title: Věc C-372/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polsko) — Pak-Holdco Sp zoo v. Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu ( „Daně — Nepřímé daně z kapitálových vkladů — Daň z kapitálu vybíraná od kapitálových společností — Povinnost členského státu zohlednit směrnice, které již nebyly v platnosti k datu přistoupení tohoto státu — Vyloučení vlastních aktiv kapitálové společnosti použitých ke zvýšení základního kapitálu, jestliže již byla zdaněna daní z kapitálu, z vyměřovacího základu daně“ )

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polsko) — Pak-Holdco Sp zoo v. Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
   (Věc C-372/10) (1)

   (Daně - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Daň z kapitálu vybíraná od kapitálových společností - Povinnost členského státu zohlednit směrnice, které již nebyly v platnosti k datu přistoupení tohoto státu - Vyloučení vlastních aktiv kapitálové společnosti použitých ke zvýšení základního kapitálu, jestliže již byla zdaněna daní z kapitálu, z vyměřovacího základu daně)
   2012/C 98/08
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Pak-Holdco Sp zoo

      Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Naczelny Sąd Administracyjny — Výklad čl. 5 odst. 3 první odrážky a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25), jakož i směrnice Rady 73/79/EHS ze dne 9. dubna 1973 (Úř. věst. L 103, s. 13) a směrnice Rady 73/80/EHS ze dne 9. dubna 1973 (Úř. věst. L 103, s. 15), kterými se mění směrnice 69/335/EHS — Daň z kapitálu vybíraná od kapitálových společností — Povinnost členského státu zohlednit směrnice, které ke dni přistoupení tohoto státu k Evropské unii již neplatily

      Výrok

               1)

               V případě státu, jako je Polská republika, který přistoupil k Unii dne 1. května 2004, aniž v aktu o přistoupení tohoto státu k Unii či v jiném aktu Unie existovala odchylná ustanovení, musí být čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, vykládán v tom smyslu, že v něm stanovené povinné osvobození od daně platí pouze pro operace spadající do působnosti této směrnice v platném znění, jež byly v uvedeném státě dne 1. července 1984 osvobozeny od daně z kapitálu nebo byly podřízeny této dani ve snížené sazbě nejvýše 0,50 %.

               2)

               Článek 5 odst. 3 první odrážka směrnice 69/335, který vylučuje z vyměřovacího základu daně „vlastní aktiva kapitálové společnosti použitá ke zvýšení základního kapitálu, jestliže již byla zdaněna daní z kapitálu“, musí být vykládán v tom smyslu, že se použije bez ohledu na to, zda se jedná o aktiva společnosti, jejíž základní kapitál je navyšován, nebo aktiva pocházející z jiné společnosti, která tento kapitál navýšila.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc T-349/05: Žaloba podaná dne  13. září 2005  – Ott a další v. Komise

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/12

         Žaloba podaná dne 13. září 2005 – Ott a další v. Komise
   (Věc T-349/05)
   (2005/C 315/22)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Martial Ott (Oberanven, Lucembursko), Fernando Lopez Tola (Lucemburk, Lucemburské velkovévodství), Francis Weiler (Itzig, Lucembursko) (zástupci: G. Bounéou, F. Frabetti, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit seznam úředníků povýšených za hodnotící období 2004 (1) v tom, že tento seznam neuvádí jména žalobců, jakož i případně přípravné akty tohoto rozhodnutí;

               —

               podpůrně zrušit přidělení bodů za hodnotící období 2004, zejména v důsledku doporučení výborů pro povýšení;

               —

               uložit žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody uvedené žalobci jsou shodné s žalobními důvody uvedenými žalobci ve věci T-327/05.

      (1)  Seznam zveřejněný v administrativních informacích č. 130 – ze dne 30.11.2004.


title: Věc C-427/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland — Irsko) — Margaret Kenny a další v. Minister for Justice, Equality and Law Reform a další ( „Článek 141 ES — Směrnice 75/117/EHS — Stejná odměna za práci pro muže a ženy — Nepřímá diskriminace — Objektivní odůvodnění — Podmínky“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/13

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland — Irsko) — Margaret Kenny a další v. Minister for Justice, Equality and Law Reform a další
   (Věc C-427/11) (1)

   (Článek 141 ES - Směrnice 75/117/EHS - Stejná odměna za práci pro muže a ženy - Nepřímá diskriminace - Objektivní odůvodnění - Podmínky)
   2013/C 114/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelky: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

      Odpůrci: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Ireland — Výklad článku 157 SFEU a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19; Zvl. vyd. 05/01, s. 179) [nahrazena směrnicí 2006/54/ES] — Pojem objektivního odůvodnění v rámci zjevné nepřímé diskriminace mezi zaměstnanci a zaměstnankyněmi ve veřejné správě — Kritéria

      Výrok

   Článek 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy musí být vykládány v tom smyslu, že:

               —

               zaměstnanci vykonávají stejnou práci nebo práci stejné hodnoty, pokud lze mít — s ohledem na soubor činitelů, jako je povaha práce, podmínky odborné přípravy a pracovní podmínky — za to, že se nacházejí ve srovnatelné situaci, což přísluší posoudit vnitrostátnímu soudu;

               —

               v rámci nepřímé mzdové diskriminace musí zaměstnavatel prokázat objektivní odůvodnění zjištěného rozdílu v odměňování mezi zaměstnanci, kteří se považují za diskriminované, a referenčními osobami;

               —

               odůvodnění zaměstnavatele týkající se rozdílu v odměňování, jenž vykazuje známky diskriminace na základě pohlaví, se musí týkat referenčních osob, které byly — vzhledem k tomu, že je jejich situace vyjádřena použitelnými statistickými údaji, které se týkají dostatečného počtu jedinců, nejsou vyjádřením čistě nahodilé či přechodných jevů, a obecně mají vypovídající hodnotu — zohledněny vnitrostátním soudem při posouzení uvedeného rozdílu, a

               —

               zájem na dobrých pracovních vztazích může být zohledněn vnitrostátním soudem spolu s dalšími skutečnostmi, které mu umožní posoudit, zda jsou rozdíly ve výši odměn dvou skupin zaměstnanců způsobeny objektivními faktory prostými diskriminace na základě pohlaví, jakož i zda jsou v souladu se zásadou proporcionality.

      (1)  Úř. věst. C 311, 22.10.2011.


title: Věc T-464/15: Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – Othman v. Rada

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/33

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – Othman v. Rada
   (Věc T-464/15) (1)

   (2016/C 410/50)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc C-489/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Berlin (Německo) dne 17. září 2015 – CTL Logistics GmbH v. DB Netz AG

text:
               7.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Berlin (Německo) dne 17. září 2015 – CTL Logistics GmbH v. DB Netz AG
   (Věc C-489/15)
   (2015/C 406/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Berlin

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: CTL Logistics GmbH

      Žalovaná: DB Netz AG

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být ustanovení evropského práva, zejména čl. 30 odst. 1 první věta, odst. 2, odst. 3, odst. 5 prvního pododstavec a odst. 6 směrnice 2001/14/ES (1), vykládána v tom smyslu, že vracení poplatků za využívání železniční infrastruktury sjednaných nebo stanovených v rámcové dohodě mezi provozovatelem infrastruktury a žadatelem nelze vymáhat, není-li tento nárok uplatňován postupem stanoveným vnitrostátním regulačním orgánem v příslušném soudním řízení, v jehož rámci se rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu přezkoumá?

               2)

               Musí být ustanovení evropského práva, zejména čl. 30 odst. 1 první věta, odst. 2, odst. 3, odst. 5 první pododstavec a odst. 6 směrnice 2001/14/ES, vykládána v tom smyslu, že vracení poplatků za využívání železniční infrastruktury sjednaných nebo stanovených v rámcové dohodě mezi provozovatelem infrastruktury a žadatelem nelze vymáhat, pokud se předmětnými poplatky za využívání železniční infrastruktury předtím nezabýval vnitrostátní regulační orgán?

               3)

               Je přezkum přiměřenosti poplatků za využívání železniční infrastruktury v rámci občanskoprávního řízení na základě vnitrostátní občanskoprávní normy, která soudům umožňuje, aby v případě, že cenu plnění jednostranně stanoví jedna ze smluvních stran, tuto cenu přezkoumaly z hlediska její přiměřenosti, a případně i bez návrhu na základě spravedlivého uvážení rozhodly o její výši, slučitelný s ustanoveními unijního práva, která provozovateli infrastruktury ukládají povinnost dodržovat obecná pravidla pro stanovení výše poplatků, jako je ustanovení o krytí nákladů (čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/14/ES) nebo zohledňování kritérií tržní únosnosti (čl. 8 odst. 1 směrnice 2001/14/ES)?

               4)

               V případě kladné odpovědi na třetí otázku: Musí se občanskoprávní soud v rámci svého volného uvážení řídit kritérii, která pro stanovení výše poplatků za využívání železniční infrastruktury stanoví směrnice 2001/14/ES, a pokud ano, pak kterými?

               5)

               Je přezkum přiměřenosti poplatků v občanskoprávním řízení na základě vnitrostátní normy uvedené ve třetí otázce, která občanskoprávním soudům umožňuje stanovit výši poplatku odchylně od všeobecně platných zásad a sazeb poplatků provozovatele železnic, v tomto ohledu slučitelný s evropským právem, když zároveň platí, že podle unijního práva je provozovatel železnic povinen se všemi subjekty oprávněnými k přístupu k této infrastruktuře zacházet nediskriminačním způsobem (čl. 4 odst. 5 směrnice 2001/14/ES)?

               6)

               Je přezkum přiměřenosti poplatků provozovatele infrastruktury v rámci občanskoprávního řízení slučitelný s unijním právem, jestliže unijní právo vychází z toho, že k rozhodování sporů mezi provozovatelem infrastruktury a subjekty oprávněnými k přístupu k této infrastruktuře v případech rozdílných názorů na poplatky za využívání železniční infrastruktury nebo na výši či strukturu těchto poplatků, které subjekt oprávněný k přístupu k infrastruktuře má nebo by měl zaplatit (čl. 30 odst. 5 třetí pododstavec směrnice 2001/14/ES), je příslušný regulační orgán, který by vzhledem k potenciálně velkému množství sporů vedených před různými občanskoprávními soudy nadále nemohl zajistit jednotné uplatňování právních předpisů regulujících oblast železniční dopravy (čl. 30 odst. 3 směrnice 2001/14/ES)?

               7)

               Je slučitelné s unijním právem, a zejména s čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/14/ES, pokud vnitrostátní předpisy vyžadují, aby vyúčtování celkové výše poplatků, které si za využívání železniční infrastruktury účtuje provozovatel této infrastruktury, bylo prováděno výlučně na základě individuálních nákladů?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, 15.3.2001, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404).


title: Věc C-269/15: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie – Belgie) – Rijksdienst voor Pensioenen v. Willem Hoogstad „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Článek 4 — Věcná působnost — Srážky ze zákonných starobních důchodů a z jakékoliv další doplňkové výhody — Článek 13 — Určení použitelných právních předpisů — Bydliště v jiném členském státě“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/17

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie – Belgie) – Rijksdienst voor Pensioenen v. Willem Hoogstad
   (Věc C-269/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 4 - Věcná působnost - Srážky ze zákonných starobních důchodů a z jakékoliv další doplňkové výhody - Článek 13 - Určení použitelných právních předpisů - Bydliště v jiném členském státě“)
   (2017/C 006/21)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Rijksdienst voor Pensioenen

      Žalovaný: Willem Hoogstad

      Za přítomnosti: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

      Výrok

   Článek 13 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která stanoví srážku příspěvků, které mají přímou a dostatečně relevantní souvislost se zákony, které upravují odvětví sociálního zabezpečení vyjmenovaná v článku 4 nařízení č. 1408/71, ve znění změn, z dávek pocházejících z režimů doplňkových důchodů, i když příjemce těchto doplňkových důchodů nemá bydliště v tomto členském státě a podléhá na základě čl. 13 odst. 2 písm. f) téhož nařízení, ve znění změn, právním předpisům v oblasti sociálního zabezpečení členského státu, ve kterém bydlí.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


title: Věc C-334/04: Žaloba podaná dne 30. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/8

         Žaloba podaná dne 30. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
   (Věc C-334/04)
   (2004/C 239/14)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. července 2004 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Marií Patakia a Michelem van Beekem, členy jejího právního oddělení.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Řecká republika tím, že:

               označila jako zvláště chráněné oblasti (ZCHO) území, jejichž počet a rozloha jsou zjevně menší než počet a rozloha území splňujících podmínky pro označení jako zvláště chráněné oblasti ve smyslu článku 4 směrnice,

               označila jako ZCHO území, jejichž rozloha je zjevně menší než odpovídající území IBA 2000, splňující podmínky pro označení jako ZCHO,

               neoznačila jako ZCHO pro mnohé druhy ptáků uvedených v příloze I směrnice 79/409 nebo označila jako ZCHO oblasti, ve kterých nejsou předmětné druhy dostatečně zastoupeny,

               neoznačila jako ZCHO pro mnohé stěhovavé druhy nebo označila jako ZCHO oblasti, ve kterých nejsou předmětné druhy dostatečně zastoupeny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a odst. 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Podle ustálené judikatury Soudního dvora ukládají čl. 4 odst. 1 a odst. 2 směrnice 79/409/EHS o ochraně volně žijících ptáků, aby členské státy přijaly zvláštní úpravu pro ZCHO, zajišťující zejména přežití a rozmnožování druhů uvedených v příloze I této směrnice.
   Mimoto podle judikatury, ale také na návrh Komise je seznam „Oblasti s výskytem významného druhu ptactva“ (Important Birds Areas - IBA) považován za autoritativní referenční vědecký základ.
   Podle tohoto seznamu má být v Řecku označeno jako ZCHO 186 oblastí.
   V okamžiku podání žaloby Řecko označilo pouze 151 ZCHO, a ty jsou menšího rozsahu než je rozsah uvedený v seznamu IBA 2000.
   Z toho Komise dovozuje, že tyto ZCHO nebyly označeny na základě ornitologických kritérií požadovaných článkem 4 směrnice.
   Řecké státní území má velký ornitologický význam pro mnohé druhy volně žijících ptáků uvedených v příloze I směrnice, včetně celosvětově ohrožených druhů. Tyto druhy jsou v Řecku nedostatečně chráněny v rámci existujících ZCHO.


title: Věc C-213/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litva) — F-Tex SIA v. Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma“ ( „Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 1346/2000 — Článek 3 odst. 1 — Žaloba, která se pojí s úpadkovým řízením a která s ním úzce souvisí — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 1 odst. 1 a 2 písm. b) — Pojmy „občanská a obchodní věc“ a  „konkurs“ — Žaloba podaná na základě postoupení práva na podání odpůrčí žaloby insolvenčním správcem“ )

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litva) — F-Tex SIA v. Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma“
   (Věc C-213/10) (1)

   (Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Článek 3 odst. 1 - Žaloba, která se pojí s úpadkovým řízením a která s ním úzce souvisí - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 1 odst. 1 a 2 písm. b) - Pojmy „občanská a obchodní věc“ a „konkurs“ - Žaloba podaná na základě postoupení práva na podání odpůrčí žaloby insolvenčním správcem)
   2012/C 165/04
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: F-Tex SIA

      Žalovaná: Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma“

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Výklad čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1) a čl. 1 odst. 2 písm. b) a čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech 2001 (Úř. věst. L 12, s. 1) — Mezinárodní příslušnost k rozhodnutí o věřitelské odpůrčí žalobě, která přímo vyplývá z úpadkového řízení nebo s takovým řízením úzce souvisí — Kompetenční spor mezi soudem, u něhož probíhá úpadkové řízení, a soudem bydliště žalované — Věřitelská odpůrčí žaloba podaná jediným věřitelem společnosti, která je v úpadku, po zahájení úpadkového řízení v jiném členském státě, než v tom, ve kterém probíhá úpadkové řízení, poté, co mu správce podstaty postoupil pohledávky společnosti vůči třetím osobám

      Výrok

   Článek 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že žaloba podaná proti třetí osobě žalobcem jednajícím na základě postoupení pohledávky odsouhlasené insolvenčním správcem určeným v rámci úpadkového řízení, jejímž předmětem je právo odporovat právním úkonům, které má tento insolvenční správce na základě vnitrostátního zákona upravujícího toto řízení, spadá pod pojem občanská nebo obchodní věc ve smyslu tohoto ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


title: Věc C-273/07: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2005/51/ES — Veřejné zakázky — Postupy při zadávání zakázek)

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/9

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-273/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/51/ES - Veřejné zakázky - Postupy při zadávání zakázek)
   (2008/C 92/14)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Stromsky a D. Kukovec, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
   Předmět
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí právních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2005/51/ES ze dne 7. září 2005, kterou se mění příloha XX směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a příloha VIII směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES o veřejných zakázkách (Úř. věst. L 257, s. 127) ve stanovené lhůtě
   Výrok

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2005/51/ES ze dne 7. září 2005, kterou se mění příloha XX směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a příloha VIII směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES o veřejných zakázkách, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc C-50/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2012 Kendrion NV proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. listopadu 2011 ve věci T-54/06, Kendrion v. Komise

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2012 Kendrion NV proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. listopadu 2011 ve věci T-54/06, Kendrion v. Komise
   (Věc C-50/12 P)
   2012/C 80/20
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kendrion NV (zástupci: P. Glazener a T. Ottervanger, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               částečně nebo úplně zrušit rozsudek v souladu s uplatňovanými důvody kasačního opravného prostředku;

               —

               částečně zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek;

               —

               zrušit nebo snížit pokutu uloženou účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek;

               —

               podpůrně vrátit věc Tribunálu k rozhodnutí v souladu s právním názorem Soudního dvora;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů tohoto řízení jakož i řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               V rámci
                     prvního důvodu kasačního opravného prostředku
                   je vytýkáno, že Tribunál nesprávně vyložil unijní právo a rozporně a nedostatečně odůvodnil svůj rozsudek, když rozhodl, že Komise dostatečně právně podložila, proč uložila společnosti Kendrion vyšší pokutu než společnosti Fardem.

               2)

               V rámci
                     druhého důvodu kasačního opravného prostředku
                   je uplatňováno, že Tribunál se při posuzování otázky, zda mohla Komise předpokládat, že společnost Kendrion je solidárním dlužníkem pokuty uložené její dřívější dceřiné společnosti Fardem, dopustil nesprávného právního posouzení, a že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení a tudíž procesní chyby při konkrétním hodnocení důkazů. Ve svém rozsudku Tribunál nesprávně rozdělil důkazní břemeno, zjevně nezohlednil skutečnosti a zjevně nesprávně hodnotil důkazy. Krom toho nedostatečně odůvodnil své závěry a nezabýval se dostatečně argumentací společnosti Kendrion.

               3)

               V rámci
                     třetího důvodu kasačního opravného prostředku
                   vytýká společnost Kendrion právní posouzení v napadeném rozsudku, v němž se Tribunál zabývá druhým, čtvrtým a pátým žalobním důvodem společnosti Kendrion a v jehož rámci tyto žalobní důvody zamítl. Tribunál vycházel z nesprávného výkladu unijního práva když předpokládal, že mateřské společnosti Kendrion, která se nepodílela na porušení práva, lze uložit vlastní pokutu, převyšující pokutu uloženou dceřiné společnosti Fardem, která se dopustila porušení práva. Tribunál krom toho porušil zásadu rovného zacházení a rozporně a nedostatečně odůvodnil své stanovisko.

               4)

               V rámci
                     čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku
                   uplatňuje společnost Kendrion, že Tribunál nesprávně zamítl jako „irelevantní“ její argument, že řízení před Tribunálem trvalo nepřiměřeně dlouho. Zdá se tak, že Tribunál zastává názor, že není příslušný k rozhodování o nesrovnalostech v řízení, které u něj probíhá. I za předpokladu, že je správné, že Tribunál sám není oprávněn snížit pokutu z důvodu nepřiměřené doby trvání svého vlastního řízení, může každopádně o tomto bodě, který je zásadní z hlediska právní jistoty, rozhodnout Soudní dvůr, který je oprávněn vyvodit z něho i nezbytné důsledky.


title: Věc F-131/11: Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — ZZ v. Komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/23

         Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-131/11)
   2012/C 65/42
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o převodu nároku na důchod získaného před nástupem do funkce u Komise vydaného na základě návrhu, který byl nově vypočten Úřadem pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO)

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 15. června 2011, kterým byl zrušen návrh na převod nároku žalobce na důchod v rámci jeho žádosti podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a nahrazen novým návrhem vypočteným na základě obecných prováděcích ustanovení přijatých dne 3. března 2011;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-659/16: Žaloba podaná dne 20. prosince 2016 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/20

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2016 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-659/16)
   (2017/C 038/26)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, E. Paasivirta a Ch. Hermes, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               částečně zrušit rozhodnutí Rady ze dne 10. října 2016 přijaté v poznámce k bodu „I/A“ o stanovisku Unie k 35. výročnímu zasedání Komise pro zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě (CCAMLR) (Hobart, Austrálie, od 17. do 28. října 2016), pokud jde o zřízení tří chráněných mořských oblastí a zvláštních oblastí pro vědecké studie (dokumenty 12523/16 a 12445/16);

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil rozhodnutí Rady ze dne 10. října 2016 v rozsahu, v němž Rada stanovila, že návrhy Komisi pro zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě, pokud jde o zřízení tří chráněných mořských oblastí ve Weddelově moři, Rossově moři a Východní Antarktidě, a systému zvláštních oblastí pro vědecké studie, budou předloženy či podporovány jménem Unie a jejích členských států a nikoli pouze jménem Unie.
   Komise má za to, že rozhodnutí je nezákonné v rozsahu, v němž uvádí, že daná oblast spadá do sdílené pravomoci a že v důsledku toho musí být diskusní dokument přijat na základě konsensu a být předložen jménem Unie a jejích členských států, takže Komisi brání, aby tento dokument předložila pouze jménem Unie, a porušuje tak výlučnou pravomoc Unie v dané oblasti (a pravomoc Komise zastupovat Unii).
   Na podporu své žaloby na zrušení napadeného rozhodnutí vznáší Komise dva žalobní důvody.
   Zaprvé Komise tvrdí, že Rada přijetím napadeného rozhodnutí porušila výlučnou pravomoc Unie v oblasti zachování biologických mořských zdrojů, jak je upravena v čl. 3 odst. 1 bodu d) SFEU (první žalobní důvod). Komise se zaprvé domnívá, že Rada nezohlednila právní kontext opatření přijatého v napadeném aktu, a to jak v rámci Úmluvy o zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě tak i v rámci Unie. Zadruhé má Komise za to, že Rada porušila cíl a obsah tohoto opatření.
   Zadruhé (podpůrně) Komise tvrdí, že i kdyby opatření nebylo kvalifikováno jako opatření pro zachování biologických mořských zdrojů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. d) SFEU porušila Rada každopádně přijetím napadeného aktu výlučnou pravomoc Unie, jelikož Unie má v dané oblasti vnější výlučnou pravomoc, neboť zamýšlené opatření může mít dopad na pravidla Unie nebo pozměnit jejich dosah ve smyslu čl. 3 odst. 2 SFEU (druhý žalobní důvod). Komise má zaprvé za to, že Rada nezohlednila, že zamýšlené opatření může mít vliv na dvě nařízení sekundárního práva (nařízení (ES) č. 600/2004 a (ES) č, 601/2004) či je pozměnit. Zadruhé se Komise domnívá, že Rada nepřihlédla ke skutečnosti, že může být narušena či pozměněna rámcová pozice Unie z června 2014.


title: Věc T-263/05: Žaloba podaná dne 18. července 2005 The Procter & Gamble Company proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/54

         Žaloba podaná dne 18. července 2005 The Procter & Gamble Company proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-263/05)
   (2005/C 217/111)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 18. července 2005 předložena žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) The Procter & Gamble Company, se sídlem v Cincinnati, Ohio (USA), zastoupená G. Kuipersem, právníkem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. května 2005 (věc R 845/2004-1) v rozsahu, ve kterém stanoví, že ochranná známka nesplňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Trojrozměrná ochranná známka složená ze čtvercové bílé tablety znázorňující fialový čtyřlistý květinový vzor pro zboží náležící do třídy 3 (přípravky pro bělení a jiné prací prostředky; přípravky pro mytí, čištění a údržbu nádobí; mýdla …) – přihláška č. 1 683 713

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí přihlášky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Žalobní důvody:

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94.


title: Věc T-540/10: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2010 — Španělsko v. Komise

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/48

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2010 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-540/10)
   ()
   2011/C 30/87
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

   Španělské království navrhuje, aby Tribunál

               —

               zrušil rozhodnutí K(2010) 6154 ze dne 13. září 2010, kterým Komise snížila podporu přidělenou Fondem soudržnosti fázím projektu

                           —

                           „Vysokorychlostní trať (Linea de Alta Velocidad, dále jen „LAV“) Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Úsek Lleida-Martorell (Plataforma). Část IX-A“ (CCI No 2001.ES.16.C.PT.005)

                           —

                           „Vysokorychlostní trať (LAV) Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Úsek Lleida-Martorell (Plataforma). Část X-B (Avinyonet del Penedés-Sant Sadurní d’Anoia)“ (CCI No 2001.ES.16.C.PT.008)

                           —

                           „Vysokorychlostní trať (LAV) Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Úsek Lleida-Martorell (Plataforma). Část XI-A y XI-B (Sant Sadurni d’Anoia-Gelida)“ (CCI No 2001.ES.16.C.PT.009) a

                           —

                           „Vysokorychlostní trať (LAV) Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Úsek Lleida-Martorell (Plataforma). Část IX-C“ (CCI No 2001.ES.16.C.PT.010);

               —

               podpůrně, pokud jde o korekce uplatněné na změny plynoucí z překročení limitů hluku (část IX-A), na změnu obecného plánu územního rozvoje (PGOU) obce Santa Oliva (část IX-A) a na rozdílné geotechnické podmínky (části X-B, XI-A, XI-B a IX-C), částečně zrušit rozhodnutí v rozsahu, v jakém snižuje částku korekce na 2 348 201,96 eur;

               —

               v každém případě uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Přijatým rozhodnutím Komise snížila podporu původně poskytnutou Fondem soudržnosti na fáze výše uvedeného projektu, protože došlo k nesrovnalostem při uplatňování právní úpravy o zadávání veřejných zakázek.
   Podle Španělského království musí být rozhodnutí zrušeno z následujících třech důvodů:

               a)

               Porušení čl. H odst. 2 přílohy II nařízení 1164/94 (1), neboť Komise přijala své rozhodnutí bez dodržení tříměsíční lhůty od jednání, na které bylo pozváno.

               b)

               Porušení čl. 20 odst. 2 písm. f) směrnice 93/38 (2), neboť Komise nesprávně uplatnila uvedené ustanovení v rozsahu, v jakém je veřejná zakázka na doplňující služby operací odlišnou od změny probíhající veřejné zakázky stanovené španělskou právní úpravou o zadávání veřejných zakázek, takže daná změna nespadá do působnosti směrnice 93/38.

               c)

               Podpůrně porušení čl. 20 odst. 2 písm. f) směrnice 93/38, neboť byly splněny veškeré podmínky umožňující španělským orgánům zadat na základě neveřejného postupu veřejnou zakázku na dodatečné práce provedené ve čtyřech fázích projektu dotčených korekcí.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9).

      (2)  Směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194).


title: Věc T-583/11: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2011 — Solar-Fabrik v. OHIM (Premium L)

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/59

      Žaloba podaná dne 14. listopadu 2011 — Solar-Fabrik v. OHIM (Premium L)
      (Věc T-583/11)
      (2012/C 25/114)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten (Freiburg im Breisgau, Německo) (zástupce: M. Douglas, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. září 2011 ve věci R 246/2011-1;

                  —

                  uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Premium L“ pro výrobky zařazené do tříd 9 a 11.

         Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.

         Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

         Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009, protože přihlášená ochranná známka má rozlišovací způsobilost.


title: Věc F-140/14: Žaloba podaná dne 22. prosince 2014 – ZZ v. Komise

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/55

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2014 – ZZ v. Komise
   (Věc F-140/14)
   (2015/C 065/74)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, kterým bylo zamítnuto obnovení služebního postupu žalobkyně tak, že by byla od 1. března 2005 přeřazena do vyšší funkční skupiny a návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy (OOUPS) ze dne 17. září 2014, které bylo zasláno sdělením ze dne 18. září 2014 a jež žalobkyně obdržela dne 19. září 2014;

               —

               nahradit náhradu újmy, která žalobkyni vznikla, ohodnocené ex aequo et bono na 30  000 eur;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


title: Věc T-109/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. ledna 2015 – Španělsko v. Komise („Fond soudržnosti – Snížení finanční pomoci – Lhůta pro přijetí rozhodnutí“)

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. ledna 2015 – Španělsko v. Komise
      (Věc T-109/12) (1)

      („Fond soudržnosti - Snížení finanční pomoci - Lhůta pro přijetí rozhodnutí“)
      (2015/C 073/29)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, abogado del Estado)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Recchia, zmocněnkyně, původně ve spolupráci s J. Rivas Andrésem a X. M. García García, poté ve spolupráci s J. Rivas Andrésem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2011) 9992 ze dne 22. prosince 2011, kterým se snižuje finanční podpora z Fondu soudržnosti původně přidělená projektům „Činnosti související s prováděním druhé fáze Rámcového plánu nakládání s pevným komunálním odpadem autonomní oblasti Extremadura“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PE.020); „Sběrače: střední povodí Getafe a dolní povodí Arroyo del Culebro (Povodí řeky Tajo – čištění odpadních vod)“ (CCI č. 2002.ES.16.C.PE.002); „Opětné využití vyčištěných odpadních vod k zavlažování zelených ploch v Santa Cruz de Tenerife“ (CCI č. 2003.ES.16.C.PE.003) a „Odborná pomoc při přípravě a vypracování projektu rozšíření a zásobování vodou v Mancomunidad de Algodor“ (CCI č. 2002.ES.16.C.PE.040).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise C (2011) 9992 ze dne 22. prosince 2011, kterým se snižuje finanční podpora z Fondu soudržnosti původně přidělená projektům „Činnosti související s prováděním druhé fáze Rámcového plánu nakládání s pevným komunálním odpadem autonomní oblasti Extremadura“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PE.020); „Sběrače: střední povodí Getafe a dolní povodí Arroyo del Culebro (Povodí řeky Tajo – čištění odpadních vod)“ (CCI č. 2002.ES.16.C.PE.002); „Opětné využití vyčištěných odpadních vod k zavlažování zelených ploch v Santa Cruz de Tenerife“ (CCI č. 2003.ES.16.C.PE.003) a „Odborná pomoc při přípravě a vypracování projektu rozšíření a zásobování vodou v Mancomunidad de Algodor“ (CCI č. 2002.ES.16.C.PE.040) se zrušuje.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 126, 28.4.2012.


title: Věc F-46/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — Höpcke v. Komise ( „Veřejná služba — Otevřené výběrové řízení — Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AST/111/10 — Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů — Zadání vypracovat text o určité minimální délce — Nesplnění“ )

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/32

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — Höpcke v. Komise
      (Věc F-46/12) (1)

      (Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AST/111/10 - Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů - Zadání vypracovat text o určité minimální délce - Nesplnění)
      (2014/C 71/61)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dagmar Höpcke (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a G. Gattinara, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí komise výběrového řízení EPSO/AST/111/10 nezapsat jméno žalobkyně na seznam úspěšných kandidátů tohoto výběrového řízení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Dagmar Höpcke ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 184, 23.6.2012, s. 25.


title: Věc F-16/06: Žaloba podaná dne  15. února 2006  – Augenault a další v. Rada

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/38

         Žaloba podaná dne 15. února 2006 – Augenault a další v. Rada
   (Věc F-16/06)
   (2006/C 96/60)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Françoise Augenault a další (zástupci: G. Vandesanden a L. Levi, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobců

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou, a to včetně námitky protiprávnosti, kterou obsahuje;

               —

               v důsledku toho zrušit důchodové pásky žalobců z března 2005 s účinkem použití opravného koeficientu na úroveň hlavního města země jejich trvalého bydliště nebo přinejmenším opravného koeficientu takové povahy, která přiměřeně odráží rozdíly v životních nákladech v místech, kde jsou žalobci nuceni hradit své náklady, a která tak odpovídá zásadě ekvivalence;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, které žalobci uplatňují, jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty uplatněnými v rámci věci F-128/05 Adolf a další v. Komise (1).

      (1)  Úř. věst. C 60 ze dne 11.3.2006, s. 56.


title: Věc C-467/10: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Gießen — Německo) — trestní řízení proti Barisu Akyüzovi ( „Směrnice 91/439/EHS a 2006/126/ES — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odmítnutí členského státu uznat ve vztahu k osobě, která nesplňuje tělesné a duševní požadavky pro řízení motorového vozidla podle právních předpisů tohoto členského státu, platnost řidičského oprávnění uděleného v jiném členském státě“ )

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Gießen — Německo) — trestní řízení proti Barisu Akyüzovi
   (Věc C-467/10) (1)

   (Směrnice 91/439/EHS a 2006/126/ES - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odmítnutí členského státu uznat ve vztahu k osobě, která nesplňuje tělesné a duševní požadavky pro řízení motorového vozidla podle právních předpisů tohoto členského státu, platnost řidičského oprávnění uděleného v jiném členském státě)
   2012/C 118/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Gießen

      Účastník původního trestního řízení

   Baris Akyüz

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Gießen — Výklad čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317), jakož i čl. 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18) — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odmítnutí členského státu uznat ve vztahu k osobě, která nesplňuje tělesné a duševní požadavky pro řízení motorového vozidla podle právních předpisů tohoto členského státu, platnost řidičského oprávnění uděleného v jiném členském státě

      Výrok

               1)

               Článek 1 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, jakož i čl. 2 odst. 1 ve spojení s čl. 11 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě hostitelského členského státu, která tomuto státu umožňuje odmítnout uznat na svém území řidičské oprávnění udělené jiným členským státem, pokud držitel tohoto oprávnění nebyl ze strany hostitelského členského státu předmětem žádného opatření ve smyslu uvedeného čl. 8 odst. 4 směrnice 91/439 nebo čl. 11 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2006/126, ale bylo mu v tomto státě odepřeno vydání prvního řidičského průkazu z důvodu, že nesplňuje, podle úpravy tohoto státu, tělesné a duševní požadavky pro bezpečné řízení motorového vozidla.

               2)

               Uvedená ustanovení musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání právní úpravě hostitelského členského státu, která tomuto státu umožňuje odmítnout uznat na svém území řidičské oprávnění udělené jiným členským státem v případě, že je prokázáno na základě nesporných informací pocházejících od členského státu vydání, že držitel řidičského průkazu v době vydání tohoto průkazu nesplňoval podmínku obvyklého bydliště stanovenou v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439 a čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2006/126. V tomto ohledu nemůže okolnost, že tyto informace jsou předány členským státem vydání příslušným orgánům hostitelského členského státu nikoliv přímo, ale pouze nepřímo, formou sdělení třetích osob, sama o sobě vyloučit, že tyto informace mohou být považovány za informace pocházející od členského státu vydání, za předpokladu, že pocházejí od orgánu posledně uvedeného členského státu.
               Úkolem předkládajícího soudu je ověřit, zda informace získané za takových okolností, jako jsou dány ve sporu v původním řízení, mohou být považovány za informace pocházející od členského státu vydání, jakož i popřípadě vyhodnotit uvedené informace a posoudit s ohledem na všechny okolnosti sporu, který mu je předložen, zda představují nesporné informace prokazující, že držitel řidičského průkazu neměl v době, kdy mu byl řidičský průkaz vydán, na území členského státu vydání své obvyklé bydliště.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc C-466/11: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Brescia — Itálie) — Gennaro Currà a další v. Bundesrepublik Deutschland ( „Řízení o předběžné otázce — Článek 92 odst. 1 jednacího řádu — Žaloba, kterou oběti masakrů podaly proti členskému státu jakožto státu odpovědnému za činy spáchané jeho ozbrojenými silami v době války — Listina základních práv Evropské unie — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/5

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Brescia — Itálie) — Gennaro Currà a další v. Bundesrepublik Deutschland
   (Věc C-466/11) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Článek 92 odst. 1 jednacího řádu - Žaloba, kterou oběti masakrů podaly proti členskému státu jakožto státu odpovědnému za činy spáchané jeho ozbrojenými silami v době války - Listina základních práv Evropské unie - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora)
   2012/C 303/08
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Brescia

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Gennaro Currà, Nadia Orlandi — dědic Alda Orlandiho, Renzo Ciro Malago dědic Federica Malaga, Ruberto Ezecchia, Camillo Turchetti, Franco Forni, Ilva Morselli dědic Ermenegilda Morselliho, Elisa Ghisolfi a Anna Ghisolfi spoludědicové Lucy Ghisolfiho, Primo Zelioli, Francesco Perondi, Anna Furgeri dědička Agida Furgeriho, Elena Penzani a Gian Luigi Penzani spoludědicové Carla Penzaniho, Renato Mortari, Ada Zaccaria dědic Sigifreda Zaccarii, Erino Alberti, Gabriella Boccaletti dědic Maria Boccalettiho, Rita Boccasanta dědic Ernesta Boccasanty, Alberto Borelli, Pierantonio Foresti dědic Franca Forestiho, Irmo Sancassiani, Ennio Mischi dědic Alda Mischiho, Graziano Broglia dědic Rosolina Broglii, Alba Spinella a Maria Raffaella Spinella spoludědicové Vincenza Rocca Spinelly, Giuseppe Ferri, Alessandra Fontanabona dědic Giulia Fontanabony, Luciana, Mariuccia a Giulietta Pedratti spoludědicové Carla Pedrattiho, Raffaele Colucci

      Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland

      Za přítomnosti: Repubblica italiana

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale ordinario di Brescia — Výklad článku 3, čl. 4 odst. 3 a článků 6 a 21 SEU, jakož i článků 17, 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie — Zločiny proti lidskosti — Žaloba, kterou oběti masakrů podaly proti členskému státu jakožto státu odpovědnému za činy spáchané jeho ozbrojenými silami v době války — Právo obětí na odškodnění — Přípustnost promlčení tohoto práva — Přípustnost jurisdikční imunity dotčeného členského státu

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Tribunale ordinario di Brescia (Itálie).

      (1)  Úř. věst. C 347, 26.11.2011.


title: Věc C-188/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Zivilrechtssachen Wien (Rakousko) dne 20. dubna 2011 — Peter Hehenberger v. Rakouská republika

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Zivilrechtssachen Wien (Rakousko) dne 20. dubna 2011 — Peter Hehenberger v. Rakouská republika
   (Věc C-188/11)
   2011/C 211/22
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Peter Hehenberger

      Žalovaný: Rakouská republika

      Předběžná otázka

   Brání nařízení (ES) č. 1257/1999 (1) ve spojení s nařízením (ES) č. 817/2004 (2), pravidlu přijatému poskytovatelem podpory, podle něhož v případě, že příjemce podpory zabrání provedení kontroly na místě (změření plochy), musí vrátit celkovou výši podpory poskytnuté v rámci zemědělského opatření v období závazků, i když tato podpora již byla přidělena a vyplacena na několik let?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. L 160, s. 80).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 817/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 153 ze dne 30.4.2004); Úř. věst. L 231, s. 24.


title: Věc C-73/14: Žaloba podaná dne 10. února 2014 — Rada Evropské unie v. Evropská komise

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/21

         Žaloba podaná dne 10. února 2014 — Rada Evropské unie v. Evropská komise
   (Věc C-73/14)
   2014/C 93/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: A. Westerhof Löfflerová, E. Finnegan, R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2013 o předložení „písemného stanoviska Evropské komise jménem Evropské unie“ Mezinárodnímu soudu pro námořní právo ve věci 21 (1) a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1)

               Touto žalobou se Rada domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2013 o předložení „písemného stanoviska jménem Evropské unie“ Mezinárodnímu soudu pro námořní právo ve věci 21 (dále jen „napadené rozhodnutí“).

               2)

               Rada má za to, že napadené rozhodnutí, jež bylo Komisí předloženo bez schválení Rady a proti její vůli, je protiprávní, protože porušuje základní zásady unijního práva zakotvené ve Smlouvách.

               3)

               Na podporu svého návrhového žádání znějícího na zrušení napadeného rozhodnutí uplatňuje Rada dva žalobní důvody.

               4)

               Zaprvé Komise přijetím napadeného rozhodnutí porušila zásadu rozdělení pravomocí zakotvenou v čl. 13 odst. 2 SEU, a tím i zásadu institucionální rovnováhy (první žalobní důvod). V rámci první části tohoto žalobního důvodu Rada uvádí, že Mezinárodní soud pro námořní právo je orgán zřízený Úmluvou Organizace spojených národů o mořském právu, který přijímá akty s právními účinky, a že tedy postoj, který má být jménem Unie zaujat před Mezinárodním soudem pro námořní právo, měl být stanoven Radou v souladu s čl. 218 odst. 9 SFEU. V rámci druhé části tohoto žalobního důvodu Rada uvádí, že se Komise v každém případě dopustila porušení čl. 16 odst. 1 SEU, neboť si přisvojila funkce vymezování politik, které podle uvedeného ustanovení Smlouvy náleží výlučně Radě.

               5)

               Zadruhé Komise svými kroky, jež vedly k přijetí napadeného rozhodnutí, porušila zásadu loajální spolupráce zakotvenou v čl. 13 odst. 2 SEU (druhý žalobní důvod).

      (1)  Rada v tomto stadiu nenavrhuje zrušení stanoviska Komise k Mezinárodnímu soudu pro námořní právo.


title: Věc C-543/16: Žaloba podaná dne 27. října 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/31

         Žaloba podaná dne 27. října 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-543/16)
   (2017/C 006/38)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes, E. Manhaeve, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               konstatoval, že Spolková republika Německo nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 5 a 7 ve spojení s přílohami II a III směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (1), neboť nepřijala dodatečná opatření ani posílené činnosti, vzhledem k tomu, že je zjevné, že opatření akčního programu nejsou dostatečná s ohledem na dosažení cílů směrnice a nemění akční program tak, aby bylo dosaženo souladu s požadavky podle uvedených příloh II a III;

               —

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Spolková republika Německo porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 5, tím, že nepřijala dodatečná opatření ani neuskutečnila posílené činnosti, i když bylo nejpozději k okamžiku předložení páté zprávy podle článku 10 směrnice za období 2008–2011, tj. dne 4. července 2012, zcela zjevné, že opatření německého akčního programu nebudou dostatečná s ohledem na splnění cílů směrnice.
   Kromě toho Spolková republika německo porušila povinnosti, které pro ni vyplývají podle čl. 5 odst. 7 směrnice, tím, že německý akční program nezměnila, byť to bylo nezbytné s ohledem na situaci popsanou ve výše uvedené zprávě ze dne 4. července 2012. V této souvislosti měla Spolková republika Německo přijmout každopádně opatření, která by zcela a důsledně odpovídala požadavkům podle čl. 5 odst. 3 a 4 ve spojení s přílohami II a III směrnice.
   Použitelná ustanovení německé právní úpravy těmto požadavkům neodpovídají z těchto důvodů:

               —

               pokud jde o zásadu vyváženého hnojení, obsahují výpočet množství potřebných hnojiv, která neodpovídají skutečným výživovým potřebám různých druhů plodin, požadavkům v různých půdně-klimatických zónách a dodržování dopadu hnojení na ochranu vod, a umožňují překračovat hodnoty výživových látek zemědělským podnikem, neboť povolují hodnotu ve výši až 60 kg dusíku na hektar ročně (viz příloha III bod 1 podbod 3 směrnice);

               —

               pokud jde o období zákazu, stanoví výjimku týkající se „hnojiv neobsahujících drůbeží mrvu“, neobsahují odlišení podle půdně-klimatických zón, typů hnojiv, způsobů hnojení a dalších hledisek týkajících se životního prostředí, a stanovují období zákazu v jen v rozsahu dva a půl až tři měsíce (viz příloha III bod 1 podbod 1 a příloha II, písm. A, bod 1 směrnice);

               —

               pokud jde o stanovenou kapacitu zásobníků určených k uskladnění statkových hnojiv, stanoví kapacitu na základě období zákazu, jež jsou příliš krátká, a jež se s výjimkou právní úpravy spolkových zemí Berlín, Sasko a Durynsko vztahují pouze na skladování kapalných statkových hnojiv (viz příloha II písm. A bod 5 směrnice);

               —

               za určitých podmínek umožňují použití statkových hnojiv na jednoleté plodiny a pastviny v maximálním množství statkových hnojiv odpovídajícím až 230 kg dusíku na hektar ročně (viz příloha III bod 2, první pododstavec směrnice);

               —

               pokud jde o použití statkových hnojiv na zemědělské plochy nacházející se na velmi strmých pozemcích, stanovují výjimky pro statková hnojiva neobsahující drůbeží mrvu, stanovují zákaz použití hnojiv s vysokou koncentrací dusíku až u pozemků se svažitostí od 10 % a v takovém případě stanovují zákaz pouze v případě vzdálenosti tři a méně metrů od břehu hladiny zdroje nebo toku povrchové vody, čímž není zohledněna řada relevantních vědeckých studií (viz příloha II písm. A bod 2 a příloha III bod 1 podbod 3 směrnice);

               —

               zakazují použití statkových hnojiv až od výše sněhové pokrývky minimálně 5 cm a „v případě trvalého promrznutí půdy, jež nerozmrzá během dne“ (viz příloha III bod 1 podbod 3 písm. a) a b) směrnice);

         Skutečnost, že německá vláda pravidelně uvádí svůj záměr změnit právní úpravu týkající se používání hnojiv, nevyvrací porušení povinností uvedených v čl. 5 odst. 5 a 7 směrnice. Dotčená právní úprava totiž nenabyla účinku před uplynutím lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku ze dne 11. září 2014 ani v následujícím období.

      (1)  Úř. věst. 1991, L 375, s. 1; Zvl. vyd. 15/10, s. 192.


title: Věc T-173/10: Žaloba podaná dne 19. dubna 2010 — Apotheke DocMorris v. OHIM (Ztvárnění zeleného kříže)

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/41

         Žaloba podaná dne 19. dubna 2010 — Apotheke DocMorris v. OHIM (Ztvárnění zeleného kříže)
   (Věc T-173/10)
   2010/C 179/72
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Apotheke DocMorris Holding GmbH (Stuttgart, Německo) (zástupkyně: Y. Dick, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. února 2010 ve věci R 1606/2008-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka ztvárňující zelený kříž pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 21, 25, 29, 30, 32, 35 až 42 a 44 — přihláška č. 5 930 946

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), protože posouzení odvolacího senátu ke zjištění rozlišovací způsobilosti je ve vícero směrech nesprávné.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-201/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 26. dubna 2010 — Ze Fu Fleischhandel GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 26. dubna 2010 — Ze Fu Fleischhandel GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-201/10)
   ()
   2010/C 209/18
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Ze Fu Fleischhandel GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Předběžné otázky

               1)

               Je analogické uplatňování ustanovení o promlčení v § 195 BGB ve znění platném do konce roku 2001 na nároky na vrácení neoprávněně přiznané vývozní náhrady v rozporu se zásadou právní jistoty jakožto zásadou práva [Unie]?

               2)

               Je uplatňování třicetileté promlčecí lhůty v § 195 BGB na požadavek na vrácení neoprávněně přiznané vývozní náhrady porušením zásady proporcionality jakožto zásady práva [Unie]?

               3)

               Je-li na otázku č. 2 potřeba odpovědět kladně, je uplatňování delší vnitrostátní promlčecí lhůty ve smyslu čl. 3 odst. 3 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (1), která je v soudcovském právu stanovena na základě předpokládané nouzové pravomoci („Notkompetenz“) v konkrétním případě, v rozporu se zásadou právní jistoty jakožto zásadou práva [Unie]?

      (1)  Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340.


title: Věc T-38/09: Usnesení Tribunálu ze dne 9. prosince 2013 — El Corte Inglés v. Komise ( „Celní unie — Dovoz textilních výrobků, u nichž je deklarován původ na Jamajce — Dodatečný výběr dovozních cel — Žádost o prominutí cla — Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 — Zamítavé rozhodnutí Komise — Zrušení rozhodnutí vnitrostátních orgánů zohlednit a posteriori cla vnitrostátním soudem — Nevydání rozhodnutí ve věci“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. prosince 2013 — El Corte Inglés v. Komise
   (Věc T-38/09) (1)

   (Celní unie - Dovoz textilních výrobků, u nichž je deklarován původ na Jamajce - Dodatečný výběr dovozních cel - Žádost o prominutí cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 - Zamítavé rozhodnutí Komise - Zrušení rozhodnutí vnitrostátních orgánů zohlednit a posteriori cla vnitrostátním soudem - Nevydání rozhodnutí ve věci)
   2014/C 45/47
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. Baz a P.Muñiz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Valero Jordana a L. Keppenne, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Axstores AB, dříve Åhléns AB (Stockholm, Švédsko) (zástupci: původně P. Fohlin a U. Käll, poté U. Käll a T. Wetterlundh, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 6317 final ze dne 3. listopadu 2008, v němž bylo konstatováno, že je třeba přistoupit k dodatečnému výběru dovozního cla nevymáhaného od žalobkyně a že prominutí tohoto cla není odůvodněno zvláštní situací spočívající v tom, že se jedná o dovozy textilních výrobků prohlášených za výrobky pocházející z Jamajky.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat.

               2)

               Každá z účastnic řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc T-449/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  17. února 2006  – Komise v. Trends a další ( Rozhodčí doložka — Námitka nepřípustnosti — Žaloba směřující proti společníkům společnosti )

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/22

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 17. února 2006 – Komise v. Trends a další
   (Věc T-449/04) (1)

   („Rozhodčí doložka - Námitka nepřípustnosti - Žaloba směřující proti společníkům společnosti“)
   (2006/C 108/40)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia, zmocněnec, ve spolupráci s M. Bra, K. Kapoutzidou a S. Chatzigiannis, advokáty)

      Žalovaní: Transport Environment Development Systems (Trends) (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát), Marios Kontaratos (Atény), Anastasios Tillis (Neo Irakleio, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát), Georgios Argyrakos (Atény), Konstantinos Petrakis (Cholargos, Řecko) a Fotini Koutroumpa (Glyfada, Řecko)
   Předmět věci
   Návrh Komise směřující k tomu, aby byla žalovaným uložena povinnost uhradit přebytečný finanční příspěvek zaplacený Evropským společenstvím z titulu dvou smluv uzavřených v rámci zavádění programu Společenství „Telematics systems in the area of transport“
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná, neboť směřuje proti A. Tillis, M. Kontaratos, G. Argyrakos, K. Petrakis a F. Koutroumpa.

               2)

               Komise ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené A. Tillis související s jeho námitkou nepřípustnosti.

      (1)  Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


title: Věc C-358/05: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2003/54/ES — Vnitřní trh s elektřinou — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/6

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-358/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/54/ES - Vnitřní trh s elektřinou - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2007/C 183/09)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES ve stanovené lhůtě – Prohlášení o likvidaci odpadů a zacházení s odpady (Úř. věst. L 176, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211)
   Výrok

               1)

               Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


title: Věc C-679/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. prosince 2011 Alliance One International, Inc., dříve Dimon, Inc. proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. října 2011 ve věci T-41/05, Alliance One International, Inc., dříve Dimon Inc., v. Evropská komise

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. prosince 2011 Alliance One International, Inc., dříve Dimon, Inc. proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. října 2011 ve věci T-41/05, Alliance One International, Inc., dříve Dimon Inc., v. Evropská komise
   (Věc C-679/11 P)
   2012/C 73/36
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnce řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Alliance One International, Inc (dříve Dimon, Inc.) (zástupci: M Odriozola, A Vide, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání navrhovatelky

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 12. října 2011 ve věci T-41/05 v rozsahu, v němž zamítá žalobní důvody vycházející ze zjevně nesprávného posouzení při uplatnění čl. 101 odst. 1 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení 1/2003 (1), nedostatečného odůvodnění a porušení zásady rovného zacházení z důvodu konstatování, že Alliance One International, Inc., dříve Dimon, Inc. je společně a nerozdílně odpovědná;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004, ve věci COMP/C.38.238/B.2 — Surový tabák — Španělsko, v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky a snížil pokutu, která jí byla uložena; a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Alliance One International Inc. dříve Dimon Inc. (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby: i) Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 12. října 2011 ve věci T-41/05 v rozsahu, v němž činí společnost Alliance One International, Inc. (dále jen „AOI“), dříve Dimon Inc. (dále jen „Dimon“), společně a nerozdílně odpovědnou za protiprávní jednání, kterého se dopustila společnost Agroexpansión; aby ii) bylo zrušeno rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004 ve věci COMP/C.38.238/B.2 — Surový tabák — Španělsko v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky, a byla snížena pokuta, která jí byla uložena; a iii) Komise nahradila náklady.

               2)

               Zaprvé navrhovatelka poukazuje na to, že Komise i Tribunál uplatnili čl. 101 odst. 1 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení 1/2003 nesprávně, když společnost AOI shledali odpovědnou za porušení, kterého se dopustila společnost Agroexpansión. Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil její právo na obhajobu a článek 296 SFEU tím, že v rozsudku objasnil (tím pádem až dodatečně) důvody týkající se důkazních požadavků použitých v rozhodnutí Komise. V důsledku toho navrhovatelka uvádí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když definoval metodu pro přičtení odpovědnosti zejména tím, že přijal metodu dvojího základu, která sloužila k rozlišování mezi společnostmi podle síly jejich argumentace v rámci opravného prostředku, ale jinak nevedla ke stanovení norem. Tribunál navíc nemohl nezohlednit skutečnost, že Komise v rozhodnutí nepodložila své stanovisko ohledně nevyvrácení důkazů.

               3)

               Zadruhé rozsudek Tribunálu navrhovatelku zbavuje jejích práv vyplývajících z obecných zásad práva EU a práv obsažených v EÚLP a Listině základních práv, která je nyní součástí Lisabonské úmluvy a má tak sílu primárního práva.

               4)

               Zatřetí, přestože Tribunál potvrzuje, že navrhovatelku nelze činit odpovědnou za protiprávní jednání společnosti Agroexpansión v období před 18. listopadem 1997, nevyvozuje z pochybení Komise patřičné závěry a umožňuje tak, aby byla navrhovatelka diskriminována. Navrhovatelka nejprve poukazuje na to, že výchozí částka pokuty měla být zvýšena pouze o 30 %, neboť v opačném případě podle jejího názoru dochází k diskriminaci společnosti Dimon ve srovnání s ostatními adresáty rozhodnutí. Dále navrhovatelka uvádí, že se Komise dopustila omylu, když pro účely odůvodnění zvýšení výchozí částky pokuty na základě pátého odstavce bodu 1 A, pokynů z roku 1998 zohlednila obrat společnosti Dimon za rok 2003.

               5)

               Konečně, navrhovatelka poukazuje na to, že měla legitimní očekávání, že podle třetí odrážky části B bodu 3 pokynů o pokutách z roku 1998 má nárok na snížení pokuty. V tomto ohledu se Tribunál dopustil pochybení neboť: (i) měl za to, že s ohledem na povahu protiprávního jednání se polehčující okolnost v tomto případě neuplatní; a (ii) přijal argument Komise, že navrhovatelce již byla polehčující okolnost přiznána.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc F-100/14: Žaloba podaná dne 29. září 2014 – ZZ a další v. Rada

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/41

         Žaloba podaná dne 29. září 2014 – ZZ a další v. Rada
   (Věc F-100/14)
   (2014/C 448/52)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Určení, že článek 7 přílohy V a článek 8 přílohy VII služebního řádu úředníků, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků a PŘOZ, jsou nepoužitelné, a zrušení rozhodnutí o odnětí nároku na náhradu nákladů na cestu z místa zaměstnání do místa původu a zrušení doby na cestu.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Určit, že článek 7 přílohy V služebního řádu a článek 8 přílohy VII služebního řádu jsou protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí nepřiznávat již žalobcům od roku 2014 dobu na cestu a náhradu ročních nákladů na cestu;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-248/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj — Rumunsko) — trestní řízení proti Rareșovi Doralinu Nilașovi, Sergiu-Danu Dascălovi, Gicu Agenoru Gânscăovi, Ana-Maria Oprean, Ionuțu Horea Baboșovi ( „Směrnice 2004/39/ES — Trhy finančních nástrojů — Článek 4 odst. 1 bod 14 — Pojem „regulovaný trh“ — Povolení — Požadavky na fungování — Trh, jehož právní povaha není upřesněna, ale který je po sloučení provozován právnickou osobou, jež provozuje také regulovaný trh — Článek 47 — Neuvedení na seznamu regulovaných trhů — Směrnice 2003/6/ES — Působnost — Manipulace s trhem“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/10

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj — Rumunsko) — trestní řízení proti Rareșovi Doralinu Nilașovi, Sergiu-Danu Dascălovi, Gicu Agenoru Gânscăovi, Ana-Maria Oprean, Ionuțu Horea Baboșovi
   (Věc C-248/11) (1)

   (Směrnice 2004/39/ES - Trhy finančních nástrojů - Článek 4 odst. 1 bod 14 - Pojem „regulovaný trh“ - Povolení - Požadavky na fungování - Trh, jehož právní povaha není upřesněna, ale který je po sloučení provozován právnickou osobou, jež provozuje také regulovaný trh - Článek 47 - Neuvedení na seznamu regulovaných trhů - Směrnice 2003/6/ES - Působnost - Manipulace s trhem)
   2012/C 133/18
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Cluj

      Účastníci původního trestního řízení

   Rareș Doralin Nilaș, Sergiu-Dan Dascăl, Gicu Agenor Gânscă, Ana-Maria Oprean, Ionuț Horea Baboș

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Cluj — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263), a zejména jejích čl. 4 bodu 14, článků 9 až 14 a 47 — Definice pojmu „regulovaný trh“ — Zahrnutí Burzy Rasdaq, vedlejšího trhu s cennými papíry, neschváleného příslušným orgánem, ale spravovaného Burzou cenných papírů Bukurešť, která byla schválena jako regulovaný trh — Uplatnitelný právní režim — Trestný čin manipulace s trhem

      Výrok

               1)

               Článek 4 odst. 1 bod 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 5. září 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že trh finančních nástrojů, který nesplňuje požadavky uvedené v hlavě III této směrnice, nespadá pod pojem „regulovaný trh“, jak je definován v uvedeném ustanovení, bez ohledu na to, že se jeho organizátor sloučil s organizátorem takového regulovaného trhu.

               2)

               Článek 47 směrnice 2004/39 ve znění směrnice 2007/44 musí být vykládán v tom smyslu, že uvedení trhu na seznamu regulovaných trhů upraveném v tomto článku není nezbytnou podmínkou toho, aby tento trh byl kvalifikován jako regulovaný trh ve smyslu této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


title: Věc T-430/12: Žaloba podaná dne 2. října 2012 — Heinrich v. OHIM — Komise (European Network Rapid Manufacturing)

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/37

         Žaloba podaná dne 2. října 2012 — Heinrich v. OHIM — Komise (European Network Rapid Manufacturing)
   (Věc T-430/12)
   2012/C 355/77
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Heinrich Beteiligungs GmbH (Witten, Německo) (zástupce: A. Theis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 5. července 2012 ve věci R 793/2011-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „European Network Rapid Manufacturing“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 7, 12, 17 a 42 — ochranná známka Společenství č. 7 407 968

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Evropská komise

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka představuje v heraldickém smyslu napodobení evropského znaku

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo vyhověno a obrazová ochranná známka byla prohlášena za neplatnou.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. a) Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví


title: Věc C-659/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 13. prosince 2013 — C & J Clark International Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 13. prosince 2013 — C & J Clark International Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      (Věc C-659/13)
      (2014/C 71/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: C & J Clark International Ltd

         Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 (1) neplatné v rozsahu, v němž porušuje čl. 2 odst. 7 písm. b) a čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96 (2)], jestliže Komise nepřezkoumala žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení předložené vyvážejícími výrobci z Číny a Vietnamu, kteří nebyli zařazeni do vzorku podle článku 17 základního antidumpingového nařízení?

                  2)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 neplatné v rozsahu, v němž porušuje čl. 2 odst. 7 písm. c) základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96], jestliže Komise nerozhodla do tří měsíců od zahájení přezkumu žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství předložených vyvážejícími výrobci z Číny a Vietnamu, kteří nebyli zařazeni do vzorku podle článku 17 základního antidumpingového nařízení?

                  3)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 neplatné v rozsahu, v němž porušuje čl. 2 odst. 7 písm. c) základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96], jestliže Komise nerozhodla do tří měsíců od zahájení přezkumu žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství předložených vyvážejícími výrobci z Číny a Vietnamu, kteří byli zařazeni do vzorku podle článku 17 základního antidumpingového nařízení?

                  4)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 neplatné v rozsahu, v němž porušuje článek 3, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 4 a článek 17 základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96], jestliže s Komisí nespolupracoval dostatečný počet výrobců výrobního odvětví Společenství k tomu, aby bylo Komisi umožněno správně posoudit újmy a v důsledku toho příčinnou souvislost?

                  5)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 neplatné v rozsahu, v němž porušuje čl. 3 odst. 2 základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96] a článek 253 Smlouvy o ES, jestliže z důkazů ve vyšetřovacím spise vyplývá, že újma výrobního odvětví Společenství byla stanovena na základě věcně chybných údajů, a jestliže nařízení neposkytuje žádné vysvětlení, proč nebylo k těmto důkazům přihlédnuto?

                  6)

                  Je nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 neplatné v rozsahu, v němž porušuje čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení [nařízení Rady (ES) č. 384/96], jestliže účinky jiných faktorů, o kterých je známo, že způsobují újmu, nebyly správně odděleny a odlišeny od účinků údajně dumpingových dovozů?

                  7)

                  V jakém rozsahu se mohou soudy členských států dovolávat výkladu nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 provedeného Soudním dvorem ve věcech C-249/10 P, Brosmann, a C-247/10 P, Zhejiang Aokang, za účelem rozhodnutí, že clo nebylo dlužné ze zákona ve smyslu článku 236 celního kodexu Společenství [nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (3)] u společností, které, stejně jako žalobkyně ve věcech Brosmann a Zhejiang Aokang, nebyly zařazeny do vzorku, ale předložily žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení, které nebyly přezkoumány?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 275, s. 1)

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).

         (3)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).


title: Věc C-388/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England) v. Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform ( Směrnice 2000/78 — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Diskriminace na základě věku — Propuštění z důvodu odchodu do důchodu — Odůvodnění )

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England) v. Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
   (Věc C-388/07) (1)

   („Směrnice 2000/78 - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Diskriminace na základě věku - Propuštění z důvodu odchodu do důchodu - Odůvodnění“)
   2009/C 102/08
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)

      Žalovaný: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Výklad čl. 2 odst. 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. Vyd. 05/04, s. 79) – Rozsah působnosti – Vnitrostátní předpisy umožňující zaměstnavatelům propustit zaměstnance, kteří dovršili 65 let, z důvodu odchodu do důchodu

      Výrok

               1)

               Taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava stanovená v článku 3, čl. 7 odst. 4 a 5, jakož i v článku 30 nařízení z roku 2006 o rovnoprávnosti v oblasti zaměstnání (věku) [Employment Equality (Age) Regulations 2006] spadá do působnosti směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání.

               2)

               Článek 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátnímu opatření, které podobně jako článek 3 nařízení dotčeného v původním řízení, neobsahuje přesný výčet cílů odůvodňujících možnou odchylku od zásady zákazu diskriminace na základě věku. Uvedený čl. 6 odst. 1 však umožňuje odchýlit se od dané zásady pouze opatřením odůvodněným legitimními cíli sociální politiky, jako jsou například cíle spojené s politikou zaměstnanosti, trhu práce nebo odborného vzdělávání. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda právní úprava dotčená v původním řízení odpovídá takovému legitimnímu cíli a zda se vnitrostátní zákonodárný nebo výkonný orgán mohl s ohledem na prostor pro uvážení, kterým disponují státy v oblasti sociální politiky, legitimně domnívat, že zvolené prostředky byly přiměřené a nezbytné k dosažení uvedeného cíle.

               3)

               Článek 6 odst. 1 směrnice 2000/78 umožňuje členským státům stanovit v rámci vnitrostátního práva určité formy rozdílného zacházení na základě věku, jestliže jsou „objektivně a rozumně“ odůvodněny legitimním cílem, jako například politikou zaměstnanosti, trhu práce nebo odborného vzdělávání, a jestliže jsou prostředky pro dosažení tohoto cíle přiměřené a nezbytné. Ukládá členským státům povinnost prokázat legitimitu cíle uplatněného coby odůvodnění v rámci vysoko nastavených důkazních požadavků. Okolnosti, že pojem „rozumně“ použitý v čl. 6 odst. 1 směrnice není uveden v jejím čl. 2 odst. 2 písm. b), není třeba přikládat zvláštní význam.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


title: Věc C-556/08: Žaloba podaná dne 16. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/36

         Žaloba podaná dne 16. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-556/08)
   (2009/C 44/60)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: H. Støvlbæk a A. A. Gilly, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Spojené království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (1) ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací nebo v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložil Spojenému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 20. října 2007.

      (1)  Úř. věst. L 255, s. 22.


title: Věc C-28/16: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Magyar Villamos Művek Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Články 2, 9, 26, 167, 168 a 173 — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Osoba povinná k dani, která uskutečňuje současně ekonomickou i neekonomickou činnost — Holdingová společnost, která bezúplatně poskytuje služby svým dceřiným společnostem“

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/12

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Magyar Villamos Művek Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
   (Věc C-28/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Články 2, 9, 26, 167, 168 a 173 - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Osoba povinná k dani, která uskutečňuje současně ekonomickou i neekonomickou činnost - Holdingová společnost, která bezúplatně poskytuje služby svým dceřiným společnostem“)
   (2017/C 112/17)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Magyar Villamos Művek Zrt.

      Odpůrce: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

      Výrok

   Články 2, 9, 26, 167, 168 a 173 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že podílení se takové holdingové společnosti, jako je společnost dotčená v původním řízení, na řízení jejích dceřiných společností není, neúčtovala-li jim tato holdingová společnost ani cenu služeb, jež pořídila v zájmu celé skupiny společností nebo některých ze svých dceřiných společností, ani příslušnou daň z přidané hodnoty, „ekonomickou činností“ ve smyslu této směrnice, a tudíž taková holdingová společnost nemůže uplatňovat nárok na odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu z těchto pořízených služeb, pokud připadají na plnění, která nespadají do rozsahu působnosti této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 156, 2. 5. 2016.


title: Věc T-445/14: Žaloba podaná dne 16. června 2014 – ABB v. Komise

text:
               8.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/39

         Žaloba podaná dne 16. června 2014 – ABB v. Komise
   (Věc T-445/14)
   2014/C 303/47
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ABB Ltd. (Curych, Švýcarsko); a ABB AB (Västerås, Švédsko) (zástupci: I. Vandenborre a S. Dionnet, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil článek 1 rozhodnutí, kterým se stanovilo, že se žalobkyně účastnily jediného a trvajícího porušení v odvětví podzemních nebo podmořských kabelů (velmi) vysokého napětí v rozsahu, v jakém se tyto závěry rozšiřují na všechny projekty podzemních kabelů s napětím 110 kV a vyšším napětím (a ne pouze projekty podzemních kabelů s napětím 220 kV a vyšším napětím),

               —

               částečně zrušil článek 1 rozhodnutí, kterým se stanovilo, že se žalobkyně účastnily jediného a trvajícího porušení v odvětví podzemních nebo podmořských kabelů (velmi) vysokého napětí v rozsahu, v jakém se tyto závěry rozšiřují na všechny součástky týkající se projektů podzemních kabelů s napětím 110 kV a vyšším napětím (a ne pouze součástky týkající se projektů podzemních kabelů s napětím 220 kV a vyšším napětím),

               —

               částečně zrušil článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jím rozhodnuto, že žalobkyně se zapojily do porušení, ke kterým docházelo od 1. dubna 2000,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2139 final ze dne 2. dubna 2014 ve věci AT.39610 – elektrické kabely.
   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise neunesla své důkazní břemeno a dopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že porušení se vztahovalo na všechny projekty podzemních kabelů s napětím 110 kV a vyšším napětím, přestože spis Komise obsahoval zjevné důkazy, že porušení se nevztahovalo na všechny projekty týkající se kabelů s nižším napětím než 220 kV.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise neunesla své důkazní břemeno při prokazování účasti žalobkyň na takovém porušení vztahujícím se na všechny projekty podzemních kabelů s napětím 110 kV a vyšším napětím.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když do rámce porušení zahrnula všechny součástky podzemních kabelů týkající se projektů podzemních kabelů s napětím 110 kV a vyšším napětím, přestože spis Komise obsahoval zjevné důkazy o tom, že porušení se vztahovalo pouze na součástky kabelů týkající se projektů podzemních kabelů s napětím 220 kV a vyšším napětím.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla, že žalobkyně byly zapojeny do porušení od 1. dubna 2000.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušení zásady presumpce neviny, když dospěla k závěru, že žalobkyně se zapojily do porušení od prvního možného data.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 296 SFEU nedostatečně odůvodněno.