, s. 1.


title: Věc C-267/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Frédéric Hay v. Crédit agricole mutuel de Charente-Maritime et des Deux-Sèvres ( „Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení — Kolektivní smlouva, která vyhrazuje nárok na výhodu v oblasti odměňování a pracovních podmínek zaměstnancům, kteří uzavřeli manželství — Vyloučení partnerů, kteří uzavřeli registrované partnerství PACS — Diskriminace na základě sexuální orientace“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/12

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Frédéric Hay v. Crédit agricole mutuel de Charente-Maritime et des Deux-Sèvres
   (Věc C-267/12) (1)

   (Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení - Kolektivní smlouva, která vyhrazuje nárok na výhodu v oblasti odměňování a pracovních podmínek zaměstnancům, kteří uzavřeli manželství - Vyloučení partnerů, kteří uzavřeli registrované partnerství PACS - Diskriminace na základě sexuální orientace)
   2014/C 52/18
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Frédéric Hay

      Žalovaný: Crédit agricole mutuel de Charente-Maritime et des Deux-Sèvres

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, p. 16) — Přípustnost celostátní kolektivní smlouvy, která vyhrazuje nárok na výhodu v oblasti odměňování a pracovních podmínek zaměstnancům, kteří uzavřeli manželství, a upírá tento nárok partnerům, kteří uzavřeli registrované partnerství — Diskriminace na základě sexuální orientace — Možnost odůvodnit nepřímou diskriminaci legitimním, nezbytným a přiměřeným cílem

      Výrok

   Článek 2 odst. 2 písm. a) směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému ustanovení kolektivní smlouvy, jaké je dotčeno v původním řízení, podle kterého je zaměstnanci, jenž uzavře s osobou stejného pohlaví registrované partnerství PACS, upírán nárok na získání výhod, jako jsou mimořádné volno a prémie, jež jsou poskytovány zaměstnancům v souvislosti s uzavřením manželství, pokud vnitrostátní právní předpisy dotyčného členského státu neumožňují osobám stejného pohlaví uzavřít manželství, neboť se dotyčný zaměstnanec s ohledem na účel těchto výhod a podmínky pro jejich přiznání nachází ve srovnatelné situaci se zaměstnancem, který uzavře manželství.

      (1)  Úř. věst. C 250, 18.8.2012.


title: Věc T-80/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2013 — Nath Kalsi v. OHIM — American Clothing Associates (RIDGE WOOD) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství RIDGE WOOD — Starší obrazová ochranná známka Společenství River Woods North-Eastern Suppliers — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2013 — Nath Kalsi v. OHIM — American Clothing Associates (RIDGE WOOD)
   (Věc T-80/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství RIDGE WOOD - Starší obrazová ochranná známka Společenství River Woods North-Eastern Suppliers - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 189/35
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi (Agra, Indie) (zástupce: J. Schmidt, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: K. Klüpfel, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: American Clothing Associates (Evergem Belgie) (zástupce: C. De Keersmaeker, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. listopadu 2010 (věc R 599/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi American Clothing Associates na straně jedné a Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi na straně druhé.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. listopadu 2010 (věc R 599/2010-1) se zrušuje v části, ve které se týká výrobků spadajících do třídy 24, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, a služeb „zpracování a konečná úprava v koželužství kůže, kožešin a textilu“ spadajících do třídy 40 a chráněných starší ochrannou známkou č. 2785459.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi, jakož i OHIM ponesou každý své vlastní náklady řízení.

               4)

               American Clothing Associates ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc C-135/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte di Appello di Torino — Itálie) — SCF Consorzio Fonografici v. Marco Del Corso ( „Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti — Přímá použitelnost Římské úmluvy, Dohody TRIPS a Smlouvy WPPT v unijním právním řádu — Směrnice 92/100/EHS — Článek 8 odst. 2 — Směrnice 2001/29/ES — Pojem „sdělování veřejnosti“ — Sdělování zvukových záznamů veřejnosti prostřednictvím rozhlasového vysílání v kabinetu zubního lékaře“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte di Appello di Torino — Itálie) — SCF Consorzio Fonografici v. Marco Del Corso
   (Věc C-135/10) (1)

   (Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti - Přímá použitelnost Římské úmluvy, Dohody TRIPS a Smlouvy WPPT v unijním právním řádu - Směrnice 92/100/EHS - Článek 8 odst. 2 - Směrnice 2001/29/ES - Pojem „sdělování veřejnosti“ - Sdělování zvukových záznamů veřejnosti prostřednictvím rozhlasového vysílání v kabinetu zubního lékaře)
   2012/C 133/04
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte di Appello di Torino

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SCF Consorzio Fonografici

      Žalovaný: Marco Del Corso

      za přítomnosti: Procuratore generale della Repubblica

      Předmět

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte di Appello di Torino — Přímá použitelnost Mezinárodní úmluvy o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových a televizních organizací uzavřené v Římě dne 23. října 1961, Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) a Smlouvy světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech (WPPT) v právním řádu Společenství — Výklad čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) — Pojem „sdělování veřejnosti“ — Rozhlasové vysílání a sdělování zvukových záznamů veřejnosti v kabinetu zubního lékaře

      Výrok

               1)

               Ustanovení Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání, a Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech ze dne 20. prosince 1996 jsou použitelná v unijním právním řádu.
               Jelikož Mezinárodní úmluva o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových a televizních organizací uzavřená v Římě dne 26. října 1961 není součástí unijního právního řádu, není v tomto právním řádu použitelná, avšak vyvolává v něm nepřímé účinky;
               Jednotlivci se nemohou uvedené Úmluvy, uvedené Dohody, ani uvedené Smlouvy přímo dovolávat.
               Pojem „sdělování veřejnosti“, který je uveden ve směrnici Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, musí být vykládán ve světle odpovídajících pojmů obsažených v uvedené Úmluvě, uvedené Dohodě, jakož i výše uvedené Smlouvě a takovým způsobem, aby byl s uvedenými mezinárodními smlouvami i nadále v souladu, a to rovněž s přihlédnutím ke kontextu, v němž jsou takové pojmy použity, a k účelu sledovanému příslušnými ustanoveními mezinárodních smluv v oblasti duševního vlastnictví.

               2)

               Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 92/100 musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na bezplatné šíření zvukových záznamů v takovém kabinetu zubního lékaře, jako je kabinet zubního lékaře dotčený v původním řízení, pro pacienty nezávisle na jejich vůli v rámci výkonu svobodného povolání. Takové šíření tudíž nezakládá právo výrobců zvukových záznamů na odměnu.

      (1)  Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


title: Věc C-620/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 27. prosince 2010 — Migrationsverket v. Nurije Kastrati, Valdrina Kastrati, Valdrin Kastrati

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 27. prosince 2010 — Migrationsverket v. Nurije Kastrati, Valdrina Kastrati, Valdrin Kastrati
   (Věc C-620/10)
   2011/C 72/26
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Účastník řízení podávající opravný prostředek: Migrationsverket

      Odpůrci: Nurije Kastrati, Valdrina Kastrati, Valdrin Kastrati

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být nařízení č. 343/2003 (1), mimo jiné s ohledem na ustanovení čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení, a popřípadě s ohledem na neexistenci jiných ustanovení nařízení, která by upravovala zánik příslušnosti členského státu k posouzení žádosti o azyl, než jsou ustanovení obsažená v čl. 4 odst. 5 druhém pododstavci a čl. 16 odst. 3 a 4, vykládáno v tom smyslu, že zpětvzetí žádosti o azyl nebrání možnosti použít toto nařízení?

               2)

               Je pro odpověď na výše uvedenou otázku relevantní skutečnost, ve které fázi řízení byla žádost o azyl vzata zpět?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 109).


title: Věc T-762/16: Žaloba podaná dne 31. října 2016 – ArcelorMittal Belval & Differdange a ThyssenKrupp Steel Europe v. ECHA

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/41

         Žaloba podaná dne 31. října 2016 – ArcelorMittal Belval & Differdange a ThyssenKrupp Steel Europe v. ECHA
   (Věc T-762/16)
   (2017/C 014/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ArcelorMittal Belval & Differdange SA (Esch sur Alzette, Lucembursko) a ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Německo) (zástupce: H. Scheidmann a M. Kottmann, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ECHA ze dne 26. září 2016 (ATD/52/2016);

               —

               podpůrně zrušil rozhodnutí ECHA ze dne 19. srpna 2016 (ATD/52/2016) v rozsahu, v němž se zamítá žádost žalobkyň o přístup k jejich spisu;

               —

               uložil ECHA náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení (ES) č. 1049/2001.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise v napadeném rozhodnutí uplatnila výše uvedené ustanovení nesprávně, když dospěla k mylnému závěru, že by zpřístupněním byly porušeny obchodní zájmy, a dále v něm nepřihlédla k převažujícímu veřejnému zájmu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 41 odst. 2 [písm. b)] Listiny základních práv Evropské unie.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s výše uvedeným ustanovením a že dokumenty, k nimž je požadován přístup, jsou – ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí uvádí opak – součástí spisu žalobkyň, a tudíž nejsou z působnosti tohoto ustanovení vyloučeny.


title: Věc C-120/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — European Air Transport SA v. Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale, Région de Bruxelles-Capitale ( Letecká doprava — Směrnice 2002/30/ES — Provozní omezení ke snížení hluku na letištích Společenství — Limity hladiny hluku, které musí být dodrženy při přeletu městských částí nacházejících se v blízkosti letiště )

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/10

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — European Air Transport SA v. Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale, Région de Bruxelles-Capitale
   (Věc C-120/10) (1)

   (Letecká doprava - Směrnice 2002/30/ES - Provozní omezení ke snížení hluku na letištích Společenství - Limity hladiny hluku, které musí být dodrženy při přeletu městských částí nacházejících se v blízkosti letiště)
   2011/C 311/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: European Air Transport SA

      Žalovaní: Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale, Région de Bruxelles-Capitale

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 2 písm. e), čl. 4 odst. 4 a čl. 6 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/30/ES ze dne 26. března 2002 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství (Úř. věst. L 85, s. 40; Zvl. vyd. 07/06; s. 96.) — Limity hladiny hluku, které je třeba dodržovat při přeletu území v blízkosti letiště — Pojem „provozní omezení“ — Omezení přijatá vůči letadlům téměř vyhovujícím předpisům — Možnost stanovení takových omezení v závislosti na hladině hluku měřené na zemi — Dopad Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicagská úmluva)

      Výrok

   Článek 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/30/ES ze dne 26. března 2002 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že „provozní omezení“ je opatřením, které úplně nebo dočasně zakazuje přístup civilního podzvukového letadla na letiště členského státu Unie. Vnitrostátní právní úprava v oblasti životního prostředí, která ukládá maximální limity hluku měřeného na zemi, které je třeba dodržovat při přeletu území v blízkosti letiště, tedy není jako taková „provozním omezením“ ve smyslu tohoto ustanovení, ledaže by z důvodu příslušného hospodářského, technického a právního kontextu mohla mít stejné účinky jako zákaz přístupu na uvedené letiště.

      (1)  Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


title: Věc F-19/08: Žaloba podaná dne 26. února 2008 – Bennet a další v. OHIM

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/44

         Žaloba podaná dne 26. února 2008 – Bennet a další v. OHIM
   (Věc F-19/08)
   (2008/C 107/78)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Kelly-Marie Bennet (Mutxamel, Španělsko) a další (zástupce: G. Vandersanden, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
   Předmět a popis sporu
   Jednak zrušení oznámení o všeobecných výběrových řízeních OHIM/AD/02/07 a OHIM/AST/02/07 v rozsahu, v němž tato oznámení žalobce zbavují jakékoli možnosti, aby byli uvedeni na rezervním seznamu, přičemž se jich museli účastnit v důsledku ustanovení o ukončení protiprávně vloženého za tímto účelem do jejich smluv na dobu neurčitou. Kromě toho náhrada nemajetkové újmy, která žalobcům vznikla.
   Návrhová žádání žalobců

               —

               nařídit zrušení oznámení o všeobecných výběrových řízeních OHIM/AST/02/07 a OHIM/AD/02/07;

               —

               uložit žalovanému náhradu nemajetkové újmy vzniklé žalobcům, která je podle zásady ekvity s výhradou doplnění stanovena na 25 000 eur pro každého žalobce;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-524/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte dei Conti (Itálie) dne 12. října 2016 – Istituto Nazionale della Previdenza Sociale v. Francesco Faggiano

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte dei Conti (Itálie) dne 12. října 2016 – Istituto Nazionale della Previdenza Sociale v. Francesco Faggiano
   (Věc C-524/16)
   (2017/C 014/25)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte dei Conti

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

      Odpůrce: Francesco Faggiano

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být právní úprava Společenství stanovená v nařízení Rady (EHS) č. 1408/1971 ze dne 14. června 1971 (1) a v nařízení Rady (ES) č. 1606/1998 ze dne 29. června 1998 (2) vykládána v tom smyslu, že vylučuje, aby žádost o sečtení dob pojištění získaných v různých důchodových správách, zejména v domovském státě a v jiném státě Evropské unie, mohla být podána osobou, která již důchod pobírá?

               2)

               Brání čl. 49 odst. 1 písm. b) bod ii) nařízení Rady (EHS) č. 1408/1971 ze dne 14. června 1971 takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava stanovená v článku 71 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, podle které žádost o sečtení dob pojištění získaných v různých důchodových správách, zejména v domovském státě a v jiném státě Evropské unie, je omezena ve prospěch osob, kterým ještě nevznikl nárok na důchod v rámci žádné správy sociálního zabezpečení?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. 1971, L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a nařízení (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71, za účelem rozšíření jejich působnosti na zvláštní systémy sociálního zabezpečení pro úředníky (Úř. věst. 1998, L 209, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 308).


title: Věc T-494/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/42

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise
   (Věc T-494/07) (1)

   (2008/C 327/79)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


title: Věc T-170/06: Žaloba podaná dne 29. června 2006 – Alrosa v. Komise

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/31

         Žaloba podaná dne 29. června 2006 – Alrosa v. Komise
   (Věc T-170/06)
   (2006/C 212/57)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alrosa Company Ltd. (Mirny, Rusko) (zástupci: R. Subiotto, S. Mobley, K. Jones, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložit Komise náhradu nákladů řízení a další náklady a výdaje Alrosa spojené s tímto řízením.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 22. února 2006, kterým Komise uložila De Beers závazek, aby tato společnost v letech 2006 až 2008 postupně snížila a od 1. ledna 2009 zcela ukončila přímý i nepřímý nákup surových diamantů od žalobkyně.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, zaprvé, porušení jejího práva na slyšení v řízení vedoucím k rozhodnutí. Žalobkyně tvrdí, že Komise byla povinna objasnit, které připomínky třetích stran a jaká hlediska analýzy Komise odůvodnila zamítnutí závazků navržených původně společně De Beers a žalobkyní a přijetí konečných závazků navržených společností De Beers.
   Zadruhé, žalobkyně uplatňuje porušení článku 9 nařízení č. 1/2003 tím, že závazky přijaté napadeným rozhodnutím byly nabídnuty pouze společností De Beers, spíše než dotčenými podniky, konkrétně De Beers a žalobkyní. Žalobkyně doplňuje, že napadené rozhodnutí nebylo přijato na určené období.
   Konečně, žalobkyně tvrdí, že úplný a možná trvalý zákaz přímého či nepřímého nákupu surových diamantů společností De Beers od žalobkyně, uvedený v rozhodnutí, porušuje článek 82 ES a článek 9 nařízení č. 1/2003, jakož i základní zásady smluvní svobody a proporcionality.


title: Posudek 1/14: Žádost o posudek podaná Republikou Malta na základě čl. 218 odst. 11 SFEU

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/25

         Žádost o posudek podaná Republikou Malta na základě čl. 218 odst. 11 SFEU
   (Posudek 1/14)
   2014/C 315/37
   Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

      Žadatelka

   Republika Malta (zástupci: A. Buhagiar, P. Grech, zmocněnci)

      Otázka položená Soudnímu dvoru

   Je návrh Úmluvy Rady Evropy proti ovlivňování sportovních soutěží v souladu se Smlouvami, zejména s články 18 SFEU, 49 SFEU a 56 SFEU, v rozsahu, v němž reguluje sportovní sázky a definuje „protiprávní sportovní sázky“ v čl. 3 odst. 5 písm. a) jako „veškeré sportovní sázení, jehož typ či provozovatel nejsou povoleni podle práva platného ve státě, kde se nachází spotřebitel“, ve spojení s jeho články 9 a 11, které se týkají takto definovaného „sportovního sázení“?


title: Věc T-293/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Tachelet v. Komise (Veřejná služba — Úředníci — Mezitímní rozsudek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé)

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/35

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Tachelet v. Komise
   (Věc T-293/04) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Mezitímní rozsudek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   (2008/C 301/59)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Guy Tachelet (Rijmenam, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 2. září 2003, kterým se mění zařazení žalobce do platové třídy v rozsahu, ve kterém stanoví jeho zařazení ke dni jmenování do platové třídy B 4 druhého platového stupně a ve kterém neumožnilo služební postup žalobce v platové třídě, a návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost žalobce, a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené tímto rozhodnutím
   Výrok

               1)

               Již nebude vydáno rozhodnutí ve věci samé.

               2)

               Komise ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Věc C-526/17: Žaloba podaná dne 4. září 2017 – Evropská komise v. Italská republika

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/24

         Žaloba podaná dne 4. září 2017 – Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-526/17)
   (2017/C 347/32)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, P. Ondrůšek, A. Tokár, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Italská republika tím, že prodloužila dobu platnosti koncese na veřejné práce týkající se dálnice A 12 Civitavecchia-Livorno do 31. prosince 2046 bez jakéhokoli zveřejnění oznámení o koncesích, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 58 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2014 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114), ve znění pozdějších předpisů;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise má za to, že prodloužení doby platnosti koncese na veřejné práce týkající se dálnice A 12 Civitavecchia-Livorno do 31. prosince 2046 představuje změnu podstatné podmínky této koncese; jelikož se jedná o podstatnou změnu této koncese, toto prodloužení doby platnosti se rovná udělení nové koncese na veřejné práce a jako taková měla být zveřejněna prostřednictvím zveřejnění oznámení o koncesích. Vzhledem k tomu, že k žádnému zveřejnění nedošlo, Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 58 směrnice 2004/18/ES.


title: Věc T-498/15: Žaloba podaná dne 31. srpna 2015 – LG Electronics v. OHIM – Cyrus Wellness Consulting (Viewty)

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/45

         Žaloba podaná dne 31. srpna 2015 – LG Electronics v. OHIM – Cyrus Wellness Consulting (Viewty)
   (Věc T-498/15)
   (2015/C 337/51)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Korejská republika) (zástupce: M. Graf, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlín, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Viewty“ – Přihláška č. 6 266 531

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. června 2015, ve spojených věcech R 1935/2014-2 a R 1563/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-402/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Efeteio Athinon (Řecko) dne 22. srpna 2014 – Viamar – Elliniki Aftokiniton kai Genikon Epicheiriseon Anonymi Etaireia v. Elliniko Dimosio

text:
               27.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 380/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Efeteio Athinon (Řecko) dne 22. srpna 2014 – Viamar – Elliniki Aftokiniton kai Genikon Epicheiriseon Anonymi Etaireia v. Elliniko Dimosio
   (Věc C-402/14)
   2014/C 380/04
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Dioikitiko Efeteio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Viamar – Elliniki Aftokiniton kai Genikon Epicheiriseon Anonymi Etaireia

      Žalovaný: Elliniko Dimosio

      Předběžné otázky

               1)

               Je ustanovení čl. 1 odst. 3 směrnice 2008/118/ES (1) ze dne 16. prosince 2008 právně dostačující a perfektní/bezpodmínečné a dostatečně jasné k tomu, aby i přes neprovedení tohoto konkrétního ustanovení směrnice do vnitrostátního právního řádu členského státu/řeckého státu mělo přímý účinek a mohl se ho dovolávat jednotlivec, kterému z něj plynou práva před vnitrostátními soudy a tyto soudy jej musí brát v úvahu?

               2)

               Jsou v každém případě ustanovení čl. 130 odst. 5 vnitrostátního celního kodexu, ve spojení s ustanovením čl. 128 odst. 1 téhož kodexu, podle kterého se osvědčení o celním odbavení vozidel Společenství dovezených na území dotčeného státu vydá po výběru poplatku za registraci, přičemž tato povinnost platby vzniká, když tato vozidla vstoupí na území státu, v souladu s ustanoveními čl. 3 písm. c) Smlouvy o EHS, která upravují odstranění překážek volného pohybu zboží mezi členskými státy?

      (1)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, 14.1.2009, s. 12).


title: Přidělení soudců k senátům

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/2

         Přidělení soudců k senátům
   2010/C 317/04
   Soudní dvůr na schůzi konané dne 12. října 2010 rozhodl přidělit p. Jarašiūnase ke čtvrtému a osmému senátu.
   V návaznosti na zvolení předsedů senátů, v nichž zasedají tři soudci, a přidělení p. Jarašiūnase ke čtvrtému a osmému senátu je složení čtvrtého, pátého, šestého, sedmého a osmého senátu následující:

                  Čtvrtý senát

                           p. Bonichot, předseda,

                           p. Schiemann, p. Bay Larsen, pí Toader, pí Prechal a p. Jarašiūnas, soudci

                  Pátý senát

                           p. Kasel, předseda,

                           p. Borg Barthet, p. Ilešič, p. Levits, p. Safjan a pí Berger, soudci

                  Šestý senát

                           p. Arabadžev, předseda,

                           p. Rosas, p. Lõhmus, p. Ó Caoimh a pí Lindh, soudci

                  Sedmý senát

                           p. Šváby, předseda,

                           pí Silva de Lapuerta, p. Juhász, p. Arestis, p. Malenovský a p. von Danwitz, soudci

                  Osmý senát

                           p. Schiemann, předseda,

                           p. Bay Larsen, pí Toader, pí Prechal a p. Jarašiūnas, soudci


title: Věc C-37/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. června 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Nakládání s ilegálně uloženými odpady — Směrnice 2006/12/ES — Směrnice 80/68/EHS“ )

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. června 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-37/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Nakládání s ilegálně uloženými odpady - Směrnice 2006/12/ES - Směrnice 80/68/EHS)
   2010/C 221/14
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. B. Laignelot, S. Pardo Quintillán a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. J. Lois a P. Lopes, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 4 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 114, s. 9), kterou byla kodifikována směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, a článků 3 a 5 směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami (Úř. věst. L 20, s. 43) — Odkládání odpadů v bývalých kamenolomech — Kamenolomy „dos Limas, dos Linos e dos Barreiras“ [Lourosa] — Neexistence kontroly

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že nepřijala nezbytná opatření v rámci nakládání s odpady ilegálně uloženými v bývalých kamenolomech Limas a Linos, které se nacházejí na území obce Lourosa, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech, kterou byla kodifikována směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, a z článku 3 písm. b), jakož i článku 5 směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Portugalská republika ponese vlastní náklady řízení a je povinna nahradit dvě třetiny nákladů řízení Evropské komise. Komise ponese jednu třetinu svých vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc T-232/13: Žaloba podaná dne 23. dubna 2013 — SCA Hygiène Products v. Komise

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/37

         Žaloba podaná dne 23. dubna 2013 — SCA Hygiène Products v. Komise
   (Věc T-232/13)
   2013/C 171/72
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SCA Hygiène Products (Tremblay en France, Francie) (zástupci: J.-M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 SFEU s okamžitým účinkem zrušil směrnici Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech, v rozsahu, v němž zařazuje navíjecí role, trubice a válce, kromě těch, které slouží k průmyslovému využití, na seznam názorných příkladů obalů;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné s žalobními důvody ve věci T-202/13, Group’Hygiène v. Komise.


title: Věc C-28/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 18. ledna 2011 — Eurogate Distribution GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 18. ledna 2011 — Eurogate Distribution GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Věc C-28/11)
   2011/C 130/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Eurogate Distribution GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Předběžná otázka

   Má být čl. 204 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (dále jen „celní kodex“) (1) vykládán tak, že v případě zboží nepocházejícího ze Společenství, které se nacházelo v režimu celního uskladnění, a po skončení tohoto režimu bylo propuštěno do nového celního režimu, vede nesplnění povinnosti zapsat odebrání zboží z celního skladu do informačního systému, který je k tomu určený, už při ukončení režimu celního uskladnění, a nikoli až mnohem později, ke vzniku celního dluhu za zboží?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.


title: Věc T-342/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2012 — Hartmann v. OHIM — Mölnlycke Health Care (MESILETTE) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství MESILETTE — Starší vnitrostátní a mezinárodní slovní ochranná známka MEDINETTE — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2012 — Hartmann v. OHIM — Mölnlycke Health Care (MESILETTE)
   (Věc T-342/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství MESILETTE - Starší vnitrostátní a mezinárodní slovní ochranná známka MEDINETTE - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 217/39
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Paul Hartmann AG (Heidenheim an der Brenz, Německo) (zástupce: N. Aicher, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Mölnlycke Helath Care AB (Göteborg, Švédsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 1222/2009-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Paul Hartmann AG a Mölnlycke Health Care AB.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. května 2010 (věc R 1222/2009-2) se zrušuje.

               2)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc T-267/08: Žaloba podaná dne 9. července 2008 – Région Nord-Pas-de-Calais v. Komise

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/13

         Žaloba podaná dne 9. července 2008 – Région Nord-Pas-de-Calais v. Komise
   (Věc T-267/08)
   (2008/C 247/26)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Région Nord-Pas-de-Calais (zástupci: M. Cliquennois a F. Cavedon, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství K(2008) 1089 ze dne 2. dubna 2008, které se týká státní podpory č. K 38/2007 (dříve NN 45/2007), kterou poskytla Francie společnosti Arbel Fauvet Rail SA;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce navrhuje zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství K(2008) 1089 konečné ze dne 2. dubna 2008, kterým Komise prohlásila státní podporu poskytnutou žalobcem a Communauté d'Agglomération du Douaisis společnosti Arbel Fauvet Rail SA ve formě záloh vratných s roční úrokovou sazbou 4,08 % odpovídající referenční sazbě Společenství použitelné v okamžiku poskytnutí podpory za neslučitelnou se společným trhem. Komise měla za to, že Arbel Fauvet Rail SA nemůže být s ohledem na svou finanční situaci příjemcem fondů za tak výhodných podmínek na finančním trhu.
   Žalobce nejprve uvádí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila svoji povinnost odůvodnění v rozsahu, v němž měla za to, že fondy pocházejí částečně od obcí Communauté d'Agglomération du Douaisis, aniž by zohlednila zvláštní právní postavení Communauté d'Agglomération, které je veřejným orgánem meziobecní spolupráce, který má správní a rozpočtovou autonomii vůči obcím, které jej tvoří. Žalobce má za to, že poskytnutá podpora tedy není státní podporou.
   Žalobce dále tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, i) když kvalifikovala Arbel Fauvet Rail SA jako podnik mající problémy a ii) měla za to, že Arbel Fauvet Rail SA nemohla obdržet úrokovou sazbu použitelnou za běžných tržních podmínek.
   Žalobce krom toho tvrdí, že Komise neprovedla svůj přezkum s nezbytnou řádnou péčí v rozsahu, v němž neurčila ani výši podpory, kterou je třeba vrátit, ani hodnotu podpory a nepředložila žádný důkaz, který by mohl odůvodnit zvýšení sazby, kterou je třeba použít na vratné zálohy z důvodu obzvláště rizikové situace společnosti Arbel Fauvet Rail SA.
   Konečně žalobce uplatňuje porušení zásady kontradiktornosti, jelikož žalobce nebyl vyslyšen v rámci správního řízení.


title: Věc C-533/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Roubaix — Francie) — Compagnie internationale pour la vente à distance (CIVAD) SA v. Receveur des douanes de Roubaix, Directeur régional et droits indirects de Lille, Administration des douanes ( „Celní kodex Společenství — Článek 236 odst. 2 — Vrácení cla, které není dlužné ze zákona — Lhůta — Nařízení (ES) č. 2398/97 — Konečné antidumpingové clo z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Egypta, Indie a Pákistánu — Nařízení (ES) č. 1515/2001 — Vrácení antidumpingového cla zaplaceného na základě nařízení, o němž bylo později rozhodnuto, že je neplatné — Pojem „vyšší moc“ — Datum vzniku povinnosti vrátit dovozní clo“ )

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Roubaix — Francie) — Compagnie internationale pour la vente à distance (CIVAD) SA v. Receveur des douanes de Roubaix, Directeur régional et droits indirects de Lille, Administration des douanes
   (Věc C-533/10) (1)

   („Celní kodex Společenství - Článek 236 odst. 2 - Vrácení cla, které není dlužné ze zákona - Lhůta - Nařízení (ES) č. 2398/97 - Konečné antidumpingové clo z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Egypta, Indie a Pákistánu - Nařízení (ES) č. 1515/2001 - Vrácení antidumpingového cla zaplaceného na základě nařízení, o němž bylo později rozhodnuto, že je neplatné - Pojem „vyšší moc“ - Datum vzniku povinnosti vrátit dovozní clo“)
   2012/C 227/03
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal d'instance de Roubaix

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Compagnie internationale pour la vente à distance (CIVAD) SA

      Žalovaní: Receveur des douanes de Roubaix, Directeur régional et droits indirects de Lille, Administration des douanes

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal d'instance de Roubaix — Výklad čl. 236 odst. 2 (druhého a třetího pododstavce) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) — Žádost o vrácení antidumpingového cla odvedeného na základě nařízení Rady (ES) č. 2398/97 ze dne 28. listopadu 1997, kterým se zavádí konečné antidumpingové clo z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Egypta, Indie a Pákistánu (Úř. věst. L 332, s. 1), o němž bylo později rozhodnuto, že je neplatné — Protiprávnost zakládající případ vyšší moci — Okamžik, kdy vznikla povinnost vrátit clo

      Výrok

               1)

               Článek 236 odst. 2 druhý pododstavec nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000, musí být vykládán v tom smyslu, že protiprávnost nařízení nepředstavuje vyšší moc ve smyslu tohoto ustanovení umožňující prodloužit lhůtu tří let, během níž dovozce může požádat o vrácení dovozního cla zaplaceného na základě tohoto nařízení.

               2)

               Článek 236 odst. 2 třetí pododstavec nařízení (EHS) č. 2913/92 ve znění nařízení (ES) č. 2700/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje vnitrostátním celním orgánům, aby z úřední povinnosti vrátily antidumpingové clo vybrané v souladu s unijním nařízením na základě skutečnosti, že Orgán pro řešení sporů konstatoval, že uvedené nařízení není v souladu s Dohodou o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994, která je uvedena v Příloze 1A Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), jež byla podepsána v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.