title: Věc C-245/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemsko) dne 29. května 2020 – X, Z v. Autoriteit Persoonsgegevens

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemsko) dne 29. května 2020 – X, Z v. Autoriteit Persoonsgegevens
      (Věc C-245/20)
      (2020/C 297/36)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Midden-Nederland

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: X, Z

         Žalovaný: Autoriteit Persoonsgegevens

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 55 odst. 3 GDPR (1) vykládán v tom smyslu, že výrazem „operac[e] zpracování, které provádějí soudy jednající v rámci svých soudních pravomocí“, lze rozumět umožnění nahlížet do procesních písemností, které obsahují osobní údaje, justičními orgány, přičemž k tomuto nahlížení dochází prostřednictvím poskytnutí kopií těchto procesních písemností novinářům, jak je popsáno v předkládacím rozhodnutí?

                              a.

                              Je pro odpověď na tuto otázku relevantní, zda je výkonem dozoru nad tímto způsobem zpracování údajů ze strany vnitrostátního dozorového úřadu ovlivňováno nezávislé rozhodování soudů v jednotlivých věcech?

                              b.

                              Je pro odpověď na tuto otázku relevantní, že způsob a cíl uvedeného zpracování údajů podle daného justičního orgánu spočívá v tom, že se novinářům poskytnou informace a tím se jim umožní lépe informovat o veřejném jednání konaném v rámci soudního řízení, což má sloužit naplňování zásady veřejnosti a transparentnosti soudního řízení?

                              c.

                              Je pro odpověď na tuto otázku relevantní, zda se uvedené zpracování údajů zakládá na výslovném vnitrostátním právním základě?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).


title: Věc C-246/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgie) dne 3. června 2020 – Openbaar Ministerie v. EA

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgie) dne 3. června 2020 – Openbaar Ministerie v. EA
      (Věc C-246/20)
      (2020/C 297/37)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Openbaar Ministerie

         Obžalovaný: EA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 2 odst. 1 směrnice 2006/126/ES (1) vykládán v tom smyslu, že řidičský průkaz musí být členskými státy bez dalšího uznán také v případě, kdy byl tento dokument vystaven na základě výměny řidičského průkazu, který byl ve vystavujícím státě veden jako ztracený a pozbyl platnosti?

                  2)

                  Může členský stát odepřít uznání vyměněného řidičského průkazu podle čl. 11 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2006/126, pokud k výměně došlo v době, kdy členský stát, který vystavil původní řidičský průkaz, odňal řidičské oprávnění až do absolvování doškolení?

                  3)

                  Může členský stát každopádně odmítnout uznání vyměněného řidičského průkazu, pokud členský stát, na jehož území otázka uznání řidičského průkazu vyvstává, může na základě konkrétních a ověřených informací konstatovat, že řidičské oprávnění v době výměny řidičského průkazu již neexistovalo?

                  4)

                  Může členský stát každopádně odmítnout uznání vyměněného řidičského průkazu, pokud se otázka uznání týká příslušníka členského státu, v němž otázka uznání vyvstává, a tento členský stát na základě konkrétních a ověřených informací zjistí, že dotčená osoba nesplnila minimální požadavky pro vystavení řidičského průkazu v tomto členském státě platné v době výměny a/nebo žádosti o uznání?

                  5)

                  Musí být čl. 2 odst. 1 směrnice 2006/126 vykládán v tom smyslu, že vede k nerovnosti mezi příslušníkem členského státu, jemuž je řidičské oprávnění znovu uděleno až po absolvování doškolení, a státním příslušníkem, kterému také bylo uložena povinnost doškolení, jenž ale v mezičase – případně při porušení požadavku bydliště nebo výměnou na základě řidičského průkazu, který ve vystavujícím členském státě pozbyl platnosti – získá zahraniční řidičský průkaz?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. 2006, L 403, s. 18).


title: Věc C-251/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 10. června 2020 – Gtflix Tv v. DR

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 10. června 2020 – Gtflix Tv v. DR
      (Věc C-251/20)
      (2020/C 297/38)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Gtflix Tv

         Odpůrce: DR

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení čl. 7 bodu 2 nařízení (EU) č. 1215/2012 (1) vykládána v tom smyslu, že osoba, která má za to, že došlo k porušení jejích práv šířením hanlivých výroků na internetu, a která jedná jak za účelem opravy údajů a odstranění obsahu, tak za účelem náhrady nemajetkové a hospodářské újmy, která z toho vyplývá, může požadovat u soudů každého členského státu, na jehož území je nebo byl přístupný obsah uveřejněný na internetu, náhradu škody způsobené na území tohoto členského státu, v souladu s rozsudkem eDate Advertising (body 51 a 52), nebo zda musí, s ohledem na rozsudek Svensk Handel (bod 48), podat tento návrh na náhradu škody k soudu příslušnému pro nařízení opravy údajů a odstranění hanlivých komentářů?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1)


title: Věc C-253/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep Brussel (Belgie) dne 9. června 2020 – Impexeco N.V. v. Novartis AG

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep Brussel (Belgie) dne 9. června 2020 – Impexeco N.V. v. Novartis AG
      (Věc C-253/20)
      (2020/C 297/39)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep Brussel (Belgie)

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: Impexeco N.V.

         Odpůrkyně v odvolacím řízení: Novartis AG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 34 až 36 SFEU vykládány v tom smyslu, že, pokud uvedení značkového léčivého přípravku (referenčního léčivého přípravku) a generika na trh v EHP bylo provedeno podniky, které jsou spolu vzájemně hospodářsky propojeny, může zásah majitele ochranné známky proti dalšímu prodeji generika ve státě dovozu paralelním dovozcem, který toto generikum prostřednictvím uvedení ochranné známky značkového léčivého přípravku (referenčního léčivého přípravku) přebalil, vést k umělému rozdělení trhů mezi členskými státy?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku: Musí být zásah majitele ochranné známky proti tomuto novému označování posuzován na základě BMS-kritérií [takto označeným v rozsudku Soudního dvora ze dne 11. července 1996, Bristol-Myers Squibb a další (C-427/93, C-429/93 a C-436/93, EU:C:1996:282)]?

                  3)

                  Je pro zodpovězení těchto otázek relevantní skutečnost, že generikum a značkový léčivý přípravek (referenční léčivý přípravek) jsou totožné, resp. podle čl. 3 § 2 královského nařízení ze dne 19. dubna 2001 o paralelních dovozech mají stejný terapeutický účinek?


title: Věc C-254/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 9. června 2020 – PI Pharma NV v. Novartis AG, Novartis Pharma NV

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 9. června 2020 – PI Pharma NV v. Novartis AG, Novartis Pharma NV
      (Věc C-254/20)
      (2020/C 297/40)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep Brussel

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: PI Pharma NV

         Odpůrkyně v odvolacím řízení: Novartis AG, Novartis Pharma NV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 34 až 36 SFEU vykládány v tom smyslu, že, pokud uvedení značkového léčivého přípravku (referenčního léčivého přípravku) a generika na trh v EHP bylo provedeno podniky, které jsou spolu vzájemně hospodářsky propojeny, může zásah majitele ochranné známky proti dalšímu prodeji generika ve státě dovozu paralelním dovozcem, který toto generikum prostřednictvím uvedení ochranné známky značkového léčivého přípravku (referenčního léčivého přípravku) přebalil, vést k umělému rozdělení trhů mezi členskými státy?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku: Musí být zásah majitele ochranné známky proti tomuto novému označování posuzován na základě BMS-kritérií [takto označeným v rozsudku ze dne 11. července 1996, Bristol-Myers Squibb a další (C-427/93, C-429/93 a C-436/93, EU:C:1996:282)]?

                  3)

                  Je pro zodpovězení těchto otázek relevantní skutečnost, že generikum a značkový léčivý přípravek (referenční léčivý přípravek) jsou totožné, resp. podle čl. 3 § 2 královského nařízení ze dne 19. dubna 2001 o paralelních dovozech mají stejný terapeutický účinek?


title: Věc C-269/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 18. června 2020 – Finanzamt T v. S

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 18. června 2020 – Finanzamt T v. S
      (Věc C-269/20)
      (2020/C 297/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt T

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: S

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být zmocnění členských států považovat za jedinou osobu povinnou k dani osoby, které jsou usazeny na jejich území a které jsou sice právně nezávislé, avšak navzájem jsou úzce propojeny finančními, hospodářskými a organizačními vazbami, které stanoví čl. 4 odst. 4 druhý pododstavec šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (1), vykonáváno tak,

                              a)

                              že za osobu povinnou k dani bude považována jedna z těchto osob, která je osobou povinnou k dani pro všechna plnění těchto osob nebo tak,

                              b)

                              že v případě, že tyto osoby budou považovány za jedinou osobu povinnou k dani, musí vzniknout nutně – a tedy i s rizikem značných výpadků daně – seskupení pro účely DPH oddělené od úzce propojených osob, které je fiktivním útvarem vytvořeným pouze pro účely DPH?

                  2.

                  Je-li správná odpověď na první otázku uvedena pod bodem a): Vyplývá z judikatury Soudního dvora Evropské unie týkající se použití k jiným účelům než pro potřeby podniku ve smyslu čl. 6 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. února 2009, VNLTO, C-515/07, EU:C:2009:88), že u osoby povinné k dani,

                              a)

                              která zaprvé vykonává hospodářskou činnost a poskytuje přitom služby za protiplnění ve smyslu čl. 2 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu a

                              b)

                              která zadruhé současně vykonává činnost, která jí přísluší v rámci veřejné moci (činnost orgánu veřejné moci), ohledně které není podle čl. 4 odst. 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu považována za osobu povinnou k dani,

                        nepodléhá poskytování bezplatné služby z oblasti její hospodářské činnosti pro oblast její činnosti jako orgánu veřejné moci zdanění podle čl. 6 odst. 2 písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu?

         (1)  Úř. věst. 1977, L 145, s. 1.


title: Věc C-274/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Massa (Itálie) dne 19. června 2020 – GN, WX v. Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Massa (Itálie) dne 19. června 2020 – GN, WX v. Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara
      (Věc C-274/20)
      (2020/C 297/42)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Giudice di pace di Massa

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: GN, WX

         Žalovaná: Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být pojem zákaz „diskriminace na základě státní příslušnosti“ ve smyslu článku 18 SFEU vykládán v tom smyslu, že členskému státu zakazuje jakoukoli normotvornou činnost, která může nepřímo, skrytě nebo materiálně zakládat překážky pro občany jiných členských států?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku, může čl. 93 odst. 1-a zákona o silničním provozu, který se týká zákazu používání vozidla se zahraničními poznávacími značkami (bez ohledu na to, na koho jsou registrovány) po šedesáti dnech pobytu v Itálii, zakládat překážky pro občany jiných členských států (vlastníky vozidel se zahraniční poznávací značkou) a v důsledku toho mít diskriminační povahu na základě státní příslušnosti?

                  3)

                  Musí být pojmy:

                              a.

                              „právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států“, který je uveden v článku 21 SFEU;

                              b.

                              „vnitřní trh“, který „zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smluv“, který je uveden v článku 26 SFEU;

                              c.

                              „je zajištěn volný pohyb pracovníků v Unii“, který je uveden v článku 45 SFEU;

                              d.

                              „jsou zakázána omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho členského státu na území jiného členského státu“, který je uveden v článcích 49 až 55 SFEU;

                              e.

                              „jsou zakázána omezení volného pohybu služeb uvnitř Unie pro státní příslušníky členských států, kteří jsou usazeni v jiném členském státě, než se nachází příjemce služeb“, který je uveden v článcích 56 až 62 SFEU

                        vykládány v tom smyslu, že jsou taktéž zakázána vnitrostátní ustanovení, která mohou, i když pouze nepřímo, skrytě nebo materiálně omezit nebo ztížit, ve vztahu k evropským občanům, výkon práva volného pohybu a pobytu na území členských států, práva volného pohybu pracovníků v Unii, svobody usazování a volného pohyb služeb, nebo která mohou jakýmkoli způsobem ovlivňovat výše uvedená práva?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na třetí předběžnou otázku, může čl. 93 odst. 1-a zákona o silničním provozu, který se týká zákazu používání vozidla se zahraničními poznávacími značkami (bez ohledu na to, na koho jsou registrovány) po šedesáti dnech pobytu v Itálii, omezit, ztížit nebo jakýmkoli způsobem ovlivnit výkon práva volného pohybu a pobytu na území členských států, práva volného pohybu pracovníků v Unii, svobody usazování a volného pohybu služeb?


title: Věc C-288/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal judiciaire – Bobigny (Francie) dne 30. června 2020 – BNP Paribas Personal Finance SA v. ZD

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal judiciaire – Bobigny (Francie) dne 30. června 2020 – BNP Paribas Personal Finance SA v. ZD
      (Věc C-288/20)
      (2020/C 297/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal Judiciaire – Bobigny

         Účastnice původního řízení

         Oprávněná: BNP Paribas Personal Finance SA

         Povinná: ZD

         Předběžné otázky

                  1)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 (1) v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  2)

                  Brání směrnice 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžné nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení;

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny;

                        ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku, brání směrnice 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou více než 20 let vedle aspektů zmíněných ve druhé předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,27 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  4)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  5)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  6)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26).


title: Věc C-289/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Paris (Francie) dne 30. června 2020 – IB v. FA

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Paris (Francie) dne 30. června 2020 – IB v. FA
      (Věc C-289/20)
      (2020/C 297/45)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: IB

         Odpůrkyně: FA

         Předběžná otázka

      Pokud, tak jako v projednávané věci, ze skutkových okolností vyplývá, že jeden z manželů dělí svůj život mezi dva členské státy, lze mít ve smyslu článku 3 nařízení č. 2201/2003 (1) a pro účely jeho použití za to, že má obvyklé bydliště ve dvou členských státech, takže jsou-li podmínky uvedené v tomto článku splněny ve dvou členských státech, jsou k rozhodnutí o rozvodu rovnocenně příslušné soudy obou těchto států?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1).


title: Věc C-290/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 30. června 2020 – AS Latvijas Gāze v. Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 30. června 2020 – AS Latvijas Gāze v. Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
      (Věc C-290/20)
      (2020/C 297/46)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci řízení

         Navrhovatelka: AS Latvijas Gāze

         Další účastníci řízení: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 23 a čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/73/E (1) S vykládány v tom smyslu, že členské státy mají povinnost přijmout takovou právní úpravu, podle které si každý konečný zákazník může zvolit, k jakému typu sítě – k přepravní nebo k distribuční soustavě – se připojí, a provozovatel soustavy mu musí umožnit připojení k dotčené síti?

                  2)

                  Musí být článek 23 směrnice 2009/73/ES vykládán v tom smyslu, že členské státy mají povinnost přijmout takovou právní úpravu, podle které se připojení k přepravní soustavě zemního plynu umožní jen konečnému zákazníkovi mimo domácnost (to znamená jen průmyslovému zákazníkovi)?

                  3)

                  Musí být článek 23 směrnice 2009/73/ES, zejména pojem „nový průmyslový zákazník“, vykládán v tom smyslu, že uvedený článek stanoví povinnost členských států přijmout takovou právní úpravu, podle které se připojení k přepravní soustavě zemního plynu umožní jen konečnému zákazníkovi mimo domácnost (to znamená jen průmyslovému zákazníkovi), který dříve nebyl připojen k distribuční soustavě?

                  4)

                  Musí být čl. 2 bod 3 a článek 23 směrnice 2009/73/ES vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, podle které přeprava zemního plynu zahrnuje přepravu zemního plynu přímo do rozvodné sítě zemního plynu konečného zákazníka?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 94).


title: Věc C-299/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 6. července 2020 – Icade Promotion Logement SAS v. Ministère de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 6. července 2020 – Icade Promotion Logement SAS v. Ministère de l'Action et des Comptes publics
      (Věc C-299/20)
      (2020/C 297/47)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Icade Promotion Logement SAS

         Žalované: Ministère de l'Action et des Comptes publics

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 392 směrnice ze dne 28. listopadu 2006 (1) vykládán v tom smyslu, že režim zdanění na základě ziskového rozpětí lze použít výhradně na plnění spočívající v dodání nemovitostí, jejichž koupě podléhala dani z přidané hodnoty, aniž měla osoba povinná k dani, která uskutečňuje následný prodej, nárok na odpočet této daně? Nebo umožňuje použít tento režim na plnění spočívající v dodání nemovitostí, jejichž koupě nepodléhala dani z přidané hodnoty buď proto, že dotčená koupě nespadá do působnosti této daně, nebo proto, že sice do její působnosti spadá, avšak je od ní osvobozena?

                  2)

                  Musí být článek 392 směrnice ze dne 28. listopadu 2006 vykládán v tom smyslu, že vylučuje použití režimu zdanění na základě ziskového rozpětí na plnění spočívající v dodání stavebních pozemků v těchto dvou případech:

                              —

                              v případě, kdy se z takových pozemků, koupených jako nestavební, staly mezi okamžikem jejich koupě a okamžikem jejich následného prodeje osobou povinnou k dani pozemky stavební;

                              —

                              v případě, kdy se mezi okamžikem jejich koupě a okamžikem jejich následného prodeje osobou povinnou k dani změnily jejich vlastnosti, například byly rozděleny na parcely nebo byly provedeny práce k vybudování obslužných sítí pro takové pozemky (pozemní komunikace, pitná voda, elektřina, plyn, kanalizace, telekomunikace)?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-328/20: Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/36

      Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-328/20)
      (2020/C 297/48)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Martin, B.-R. Killmann, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

                  —

                  konstatoval, že Rakouská republika tím, že zavedla mechanismus úpravy ohledně rodinných přídavků a daňové úlevy na dítě pro pracovníky, jejichž děti mají trvalé bydliště v jiném členském státě, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 7 a 67 nařízení (ES) č. 883/2004 (1), jakož i své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 4 nařízení č. 883/2004 a čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 492/2011 (2);

                  —

                  konstatoval, že Rakouská republika krom toho tím, že zavedla mechanismus úpravy ohledně „Familienbonus Plus“, odpočtu pro jedinou výdělečně činnou osobu, pro rodiče samoživitele a z důvodu výživného migrujících pracovníků, jejichž děti mají trvalé bydliště v jiném členském státě, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011;

                  —

                  uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Rakousko poskytuje osobám, které vykonávají pracovní činnost v Rakousku, pro jejich děti ve formě jednotných paušálních částek, rodinné dávky a sociální výhody ve formě rodinných přídavků a daňové úlevy na dítě, jakož i daňové zvýhodnění prostřednictvím „Familienbonus Plus“, odpočtu pro jedinou výdělečně činnou osobu, pro rodiče samoživitele a z důvodu výživného. Od 1. ledna 2019 stanovily rakouské právní předpisy, že tyto státní dávky je třeba upravit podle obecné cenové úrovně členského státu, v němž má dítě trvalé bydliště.

         První žalobní důvod:

      Komise uvádí, že rodinné přídavky a daňová úleva na dítě jsou rodinnými dávkami ve smyslu nařízení č. 883/2004. Články 7 a 67 tohoto nařízení zakazují, aby členský stát mohl podmínit poskytnutí nebo výši rodinných dávek tím, aby rodinní příslušníci pracovníků měli bydliště v členském státě poskytujícím dávky. Zavedením mechanismu úpravy Rakousko upravuje rodinné dávky ve prospěch dětí však právě podle toho, v jakém členském státě děti měly bydliště. Rakousko tím porušuje články 7 a 67 nařízení č. 883/2004.

         Druhý žalobní důvod:

      Komise dále uvádí, že mechanismus úpravy, jak jej zavedlo Rakousko, zvýhodňuje oprávněné osoby, jejichž děti měly bydliště v členských státech s vyšší cenovou úrovní, vůči osobám, jejichž děti měly bydliště v Rakousku, zatímco osoby, jejichž děti měly bydliště v členských státech s nižší cenovou úrovní, znevýhodňuje. Na základě zavedení mechanismu úpravy však Rakousko vycházelo z úspor ve státním rozpočtu, což může znamenat pouze to, že existuje více osob pobírajících takové dávky a využívajících zvýhodnění, jejichž děti měly bydliště v členských státech s nižší cenovou úrovní než v Rakousku.
      Na základě mechanismu úpravy tak Rakousko zavádí v konečném důsledku nepřímou diskriminaci v neprospěch migrujících pracovníků. K odůvodnění této diskriminace nelze uznat legitimní cíl. Rakousko tedy porušuje, pokud jde o rodinné přídavky a daňovou úlevu na dítě zásadu rovného zacházení, jak je stanovena v článku 4 nařízení č. 883/2004 a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011, jakož i pokud jde o „Familienbonus Plus“, odpočet pro jedinou výdělečně činnou osobu, pro rodiče samoživitele a z důvodu výživného, zásadu rovného zacházení podle čl. 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, 27.5.2011, s. 1).


title: Věc C-331/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. července 2020 Volotea, SA proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-607/17, Volotea v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. července 2020 Volotea, SA proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-607/17, Volotea v. Komise
      (Věc C-331/20 P)
      (2020/C 297/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Volotea, SA (zástupci: M. Carpagnano, avvocato, M. Nordmann, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil body 1 a 2 výroku rozsudku, proti němuž byl podán kasační opravný prostředek;

                  —

                  částečně zrušil čl. 1 odst. 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise (1) ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA.33983, kterou poskytla Itálie jako vyrovnávací platbu letištím na Sardinii za závazky veřejné služby, a v něm obsažený příkaz k navrácení, v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká navrhovatelky.

            Podpůrně:

                  —

                  zrušil body 1 a 2 výroku rozsudku, proti němuž byl podán kasační opravný prostředek;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu.

            Navrhovatelka dále navrhuje, aby Soudní dvůr uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tribunál nesprávně uplatnil pojem „státní podpora“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Konkrétně nesprávně použil pojem „hospodářské zvýhodnění“, překročil svoji pravomoc tím, že nahradil odůvodnění Evropské komise, a nesprávně posoudil kritéria selektivity, státních prostředků a narušení hospodářské soutěže.
      Tribunál nesprávně odůvodnil státní podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU a pokynů Společenství pro financování letišť a pro státní podpory na zahájení činnosti pro letecké společnosti s odletem z regionálních letišť.
      Tribunál v příkazu k navrácení nezohlednil zásadu legitimního očekávání, pochybil, když neuznal, že došlo k porušení čl. 296 odst. 2 SFEU v důsledku nedostatečnosti odůvodnění ze strany Evropské komise, a porušil právo navrhovatelky na účinnou právní ochranu.

         (1)  Rozhodnutí Komise (EU) 2017/1861 ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itálie – Vyrovnávací platby letištím na Sardinii za závazky veřejné služby (služby obecného hospodářského zájmu) (Úř. věst. 2017, L 268, s. 1).


title: Věc C-343/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. července 2020 easyJet Airline Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-8/18, easyJet Airline v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/38

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. července 2020 easyJet Airline Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-8/18, easyJet Airline v. Komise
      (Věc C-343/20 P)
      (2020/C 297/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: easyJet Airline Co. Ltd (zástupci: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, abogada)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek nebo zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2017/1861 (1) ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itálie – Vyrovnávací platby letištím na Sardinii za závazky veřejné služby (služby obecného hospodářského zájmu), v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky;

                  —

                  podpůrně zrušil napadený rozsudek a vrátil věc Tribunálu k novému posouzení; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů řízení prvního stupně.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek má být zrušen z následujících čtyř důvodů:
      Zaprvé, Tribunál se v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když zkombinoval posouzení dvou podmínek existence státní podpory (státní prostředky a zvýhodnění).
      Zadruhé, Tribunál se v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že v projednávaném případě nelze použít kritérium subjektu v tržním hospodářství. Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když dospěl k závěru, že provozovatelé letišť nepřispěli významnými částkami ze svých vlastních zdrojů a nejednali v postavení tržně jednajícího hospodářského subjektu. Kromě toho odůvodnění napadeného rozsudku, pokud jde o nepoužití kritéria MEO, porušilo článek 345 SFEU, zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace, jakož i práva společnosti easyJet na obhajobu.
      Zatřetí se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že provozovatelé letišť jednali jen jako prostředníci regionu Sardinie.
      Začtvrté se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o identifikaci: i) konečných příjemců prostředků plynoucích z regionálního systému; ii) nepřímé zvýhodnění; a (iii) vedlejší účinky systému.

         (1)  Úř. věst. 2017, L 268, s. 1.


title: Věc T-371/20: Žaloba podaná dne 15. června 2020 – Pollinis France v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/39

      Žaloba podaná dne 15. června 2020 – Pollinis France v. Komise
      (Věc T-371/20)
      (2020/C 297/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Pollinis France (Paříž, Francie) (zástupkyně: C. Lepage, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil implicitní rozhodnutí Evropské komise, kterým se zamítá potvrzující žádost o přístup k dokumentům zaregistrovaná pod referenčním číslem GESTDEM č. 2020/0498 podle čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1);

                  —

                  uložil Evropské komisi, aby nahradila žalobkyni náklady řízení ve výši 3 000 eur podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí odporuje čl. 4 odst. 3 druhému pododstavci nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož Evropská komise v souvislosti s uplatněním výjimky týkající se ochrany rozhodovacího procesu neuvedla odůvodnění.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí odporuje čl. 4 odst. 3 druhému pododstavci nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů a na tyto dokumenty by se měl vztahovat širší přístup týkající se „legislativních dokumentů“.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí odporuje čl. 6 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 (2), jelikož výjimka stanovená v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 by měla být vykládána a uplatňována restriktivněji, pokud se požadované informace týkají emisí do životního prostředí.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).


title: Věc T-381/20: Žaloba podaná dne 20. června 2020 – Datax v. REA

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/39

      Žaloba podaná dne 20. června 2020 – Datax v. REA
      (Věc T-381/20)
      (2020/C 297/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Datax sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupce: J. Bober, advokát)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 13. listopadu 2019 (ARES 2019 7018535 – 13/11/2019), které se týká částečného zamítnutí způsobilých nákladů a vrácení příspěvku EU a které ukládá žalobkyni povinnost zaplatit paušální náhradu škody;

                  —

                  uložil Výkonné agentuře pro výzkum náhradu nákladů řízení, včetně nákladů na právní zastoupení před Soudním dvorem vzniklých žalobkyni.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného zjištění skutkového stavu a porušení polského pracovního práva.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že byly porušeny základní zásady unijního práva, zejména právního státu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalobkyně se nedopustila nesrovnalostí.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že nebyla použita zásada proporcionality.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného tvrzení, že žalobkyně porušila grantové dohody.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí vydala nesprávně Výkonná agentura pro výzkum, výkonná agentura Evropské unie, namísto Evropské komise.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod, uplatněný rovněž podpůrně, vycházející ze skutečnosti, že bylo porušeno právo Belgického království.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod, uplatněný rovněž podpůrně, vycházející ze skutečnosti, že finanční nároky žalovaného jsou promlčeny.


title: Věc T-392/20: Žaloba podaná dne 19. června 2020 – Flašker v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/40

      Žaloba podaná dne 19. června 2020 – Flašker v. Komise
      (Věc T-392/20)
      (2020/C 297/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Petra Flašker (Grosuplje, Slovinsko) (zástupkyně: K. Zdolšek, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 24. března 2020 ve věci SA.43546 – Údajná státní podpora ve prospěch Lekarny Ljubljana, kterým se bez zahájení formálního vyšetřování rozhodlo, že opatření, s nimiž žalobkyně nesouhlasí, nepředstavují státní podporu;

                  —

                  rozhodl, že Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí obsahuje věcné rozpory v odůvodnění, čímž došlo k porušení povinnosti uvést odůvodnění stanovené v článku 296 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení, když dospěla k závěru, že opatření představují existující podporu.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že rozhodnutí Komise vychází z nepřesného a neúplného skutkového stavu a z nesprávného právního posouzení tohoto skutkového stavu, čímž došlo k porušení článků 107 a 108 SFEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že nesprávné skutkové a právní posouzení popsané v prvních dvou žalobních důvodech odhaluje dostatek problémů v rámci posouzení tohoto případu ze strany Komise a nedostatečné přezkoumání relevantních skutkových okolností před přijetím rozhodnutí odůvodňujícího zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Tyto problémy jsou doprovázeny dalšími procesními nedostatky uvedenými v tomto třetím žalobním důvodu. Při existenci těchto nedostatků Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení, a pokud odmítla tak učinit, porušila procesní práva žalobkyně plynoucí z čl. 108 odst. 2 SFEU.


title: Věc T-404/20: Žaloba podaná dne 27. června 2020 – Global Translation Solutions v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/41

      Žaloba podaná dne 27. června 2020 – Global Translation Solutions v. Komise
      (Věc T-404/20)
      (2020/C 297/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Global Translation Solutions ltd. (Valletta, Malta) (zástupce: C. Mifsud-Bonnici, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované ze dne 17. dubna 2020, kterými byla (i) v rámci zadávacího řízení TRAD19 zadána část 22 EN>MT úspěšnému uchazeči a (ii) odmítnuta nabídka žalobkyně na tuto část a všechna související rozhodnutí žalované;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí žalované ze dne 17. dubna 2020, kterými byla (i) v rámci zadávacího řízení TRAD19 zadána část 22 EN>MT úspěšnému uchazeči a (ii) odmítnuta nabídka žalobkyně na tuto část, jsou protiprávní, jelikož spočívají na závažném a zjevně nesprávném posouzení při vypracování standardní hodnotící tabulky pro vyhodnocení testu revize.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí žalované ze dne 17. dubna 2020, kterými byla (i) v rámci zadávacího řízení TRAD19 zadána část 22 EN>MT úspěšnému uchazeči a (ii) odmítnuta nabídka žalobkyně na tuto část, jsou protiprávní, jelikož vypracování standardní hodnotící tabulky porušuje právo, kromě jiného čl. 160 odst. 1 finančního nařízení (1) a je v rozporu s obecnými zásadami unijního práva, včetně zásad rovného zacházení a transparence, které se uplatní při zadávání veřejných zakázek.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí žalované ze dne 17. dubna 2020, kterými byla (i) v rámci zadávacího řízení TRAD19 zadána část 22 EN>MT úspěšnému uchazeči a (ii) odmítnuta nabídka žalobkyně na tuto část, jsou protiprávní, jelikož žalovaná v rozporu s požadavky unijního práva a judikatury Soudního dvora neuvedla odůvodnění svého rozhodnutí odmítnout nabídku žalobkyně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí žalované ze dne 17. dubna 2020, kterými byla (i) v rámci zadávacího řízení TRAD19 zadána část 22 EN>MT úspěšnému uchazeči a (ii) odmítnuta nabídka žalobkyně na tuto část, jsou protiprávní, jelikož chování žalované během komunikace s žalobkyní po dni 17. dubna 2017, zejména pokud jde o její vysvětlení týkající se standardní hodnotící tabulky a „predefinovaných chyb“ bylo v rozporu s obecnými zásadami náležité péče a řádné správy, které se uplatní na veřejné zakázky.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euroatom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. L 193, 30.7.2018, s. 1)


title: Věc T-415/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KT v. EIB

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/42

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KT v. EIB
      (Věc T-415/20)
      (2020/C 297/55)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: KT (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že předmětná žaloba je přípustná a opodstatněná, a to včetně námitky protiprávnosti, kterou obsahuje;

                  —

                  a v důsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutí ze dne 24. března 2020, kterým jí bylo uloženo disciplinární opatření spočívající v okamžitém propuštění z důvodu závažného porušení povinností s odchodným;

                              —

                              uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu, zejména z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci autora dotčeného aktu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z nedodržení přiměřené lhůty, zejména z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady nestrannosti. Žalobkyně vznáší námitku protiprávnosti, jelikož článek 40 pracovního řádu zaměstnanců Evropské investiční banky (EIB) podle jejího názoru odporuje zásadě nestrannosti, pokud jde o objektivní nestrannost. Dále se domnívá, že postup EIB odporoval zásadě nestrannosti, pokud jde o subjektivní nestrannost.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení norem týkajících se ochrany osobních údajů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.


title: Věc T-425/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KU v. ESVČ

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/43

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KU v. ESVČ
      (Věc T-425/20)
      (2020/C 297/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: KU (zástupce: R. Wardyn, lawyer)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ESVČ ze dne 17. září 2019, kterým se zamítá žádost žalobkyně o pomoc;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 3. dubna 2020, kterým se zamítá stížnost žalobkyně podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

                  —

                  uložil žalované povinnost uhradit 15 000 eur jako spravedlivou náhradu za obtěžování KU;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění a nepřezkoumání důkazů.

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí ESVČ ze dne 17. září 2019 a 3. dubna 2020 nejsou dostatečně odůvodněna, což je v rozporu s povinností správy odůvodňovat svá rozhodnutí (čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článek 18 Evropského kodexu řádné správní praxe).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení: porušení článku 12a služebního řádu.

                              —

                              ESVČ porušila článek 12a služebního řádu, když odmítla mít za to, že chování X popsané v žádosti žalobkyně o pomoc představovalo psychické obtěžování ve smyslu tohoto ustanovení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.

                              —

                              ESVČ se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když odmítla mít za to, že chování X popsané v žádosti o pomoc představovalo psychické obtěžování.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti poskytnout pomoc: porušení článku 24 služebního řádu.

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že období více než šestnácti měsíců bylo nepřiměřenou lhůtou pro šetření a že ESVČ společně s IDOC porušila zásadu přiměřené lhůty a povinnost jednat rychle, a tím článek 24 služebního řádu.


title: Věc T-435/20: Žaloba podaná dne 7. července 2020 – JR v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/44

      Žaloba podaná dne 7. července 2020 – JR v. Komise
      (Věc T-435/20)
      (2020/C 297/57)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: JR (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že je projednávaná žaloba přípustná a opodstatněná;

                  —

                  a v důsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutí ze dne 15. dubna 2020 v rozsahu, v němž jím byl zamítnut návrh žalobkyně na přezkum rozhodnutí výběrové komise výběrového řízení ze dne 16. prosince 2019 nezapsat žalobkyni na seznam úspěšných uchazečů ve vnitřním výběrovém řízení COM/03/AD/18 (AD6) – 1 – Administrátoři, a v případě potřeby zrušil toto rozhodnutí ze dne 16. prosince 2019;

                              —

                              uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení pravidel, kterými se řídí postup výběrové komise.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady řádné správy.


title: Věc T-441/20: Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/45

      Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise
      (Věc T-441/20)
      (2020/C 297/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jindal Saw Ltd (Nové Dillí, Indie), Jindal Saw Italia SpA (Terst, Itálie) (zástupci: R. Antonini, E. Monard a B. Maniatis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/526 ze dne 15. dubna 2020, kterým se opětovně ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie, pokud jde o společnost Jindal Saw Limited, v návaznosti na rozsudek Tribunálu ve věci T-300/16;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 597/2009 a obecné zásady zákazu retroaktivity.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení obecné zásady zákazu retroaktivity a obecné zásady právní jistoty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU a článku 264 SFEU.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality a čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 SEU.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení práva na účinnou právní ochranu a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení článku 103 celního kodexu Unie a článku 296 SFEU.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci Komise uložit povinnost k celní evidenci dovozu společnosti Jindal a z porušení čl. 24 odst. 5 nařízení (ES) č. 597/2009.


title: Věc T-442/20: Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Grangé a Van Strydonck v. EUIPO – Nema (âme)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/46

      Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Grangé a Van Strydonck v. EUIPO – Nema (âme)
      (Věc T-442/20)
      (2020/C 297/60)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Isaline Grangé (Edegem, Belgie) a Alizée Van Strydonck (Strombeek-Bever, Belgie) (zástupce: M. De Vroey, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nema Srl (San Lazzaro di Savena, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelky sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „âme“ – Přihláška č. 17 895 139

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. června 2020, ve věci R 2960/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a všem vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-443/20: Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Sanford v. EUIPO – Avery Zweckform (Štítky)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/46

      Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Sanford v. EUIPO – Avery Zweckform (Štítky)
      (Věc T-443/20)
      (2020/C 297/61)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sanford LP (Atlanta, Georgia, Spojené státy) (zástupce: J. Zecher, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Avery Zweckform GmbH (Oberlaindern/Valley, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 141999-0002

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. května 2020, ve věci R 2413/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zamítl odvolání další účastnice řízení před odvolacím senátem ze dne 11. prosince 2018 podané proti rozhodnutí zrušovacího oddělení EUIPO ze dne 25. října 2018;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení včetně nákladů odvolacího řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Porušení čl. 6 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Porušení čl. 63 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-440/20: Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/44

      Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise
      (Věc T-440/20)
      (2020/C 297/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jindal Saw Ltd (Nové Dillí, Indie), Jindal Saw Italia SpA (Terst, Itálie) (zástupci: R. Antonini, E. Monard a B. Maniatis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/527 ze dne 15. dubna 2020, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie, pokud jde o společnost Jindal Saw Limited, v návaznosti na rozsudek Tribunálu ve věci T-301/16;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1225/2009 a obecné zásady zákazu retroaktivity.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení obecné zásady zákazu retroaktivity a obecné zásady právní jistoty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU a článku 264 SFEU.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality a čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 SEU.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení práva na účinnou právní ochranu a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení článku 103 celního kodexu Unie a článku 296 SFEU.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci Komise uložit povinnost k celní evidenci dovozu společnosti Jindal a z porušení čl. 14 odst. 5 nařízení (ES) č. 1225/2009.


title: Věc T-457/20: Žaloba podaná dne 13. července 2020 – VeriGraft v. EASME

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/47

      Žaloba podaná dne 13. července 2020 – VeriGraft v. EASME
      (Věc T-457/20)
      (2020/C 297/62)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: VeriGraft AB (Göteborg, Švédsko) (zástupkyně: P. Hansson a M. Persson, advokátky)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro malé a střední podniky

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že inkasní příkaz EASME týkající se nákladů v celkové výši 258 588,80 eura je neplatný;

                  —

                  rozhodl, že náklady odmítnuté ze strany EASME (v celém rozsahu nebo zčásti) v celkové výši 258 588,80 eura představují způsobilé náklady;

                  —

                  rozhodl, že výzva EASME k úhradě částky 106 928,74 eura je neplatná, a

                  —

                  uložil EASME náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz odporuje právu na řádnou správu:

                              —

                              z inkasního příkazu a jeho příloh nelze seznat, jaké konkrétní náklady EASME odmítla, ani na jakém základě tak učinila. Došlo tedy k porušení práva na řádnou správu zakotveného v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a konkrétně povinnosti uvést odůvodnění.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že odmítnuté náklady jsou podle grantové dohody způsobilé:

                              —

                              odmítnuté náklady jsou v každém případě podle grantové dohody uzavřené mezi společností VERIGRAFT a EASME způsobilé, jelikož byly uvedeny v grantové dohodě a pravidelných zprávách schválených EASME.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že výzva k úhradě je v každém případě neplatná, jelikož odmítnuté náklady VERIGRAFT jsou podle grantové dohody způsobilé:

                              —

                              společnost VERIGRAFT vynaložila náklady, jejichž výše přesahuje výši nákladů, které chce EASME vymoci prostřednictvím inkasního příkazu, a výzva k úhradě je tedy v každém případě neplatná i z tohoto důvodu.


title: Věc T-464/20: Žaloba podaná dne 21. července 2020 – Eggy Food v. EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/48

      Žaloba podaná dne 21. července 2020 – Eggy Food v. EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)
      (Věc T-464/20)
      (2020/C 297/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Německo) (zástupce: J. Eberhardt, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie – Přihláška č. 17 953 235

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. května 2020, ve věci R 2235/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  nařídil zveřejnění přihlášky ochranné známky Evropské unie č. 17 953 235

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný(é) žalobní důvod(y)

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-474/20: Žaloba podaná dne 24. července 2020 – LD v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/48

      Žaloba podaná dne 24. července 2020 – LD v. Komise
      (Věc T-474/20)
      (2020/C 297/64)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: LD (zástupce: M. Velardo, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil:

                  —

                  rozhodnutí ze dne 20. června 2019, kterým byla žalobkyně vyloučena z účasti na zkouškách v hodnoticím centru v rámci výběrového řízení EPSO/AD/371/19;

                  —

                  rozhodnutí ze dne 31. října 2019, kterým byla zamítnuta jeho žádost o přezkum vyloučení z výběrového řízení EPSO/AD/371/19;

                  —

                  rozhodnutí OOJ ze dne 22. dubna 2020, kterým byla zamítnuta jeho stížnost podaná podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu.

            Žalobce rovněž navrhuje, aby byla žalované uložena náhrada nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatňovaným ve věci T-456/20, LA v. Komise.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2018 ve věci E-8/17 – Henrik Kristoffersen v. Norská lyžařská federace (Norges Skiforbund) podporovaná Norským olympijským a paralympijským výborem a Konfederací sportu (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) (volný pohyb služeb – článek 36 Dohody o EHP – směrnice 2006/123/ES – profesionální sportovci – sportovní sdružení – marketingová práva – omezení – přiměřenost – vhodnost – nezbytnost)

text:
               21.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 16. listopadu 2018
      ve věci E-8/17
      Henrik Kristoffersen
      v.
      Norská lyžařská federace (Norges Skiforbund) podporovaná Norským olympijským a paralympijským výborem a Konfederací sportu (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité)

         (volný pohyb služeb – článek 36 Dohody o EHP – směrnice 2006/123/ES – profesionální sportovci – sportovní sdružení – marketingová práva – omezení – přiměřenost – vhodnost – nezbytnost)

      (2019/C 107/04)
      Ve věci E-8/17, Henrik Kristoffersen v. Norská lyžařská federace (Norges Skiforbund) podporovaná Norským olympijským a paralympijským výborem a Konfederací sportu (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) – ŽÁDOST předložená Soudnímu dvoru okresním soudem v Oslu (Oslo tingrett) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu článku 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu, vydal Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Martin Ospelt (ad hoc), soudci, dne 16. listopadu 2018 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Právním kritériem pro posuzování, zda systém určité vnitrostátní sportovní federace, jenž spočívá v předchozích kontrolách a schvalování individuálních sponzorských smluv, představuje omezení podle článku 36 Dohody o EHP, je to, zda je pro sportovce výkon svobody poskytování marketingové služby kvůli danému systému méně atraktivní.

                  2.

                  Pokud takový systém předchozích kontrol a schvalování individuálních sponzorských smluv omezení představuje, platí totéž pro konkrétní zamítnutí žádosti o uzavření individuální sponzorské smlouvy v rámci tohoto systému.

                  3.

                  Systém předchozích kontrol a schvalování individuálních sponzorských smluv (a konkrétní zamítnutí v jeho rámci) bude v souladu s právem za předpokladu, že daný systém a dané zamítnutí sledují oprávněný cíl, který je opodstatněn naléhavým důvodem obecného zájmu, jsou k dosažení tohoto cíle vhodné a nepřekračují rámec toho, co je k jeho dosažení nezbytné. Při tomto posuzování nelze systém ani konkrétní zamítnutí zvažovat izolovaně, nýbrž se na ně musí nazírat ve světle celkových možností, jaké mají sportovci či sportovec k vyvíjení individuální marketingové činnosti.

                  4.

                  Konkrétní rozhodnutí přijaté v rámci systému předchozích kontrol a schvalování individuálních sponzorských smluv uplatňovaného vnitrostátní sportovní federací musí být založeno na spravedlivém vyvážení zájmů federace a dotyčného sportovce. Rozhodnutí musí být sportovci sděleno a odůvodněno v přiměřené lhůtě. Taktéž by měl být k dispozici postup přezkumu u orgánu, který je nezávislý na federaci. S výhradou těchto procesních záruk může sportovní federace při posuzování žádostí o individuální sponzorské smlouvy postupovat dle vlastního uvážení. Důsledky nedodržení uvedených požadavků musí určit vnitrostátní soud, který se musí řídit zásadami rovnocennosti a účinnosti.


               21.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/10

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná dne 19. listopadu 2018 soudem Norges Høyesterett ve věci Fosen-Linjen AS s podporou Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO) v. AtB AS
      (Věc E-7/18)
      (2019/C 107/05)
      Dne 19. listopadu 2018 byla na podatelnu Soudního dvora ESVO doručena žádost Nejvyššího soudu Norska (Norges Høyesterett) ze dne 19. listopadu 2018, ve které byl Soudní dvůr ESVO požádán o poradní stanovisko ve věci Fosen-Linjen AS s podporou Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO) v. AtB AS, pokud jde o následující otázku:
      Vyžaduje čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice o prostředcích nápravy, aby jakékoli porušení pravidel pro zadávání veřejných zakázek bylo samo o sobě dostačující k tomu, aby existoval základ pro odpovědnost za pozitivní zájem na zakázce?


               16.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/10

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená odvolacím soudem Borgarting lagmannsrett dne 10. září 2018 ve věci Andreas Gyrre v. norská vláda
      (Věc E-1/19)
      (2019/C 167/06)
      Dopisem ze dne 10. září 2018, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 3. ledna 2019, požádal Borgarting lagmansrett (odvolací soud Borgarting) Soudní dvůr ESVO ve věci Andreas Gyrre v. norská vláda o poradní stanovisko k následující otázce:

                  1.

                  Má se bod 9 přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu vykládat tak, že se vztahuje na situace, kdy obchodník tvrdí nebo jinak vytváří dojem, že prodej produktu je dovolený, pokud v členském státě EHP existuje právní ustanovení, jako v případě zákona o olympijských a paralympijských hrách v Londýně z roku 2006, podle něhož se produkt nemůže legálně prodávat a který je vymahatelný podle vnitrostátního práva?

                              a.

                              Má na toto posuzování vliv skutečnost, že se zákaz uplatňuje ve státě EHP, kde se má produkt používat, ale ne ve státě, kde se produkt prodává?

                              b.

                              Má na toto posuzování vliv, jestli se po prodeji zjistí, že byl zákaz v rozporu s právními předpisy EHP?

                  2.

                  Pokud má posouzení toho, zda je zákaz podle vnitrostátních právních přepisů v rozporu s právními předpisy EHP, vliv na posouzení podle bodu 9 přílohy I směrnice 2005/29/ES:

                              a.

                              Představuje zákaz dalšího prodeje takovýchto lístků, jako v případě zákona o olympijských a paralympijských v Londýně z roku 2006, regulaci obchodních praktik spadající do rozsahu působnosti směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu?

                              b.

                              Brání směrnice vnitrostátnímu zákazu dalšího prodeje, jak je stanoveno v zákoně o olympijských a paralympijských hrách v Londýně z roku 2006, pokud takový zákaz slouží nejen ochraně spotřebitele, ale i jinému účelu, například bezpečnosti?

                              c.

                              Je-li třeba zjistit, zda jsou omezení dalšího prodeje lístků na sportovní akce, jako jsou olympijské hry, v rozporu se základními svobodami podle Dohody o EHP včetně článků 11 a 36 Dohody o EHP, jaká kritéria má vnitrostátní soud použít jako základ k vlastnímu posouzení toho, zda jsou taková omezení vhodná a nezbytná pro dosažení legitimních cílů, jako je ochrana spotřebitele a bezpečnost?


title: Věc T-779/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — United Wineries v. EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie VIÑA ALARDE — Starší národní slovní ochranná známka „ALARDE“ — Důkaz o skutečném užívání starší ochranné známky — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení (EU) 2017/1001] — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Totožnost výrobků — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001]“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — United Wineries v. EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE)
      (Věc T-779/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie VIÑA ALARDE - Starší národní slovní ochranná známka „ALARDE“ - Důkaz o skutečném užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení (EU) 2017/1001] - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Totožnost výrobků - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001]“)
      (2019/C 172/44)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: United Wineries, SA (Cenicero, Španělsko) (zástupce: J. Oria Sousa-Montes, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Palmero Cabezas a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Compañía de Vinos Miguel Martín, SL (Cigales, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. září 2017 (věc R 281/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Compañía de Vinos Miguel Martín a United Wineries.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti United Wineries, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc C-643/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, dříve GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda v. Fazenda Pública („Řízení o předběžné otázce — Celní unie — Nařízení (EHS) č. 2913/92 — Článek 37 — Celní kodex Společenství — Nařízení (EHS) č. 2454/93 — Článek 313 — Celní status zboží — Domněnka, že zboží je zbožím Společenství“)

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/4

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, dříve GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda v. Fazenda Pública
      (Věc C-643/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Celní unie - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 37 - Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Článek 313 - Celní status zboží - Domněnka, že zboží je zbožím Společenství“)
      (2019/C 148/04)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, dříve GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

         Žalovaná: Fazenda Pública

         Výrok

      Článek 313 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 75/98 ze dne 2. ledna 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že takové zboží, o jaké se jedná v původním řízení, které bylo dodáno a fakturováno společnostmi se sídlem ve třetích zemích společnosti se sídlem na celním území Unie k použití na tomto území, musí být považováno za zboží, které vstoupilo na toto území ve smyslu článku 37 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, a z tohoto titulu spadá pod výjimku stanovenou v čl. 313 odst. 2 písm. a) nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 75/98, přičemž status zboží Společenství je přiznán pouze zboží, u něhož je prokázáno, že bylo podrobeno postupu propuštění do volného oběhu na celním území Unie.

         (1)  Úř. věst. C 52, 12.2.2018.


title: Věc C-693/17 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 6. března 2019 — BMB sp. z o.o. v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Ferrero SpA („Kasační opravný prostředek — (Průmyslový) vzor Společenství — Nařízení (ES) č. 6/2002 — Článek 25 odstavec 1 písm. e) — Řízení o prohlášení neplatnosti — Průmyslový vzor představující nádobu na cukrovinky — Prohlášení neplatnosti“)

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/5

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 6. března 2019 — BMB sp. z o.o. v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Ferrero SpA
      (Věc C-693/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - (Průmyslový) vzor Společenství - Nařízení (ES) č. 6/2002 - Článek 25 odstavec 1 písm. e) - Řízení o prohlášení neplatnosti - Průmyslový vzor představující nádobu na cukrovinky - Prohlášení neplatnosti“)
      (2019/C 148/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BMB sp. z o.o. (zástupce: K. Czubkowski, radca prawny)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: S. Hanne a D. Walicka, zmocněnci), Ferrero SpA (zástupce: M. Kefferpütz, Rechtsanwalt)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti BMB sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc C-175/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2019 Stena Line Scandinavia AB proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-631/15, Stena Line Scandinavia v. Komise

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2019 Stena Line Scandinavia AB proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-631/15, Stena Line Scandinavia v. Komise
      (Věc C-175/19 P)
      (2019/C 148/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Stena Line Scandinavia AB (zástupci: L. Sandberg-Mørch, advokat, P. Alexiadis, Solicitor)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-631/15 ze dne 13. prosince 2018 v rozsahu, v němž zamítl první a třetí důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky týkající se opatření poskytnutých společností Femern Landanlæg; její druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku, pokud jde o tvrzení, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení nebo se setkala se závažnými obtížemi v souvislosti s podněcujícím účinkem podpory, hypotetickým srovnávacím scénářem, o který se Komise opřela při posuzování nezbytnosti podpory, a závěrem, že podpora poskytnutá společnosti Femern A/S nevede k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže;

                  —

                  uložil odpůrkyni, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení vynaložené navrhovatelkou.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka uplatňuje proti napadenému rozsudku šest důvodu kasačního opravného prostředku:

                  —

                  Zaprvé, v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení a nesetkala se se závažnými obtížemi, když rozhodla, že státní záruky a státní půjčky poskytnuté společnosti A/S Femern Landanlæg na Danish rail Hinterland Connections nemohly narušit hospodářskou soutěž, jelikož relevantní trh není otevřený hospodářské soutěži.
                  Navrhovatelka tvrdí, že tento chybný závěr Tribunálu je založen na čtyřech nesprávných právních posouzeních odpovídajících čtyřem doplňujícím důvodům kasačního opravného prostředku:

                              a)

                              Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že státní záruky a státní půjčky poskytnuté společnosti A/S Femern Landanlæg nemohly ovlivnit hospodářskou soutěž, i když Fixed Link (provozovaná společností A/S Femern) a Danish rail Hinterland Connection (provozované společností Femern Landanlæg) tvoří jeden integrovaný projekt a o státních zárukách a státních půjčkách poskytnutých společnosti Femern A/S již bylo rozhodnuto, že jsou způsobilé narušit hospodářskou soutěž.

                              b)

                              Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že trh správy železniční infrastruktury v Dánsku není de legge otevřený hospodářské soutěži.

                              c)

                              Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že trh správy železniční infrastruktury v Dánsku není de facto otevřený hospodářské soutěži.

                              d)

                              Trhy výstavby a údržby železniční infrastruktury, které jsou otevřené hospodářské soutěži, jsou oddělené od trhu správy a provozu železniční infrastruktury v užším smyslu.

                  —

                  Zadruhé, v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení a nesetkala se se závažnými obtížemi, když rozhodla, že státní záruky a státní půjčky poskytnuté společnosti A/S Femern Landanlæg na financovaní Danish rail Hinterland Connections nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy.

                  —

                  Zatřetí, v rozporu s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že náklady na Hinterland Connections mohly být zahrnuty do výpočtu maximální přípustné intenzity podpory pro Fixed Link (v kontextu analýzy slučitelnosti), i když podle Tribunálu prostředky poskytnuté na Hinterland Connections nepředstavovaly státní podporu.

                  —

                  Začtvrté, v rozporu s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení a nesetkala se se závažnými obtížemi, když rozhodla, že podpora poskytnutá společnosti Femern A/S měla podněcující účinek.

                  —

                  Zapáté, v rozporu s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a čl. 108 odst. 2 SFEU se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení a nesetkala se se závažnými obtížemi, když rozhodla, že dánské orgány předložily hypotetický srovnávací scénář pro své posouzení týkající se nezbytnosti podpory.

                  —

                  Zašesté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že podpora poskytnutá společnosti Femern A/S nezpůsobila neoprávněné narušení hospodářské soutěže.


title: Věc C-183/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Fruits de Ponent, S.C.C.L. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-290/16, Fruits de Ponent v. Komise

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/38

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Fruits de Ponent, S.C.C.L. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve věci T-290/16, Fruits de Ponent v. Komise
      (Věc C-183/19 P)
      (2019/C 148/35)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fruits de Ponent, S.C.C.L. (zástupci: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset a A. Sellés Marco, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Tribunálu (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2018 ve věci T-290/16, Fruits de Ponent v. Komise (1);

                  —

                  primárně i) rozhodl v souladu s čl. 61 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie, jestliže má za to, že stav sporu dovoluje vydat konečné rozhodnutí, o žalobě a vyhověl návrhovým žádáním navrhovatelky, jakož i ii) uložil Komisi náhradu nákladů vynaložených v obou řízeních; nebo

                  —

                  podpůrně, jestliže má Soudní dvůr za to, že stav sporu nedovoluje vydat konečné rozhodnutí, vrátil věc Tribunálu k dalšímu přezkoumání a ii) rozhodl o nákladech řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  Zaprvé navrhovatelka tvrdí, že Tribunál napadeným rozhodnutím porušuje článek 39 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2) v rozsahu, v němž: i) při posuzování dostatečně závažného porušení práva používá nerelevantní kritéria; (ii) zpochybňuje, že pokud Komise zasahuje v případě vážného narušování trhu v rámci SZP, jedním z jejích cílů musí být zachování životní úrovně zemědělců (čl. 39 odst. 1 písm. b) SFEU); (iii) zpochybňuje, že Komise musí shromažďovat údaje jiné než údaje stanovené právními předpisy; a (iv) tvrdí, že Komise nesmí shromažďovat informace o cenách získaných zemědělci.

                  2.

                  Zadruhé navrhovatelka má za to, že Tribunál v napadeném rozhodnutí i) zkresluje skutečnosti tím, že zjevně nesprávně posuzuje skutečnosti; (ii) porušuje zásady, kterými se řídí důkazní břemeno tím, že považuje některé skutečnosti za prokázané, navzdory předloženým opačným důkazům; a (iii) porušuje zásadu venire contra factum propium non valet tím, že považuje za platná tvrzení Komise, která jsou v rozporu s odpověďmi, které tento orgán poskytl občanům v rámci zásady transparentnosti.

                  3.

                  Zatřetí navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek porušuje článek 296 SFEU a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie v rozsahu, v němž (i) jsou ignorovány argumenty navrhovatelky týkající se skutečnosti, že Komise měla shromažďovat informace s cílem dosáhnout udržení životní úrovně výrobců; a (ii) jsou ignorována a zkreslována tvrzení navrhovatelky týkající se skutečnosti, že Komise musí mít za cíl zajistit životní úroveň zemědělců, čímž je navrhovatelce bráněno v soudní reakci na její argumenty.

                  4.

                  Začtvrté navrhovatelka má za to, že v projednávaném případě došlo k porušení článku 39 SFEU a článku 219 nařízení č. 1308/2013 (3) v rozsahu, v němž, v případě krize, přísluší pouze Komisi, a nikoli žalobcům nebo sdružením výrobců, aktivovat zvláštní krizový mechanismus.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:934

         (2)  Úř. věst. 2012,C 326, s.1.

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (
            Úř. věst. 2013, L 347, s. 671).


title: C-236/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Canadian Solar Emea GmbH a další v. Rada Evropské unie, Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Dumping — Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny — Konečné antidumpingové clo — Nařízení (ES) č. 1225/2009 — Článek 3 odst. 7 — Článek 9 odst. 4 — Časová působnost nařízení (EU) č. 1168/2012“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/9

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Canadian Solar Emea GmbH a další v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (C-236/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny - Konečné antidumpingové clo - Nařízení (ES) č. 1225/2009 - Článek 3 odst. 7 - Článek 9 odst. 4 - Časová působnost nařízení (EU) č. 1168/2012“)
      (2019/C 187/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, dříve Csi Solar Power (China) Inc. (zástupci: J. Bourgeois a A. Willems, avocats, a S. De Knop, M. Meulenbelt a B. Natens, advocaten)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupkyně: H. Marcos Fraile, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Tuominen, advokátkou), Evropská komise (zástupci: N. Kuplewatzky, J.-F. Brakeland a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Společnostem Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd a Csi Solar Power Group Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s hlavním kasačním opravným prostředkem.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení související s hlavním kasačním opravným prostředkem.

                  4)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s vedlejším kasačním opravným prostředkem.

                  5)

                  Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení související s vedlejším kasačním opravným prostředkem.

         (1)  Úř. věst. C 239, 24.7.2017.


title: Věc C-311/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. dubna 2019 — BONVER WIN, a. s. v. Ministerstvo financí

text:
               24.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 16. dubna 2019 — BONVER WIN, a. s. v. Ministerstvo financí
      (Věc C-311/19)
      (2019/C 213/18)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: BONVER WIN, a. s.

         Žalovaný: Ministerstvo financí

         Předběžné otázky

                  1)

                  Použije se článek 56 a násl. Smlouvy o fungování Evropské unie na vnitrostátní právní předpis (obecně závaznou vyhlášku obce), který v části jedné obce zakazuje určitou službu, jen proto, že část zákazníků tímto předpisem dotčeného poskytovatele služby může pocházet či pochází z jiného členského státu Evropské unie?
                  Pokud ano, postačuje pro aplikovatelnost článku 56 Smlouvy o fungování Evropské unie pouhé tvrzení možnosti výskytu zákazníků z jiného členského státu, anebo je poskytovatel služby povinen dokázat reálné poskytování služeb zákazníkům pocházejících z jiných členských států?

                  2)

                  Je pro odpověď na první položenou otázku jakkoliv relevantní, že:

                              a)

                              potenciální omezení svobody poskytování služeb je výrazně limitováno, a to jak geograficky, tak i věcně (potenciální aplikovatelnost výjimky de minimis);

                              b)

                              není patrné, že by vnitrostátní právní předpis upravoval odlišným způsobem, právně nebo fakticky, postavení subjektů poskytujících služby především občanům jiných členských států Evropské unie, na straně jedné, a subjektů zaměřujících se na domácí klientelu, na straně druhé?