title: Věc T-222/16: Žaloba podaná dne 11. května 2016 – Hansen Medical v. EUIPO – Covidien (MAGELLAN)

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/47

         Žaloba podaná dne 11. května 2016 – Hansen Medical v. EUIPO – Covidien (MAGELLAN)
   (Věc T-222/16)
   (2016/C 270/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hansen Medical, Inc. (Mountain View, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: R. Kunze, Solicitor, G. Würtenberger, T. Wittmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Covidien AG (Neuhausen am Rheinfall, Švýcarsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka EU „MAGELLAN“ – Ochranná známka EU č. 5 437 711

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. února 2016, ve spojených věcech R 3092/2014-2 a R 3118/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článku 15, čl. 51 odst. 1 písm. a), čl. 57 odst. 1, čl. 63 odst. 2, článků 64, 75, čl. 76 odst. 2 a článku 77 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-569/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2017 – OU v. Komise „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Disciplinární řízení — Dočasné zproštění — Krácení odměny — Důtka — Zpětné vyplacení — Článek 24 odst. 4 přílohy IX služebního řádu“

text:
               19.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2017 – OU v. Komise
   (Věc T-569/16) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Disciplinární řízení - Dočasné zproštění - Krácení odměny - Důtka - Zpětné vyplacení - Článek 24 odst. 4 přílohy IX služebního řádu“)
   (2017/C 195/37)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: OU (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: C. Ehrbar a F. Simonetti, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 13. března 2015, kterým se zamítá žádost žalobce o zpětné vyplacení částek, o které byla krácena jeho odměna během období šesti měsíců od 15. ledna 2007, a zadruhé na zpětné vyplacení uvedených částek spolu s úroky.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí ze dne 13. března 2015, kterým Evropská komise zamítla žádost pana OU o zpětné vyplacení částek, o které byla krácena jeho odměna v návaznosti na rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2006, se zrušuje.

               2)

               Komisi se ukládá zpětně vyplatit panu OU částky, o které byla krácena jeho odměna v návaznosti na rozhodnutí ze dne 14. prosince 2006.

               3)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 13.6.2016 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-141/15 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc T-813/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Liu v. OHIM – DSN Marketing (Pouzdro na notebooky) „(Průmyslový) vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství znázorňující pouzdro na notebooky — Starší totožné (průmyslové) vzory — Důvod k prohlášení neplatnosti — Nedostatek novosti ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 6/2002 — Zpřístupnění starších (průmyslových) vzorů veřejnosti přede dnem vzniku práva přednosti — Článek 7 odst. 1 a 2 nařízení č. 6/2002“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/28

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Liu v. OHIM – DSN Marketing (Pouzdro na notebooky)
   (Věc T-813/14) (1)

   („(Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství znázorňující pouzdro na notebooky - Starší totožné (průmyslové) vzory - Důvod k prohlášení neplatnosti - Nedostatek novosti ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 6/2002 - Zpřístupnění starších (průmyslových) vzorů veřejnosti přede dnem vzniku práva přednosti - Článek 7 odst. 1 a 2 nařízení č. 6/2002“)
   (2016/C 007/38)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Min Liu (Guangzhou, Čína) (zástupci: původně R. Bailly, S. Zhang a Y. Zhang, poté Y. Zhang, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: DSN Marketing Ltd (Crawley, Spojené království)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 7. října 2014 (věc R 1864/2013-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností DSN Marketing Ltd a Minem Liuem.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Minu Liuovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 65, 23.2.2015.


title: Věc T-228/17: Žaloba podaná dne 19. dubna 2017 – Zhejiang Jndia Pipeline Industry v. Komise

text:
               19.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/35

         Žaloba podaná dne 19. dubna 2017 – Zhejiang Jndia Pipeline Industry v. Komise
   (Věc T-228/17)
   (2017/C 195/49)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Zhejiang Jndia Pipeline Industry Co. Ltd (Wenzhou, Čína) (zástupce: S. Hirsbrunner, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/141 ze dne 26. ledna 2017 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některého příslušenství (fitinků) pro trouby a trubky, pro svařování na tupo, z nerezavějící oceli, též dokončeného, pocházejícího z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu (Úř. věst. 2017, L 22, s. 14), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně

               —

               uložil Komisi a případným vedlejším účastníkům podporujícím Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise údajně dopustila několika zjevně nesprávných posouzení tím, že měla za to, že příslušenství (fitinky) pro trouby a trubky, pro svařování na tupo, z nerezavějící oceli (dále jen „SSBWF“) jsou podle technických standardů USA a EU zaměnitelné.

                           —

                           Komise nesplnila svou povinnost, podle níž musí posoudit příslušné důkazy nestranně, v rozsahu, v němž jsou skutkové informace, které se týkají zaměnitelnosti a jsou uvedené v napadeném nařízení, nepřesné, protichůdné či zavádějící. Zejména je nepřesné tvrzení, podle kterého jediný spolupracující vývozce údajně nepředložil relevantní důkazy.

                           —

                           Komise měla stran SSBWF nesprávně za to, že uvedené výrobky měly dvojí osvědčení podle unijních a amerických standardů. V této souvislosti vycházela výlučně z nepodložených tvrzení, která na poslední chvíli uvedli stěžovatelé a která byla poprvé uvedena až v samotném napadeném nařízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a stran úpravy běžné hodnoty nesplnila povinnost uvést odpovídající odůvodnění a její argumentace byla rozporuplná.

                           —

                           Komise se při stanovení vhodné úrovně úprav nesprávně opírala o náklady a výrobní údaje unijního odvětví. Na základě neoprávněných důvodů odmítla návrh úpravy, který vycházel z údajů čínského trhu.

                           —

                           V této souvislosti byl napadeným nařízením porušen článek 20 základního nařízení a článek 296 SFEU a kromě toho nebylo uvedeno dostačující odůvodnění.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že stanovení období, které má být zohledněno, je stiženo zjevně nesprávným posouzením.

                           —

                           Komise postupovala svévolně, neboť nezohlednila alternativní období, ačkoliv díky předchozímu šetření by měla k dispozici příslušné údaje.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že postup přijímání sporného nařízení nebyl v souladu s obecnými zásadami unijního práva, jako je např. zásada řádné správy, transparentnosti a práva žalobkyně na obhajobu.

                           —

                           Komise žalobkyni neposkytla včas po poskytnutí prozatímních informací „dostupné informace“. V okamžiku, kdy Komise konečně tyto informace společně s dalšími údaji poprvé poskytla v souvislosti s poskytnutím konečných informací, neposkytla žalobkyni dostatek času k jejich řádnému posouzení.

                           —

                           Komise porušila právo žalobkyně na obhajobu, neboť jí neumožnila, aby se vyjádřila ke stěžejním zjištěním, která se opírala o tvrzení stěžovatele, která byla předložena na poslední chvíli a nebyla ověřena a jež byla poprvé uvedena v napadeném nařízení.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že v napadeném nařízení, které bylo přijato dne 26. ledna 2017, bylo nesprávně stanoveno antidumpingové clo ve vztahu k žalobkyni podle základního nařízení, které stanovuje formou výjimky metodiku srovnatelné země, pro výpočet běžné hodnoty dovozu z Čínské lidové republiky, přestože pravomoc EU uplatnit toto výjimečné zacházení zanikla dne 11. prosince 2016.

                           —

                           Evropská unie se zavázala, že bude uplatňovat zvláštní ustanovení Protokolu o přistoupení Číny k WTO, a to prostřednictvím rozhodnutí Rady, kterým se toto přistoupení schvaluje. Komise je jakožto unijní orgán povinna dodržovat při výkonu svých pravomocí mezinárodní závazky uzavřené Unií.

                           —

                           Napadené nařízení je dále neslučitelné se závazkem EU stanovit svá antidumpingová pravidla tak, aby byla v souladu s mezinárodním právem, zejména týkají-li se takové předpisy právě provádění mezinárodní dohody uzavřené Unií.


title: Věc C-93/15 P: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2015 – Banco Privado Português, SA – em liquidação, Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA – em liquidação v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Podpora poskytnutá Portugalskou republikou ve prospěch finanční instituce ve formě stání záruky spojené s půjčkou — Rozhodnutí, kterým se státní podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem — Článek 107 odst. 1 SFEU — Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU — Zjevně nepřípustný a zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/7

         Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2015 – Banco Privado Português, SA – em liquidação, Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA – em liquidação v. Evropská komise
   (Věc C-93/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Podpora poskytnutá Portugalskou republikou ve prospěch finanční instituce ve formě stání záruky spojené s půjčkou - Rozhodnutí, kterým se státní podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem - Článek 107 odst. 1 SFEU - Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU - Zjevně nepřípustný a zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
   (2015/C 429/09)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Banco Privado Português, SA – em liquidação, Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA – em liquidação (zástupci: M. Ferreira Santos a R. Leandro Vasconcelos, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: M. França a L. Flynn, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Banco Privado Português SA a Massa Insolvente do Banco Privado Português SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 127, 20. 4. 2015.


title: Věc C-396/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Bari (Itálie) dne 12. října 2009 — Interedil Srl v likvidaci v. Fallimento Interedil Srl, Banca Intesa Gestione Crediti Spa

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Bari (Itálie) dne 12. října 2009 — Interedil Srl v likvidaci v. Fallimento Interedil Srl, Banca Intesa Gestione Crediti Spa
   (Věc C-396/09)
   2009/C 312/35
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Bari

      Účastnice původního řízení

      Účastnice řízení podávající opravný prostředek: Interedil Srl v likvidaci

      Odpůrkyně: Fallimento Interedil Srl, Banca Intesa Gestione Crediti Spa

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba pojem „místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka“ podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1346/2000 (1) ze dne 29. května 2000 vykládat podle právního řádu Společenství nebo vnitrostátního právního řádu a v případě kladné odpovědi na první předpoklad, v čem spočívá uvedený pojem a jaké jsou určující faktory nebo prvky pro stanovení „místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy“?

               2)

               Může být domněnka stanovená čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1346/2000, podle níž „v případě společnosti nebo právnické osoby se za místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy, považuje sídlo, pokud není prokázán opak“, vyvrácena na základě zjištění skutečné podnikatelské činnosti v jiném státě, než v tom, v němž se nachází sídlo společnosti, nebo je nezbytné ověřovat, že společnost nevyvíjela žádnou podnikatelskou činnost ve státě, kde má sídlo, aby tato domněnka mohla být vyvrácena?

               3)

               Je existence nemovitostí společnosti v jiném členském státě, než je sídlo společnosti, existence nájemní smlouvy na dva hotelové komplexy uzavřené společností, jež je dlužníkem, s jinou společností a existence smlouvy uzavřené společností s bankovní institucí dostatečným prvkem nebo faktorem, který by umožňoval považovat domněnku stanovenou článkem 3 nařízení (ES) č. 1346/2000 o sídle společnosti za vyvrácenou a jsou tyto okolnosti dostatečné k tomu, aby bylo možno mít za to, že společnost má „provozovnu“ v tomto státě ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1346/2000?

               4)

               V případě, že se rozhodnutí o soudní příslušnosti, které přijal Corte di Cassazione v uvedeném usnesení č. 10606/2005, zakládá na výkladu článku 3 nařízení (ES) č. 1346/2000 odlišném od výkladu Soudního dvora Evropských společenství, brání článek 382 občanského soudního řádu, na jehož základě Corte di Cassazione rozhoduje s konečnou platností a závazně o soudní příslušnosti, použití uvedeného ustanovení Společenství, jak je vykládáno Soudním dvorem?

      (1)  Úř. věst. L 160, s. 1.


title: Věc C-446/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, usnesením tohoto soudu ze dne 13. října 2004 ve věci Test Claimants in the FII Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, usnesením tohoto soudu ze dne 13. října 2004 ve věci Test Claimants in the FII Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue
   (Věc C-446/04)
   (2005/C 6/51)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division ze dne 13. října 2004 ve věci Test Claimants in the FII Group Litigation a Commissioners of Inland Revenue, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 22. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je v rozporu s článkem 43 nebo 56 ES, aby členský stát ponechával v účinnosti a uplatňoval opatření, která osvobozují od daně z příjmů právnických osob dividendy obdržené společností, která je rezidentem tohoto členského státu („společnost, která je rezidentem“) od jiných společností, které jsou rezidentem, a podle kterých jsou dividendy obdržené společností, která je rezidentem, od společností, které jsou rezidenty jiných členských států („společnosti, které nejsou rezidentem“), předmětem daně z příjmů právnických osob (po poskytnutí úlevy k zamezení dvojího zdanění pro jakoukoliv srážkovou daň z dividendy a za určitých podmínek pro daň („underlying tax“) placenou společnostmi, které nejsou rezidentem, ze zisků vytvořených ve státě, v němž jsou rezidentem)?

               2)

               Pokud má členský stát systém, který ukládá za určitých okolností zálohovou daň z příjmů právnických osob („ZDPPO“) na vyplácení dividend společností, která je rezidentem, svým akcionářům a poskytuje ohledně těchto dividend daňový odpočet akcionářům, kteří jsou rezidenty tohoto členského státu, je v rozporu s článkem 43 nebo 56 ES nebo čl. 4 odst. 1 nebo článkem 6 směrnice Rady 90/435/EHS (1), aby členský stát ponechával v účinnosti a uplatňoval opatření, která stanoví, že společnost, která je rezidentem, bude vyplácet dividendy svým akcionářům, aniž by byla povinna k placení ZDPPO ohledně dividend získaných od společností, které jsou rezidenty tohoto členského státu (ať již přímo nebo nepřímo prostřednictvím jiných společností, které jsou rezidenty tohoto členského státu), a která nestanoví, že společnost, která je rezidentem, bude vyplácet dividendy svým akcionářům, aniž by byla povinna k placení ZDPPO ohledně dividend obdržených od společností, které nejsou rezidenty?

               3)

               Je v rozporu s ustanoveními práva ES, na které je odkazováno v otázce 2 výše, aby členský stát ponechával v účinnosti a uplatňoval opatření, která stanoví, že povinnost k ZDPPO bude započtena proti povinnosti společnosti vyplácející dividendy a povinnosti jiných společností skupiny, které jsou rezidenty tohoto členského státu, k dani z příjmů právnických osob v tomto členském státě z jejich zisků:

                           a)

                           ale která nestanoví jakýkoliv způsob započtení povinnosti k ZDPPO nebo nějakou rovnocennou úlevu (jako je vrácení ZDPPO) ohledně vytvořených zisků, ať již v tomto státě nebo jiném členském státě, společnostmi skupiny, které nejsou rezidenty v tomto členském státě; anebo

                           b)

                           která stanoví, že jakákoliv úleva k zamezení dvojího zdanění, která se vztahuje na společnost, která je rezidentem v tomto členském státě, snižuje povinnost k dani z příjmů právnických osob, proti které může být započtena povinnost k ZDPPO?

               4)

               Pokud má členský stát opatření, která za určitých okolností stanoví, že společnostem, které jsou rezidenty, pokud si tak zvolí, bude vrácena ZDPPO zaplacená ze zisků rozdělených jejich akcionářům ohledně rozdělovaných zisků obdržených společnostmi, které jsou rezidenty, od společností, které nejsou rezidenty (včetně, pro tento účel, společností, které jsou rezidenty třetích zemí), je v rozporu s článkem 43 nebo 56 ES nebo čl. 4 odst. 1 nebo článkem 6 směrnice Rady 90/435/EHS, aby tato opatření:

                           a)

                           zavazovala společnosti, které jsou rezidenty, k placení ZDPPO a k následnému zažádání o její vrácení; a

                           b)

                           nestanovila, že akcionáři společností, které jsou rezidenty, získají daňový odpočet, který by byli získali ohledně dividendy od společnosti, která je rezidentem, jež samotná neobdržela dividendy od společností, které nejsou rezidenty?

               5)

               Pokud členský stát přijal opatření nastíněná v otázkách 1 a 2 před 31. prosincem 1993 a po tomto dni přijal další opatření nastíněná v otázce 4 a pokud tato posledně uvedená opatření zakládají omezení zakázané článkem 56 Smlouvy ES, má pak být toto omezení pokládáno za nové omezení, které neexistovalo ke dni 31. prosince 1993?

               6)

               Pokud jakékoliv z opatření uvedených v otázkách 1 až 5 porušuje některá z ustanovení práva Společenství, na která je zde odkazováno, potom za okolností, kdy společnost, která je rezidentem, nebo jiné společnosti téže skupiny společností uplatňují následující nároky ohledně příslušných porušení:

                           i)

                           nárok na vrácení daně z příjmů právnických osob nezákonně vybrané za okolností, na které se vztahuje otázka 1;

                           ii)

                           nárok na znovuzavedení (nebo náhradu za ztrátu) úlev uplatněných vůči dani z příjmů právnických osob nezákonně vybrané za okolností, na které se vztahuje otázka 1;

                           iii)

                           nárok na vrácení (nebo náhradu) ZDPPO, která nemohla být započtena proti povinnosti k dani z příjmů právnických osob společnosti nebo ohledně které nemohla být poskytnuta jiná úleva a která by nebýt uvedeného porušení nebyla zaplacena (nebo by pro ni byla poskytnuta úleva);

                           iv)

                           pokud ZDPPO byla započtena proti dani z příjmů právnických osob, nárok na náhradu škody vzniklé v důsledku nemožnosti užívat peněžní prostředky mezi dnem platby ZDPPO a takovým započtením;

                           v)

                           nárok na vrácení daně z příjmů právnických osob zaplacené společností nebo jinou společností skupiny, pokud jakékoliv z těchto společností vznikla povinnost k dani z příjmů právnických osob tím, že se vzdala jiných úlev, aby umožnila započtení své povinnosti k ZDPPO proti povinnosti k dani z příjmů právnických osob (když omezení stanovená pro započtení ZDPPO mají za následek povinnost k residuální dani z příjmů právnických osob);

                           vi)

                           nárok na náhradu škody vzniklé v důsledku nemožnosti užívat peněžní prostředky kvůli tomu, že daň z příjmů právnických osob byla zaplacena dříve, než by tomu jinak bylo, nebo nárok na náhradu za ztrátu úlev, o které společnosti následně přišly za okolností stanovených v bodě (v) výše;

                           vii)

                           nárok společnosti, která je rezidentem, na vrácení (nebo náhradu) daňového přeplatku na ZDPPO, který tato společnost postoupila jiné společnosti skupiny, a ohledně kterého nebyla poskytnuta žádná úleva k okamžiku, kdy byla tato jiná společnost prodána, rozdělena nebo vstoupila do likvidace;

                           viii)

                           pokud ZDPPO byla zaplacena, ale následně bylo zažádáno o její vrácení na základě ustanovení popsaných v otázce 4, nárok na náhradu škody vzniklé v důsledku nemožnosti užívat peněžní prostředky mezi dnem zaplacení ZDPPO a dnem, kdy bylo zažádáno o její vrácení;

                           ix)

                           nárok na odškodnění, pokud se společnost, která je rezidentem, rozhodla zažádat o vrácení ZDPPO na základě opatření popsaných v otázce 4 a odškodnila své akcionáře za nemožnost obdržet daňový odpočet zvýšením částky dividend,

                     je nutno na každý z těchto nároků nahlížet jako na:

                           nárok na vrácení částek neoprávněně vybraných, které vznikly jako důsledek a doplněk porušení výše uvedených ustanovení práva Společenství; nebo

                           nárok na odškodnění nebo náhradu škody, takže musí být splněny podmínky uvedené ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame; nebo

                           nárok na zaplacení částky představující nenáležitě odepřený prospěch?

               7)

               V případě, že odpovědí na jakoukoliv část otázky 6 je, že nárok je nárokem na zaplacení částky představující neprávem odepřený prospěch:

                           a)

                           je takový nárok důsledkem a doplňkem práva uděleného výše uvedenými ustanoveními práva Společenství; nebo

                           b)

                           musí být splněny podmínky pro navrácení stanovené ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame?; nebo

                           c)

                           musí být splněny nějaké jiné podmínky?

               8)

               Ovlivňuje nějak odpovědi na otázky 6 nebo 7, zda jsou podle vnitrostátního práva nároky uváděné v otázce 6 pokládány za nároky na navrácení nebo nároky na náhradu škody?

               9)

               Jaké obecné pokyny, pokud nějaké, je podle Soudního dvora vhodné poskytnout v projednávaném případě ohledně okolností, které by měl vnitrostátní soud zohlednit při určování, zda existuje dostatečně vážné porušení ve smyslu rozsudku ve spojených věcech C-46/93 a C-48/93 Brasserie du Pecheur a Factortame, zejména pokud jde o otázku, zda bylo s ohledem na stávající judikaturu Soudního dvora týkající se výkladu příslušných ustanovení práva Společenství toto porušení prominutelné nebo zda v nějakém zvláštním případě existuje dostatečná příčinná souvislost k založení „přímé příčinné souvislosti“ ve smyslu tohoto soudního rozhodnutí?

      (1)  Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, 20. 08. 1990, s. 6).


title: Věc C-361/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. září 2015 – Evropská komise v. Slovenská republika „Nesplnění povinnosti státem — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Článek 7 — Dávka ve stáří — Vánoční příspěvek — Pravidlo týkající se bydliště“

text:
               9.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. září 2015 – Evropská komise v. Slovenská republika
   (Věc C-361/13) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 7 - Dávka ve stáří - Vánoční příspěvek - Pravidlo týkající se bydliště“)
   (2015/C 371/02)
   Jednací jazyk: slovenština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár, D. Martin a F. Schatz, zmocněnci)

      Žalovaná: Slovenská republika (zástupkyně: B. Ricziová, zmocněnkyně)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


title: Věc C-295/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Darmstadt – Německo) – H, jednající jako insolvenční správce společnosti G.T. GmbH v. H. K. „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost soudů členského státu, v němž bylo zahájeno úpadkové řízení, rozhodnout o žalobě podané v souvislosti s úpadkem proti žalovanému s bydlištěm ve třetím státě — Žaloba proti jednateli společnosti na nahrazení plateb uskutečněných poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/9

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Darmstadt – Německo) – H, jednající jako insolvenční správce společnosti G.T. GmbH v. H. K.
   (Věc C-295/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost soudů členského státu, v němž bylo zahájeno úpadkové řízení, rozhodnout o žalobě podané v souvislosti s úpadkem proti žalovanému s bydlištěm ve třetím státě - Žaloba proti jednateli společnosti na nahrazení plateb uskutečněných poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení“)
   (2015/C 046/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Darmstadt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: H, jednající jako insolvenční správce společnosti G.T. GmbH

      Žalovaný: H. K.

      Výrok

               1)

               Článek 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek společnosti, jsou na základě tohoto ustanovení příslušné rozhodovat o takové žalobě, jako je žaloba, o niž se jedná v původním řízení, podané insolvenčním správcem této společnosti proti jednateli uvedené společnosti a směřující k nahrazení plateb, které byly uskutečněny poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení.

               2)

               Článek 3 odst. 1 nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek společnosti, jsou příslušné rozhodovat o takové žalobě, jako je žaloba, o niž se jedná v původním řízení, podané insolvenčním správcem této společnosti proti jednateli uvedené společnosti a směřující k nahrazení plateb, které byly uskutečněny poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení, pokud tento jednatel nemá bydliště v jiném členském státě, nýbrž ve smluvním státě Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané dne 30. října 2007, jejíž uzavření bylo schváleno jménem Společenství rozhodnutím Rady 2009/430/ES ze dne 27. listopadu 2008, jako je tomu ve věci v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


title: Věc C-484/06: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Fiscale eenheid Koninklijke Ahold NV v. Staatssecretaris van Financiën (Řízení o předběžné otázce — První a šestá směrnice o DPH — Zásady daňové neutrality a proporcionality — Pravidla týkající se zaokrouhlování částek DPH — Zaokrouhlování u každého kusu zboží směrem dolů)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Fiscale eenheid Koninklijke Ahold NV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-484/06) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - První a šestá směrnice o DPH - Zásady daňové neutrality a proporcionality - Pravidla týkající se zaokrouhlování částek DPH - Zaokrouhlování u každého kusu zboží směrem dolů)
   (2008/C 223/12)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Fiscale eenheid Koninklijke Ahold NV

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Výklad čl. 11 části A odst. 1 písm. a), čl. 22 odst. 3 písm. b) první věty a odst. 5 směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) a čl. 2 prvního a druhého pododstavec první směrnice Rady 67/227/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (Úř. věst. 1967, 71, s. 1301; Zvl. vyd. 09/01, s. 3) – Pravidla týkající se zaokrouhlování částek daně z přidané hodnoty
   Výrok

               1)

               Při neexistenci zvláštní právní úpravy Společenství přísluší členským státům, aby stanovily pravidla a metody zaokrouhlování částek daně z přidané hodnoty, přičemž jsou tyto státy povinny při tomto stanovení dodržovat zásady, na kterých spočívá společný systém této daně, zejména zásady daňové neutrality a proporcionality.

               2)

               Právo Společenství v současné době neobsahuje žádnou zvláštní povinnost, na základě které by členské státy byly povinny povolit osobám povinným k dani zaokrouhlování částky daně z přidané hodnoty u každého kusu zboží směrem dolů.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Věc T-100/06: Žaloba podaná dne 26. července 2007 – Rajani (Dear! Net Online) v. OHIM – Artoz-Papier (ATOZ)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/12

         Žaloba podaná dne 26. července 2007 – Rajani (Dear! Net Online) v. OHIM – Artoz-Papier (ATOZ)
   (Věc T-100/06)
   (2007/C 235/21)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Deepak Rajani (Berlín, Německo) (zástupce: A. Dustmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Artoz-Papier AG (Lenzburg, Švýcarsko)
   Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. ledna 2006 (věc R 1126/2004-2)

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Deepak Rajani

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka Společenství „ATOZ“ pro služby zařazené ve třídách 35 a 41 – přihláška č. 1 319 961

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Artoz-Papier AG

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní a národní slovní ochranná známka „ARTOZ“ pro služby zařazené ve třídách 35 a 41

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Žalobce tvrdí, že napadeným rozhodnutím byl porušen čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 vzhledem k tomu, že jím bylo nesprávně vyloženo datum zápisu ochranné známky. Podle žalobce se takový ultra vires výklad práva Společenství, mezinárodního a vnitrostátního práva rovná zneužití pravomoci. Dále, žalobce tvrdí, že rozhodnutí odvolacího senátu je v rozporu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Konečně, žalobce tvrdí, že jak námitkové oddělení tak i odvolací senát se dopustili závažného porušení procesních záruk článků 73 a 79 nařízení č. 40/94 vzhledem k údajnému neuvedení odůvodnění a porušení práva být vyslechnut.


title: Věc C-83/09 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2011 — Evropská komise v. Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG, Zellstoff Stendal GmbH, Spolková republika Německo, Land Sachsen-Anhalt ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Článek 88 odst. 2 a 3 ES — Nařízení (ES) č. 659/1999 — Rozhodnutí nevznášet námitky — Žaloba na neplatnost — Podmínky přípustnosti — Uplatnitelné důvody neplatnosti — Pojem „zúčastněná strana“ — Konkurenční vztah — Ovlivnění — Trh zásobování“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2011 — Evropská komise v. Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG, Zellstoff Stendal GmbH, Spolková republika Německo, Land Sachsen-Anhalt
   (Věc C-83/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 88 odst. 2 a 3 ES - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Rozhodnutí nevznášet námitky - Žaloba na neplatnost - Podmínky přípustnosti - Uplatnitelné důvody neplatnosti - Pojem „zúčastněná strana“ - Konkurenční vztah - Ovlivnění - Trh zásobování)
   2011/C 204/09
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: K. Gross a V. Kreuschitz, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG (zástupci: R. Nierer a L. Gordalla, Rechtsanwälte), Zellstoff Stendal GmbH (zástupci: T. Miller-Ibold a K. Karl, Rechtsanwälte), Spolková republika Německo, Land Sachsen-Anhalt

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2008, Kronoply a Kronotex v. Komise (T-388/02) v rozsahu, ve kterém Soud rozhodl o přípustnosti žaloby na neplatnost (i když tato byla nakonec zamítnuta jako neopodstatněná) podané proti rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2002 nevznášet námitky proti podpoře poskytnuté německými orgány ve prospěch Zellstoff Stendal pro výstavbu továrny na výrobu buničiny — Chybné posouzení podmínek přípustnosti žaloby na neplatnost rozhodnutí Komise založené na čl. 88 odst. 3 ES, která byla podána zúčastněnou stranou ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Evropská komise a Zellstoff Stendal GmbH ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc T-279/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 2. července 2009 — Evropaïki Dynamiki v. ECB ( Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení Společenství — Poskytování informačního poradenství a služeb informačního rozvoje ECB — Zamítnutí nabídky a rozhodnutí o přidělení zakázky jiným uchazečům — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Důvod pro vyloučení — Povolení, jež musí být vydáno vnitrostátním orgánem — Žaloba, která je částečně zjevně právně nepodložená a částečně zjevně nepřípustná )

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/15

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 2. července 2009 — Evropaïki Dynamiki v. ECB
   (Věc T-279/06) (1)

   („Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Společenství - Poskytování informačního poradenství a služeb informačního rozvoje ECB - Zamítnutí nabídky a rozhodnutí o přidělení zakázky jiným uchazečům - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Důvod pro vyloučení - Povolení, jež musí být vydáno vnitrostátním orgánem - Žaloba, která je částečně zjevně právně nepodložená a částečně zjevně nepřípustná“)
   2009/C 233/25
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a N. Keramidas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: F. von Lindeiner a G. Gruber, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 31. července 2006, kterým se odmítá nabídka podaná žalobkyní v rámci vyjednávacího řízení pro poskytování informačního poradenství a služeb informačního rozvoje ECB, jakož i rozhodnutí o přidělení zakázky jiným uchazečům.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


title: Věc F-77/12: Žaloba podaná dne 23. července 2012 — ZZ v. Komise

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/18

         Žaloba podaná dne 23. července 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-77/12)
   2012/C 319/32
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: R. Nedin, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nepřipustit žalobce k hodnotícím zkouškám v rámci výběrového řízení EPSO/AD/208/11.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit konkludentní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 18. ledna 2012 a rozhodnutí poroty výběrového řízení ze dne 10. května 2012, jelikož jsou proti zásadám rovného zacházení a rovnosti příležitostí, jakož i zrušení právních důsledků napadených rozhodnutí.


title: Věc F-117/07: Žaloba podaná dne 25. října 2007 – Kolountzios v. Komise

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/48

         Žaloba podaná dne 25. října 2007 – Kolountzios v. Komise
   (Věc F-117/07)
   (2007/C 315/93)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Kolountzios (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 11. května 2007, kterým se zamítá žádost žalobce o provedení výpočtu navýšení nároků na důchod získaných před jeho nástupem do služebního poměru v drachmách u řeckých institucí důchodového zabezpečení TMSEDE a ELPP s použitím aktualizovaného průměrného směnného kursu stanoveného Komisí pro zohlednění kursových pohybů drachmy po dobu placení příspěvků;

               —

               uložit žalované nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce, úředník zařazený do platové třídy AD 12 stupně 4, tři žalobní důvody, z nichž první vychází z protiprávnosti obecných prováděcích ustanovení (dále jen „OPU“) čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu (konkrétněji čl. 7 odst. 3) a, v případě potřeby, z protiprávnosti tohoto ustanovení služebního řádu.
   Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 3 nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura (Úř. věst. L 162, s. 1).
   Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty a zásady rovného zacházení a nediskriminace.


title: Věc T-122/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. října 2008 – Helkon Media v. Komise ( Rozhodčí doložka — Program na podporu vývoje, distribuce a propagace evropských audiovizuálních děl (MEDIA Plus) — Žádost o výplatu finanční podpory — Existence rozhodčí doložky — Náhrada — Nepřípustnost )

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/31

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. října 2008 – Helkon Media v. Komise
   (Věc T-122/06) (1)

   („Rozhodčí doložka - Program na podporu vývoje, distribuce a propagace evropských audiovizuálních děl (MEDIA Plus) - Žádost o výplatu finanční podpory - Existence rozhodčí doložky - Náhrada - Nepřípustnost“)
   (2008/C 301/49)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Helkon Media AG (Mnichov, Německo) (zástupce: U. Karpenstein, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms a I. Kaufmann- -Bühler, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba na základě článku 238 ES směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo zaplatit žalobkyni částku údajně dlužnou na základě smlouvy týkající se finanční podpory Společenství poskytnuté na projekt „DARK BLUE WORD“ (Projekt č. 2002-4212-0103DI010006DE).
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Helkon Media AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


title: Věc C-50/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. března 2011 — Evropská komise v. Irsko ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 85/337/EHS — Povinnost orgánu příslušného pro oblast životního prostředí provést posouzení vlivů záměrů na životní prostředí — Více než jeden příslušný orgán — Nutnost zajistit posouzení vzájemného působení mezi faktory, které mohou být přímo nebo nepřímo dotčeny — Použití směrnice na demoliční práce“ )

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. března 2011 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-50/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/337/EHS - Povinnost orgánu příslušného pro oblast životního prostředí provést posouzení vlivů záměrů na životní prostředí - Více než jeden příslušný orgán - Nutnost zajistit posouzení vzájemného působení mezi faktory, které mohou být přímo nebo nepřímo dotčeny - Použití směrnice na demoliční práce)
   2011/C 130/04
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Oliver, C. Clyne a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, G. Simons SC, D. McGrath, BL)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Články 2, 3 a 4 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) — Povinnost popsat a posoudit přímé a nepřímé vlivy záměru na faktory uvedené v článku 3 směrnice

      Výrok

               1)

               Irsko tím, že:

                           —

                           neprovedlo článek 3 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003,

                           —

                           nezajistilo, aby tehdy, když mají orgány územního plánování a Agentura pro ochranu životního prostředí ve věci určitého záměru rozhodovací pravomoc současně, byly plně dodržovány požadavky článků 2 až 4 směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, a

                           —

                           vyloučilo demoliční práce z rozsahu působnosti svých právních předpisů, kterými se provádí směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35,

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

               2)

               Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc C-390/05: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika (Nesplnění povinnosti státem — Nařízení (ES) č. 2037/2000 — Látky, které poškozují ozonovou vrstvu)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/16

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-390/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (ES) č. 2037/2000 - Látky, které poškozují ozonovou vrstvu)
   (2006/C 331/27)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupce: N. Dafniou, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 16 odst. 5, 6 a čl. 17 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (Úř. věst. L 244, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 190) – Znovuzískání, recyklace, regenerace a zneškodňování regulovaných látek – Nevymezení minimálních kvalifikačních požadavků pro odpovědný personál – Nepodání zprávy Komisi o programech, které se vztahují na úroveň požadované kvalifikace
   Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala nezbytná opatření k vymezení minimálních kvalifikačních požadavků pro personál, který je pověřen znovuzískáním, recyklací, regenerací a zneškodňováním látek, které poškozují ozonovou vrstvu, a tím, že Komisi nepředložila, nejpozději do 31. prosince 2001, zprávu obsahující informace o dostupných zařízeních a o množství použitých regulovaných látek, které byly znovuzískány, recyklovány, regenerovány nebo zneškodněny, a tím, že nepřijala veškerá nezbytná preventivní opatření k tomu, aby pevně instalovaná zařízení s náplní chladicí kapaliny větší než 3 kg byla jednou za rok kontrolována, zda na nich nedochází k únikům, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 16 odst. 5 a 6 a čl. 17 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 330, 24.12.2005.


title: Věc C-624/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2013 Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-325/10, Iliad a další v. Komise

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2013 Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-325/10, Iliad a další v. Komise
   (Věc C-624/13 P)
   2014/C 39/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Iliad, Free infrastructure, Free SAS (zástupce: T. Cabot, advokát)

      Další účastnici řízení: Evropská komise, Francouzská republika, Polská republika, Département des Hauts-de-Seine

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozsudek vydaný Tribunálem dne 16. září 2013 ve věci T-325/10, Iliad, Free infrastructure a Free v. Evropská komise, v plném rozsahu;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním, která v prvním stupni předložily společnosti Iliad, Free infrastructure a Free, a zrušit tak rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. září 2009 C(2009) 7426 final týkající se náhrady nákladů na pověření veřejnou službou (PVS) za vybudování a provoz sítě pro elektronickou komunikaci s velmi vysokou přenosovou kapacitou v departementu Hauts-de-Seine (státní podpora N 331/2008 — Francie), má-li Soudní dvůr za to, že mu stav řízení dovoluje ve věci rozhodnout;

               —

               vrátit věc Tribunálu, má-li Soudní dvůr za to, že stav tohoto řízení nedovoluje, aby ve věci rozhodl;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení, má-li Soudní dvůr rozhodovat ve věci;

               —

               vrátí-li Soudní dvůr věc Tribunálu, rozhodnout o nákladech řízení později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředky uplatňují navrhovatelky šest důvodů kasačního opravného prostředku.
   Zaprvé mají navrhovatelky za to, že Tribunál porušil svoji povinnost uvést odůvodnění, když neodpověděl na část žalobního důvodu vycházející z toho, že Komise porušila svoji povinnost zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU v souvislosti s nepřímým důkazem vycházejícím ze závazků francouzských orgánů, což svědčí o závažných obtížích, se kterými se Komise setkala, a na základě čehož byla Komise povinna zahájit takové formální vyšetřovací řízení.
   Zadruhé navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení při výpočtu doby trvání předběžného přezkumného řízení provedeného Komisí. Domnívají se, že nelze mít za to, že oznámení Francie bylo v požadovaných lhůtách úplné, a nemělo k němu být tedy přihlíženo. Dále jsou toho názoru, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když kvalifikoval žádost o „případná“ vyjádření, kterou Komise zaslala francouzským orgánům, jako žádost o doplňující informace ve smyslu nařízení (ES) č. 659/1999 (1).
   Zatřetí se dovolávají neopominutelného důvodu vycházejícího z nesprávného právního posouzení Tribunálu, když i bez návrhu neuplatnil, že Komise nemůže prohlásit spornou podporu za slučitelnou se Smlouvou, když oznámení této podpory mělo být považováno za vzaté zpět podle článku 5 nařízení (ES) č. 659/1999. Vzhledem k tomu, že francouzské orgány neodpověděly ve stanovených lhůtách na žádosti o dodatečné informace, sporné oznámení mělo být vzato zpět podle čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení. V důsledku toho nebyla Komise příslušná k rozhodnutí o oznámeném opatření, což měl Tribunál uplatnit v napadeném rozhodnutí i bez návrhu.
   Začtvrté se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení selhání trhu. Toto nesprávné právní posouzení vyplývá podle jejich názoru z toho, že Tribunál použil test univerzálnosti namísto testu selhání trhu plynoucího z judikatury ve věci Olsen, který spočívá v ověření toho, zda soutěžitelé poskytovali obdobnou službu, a nikoliv univerzální službu.
   Zapáté se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o časovou působnost pravidel práva Evropské unie pro posouzení selhání trhu. Nesprávné právní posouzení vyplývá jednak z přezkumu selhání trhu omezeného na údaje týkající se let 2004 a 2005 a dále z neprovedení analýzy pravděpodobného vývoje trhu za účelem ověření, že selhání trhu je prokázáno po celou dobu uplatňování služby obecného hospodářského zájmu.
   Zašesté navrhovatelky vytýkají Tribunálu veškeré rozporuplné odůvodnění.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. května 2016 ve věci E-19/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Lichtenštejnské knížectví (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – systémy předchozího povolení pro usazování podniků a přeshraniční služby – směrnice 2006/123/ES – článek 31 Dohody o EHP – článek 36 Dohody o EHP – odůvodnění – proporcionalita)

text:
               2.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 66/30

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 10. května 2016
   ve věci E-19/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Lichtenštejnské knížectví
   (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – systémy předchozího povolení pro usazování podniků a přeshraniční služby – směrnice 2006/123/ES – článek 31 Dohody o EHP – článek 36 Dohody o EHP – odůvodnění – proporcionalita)
   (2017/C 66/09)
   Ve věci E-19/15, Kontrolní úřad ESVO v. Lichtenštejnské knížectví – ŽALOBA na prohlášení, že Lichtenštejnské knížectví tím, že ponechalo v platnosti vnitrostátní pravidla pro systémy předchozího povolení pro podniky, které se chtějí v Lichtenštejnsku usadit a/nebo zde poskytovat přeshraniční služby, nesplnilo své povinnosti vyplývající z článků 9, 10, 13 a 16 aktu uvedeného v bodě 1 přílohy X Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu) začleněného do Dohody o EHP podle jejího protokolu č. 1, a v rozsahu, v jakém usazování podniků a poskytování přeshraničních služeb nespadají do oblasti působnosti tohoto aktu, nesplnilo své povinnosti vyplývající z článků 31 a 36 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 10. května 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               Prohlašuje, že Lichtenštejnské knížectví nesplnilo povinnosti, které vyplývají z článků 9, 10, 13 a 16 aktu uvedeného v bodě 1 přílohy X Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu), začleněného do Dohody o EHP podle jejího protokolu č. 1:

                           a)

                           tím, že ponechalo v platnosti článek 7 lichtenštejnského zákona o obchodu, který zavádí systém předchozího povolení pro podniky, které se hodlají v Lichtenštejnsku usadit;

                           b)

                           tím, že ponechalo v platnosti čl. 8 odst. 1 lichtenštejnského zákona o obchodu s ohledem na to, že v něm ukládá podmínky, které nejsou pro udělení předchozího povolení pro podniky, které se chtějí v Lichtenštejnsku usadit, jasné a jednoznačné, tj. konkrétně podmínky, podle kterých musí mít podniky nezbytný personál a přiměřenou znalost německého jazyka;

                           c)

                           tím, že nezajistilo, aby podmínky pro udělení předchozího povolení stanovené v lichtenštejnském zákoně o obchodu neznamenaly dvojí požadavky a kontroly, které jsou rovnocenné nebo v podstatě srovnatelné, pokud jde o jejich účel, a kterým již poskytovatel služeb podléhá v jiném státě EHP;

                           d)

                           tím, že nezajistilo, aby postupy a formality týkající se předchozího povolení podle lichtenštejnského zákona o obchodu byly jasně stanoveny, a

                           e)

                           tím, že ponechalo v platnosti článek 21 lichtenštejnského zákona o obchodu, podle kterého musí podniky oznamovat předem svůj záměr poskytovat přeshraniční služby v Lichtenštejnsku.

               2.

               Prohlašuje, že v rozsahu, v jakém služby, na které se vztahuje lichtenštejnský zákon o obchodu, nespadají do oblasti působnosti aktu uvedeného v bodě 1 přílohy X Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu), začleněného do Dohody o EHP podle jejího protokolu č. 1, Lichtenštejnské knížectví nesplnilo své povinnosti vyplývající z článků 31 a 36 Dohody o EHP:

                           a)

                           tím, že ponechalo v platnosti článek 7 lichtenštejnského zákona o obchodu, a

                           b)

                           tím, že ponechalo v platnosti článek 21 lichtenštejnského zákona o obchodu.

               3.

               Ukládá Lichtenštejnskému knížectví uhradit náklady řízení.


title: Věc C-358/06: Usnesení předsedy osmého senátu Soudního dvora ze dne 11. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/29

         Usnesení předsedy osmého senátu Soudního dvora ze dne 11. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-358/06) (1)

   (2007/C 183/53)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda osmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 294, 14.10.2006.


title: Věc C-54/11: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — JPMorgan Chase Bank, NA, J.P. Morgan Securities Limited v. Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/30

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom — Spojené království) — JPMorgan Chase Bank, NA, J.P. Morgan Securities Limited v. Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts
   (Věc C-54/11) (1)

   2011/C 311/49
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


title: Věc C-307/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 3. srpna 2009 — Vicoplus SC PUH v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 3. srpna 2009 — Vicoplus SC PUH v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
   (Věc C-307/09)
   2009/C 267/62
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku: Vicoplus SC PUH

      Další účastník řízení: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

      Předběžné otázky

               1)

               Je nutno články 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je obsažená v článku 2 Wet arbeid vreemdelingen ve spojení s čl. 1e odst. 1 písm. c) nařízení provádějícího Wet arbeid vreemdelingen, podle které je pro vyslání pracovníků ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice 96/71/ES (1) nezbytné získat povolení pro zaměstnávání osob?

               2)

               Na základě jakých kritérií je třeba určit, zda je dáno vyslání pracovníků ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice 96/71/ES?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).


title: Věc C-283/07: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 22. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 75/442/EHS — Článek 1 — Pojem odpad — Šrot určený k použití v oblasti metalurgie — Paliva z odpadů vyšší kvality — Nesprávné provedení )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 22. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-283/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 75/442/EHS - Článek 1 - Pojem ‚odpad‘ - Šrot určený k použití v oblasti metalurgie - Paliva z odpadů vyšší kvality - Nesprávné provedení“)
   (2009/C 44/20)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Zadra a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, a G. Fiengo, avvocato dello Stato)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 47; Zvl. vyd. 15/01, s. 23), ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3) – Paliva z odpadů (RDF) a kovový šrot určený k použití v oblasti metalurgie a hutnictví – Vyloučení z působnosti prováděcího vnitrostátního zákona
   Výrok

               1)

               I talská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti taková ustanovení, jako:

                           —

                           čl. 1 odst. 25 až 27 a 29 písm. a) zákona č. 308 ze dne 15. prosince 2004, o zmocnění vlády reformovat, koordinovat a doplnit právní předpisy v oblasti životního prostředí a přímá prováděcí opatření a

                           —

                           čl. 1 odst. 29 písm. b) zákona č. 308 ze dne 15. prosince 2004, jakož i články 183 odst. 1 písm. s) a 229 odst. 2 legislativního nařízení č. 152 ze dne 3. dubna 2006, kterým se zavádí pravidla v oblasti životního prostředí,

                     kterými se určitý šrot určený k použití v oblasti metalurgie a hutnictví a paliva z odpadů vyšší kvality (RDF-Q) vyňala z působnosti italských právních předpisů provádějících směrnici Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 1 písm. a) této směrnice.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


title: Věc C-283/16: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Velká Británie) – M. S. v. P. S. „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 4/2009 — Článek 41 odst. 1 — Uznávání výkonu rozhodnutí a spolupráce ve věcech vyživovacích povinností — Výkon rozhodnutí v členském státě — Podání návrhu přímo k příslušnému orgánu členského státu výkonu — Vnitrostátní právní předpisy požadující obrátit se na ústřední orgán členského státu výkonu“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/22

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Velká Británie) – M. S. v. P. S.
   (Věc C-283/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 4/2009 - Článek 41 odst. 1 - Uznávání výkonu rozhodnutí a spolupráce ve věcech vyživovacích povinností - Výkon rozhodnutí v členském státě - Podání návrhu přímo k příslušnému orgánu členského státu výkonu - Vnitrostátní právní předpisy požadující obrátit se na ústřední orgán členského státu výkonu“)
   (2017/C 104/32)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: M. S.

      Žalovaný: P. S.

      Výrok

               1)

               Ustanovení kapitoly IV nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností, a zejména jeho čl. 41 odst. 1, musí být vykládána v tom smyslu, že osoba oprávněná z výživného, v jejíž prospěch bylo vydáno rozhodnutí v členském státě a která požaduje jeho výkon v jiném členském státě, může podat svůj návrh přímo k příslušnému orgánu posledně uvedeného členského státu, například ke specializovanému soudu, a nemůže být nucena podat svůj návrh prostřednictvím ústředního orgánu členského státu výkonu.

               2)

               Členské státy jsou povinny zajistit plnou účinnost práva stanoveného v čl. 41 odst. 1 nařízení č. 4/2009 i tím, že v případě potřeby změní procesní pravidla. Vnitrostátnímu soudu každopádně přísluší uplatnit ustanovení uvedeného čl. 41 odst. 1 i tak, že podle potřeby ponechá nepoužité jakékoli odporující ustanovení vnitrostátního práva, a umožní tak osobě oprávněné z výživného podat její návrh přímo k příslušnému orgánu členského státu výkonu, i když s tím vnitrostátní právo nepočítá.

      (1)  Úř. věst. C 279, 1.8.2016.


title: Věc T-609/14: Žaloba podaná dne 11. srpna 2014 – Laverana v. OHIM (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION)

text:
               13.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 361/24

         Žaloba podaná dne 11. srpna 2014 – Laverana v. OHIM (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION)
   (Věc T-609/14)
   2014/C 361/36
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Německo) (zástupci: J. Wachinger, M. Zöbisch a D. Chatterjee, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. června 2014 ve věci R 123/2014-4;

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 9 22  986

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               zneužití diskreční pravomoci rozhodnutím na základě úvah týkajících se práva hospodářské soutěže.


title: Věc F-117/14: Žaloba podaná dne 23. října 2014 – ZZ v. Komise

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/56

         Žaloba podaná dne 23. října 2014 – ZZ v. Komise
   (Věc F-117/14)
   (2015/C 007/70)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz a D. Verbeke, advokáti)

      Žalovaná: Komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o bonifikaci důchodových nároků získaných žalobcem v unijním důchodovém systému na základě nových obecných prováděcích ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu úředníků.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Komise ze dne 10. března a 20. května 2014 stanovící výpočet bonifikace jeho důchodových nároků získaných před nástupem do služebního poměru u Komise

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-343/11: Žaloba podaná dne 28. června 2011 — Nizozemsko v. Komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/41

         Žaloba podaná dne 28. června 2011 — Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-343/11)
   2011/C 252/91
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, M. de Ree, B. Koopman a C. Schillemans)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 1 prováděcího rozhodnutí Komise 2011/244/EU ze dne 15. dubna 2011 o vyloučení některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z financování Evropské unie v rozsahu, v němž se týká vyloučení částky ve výši 22 691 407,79 z financování použitelného na výdaje vykázané v letech 2006 až 2008 v souvislosti s operačními programy a uznáním organizací producentů;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise v rozhodnutí 2011/244/EU zachází se všemi náklady souvisejícími s potiskem obalů, bez ohledu na povahu a účel takového potisku, jako s obecnými výrobními náklady ve smyslu přílohy II nařízení Komise č. 1433/2003 (1), a považuje proto tyto náklady za náklady, které nejsou způsobilé pro financování Společenstvím. Nizozemská vláda zastává názor, že potisk obalů označením nebo ochrannou známkou organizací producentů, který má rovněž propagační záměr, musí být považován za generickou propagaci nebo propagaci označení kvality a propagaci označení nebo ochranných známek organizací producentů. Náklady takových operací jsou ve skutečnosti přípustné na základě přílohy I k nařízení č. 1433/2003.
   Dále, Komise v rozhodnutí 2011/244/EU zcela vylučuje z financování výdaje v kontextu operačních programů organizace producentů FresQ pro finanční roky 2004 až 2007 z důvodu, že FresQ nesplnila podmínky pro uznání na základě nařízení č. 2200/96 (2) a č. 1432/2003. Komise zakládá své posouzení na konstatování, že některé z dceřiných společností podřízených FresQ uváděly na trh výlučně produkty jednoho producenta a že, v důsledku předpokládaného vlivu takového producenta na dceřinou společnost, FresQ nadále neplnila svou ústřední řídící úlohu ve vztahu k marketingu a stanovení cen. Nizozemská vláda takové posouzení zpochybňuje a zpochybňuje rovněž související zjištění, podle kterého nizozemské orgány měly odejmout uznání organizaci producentů FresQ.
   Na podporu žaloby žalobce předkládá čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 (3) a článku 31 nařízení č. 1290/2005 (4), ve spojení s článkem 15 nařízení č. 2200/96 a čl. 8 ve spojení s přílohou I, bod 8 a 9, nařízení č. 1433/2003, v rozsahu, v němž byly výdaje na potisk obalů považovány za obecné provozní náklady a byly tak vyloučeny z financování.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 a článku 31 nařízení č. 1290/2005, ve spojení s článkem 11 nařízení č. 2200/96 a články 6 a 7 nařízení č. 1432/2003 v rozsahu, v němž se konstatuje, že organizace producentů FresQ nesplnila podmínky uznání.

               3)

               Podpůrně, třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 a článku 31 nařízení 1290/2005, ve spojení s článkem 21 nařízení č. 1432/2003 v rozsahu, v němž podpora přijatá FresQ pro finanční roky 2004 až 2007 byla považována za nezpůsobilou pro spolufinancování Společenstvím.

               4)

               Podpůrněji, čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 a článku 31 nařízení č. 1290/2005, jakož i z porušení zásady proporcionality, vzhledem k tomu, že částka finanční opravy je nepřiměřená ke skutečnému finančnímu riziku pro Zemědělský fond.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1433/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o provozní fondy, operační programy a finanční podporu (Úř. věst. L 203, 12.8.2003, s. 25; Zvl. vyd. 03/39 s. 431)

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, 21.11.1996, s. 1; Zvl. vyd. 03/20 s. 55).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103; Zvl. vyd. 03/25 s. 414).

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 1)


title: Věc C-230/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 Metropolitan SpA, dříve Metropolitan srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 Metropolitan SpA, dříve Metropolitan srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise
   (Věc C-230/13 P)
   2013/C 207/28
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Metropolitan SpA, dříve Metropolitan srl (zástupci: A. Bianchini a F. Busetto, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Comitato „Venezia vuole vivere“

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadené usnesení Tribunálu,

               —

               přijmout návrhová žádání formulovaná v prvním stupni a v důsledku toho

                           —

                           zrušit, případně a v mezích zájmu navrhovatelky, rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích,

                           —

                           podpůrně zrušit toto rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost vrátit přiznané úlevy zvýšené o úroky za dotčená období,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku se uvádí těchto devět důvodů kasačního opravného prostředku:

                  První důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu nepřijetí závěru, že dotčená opatření nepřiznávala žádnou výhodu svým příjemcům, jelikož měla kompenzační povahu.

                  Druhý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu nevyloučení nebo v každém případě neposouzení schopnosti dotčených opatření ovlivnit hospodářskou soutěž a obchod v rámci Společenství.

                  Třetí důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU] a čl. 87 odst. 3 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU].

                  Čtvrtý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU].

                  Pátý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylek uvedených v čl. 87 odst. 3 písm. d) a e) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) a e) SFEU].

                  Šestý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylky uvedené v čl. 86 odst. 2 ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).

                  Sedmý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení povahy podpory jako existující podpory a následného porušení čl. 88 odst. 3 ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU) a článku 15 nařízení č. 659/1999 (1).

                  Osmý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o pořadí navrácení.

                  Devátý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o použití úroků.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc F-77/06: Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Colovea v. Evropský parlament

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/16

         Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Colovea v. Evropský parlament
   (Věc F-77/06)
   (2006/C 237/28)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fotini Colovea (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: J. Choucroun, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 20. září 2005 potvrzené dne 19. dubna 2006;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně byla dne 1. května 1981 přijata Evropským parlamentem jako dočasná zaměstnankyně třídy B5. Dne 4. srpna 2005 podala na základě článku 55a služebního řádu a článku 4 přílohy IVa služebního řádu žádost o práci na částečný úvazek před odchodem do důchodu. Při výpočtu podílu základního platu, na který měla žalobkyně právo, nevzala správa v úvahu odsloužená léta, která žalobkyni náležela za období před tím, než byla přijata Evropským parlamentem.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává třech žalobních důvodů, které vycházejí:

               —

               první z porušení článku 2 přílohy VIII služebního řádu;

               —

               druhý z porušení povinnosti řádné péče;

               —

               třetí z porušení povinnosti ochrany legitimního očekávání.


title: Věc C-153/08: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království ( Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb služeb — Články 49 ES a 36 Dohody o EHP — Přímé daně — Daň z příjmů — Osvobození od daně omezené na příjmy loterií a hazardních her pořádaných některými vnitrostátními organizacemi a subjekty )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/10

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-153/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Články 49 ES a 36 Dohody o EHP - Přímé daně - Daň z příjmů - Osvobození od daně omezené na příjmy loterií a hazardních her pořádaných některými vnitrostátními organizacemi a subjekty“)
   2009/C 282/17
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a L. Lozano Palacios, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 49 ES a 36 EHP — Vnitrostátní právní předpisy, na základě které příjmy ze loterií a hazardních her pořádaných v zahraničí podléhají dani z příjmu, zatímco příjmy z některých loterií a hazardních her pořádaných ve Španělsku dani z příjmu nepodléhají

      Výrok

               1)

               Španělské království tím, že zachovalo v platnosti daňové právní předpisy, které osvobozují od daně příjmy z loterií, her a sázek pořádaných ve Španělském království některými veřejnoprávními organizacemi a subjekty usazenými v tomto členském státě a vykonávajícími nevýdělečné činnosti sociální nebo podpůrné povahy, aniž by totéž osvobození bylo přiznáno příjmům z loterií, her a sázek pořádaných organizacemi a subjekty usazenými v jiném členském státě Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru a vykonávajícími činnosti téhož druhu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 49 ES a 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Komise Evropských společenství a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 142, 7.6.2008.


title: Věc T-642/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2015 – Wolverine International v. OHIM – BH Stores (cushe) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství — Obrazová ochranná známka cushe — Starší národní slovní ochranná známka SHE a starší národní obrazové ochranné známky she — Relativní důvod pro zamítnutí — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/37

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2015 – Wolverine International v. OHIM – BH Stores (cushe)
   (Věc T-642/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Obrazová ochranná známka cushe - Starší národní slovní ochranná známka SHE a starší národní obrazové ochranné známky she - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 398/47)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wolverine International, LP (George Town, Kajmanské ostrovy, Spojené království) (zástupci: M. Plesser a R. Heine, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: BH Store BV (Curaçao, Curaçao, nizozemské autonomní území) (zástupce: T. Dolde, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. září 2013 (věc R 1269/2012-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi BH Store BV a Wolverine International, LP

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Wolverine International, LP se ukládá náhrada nákladů řízení s výjimkou nákladů vynaložených společností BH Store BV před zrušovacím oddělením Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

               3.

               Návrh společnosti BH Store týkající se náhrady nákladů řízení, vynaložených před zrušovacím oddělením OHIM, se zamítá.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014.


title: Věc C-328/07: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/48/ES — Dodržení práv duševního vlastnictví — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/9

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-328/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/48/ES - Dodržení práv duševního vlastnictví - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2008/C 92/15)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: W. Wils, zmocněnec)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí právních a správních předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32, a – oprava – Úř. věst. L 195, s. 16)
   Výrok

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví, nesplnilo povinnosti, které pro něj z této směrnice vyplývají.

               2)

               Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc T-185/14: Usnesení Tribunálu ze dne 7. ledna 2015 – Freitas v. Parlament a Rada („Žaloba na neplatnost – Směrnice 2013/55/EU – Směrnice 2005/36/ES – Uznávání odborných kvalifikací – Vynětí notářů, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády, z působnosti směrnice 2005/36 – Nedostatek osobního dotčení – Nepřípustnost“)

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/36

      Usnesení Tribunálu ze dne 7. ledna 2015 – Freitas v. Parlament a Rada
      (Věc T-185/14) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2013/55/EU - Směrnice 2005/36/ES - Uznávání odborných kvalifikací - Vynětí notářů, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády, z působnosti směrnice 2005/36 - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
      (2015/C 073/47)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: José Freitas (Porto, Portugalsko) (zástupce: J.-P. Hordies, advokát)

         Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio a A. Tamás, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: P. Mahnič Bruni a M. Moore, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/55/EU ze dne 20. listopadu 2013, kterou se mění směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací a nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu („nařízení o systému IMI“) (Úř. věst. L 354, s. 132).

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  O návrzích Španělského království, Francouzské republiky, Portugalské republiky, Rumunska, Evropské komise, Ordem dos Notários a Conseil national des barreaux na vstup do řízení jako vedlejší účastníci není třeba rozhodnout.

                  3)

                  José Freitas ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 184, 16.6.2014.


title: Spojené věci C-271/14 a C-273/14: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 16. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14) v. Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre des Affaires sociales et de la Santé „Řízení o předběžné otázce — Humánní léčivé přípravky — Směrnice 89/105/EHS — Článek 6 body 3 a 5 — Výmaz léčivých přípravků ze seznamu hromadně vyráběných léčivých přípravků hrazených nad rámec nemocničních paušálů — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/14

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 16. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14) v. Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre des Affaires sociales et de la Santé
   (Spojené věci C-271/14 a C-273/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 89/105/EHS - Článek 6 body 3 a 5 - Výmaz léčivých přípravků ze seznamu hromadně vyráběných léčivých přípravků hrazených nad rámec nemocničních paušálů - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2015/C 198/18)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14)

      Žalovaní: Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      Výrok

   Článek 6 směrnice Rady 89/105/EHS ze dne 21. prosince 1988 o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen u humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do oblasti působnosti vnitrostátních systémů zdravotního pojištění musí být vykládán v tom smyslu, že se povinnost uvést odůvodnění stanovená v bodech 3 a 5 tohoto článku vztahuje na rozhodnutí, které výmazem léčivého prostředku ze seznamu hromadně vyráběných léčivých přípravků hrazených ze systémů povinného zdravotního pojištění nad rámec nemocničních služeb, jejichž hrazení je zajištěno v rámci paušálů za pobyt a péči, zpřísňuje podmínky úhrady nebo snižuje rozsah hrazení léčivého přípravku.

      (1)  Úř. věst. C 282, 25.8.2014.


title: Věc C-133/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 2. dubna 2008 – Intercontainer Interfrigo (ICF) SC, další účastnice řízení: Balkenende Oosthuizen BV a MIC Operations BV

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 2. dubna 2008 – Intercontainer Interfrigo (ICF) SC, další účastnice řízení: Balkenende Oosthuizen BV a MIC Operations BV
   (Věc C-133/08)
   (2008/C 158/15)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Intercontainer Interfrigo (ICF) SC

      Další účastnice řízení: Balkenende Oosthuizen BV a MIC Operations BV
   Předběžné otázky

               a)

               Má být čl. 4 odst. 4 Římské úmluvy (1) vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení vztahuje pouze na dopravní nájemní (charterové) smlouvy o nájmu dopravního prostředku na jednu jedinou cestu a že na všechny jiné druhy dopravních nájemních (charterových) smluv se toto ustanovení nevztahuje?

               b)

               V případě kladné odpovědi na otázku a): Má být čl. 4 odst. 4 Římské úmluvy vykládán v tom smyslu, že jestliže předmětem jiných druhů dopravních nájemních (charterových) smluv je rovněž přeprava zboží, příslušná smlouva, pokud jde o tuto přepravu, spadá do rozsahu působnosti tohoto ustanovení a ve zbývající části se rozhodné právo určí podle čl. 4 odst. 2 Římské úmluvy?

               c)

               V případě kladné odpovědi na otázku b): Podle kterého z obou uvedených právních řádů je pak nutno posoudit námitku promlčení nároků z této smlouvy?

               d)

               Spočívá-li těžiště smlouvy v přepravě zboží, má v tomto případě zůstat rozdělení, které je popsáno v otázce b), nezohledněno a určí se pak právo rozhodné pro všechny části smlouvy podle čl. 4 odst. 4 Římské úmluvy?
               V souvislosti s důvodem, který je uveden v bodě 3.6 ii):

               e)

               Má být zvláštní úprava uvedená v čl. 4 odst. 4 druhé větě Římské úmluvy vykládána v tom smyslu, že domněnky uvedené v čl. 4 odst. 2, 3 a 4 neplatí teprve tehdy, jestliže ze všech okolností vyplývá, že kolizní kritéria uvedená v těchto ustanoveních nemají pro určení rozhodného práva skutečnou hodnotu, nebo už i tehdy, jestliže z nich vyplyne, že převažuje spojitost s jinou zemí?

      (1)  Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980.