title: Věc T-698/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — MAN Truck & Bus v. EUIPO — Halla Holdings (MANDO) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MANDO — Starší mezinárodní obrazové ochranné známky a starší národní obrazová ochranná známka MAN — Starší národní slovní ochranná známka Man — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — MAN Truck & Bus v. EUIPO — Halla Holdings (MANDO)
      (Věc T-698/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MANDO - Starší mezinárodní obrazové ochranné známky a starší národní obrazová ochranná známka MAN - Starší národní slovní ochranná známka Man - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 305/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MAN Truck & Bus (Mnichov, Německo) (zástupce: C. Röhl, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně J. Ivanauskas a D. Walicka, poté J. Ivanauskas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Halla Holdings Corp. (Yongin-si, Jižní Korea) (zástupci: M.-R. Hirsch a C. de Haas, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. července 2017 (věc R 1919/2016-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Man Truck & Bus a Halla Holdings.

         Výrok

                  1.

                     Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 13. července 2017 (věc R 1919/2016-1) se zrušuje v rozsahu, v němž shledalo neexistenci nebezpečí záměny mezi slovní ochrannou známkou MANDO a starším mezinárodním zápisem č. 863 418 obrazové ochranné známky MAN.

                  2.

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3.

                     Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-382/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. května 2019 Ralphem Pethkem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 5. března 2019 ve věci T-169/17, Ralph Pethke v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               7.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/2

      Kasační opravný prostředek podaný dne 15. května 2019 Ralphem Pethkem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 5. března 2019 ve věci T-169/17, Ralph Pethke v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      (Věc C-382/19 P)
      (2019/C 337/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Ralph Pethke (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 5. března 2019 ve věci T-169/17;

                  —

                  zrušil rozhodnutí výkonného ředitele Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) PERS-AFFECT-16-134 o přeřazení a aby rozhodl, že hmotná a nehmotná újma, která vznikla protiprávním přeřazením, bude nahrazena;

                  —

                  podpůrně, aby rozsudek zrušil a věc vrátil Tribunálu.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelem proti rozhodnutí výkonného ředitele Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví PERS-AFFECT-16-134.
      Navrhovatel uvádí následující důvody kasačního opravného prostředku:

                  1.

                  Porušení článku 7 služebního řádu (1) a článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie.
                  Navrhovatel namítá, že se Tribunál při použití článku 7 služebního řádu dopustil nesprávného právního posouzení. Přeřazení na nižší pozici, z pozice vedoucího oddělení hlavního odboru na místo správního rady bez možnosti služebního postupu, bez provedení jakéhokoli hodnotícího nebo disciplinárního řízení, které by respektovalo práva navrhovatele, nepředstavuje legitimní přeřazení, nýbrž protiprávní degradaci. Změna služebního řádu provedená v roce 2014 změnila vyhlídky vedoucího oddělení na povýšení do platové třídy vyšší než AD 12 na právní nárok zakotvený v právu upravujícím postavení úředníků. Orgán oprávněný ke jmenování nemůže tento právní nárok bez provedení řádného hodnotícího nebo disciplinárního řízení jednostranně odejmout. Od roku 2014 již de lege nelze vycházet z toho, že se v případě místa vedoucího oddělení a místa správního rady bez možnosti povýšení jedná o dvě rovnocenná pracovní místa.
                  Tribunál krom toho cituje judikaturu vydanou k článku 7 služebního řádu a k rovnocennosti pracovních míst, poté však na základě ní dospává k nesprávným závěrům.
                  Tribunál se konečně dopustil nesprávného právního posouzení a procesního pochybení tím, že v plném rozsahu nerozhodl o druhém žalobním důvodu, totiž o protiprávním přeřazení navrhovatele na nižší pozici, k němuž došlo dne 10. října 2016, bez současného přidělení nové funkce, k němuž došlo až dne 17. října 2016. V této souvislosti se přitom nejedná o přeřazení ve smyslu článku 7 služebního řádu (body 49 až 106 rozsudku).

                  2.

                  Zkreslení skutkového stavu
                  Tribunál v napadeném rozsudku vycházel ze skutečností, které nejen, že nevyplývaly ze spisu, nýbrž ve svém rozsudku vycházel z jiných skutečností, než jsou ty, které vyplývají ze spisu.
                  Tribunál v projednávané věci krom toho zjevně neprovedl žádné posouzení důkazů. V případě posouzení důkazů by Tribunál musel posoudit věrohodnost výpovědí odpůrce.
                  Tribunálem zastávaná kvalifikace jednání navrhovatele, pokud jde o jeho povinnost oznámit zjevně protiprávní opatření, by čl. 21a odst. 1 a čl. 22a služebního řádu zbavila jakéhokoli praktického účinku.

                  3.

                  Nesprávné právní posouzení povinnosti péče a obvinění z psychického obtěžování a článek 36 statutu Soudního dvora Evropské unie
                  Tribunál v rozporu s platným právem zamítl obvinění z psychického obtěžování vznesené proti opatřením výkonného ředitele v době od 10. října 2016 do 17. října 2016. Porušení povinnosti péče a obvinění z psychického obtěžování je neoddělitelně spjato s protiprávním přeřazením na nižší pozici a rozhodnutím o přidělení. Na rozdíl od argumentace Tribunálu, „soubor jednání“ není podle čl. 12a odst. 3 služebního řádu nezbytným předpokladem psychického obtěžování. Tribunál se krom toho nevyjádřil k porušení povinnosti péče, které je nutno spatřovat ve veřejném hanobení profesních výkonů navrhovatel při jeho přeřazení.

         (1)  Služební řád úředníků Evropské unie stanoví nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise (Úř. věst. 1968, L 56, s. 1) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013 (Úř. věst. 2013, L 287, s. 15).


title: Věc C-446/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. června 2019 Stephanem Fleigem proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. dubna 2019 ve věci T-492/17, Stephan Fleig v. Evropská služba pro vnější činnost

text:
               7.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/3

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. června 2019 Stephanem Fleigem proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. dubna 2019 ve věci T-492/17, Stephan Fleig v. Evropská služba pro vnější činnost
      (Věc C-446/19 P)
      (2019/C 337/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Stephan Fleig (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil v plném rozsahu rozsudek Tribunálu Evropské unie (první senát) ze dne 2. dubna 2019 ve věci T-492/17;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ředitele ředitelství „Lidské zdroje“ Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ), přijaté ve funkci orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv, ze dne 19. září 2016 o výpovědi pracovní smlouvy uzavřené na dobu neurčitou s účinností k 19. červnu 2017, a uložil ESVČ náhradu nemajetkové újmy způsobené protiprávní výpovědí;

                  —

                  podpůrně rozsudek zrušil a vrátil věc Tribunálu;

                  —

                  uložil ESVČ náhradu nákladů řízení v obou instancích.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatel zakládá svůj kasační opravný prostředek na šesti důvodech kasačního opravného prostředku:
      Zaprvé navrhovatel vytýká porušení jeho práva na spravedlivý proces, zakotveného v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv, a porušení zásady rovnosti zbraní. V rozporu s jeho návrhovým žádáním Tribunál ESVČ neuložil, aby předložila relevantní e-maily, čímž došlo ke značnému omezení jeho schopnosti obhajoby.
      Zadruhé navrhovatel tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění zásady povinnosti administrativy jednat s náležitou péčí. Tribunál nezohlednil skutečnost, že ESVČ již před výpovědí pracovní smlouvy uzavřené s navrhovatelem svým jednáním přispěla ke zhoršení psychického onemocnění navrhovatele a tím také ke snížení jeho schopnosti chovat se v souladu s jeho povinnostmi.
      Zatřetí navrhovatel Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když vycházel z toho, že nemusí zkoumat, zda a do jaké míry bránil navrhovateli jeho zdravotní stav ve splnění jeho povinnosti vyplývající ze služebního řádu úředníků sdělit místo pobytu. Tribunál se podle navrhovatele dopustil nesprávného právního posouzení, když nepřihlédl k lékařským zprávám předloženým navrhovatelem, aniž by měl sám nutné znalosti a aniž by si vyžádal lékařský posudek. Dále se podle něj Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když nepřihlédl ke skutečnosti, že ESVČ zohlednila účinky psychického onemocnění navrhovatele způsobem jdoucím k jeho tíži.
      Začtvrté navrhovatel Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když mu vytkl porušení povinnosti vyplývající z článku 7 přílohy II služebního řádu, jakož i zásadní povinnosti loajality a spolupráce, neboť „odmítl uvést svého lékaře pro výbor pro otázky invalidity“. Tribunál tudíž nesprávně odůvodnil svůj rozsudek odkazem na skutečnost, kterou sama ESVČ navrhovateli v odůvodnění svého rozhodnutí vůbec nevytýkala.
      Zapáté navrhovatel tvrdí, že Tribunál dospěl na základě skutečnosti, že navrhovatel podal řadu neúspěšných mimosoudních návrhů a stížností k nesprávnému závěru, že orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv ESVČ mohl navrhovateli přičítat nedostatek spolupráce a loajality. Navrhovatel Tribunálu vytýká, že z jeho pohledu je nakonec každý návrh zaměstnance, který je administrativou odmítnut, považován za zneužívající.
      Zašesté navrhovatel Tribunálu vytýká řadu zkreslení skutečností, které tvoří základ jeho rozsudku, zejména ty skutečnosti, které souvisí s jeho povinností informovat administrativu o místě svého pobytu.


title: Věc C-495/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Poznaniu (Polsko) dne 26. června 2019 – Kancelaria Medius SA se sídlem v Krakově v. RN

text:
               7.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Poznaniu (Polsko) dne 26. června 2019 – Kancelaria Medius SA se sídlem v Krakově v. RN
      (Věc C-495/19)
      (2019/C 337/06)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Kancelaria Medius SA se sídlem v Krakově

         Odpůrce: RN

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) vykládán v tom smyslu, že brání procesním předpisům, podle kterých může soud vydat rozsudek pro zmeškání založený výhradně na tvrzeních žalobce uvedených v žalobě, jež je povinen přijmout jako pravdivé v situaci, kdy žalovaný – spotřebitel, řádně předvolaný k jednání, se k jednání nedostaví a neuplatní ani žádnou procesní obranu?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29, Zvl. vyd. 15/02, s. 288.


title: Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná dne 28. června 2019 soudem Norges Høyesterett ve věci Melissa Colleen Campbell v. norská vláda (Věc E-4/19)2019/C 351/12

text:
               17.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/15

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná dne 28. června 2019 soudem Norges Høyesterett ve věci Melissa Colleen Campbell v. norská vláda
      (Věc E-4/19)
      (2019/C 351/12)
      Dne 28. června 2019 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko z téhož dne, kterou Soudnímu dvoru ESVO podal Norges Høyesterett (Nejvyšší soud Norska) ve věci Melissa Colleen Campbell v. norská vláda v souvislosti s následujícími otázkami:

                  1.

                  Je ve světle nedávné judikatury Soudního dvora EU, jež potvrdila stanovisko velkého senátu v rozsudku ze dne 12. března 2014 ve věci O. a B., C-456/12, ohledně odvozeného práva pobytu, a na základě zásady homogenity ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38/ES ve spojení s čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice analogicky použitelné na situaci, kdy se do domovského státu spolu s rodinným příslušníkem vrací občan EHP?

                  2.

                  Co znamená požadavek „nepřetržitého“ pobytu podle uvedené směrnice, jak je uvedeno v bodě 80 rozsudku Soudního dvora ESVO ze dne 26. července 2016 ve věci Jabbi, E-28/15? Zejména užitečné by bylo objasnění Soudního dvora ESVO,

                              a)

                              zda a případně do jaké míry může během pobytu dojít k přerušením a

                              b)

                              zda může být pro posouzení nepřetržitosti pobytu ve smyslu směrnice důležitá příčina možného přerušení (např. z pracovních důvodů).

                  3.

                  Co se požaduje podmínkou, aby byl pobyt občana EHP v hostitelském státě „natolik skutečný, aby mu v uvedeném členském státě umožnil rodinný život“, jak je uvedeno mimo jiné v bodě 80 rozsudku Soudního dvora ESVO ze dne 26. července 2016 ve věci Jabbi, E-28/15; bodě 51 rozsudku Soudního dvora EU ze dne 12. března 2014 ve věci O. a B, C-456/12, ve spojení s body 56 a 57 uvedeného rozsudku, a v bodech 24 a 26 rozsudku Soudního dvora EU ze dne 5. června 2018 ve věci Coman, C 673/16, ve spojení s ustanovením o zneužití práv v článku 35 směrnice?


title: Věc C-230/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. března 2019 Petrem Fryčem proti usnesení Tribunálu (sedmý senát) vydanému dne 15. ledna 2019 ve věci T-513/18, Fryč v. Komise

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/4

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. března 2019 Petrem Fryčem proti usnesení Tribunálu (sedmý senát) vydanému dne 15. ledna 2019 ve věci T-513/18, Fryč v. Komise
      (Věc C-230/19 P)
      (2019/C 357/05)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Petr Fryč (zástupce: Š. Oharková, advokátka)

         Další účastník řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 5. září 2019 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl, že tento kasační opravný prostředek je zjevně neopodstatněný.


title: Věc C-433/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshofs (Rakousko) dne 6. června 2019 – Ellmes Property Services Limited v. SP

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshofs (Rakousko) dne 6. června 2019 – Ellmes Property Services Limited v. SP
      (Věc C-433/19)
      (2019/C 357/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Ellmes Property Services Limited

         Odpůrce: SP

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být vykládán čl. 24 bod 1 první pododstavec první varianta nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) (dále jen „nařízení Brusel Ia“) v tom smyslu, že předmětem žalob vlastníka bytu, které chtějí dalšímu vlastníkovi bytu zakázat, aby svévolně bez souhlasu zbývajících vlastníků bytů změnil objekt vlastnictví bytu, zejména jeho využití, je uplatňování věcného práva?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na tuto otázku:
                  Má být čl. 7 bod 1 písm. a) nařízení Brusel Ia vykládán v tom smyslu, že předmětem žalob uvedených v bodu 1 jsou nároky ze smlouvy, které mají být splněny na místě, kde se věc nachází?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc C-442/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 12. června 2019 – Stichting Brein v. News-Service Europe BV

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 12. června 2019 – Stichting Brein v. News-Service Europe BV
      (Věc C-442/19)
      (2019/C 357/08)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Stichting Brein

         Žalovaná: News-Service Europe BV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Provádí provozovatel platformy pro služby Usenet (jako byla společnost NSE) za okolností popsaných v bodech [1 až 7] a [16] této žádosti o rozhodnutí o předběžných otázkách sdělování veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) (dále jen „směrnice 2001/29/ES“)?

                  2)

                  V případě, že odpověď na první otázku bude kladná (a jedná se tedy o sdělování veřejnosti):
                  Brání zjištění, že provozovatel platformy pro služby Usenet provádí sdělování veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES, použití čl. 14 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399) (dále jen „směrnice 2000/31/ES“)?

                  3)

                  V případě, že odpověď na první nebo druhou otázku bude záporná (a v zásadě tedy je možné dovolávat se vyloučení odpovědnosti podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2000/31/ES):
                  Zastává provozovatel platformy pro služby Usenet, který poskytuje služby ve smyslu uvedeném v bodech [1 až 7] a [16] této žádosti o rozhodnutí o předběžných otázkách, aktivní roli, která tomu, aby se dovolával čl. 14 odst. 1 směrnice 2000/31/ES, brání jiným způsobem?

                  4)

                  Lze provozovateli platformy pro služby Usenet, který provádí sdělování veřejnosti a může se dovolávat článku 14 odst. 1 směrnice 2000/31/ES, zakázat, aby pokračoval v protiprávním jednání, resp. lze vůči němu vydat příkaz, který překračuje rámec možností stanovených v čl. 14 odst. 3 této směrnice, nebo tomu brání čl. 15 odst. 1 směrnice 2000/31/ES?


title: Věc C-479/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 19. června 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH v. Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 19. června 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-479/19)
      (2019/C 357/13)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo - a zejména ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu kapitálu, jak jsou vykládána Soudním dvorem - uplatnění ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení uvedené v čl. 35 odst. 10-b nařízení vlády s mocí zákona č. 223/2006 (v rozsahu, v němž vyhrazuje daňové zvýhodnění ve vztahu k daním ze zápisu hypotéky a daním z převodu nemovitostí a podniků uzavřeným nemovitostním investičním fondům)?


title: Věc C-561/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. července 2019 – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA v. Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. července 2019 – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA v. Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (Věc C-561/19)
      (2019/C 357/27)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Odpůrkyně: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je podle článku 267 SFEU vnitrostátní soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravným prostředkem, v zásadě povinen podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu unijní práva také v případech, kdy je tomuto soudu tato otázka navrhnuta jedním z účastníků řízení poté, co účastník řízení podal první akt, kterým zahájil řízení nebo do řízení vstoupil, anebo poté, co se poprvé konala porada soudu ve věci, anebo dokonce poté, co byla podána první žádost o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru Evropské unie?

                  2)

                  Jsou […] články 115, 206 a 217 legislativního nařízení č. 163/2006, jak jsou vykládány správní judikaturou, tedy ve smyslu vyloučení úpravy cen ve smlouvách týkajících se tzv. zvláštních odvětví, zejména pokud jde o smlouvy s odlišným předmětem, než smlouvy, na které odkazuje směrnice 2004/17 (1), které však jsou s nimi spojeny vztahem podřízenosti, slučitelné s unijním právem (zejména s čl. 4 odst. 2, článkem 9, čl. 101 odst. 1 písm. e), články 106, 151 - a s Evropskou sociální chartou podepsanou v Turínu dne 18. října 1961 a s Chartou Společenství základních sociálních práv pracovníků z roku 1989, na které tento článek odkazuje - 152, 153, 156 SFEU; s články 2 a 3 SEU; a s článkem 28 Listiny základních práv Evropské unie)?

                  3)

                  Jsou […] články 115, 206 a 217 legislativního nařízení č. 163/2006, jak jsou vykládány správní judikaturou, tedy ve smyslu vyloučení úpravy cen ve smlouvách týkajících se tzv. zvláštních odvětví, zejména pokud jde o smlouvy s odlišným předmětem, než smlouvy, na které odkazuje směrnice 2004/17, které však jsou s nimi spojeny vztahem podřízenosti, slučitelné s unijním právem (zejména s článkem 28 Listiny základních práv EU, se zásadou rovného zacházení zakotvenou v článcích 26 a 34 SFEU, jakož i se zásadou svobody podnikání, která je zakotvena také v článku 16 Listiny základních práv Evropské unie)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb. (Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 1).


title: Věc C-624/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Watford Employment Tribunal (Spojené království) dne 22. srpna 2019 – K a další v. Tesco Stores Ltd

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Watford Employment Tribunal (Spojené království) dne 22. srpna 2019 – K a další v. Tesco Stores Ltd
      (Věc C-624/19)
      (2019/C 357/33)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Watford Employment Tribunal (Spojené království)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: K a další

         Žalovaná: Tesco Stores Ltd

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je článek 157 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) přímo účinný v případě žalobních nároků založených na tvrzení, že žalobci vykonávají v porovnání se srovnávanými osobami rovnocennou práci?

                  2.

                  Je-li odpověď na otázku 1 záporná, je kritérium jediného zdroje pro účely srovnatelnosti zakotvené v článku 157 odlišné od otázky rovnocennosti, a pokud ano, má toto kritérium přímý účinek?


title: Věc T-603/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. září 2019 – Litva v. Komise („EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Nařízení (ES) č. 1698/2005 – Osa 4,Leader“ – Nařízení (EU) č. 65/2011 – Správní kontroly – Povinnost zavést vhodný systém umožňující posoudit přiměřenost nákladů – Věcné příspěvky v podobě dobrovolnické práce – Věcné příspěvky v podobě přispění nemovitostí – Kontroly na místě – Existence dokladů odůvodňujících žádosti o platbu – Provádění operací financovaných podle pravidel pro zadávání veřejných zakázek“)

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 4. září 2019 – Litva v. Komise
      (Věc T-603/17) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Nařízení (ES) č. 1698/2005 - Osa 4,Leader“ - Nařízení (EU) č. 65/2011 - Správní kontroly - Povinnost zavést vhodný systém umožňující posoudit přiměřenost nákladů - Věcné příspěvky v podobě dobrovolnické práce - Věcné příspěvky v podobě přispění nemovitostí - Kontroly na místě - Existence dokladů odůvodňujících žádosti o platbu - Provádění operací financovaných podle pravidel pro zadávání veřejných zakázek“)
      (2019/C 357/35)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: původně D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič a M. Palionis, poté R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė a T. Lozoraitis a nakonec R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė a T. Lozoraitis, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Aquilina a J. Jokubauskaitė, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Pavliš a J. Vláčil, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2017/1144 ze dne 26. června 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2017, L 165, s. 37) v rozsahu, v němž vylučuje určité náklady vynaložené Litevskou republikou.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Litevská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                     Česká republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 357, 23.10.2017.


title: Věc T-576/19: Žaloba podaná dne 19. srpna 2019 – DV a další v. Komise

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/39

      Žaloba podaná dne 19. srpna 2019 – DV a další v. Komise
      (Věc T-576/19)
      (2019/C 357/48)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: DV a dalších 10 žalobců (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí o stanovení počtu dní placené dovolené žalobců za kalendářní rok 2019;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci jediný žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti článku 6 přílohy X služebního řádu úředníků Evropské unie, a to na základě stejných důvodů, jaké Tribunál použil v rozsudku ze dne 4. prosince 2018, Carreras Sequeros a další v. Komise (T-518/16, EU:T:2018:873). Žalobci tvrdí, že žalovaný orgán uvedený rozsudek nezohlednil, přestože jeho účinky nebyly pozastaveny, což lze podle nich připodobnit protiprávnímu odkladu vykonatelnosti rozsudku Tribunálu.


title: Věc T-580/19: Žaloba podaná dne 20. srpna 2019 – Borborudi v. Rada

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/40

      Žaloba podaná dne 20. srpna 2019 – Borborudi v. Rada
      (Věc T-580/19)
      (2019/C 357/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Sayed Shamsuddin Borborudi (Teherán, Írán) (zástupce: L. Vidal, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady ze dne 27. května 2019, které je obsaženo v prováděcím nařízení Rady (EU) 2019/855 a kterým byl žalobce ponechán v příloze IX nařízení (EU) č. 267/2012;

                  —

                  uložil Radě povinnost vyjmout žalobce z přílohy IX nařízení (EU) č. 267/2012;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nerespektovala úroveň důkazu pro sankcionování osob a subjektů, když přijala sankční seznamy a ponechala na nich žalobce, neboť napadená opatření nejsou podložena žádný legitimním důvodem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila nesprávného posouzení skutkového stavu, neboť S. S. Borborudi již pro Íránskou organizaci pro atomovou energii („AEOI“) nepracuje, AEOI již není subjektem sankcionovaným ze strany OSN a plán AMAD byl zastaven v roce 2003.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila nesprávného právního posouzení, když nespecifikovala kvantitativní nebo kvalitativní význam tvrzené podpory S. S. Borborudiho íránskému jadernému programu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila svou povinnost odůvodnit omezující opatření, jež přijala vůči žalobci, neboť nesdělila skutečnosti, které by dokládaly důvod, na jehož základě byl sankcionován.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila svou povinnost poskytnout dokumenty podporující odůvodnění, a to ani poté, co o ně žalobce požádal.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila zásadu proporcionality, která je jednou z obecných zásad, jimiž se Evropská unie musí řídit.


title: Věc T-720/18: Usnesení Tribunálu ze dne 23. července 2019 – AMVAC Netherlands v. EFSA

text:
               21.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/44

      Usnesení Tribunálu ze dne 23. července 2019 – AMVAC Netherlands v. EFSA
      (Věc T-720/18) (1)

      (2019/C 357/53)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc T-59/19: Usnesení Tribunálu ze dne 11. září 2019 – Makhlouf v. Rada („Žaloba na náhradu škody – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Nedostatek pravomoci“)

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/65

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. září 2019 – Makhlouf v. Rada
      (Věc T-59/19) (1)

      („Žaloba na náhradu škody - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Nedostatek pravomoci“)
      (2019/C 399/81)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ehab Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Jaume a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu újmy, která měla žalobkyni údajně vzniknout v návaznosti na přijetí rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), a následných aktů k jeho provedení, a v návaznosti na rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/806 ze dne 17. května 2019, kterým se mění rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2019 L 132, s. 36), a to v rozsahu, v němž se týkají žalobce.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se odmítá.

                  2)

                     Ehab Makhlouf ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc C-274/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeits- und Sozialgericht Wien - Rakousko) – Minoo Schuch-Ghannadan v. Medizinische Universität Wien („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku – Ustanovení 4 – Zásada zákazu diskriminace – Méně příznivé zacházení se zaměstnanci na částečný úvazek než se zaměstnanci na plný úvazek, pokud jde o jejich pracovní podmínky – Zákaz – Vnitrostátní právní předpisy stanovící delší maximální dobu trvání pracovních poměrů na dobu určitou pro zaměstnance na částečný úvazek než pro zaměstnance na plný úvazek – Zásada „poměrným dílem“ – Směrnice 2006/54/ES – Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání – Článek 2 odst. 1 písm. b) – Pojem,nepřímá diskriminace na základě pohlaví – Článek 14 odst. 1 písm. c) – Podmínky zaměstnání a pracovní podmínky – Článek 19 – Důkazní břemeno“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/14

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeits- und Sozialgericht Wien - Rakousko) – Minoo Schuch-Ghannadan v. Medizinische Universität Wien
      (Věc C-274/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Méně příznivé zacházení se zaměstnanci na částečný úvazek než se zaměstnanci na plný úvazek, pokud jde o jejich pracovní podmínky - Zákaz - Vnitrostátní právní předpisy stanovící delší maximální dobu trvání pracovních poměrů na dobu určitou pro zaměstnance na částečný úvazek než pro zaměstnance na plný úvazek - Zásada „poměrným dílem“ - Směrnice 2006/54/ES - Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání - Článek 2 odst. 1 písm. b) - Pojem,nepřímá diskriminace na základě pohlaví - Článek 14 odst. 1 písm. c) - Podmínky zaměstnání a pracovní podmínky - Článek 19 - Důkazní břemeno“)
      (2019/C 413/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Minoo Schuch-Ghannadan

         Žalovaná: Medizinische Universität Wien

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997, která je přílohou směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví pro zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou, na něž se vztahuje, delší maximální dobu trvání pracovních poměrů pro zaměstnance na částečný úvazek než pro srovnatelné zaměstnance na plný úvazek, ledaže by takové rozdílné zacházení bylo ospravedlněno objektivními důvody a bylo přiměřené ve vztahu k uvedeným důvodům, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Ustanovení 4 bod 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku musí být vykládáno v tom smyslu, že zásada „poměrným dílem“, která je v uvedeném ustanovení stanovena, se na takovou právní úpravu nepoužije.

                  2)

                  Článek 2 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví pro zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou, na něž se vztahuje, delší maximální dobu trvání pracovních poměrů pro zaměstnance na částečný úvazek než pro srovnatelné zaměstnance na plný úvazek, je-li prokázáno, že se tato právní úprava negativně dotýká podstatně většího procentního podílu pracovníků ženského pohlaví než pracovníků mužského pohlaví, a pokud uvedená právní úprava není objektivně odůvodněna legitimním cílem nebo pokud prostředky k dosažení uvedeného cíle nejsou přiměřené a nezbytné. Článek 19 odst. 1 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení nevyžaduje od účastníka řízení, který se cítí takovou diskriminací poškozen, aby za účelem prokázání skutečností nasvědčujících diskriminaci předložil konkrétní statistické údaje nebo skutečnosti, které jsou zaměřeny na zaměstnance, kterých se týká dotčená vnitrostátní právní úprava, jestliže tento účastník k těmto statistickým údajům či skutečnostem nemá přístup či k nim má přístup pouze obtížně.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc C-285/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas - Litva) – řízení zahájené Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija („Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Článek 12 odst. 1 – Časová působnost – Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb – Meze – Veřejné zakázky, jež jsou předmětem takzvaného „in-house“ zadávání – „In-house“ transakce – Překrývání veřejné zakázky a „in-house“ transakce“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/15

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas - Litva) – řízení zahájené Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija
      (Věc C-285/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 2014/24/EU - Článek 12 odst. 1 - Časová působnost - Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb - Meze - Veřejné zakázky, jež jsou předmětem takzvaného „in-house“ zadávání - „In-house“ transakce - Překrývání veřejné zakázky a „in-house“ transakce“)
      (2019/C 413/16)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija

         za účasti: UAB „Irgita“, UAB „Kauno švara“

         Výrok

                  1)

                  Taková situace, jako je situace dotčená v původním řízení, kdy veřejný zadavatel zadal veřejnou zakázku právnické osobě, kterou ovládá obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky, v rámci postupu, který byl zahájen, když byla směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby ještě platná, a vedl k uzavření smlouvy po zrušení této směrnice, tj. po 18. dubnu 2016, spadá do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18, pokud zadavatel definitivně rozhodl o otázce, zda je povinen zajistit před zadáním veřejné zakázky soutěž mezi hospodářskými subjekty, po tomto datu.

                  2)

                  Článek 12 odst. 1 směrnice 2014/24 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátnímu pravidlu, kterým členský stát podmiňuje uzavření „in-house“ transakcí, zejména podmínce, že zadání veřejné zakázky neumožňuje zaručit kvalitu poskytovaných služeb, jejich dostupnost nebo kontinuitu, pokud volba konkrétního způsobu poskytování služeb provedená ve stadiu, které předchází stadiu zadání veřejné zakázky, respektuje zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace, vzájemného uznávání, proporcionality a transparentnosti.

                  3)

                  Článek 12 odst. 1 směrnice 2014/24 musí být ve světle zásady transparentnosti vykládán v tom smyslu, že podmínky, které členské státy vyžadují pro uzavření „in-house“ transakcí, musí být stanoveny prostřednictvím konkrétní a jednoznačné pozitivní právní úpravy veřejných zakázek, která musí být dostatečně dostupná a jejíž použití musí být dostatečně předvídatelné, aby se předešlo jakémukoli riziku svévole, což musí v projednávaném případě ověřit předkládající soud.

                  4)

                  Uzavření „in-house“ transakce, která splňuje podmínky stanovené v čl. 12 odst. 1 písm. a) až c) směrnice 2014/24, není samo o sobě v souladu s unijním právem.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-302/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgie) – X v. Belgische Staat („Řízení o předběžné otázce – Přistěhovalecká politika – Právní postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty – Směrnice 2003/109/ES – Podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta – Článek 5 odst. 1 písm. a) – Stálé, pravidelné a dostatečné příjmy“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/16

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgie) – X v. Belgische Staat
      (Věc C-302/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Přistěhovalecká politika - Právní postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty - Směrnice 2003/109/ES - Podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta - Článek 5 odst. 1 písm. a) - Stálé, pravidelné a dostatečné příjmy“)
      (2019/C 413/17)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: X

         Žalovaný: Belgische Staat

         Výrok

      Článek 5 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „příjmy“ uvedený v tomto ustanovení nezahrnuje pouze „vlastní příjmy“ žadatele o právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, ale může zahrnovat i příjmy poskytnuté tomuto žadateli třetí osobou, jsou-li s ohledem na individuální situaci dotyčného žadatele považovány za stálé, pravidelné a dostatečné.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-329/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa - Lotyšsko) – Valsts ieņēmumu dienests v. „Altic“ SIA („Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Pořízení potravin – Odpočet daně zaplacené na vstupu – Odepření nároku na odpočet – Dodavatel, který by mohl být fiktivní – Podvod v oblasti DPH – Požadavky na určování, zda si byl pořizovatel dané skutečnosti vědom – Nařízení (ES) č. 178/2002 – Povinnost zajistit sledovatelnost potravin a identifikaci dodavatele – Nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 882/2004 – Povinnost registrace provozovatelů potravinářských podniků – Vliv na nárok na odpočet DPH“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/16

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa - Lotyšsko) – Valsts ieņēmumu dienests v. „Altic“ SIA
      (Věc C-329/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Pořízení potravin - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Odepření nároku na odpočet - Dodavatel, který by mohl být fiktivní - Podvod v oblasti DPH - Požadavky na určování, zda si byl pořizovatel dané skutečnosti vědom - Nařízení (ES) č. 178/2002 - Povinnost zajistit sledovatelnost potravin a identifikaci dodavatele - Nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 882/2004 - Povinnost registrace provozovatelů potravinářských podniků - Vliv na nárok na odpočet DPH“)
      (2019/C 413/18)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Valsts ieņēmumu dienests

         Odpůrkyně:„Altic“ SIA

         Výrok

                  1)

                  Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/45/EU ze dne 13. července 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby osobě povinné k dani, která je zapojena do potravinového řetězce, byl nárok na odpočet daně z přidané hodnoty (DPH) zaplacené na vstupu odepřen z pouhého důvodu – pakliže by byl náležitě prokázán, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – že tato osoba nedodržela povinnosti, které se týkají identifikace jejích dodavatelů pro účely zajištění sledovatelnosti potravin a které jí ukládá čl. 18 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin. Nedodržení těchto povinností však může představovat jednu ze skutečností, které mohou společně a shodným způsobem naznačovat, že osoba povinná k dani věděla nebo měla vědět, že se účastní plnění, které je součástí podvodu v oblasti DPH, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

                  2)

                  Článek 168 písm. a) směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/45, musí být vykládán tom smyslu, že neověří-li osoba povinná k dani zapojená do potravinového řetězce registraci svých dodavatelů u příslušných orgánů v souladu s čl. 6 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin a čl. 31 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat, není tato skutečnost relevantní pro určení, zda osoba povinná k dani věděla nebo měla vědět, že se účastní plnění, které je součástí podvodu v oblasti DPH.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-378/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht - Německo) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen v. Reinhard Westphal („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 – Ochrana finančních zájmů Evropské unie – Článek 3 odst. 1 – Promlčecí lhůta – Nařízení (EHS) č. 3887/92 a nařízení (ES) č. 2419/2001 – Integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství – Vrácení neoprávněně vyplacených částek – Uplatnění mírnějšího pravidla o promlčení“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/17

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht - Německo) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen v. Reinhard Westphal
      (Věc C-378/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Ochrana finančních zájmů Evropské unie - Článek 3 odst. 1 - Promlčecí lhůta - Nařízení (EHS) č. 3887/92 a nařízení (ES) č. 2419/2001 - Integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Uplatnění mírnějšího pravidla o promlčení“)
      (2019/C 413/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Žalovaný: Reinhard Westphal

         Výrok

      Článek 49 odst. 6 nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 118/2004 ze dne 23. ledna 2004, musí být vykládán v tom smyslu, že začátek běhu promlčecí lhůty, kterou stanoví, se určuje podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství a v případě pokračujících nebo opakovaných nesrovnalostí odpovídá dni, ke kterému nesrovnalost skončila.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-632/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État - Belgie) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL v. Institut des Comptes nationaux (ICN) („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská a měnová politika – Evropský systém národních a regionálních účtů v Evropské unii – Nařízení (EU) č. 549/2013 – Sektor vládních institucí – Kaptivní finanční instituce – Pojem – Společnost ovládaná vládní institucí, která nabízí domácnostem se středně vysokými nebo nízkými příjmy hypoteční úvěry“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/18

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État - Belgie) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL v. Institut des Comptes nationaux (ICN)
      (Věc C-632/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská a měnová politika - Evropský systém národních a regionálních účtů v Evropské unii - Nařízení (EU) č. 549/2013 - Sektor vládních institucí - Kaptivní finanční instituce - Pojem - Společnost ovládaná vládní institucí, která nabízí domácnostem se středně vysokými nebo nízkými příjmy hypoteční úvěry“)
      (2019/C 413/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL

         Žalovaný: Institut des Comptes nationaux (ICN)

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení přílohy A nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 549/2013 ze dne 21. května 2013 o Evropském systému národních a regionálních účtů v Evropské unii musí být vykládána v tom smyslu, že za účelem zjištění, zda samostatná institucionální jednotka ovládaná vládní institucí spadá do sektoru vládních institucí ve smyslu revidovaného evropského systému národních účtů zavedeného tímto nařízením, má-li charakteristiky kaptivní finanční instituce, je nutné zkoumat, zda se při výkonu své činnosti vystavuje hospodářskému riziku.

                  2)

                  Takovou institucionální jednotku, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, jejíž míra nezávislosti na vládní instituci je omezena vnitrostátním právním předpisem, podle kterého tato institucionální jednotka nemá úplnou kontrolu nad správou svých aktiv a závazků, jelikož tato vládní instituce vykonává kontrolu nad jejími aktivy a nese část rizika souvisejícího s jejími závazky, lze kvalifikovat jako „kaptivní finanční instituci“ ve smyslu přílohy A bodů 2.21 až 2.23 nařízení č. 549/2013, pokud může vnitrostátní soud vyložit způsoby kontroly stanovené v tomto vnitrostátním právním předpisu v tom smyslu, že dotčená institucionální jednotka nemůže v jejich důsledku jednat nezávisle na uvedené vládní instituci, jelikož tato instituce stanoví podmínky, za kterých je tato jednotka povinna postupovat, přičemž nemá možnost je z vlastní iniciativy podstatným způsobem změnit.

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2018.


title: Posudek 1/19: Žádost o posudek podaná Evropským parlamentem na základě čl. 218 odst. 11 SFEU

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/19

      Žádost o posudek podaná Evropským parlamentem na základě čl. 218 odst. 11 SFEU
      (Posudek 1/19)
      (2019/C 413/21)
      Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

         Žadatel

      Evropský parlament (zástupci: D. Warin, O. Hrstková Šolcová, A. Neergaard, zmocněnci)

         Otázky položené Soudnímu dvoru

                  —

                  Jsou čl. 82 odst. 2 a čl. 84 SFEU vhodnými právními základy pro akt Rady o uzavření Istanbulské úmluvy jménem Unie, nebo musí být základem pro tento akt čl. 78 odst. 2, čl. 82 odst. 2 a čl. 83 odst. 1 SFEU, a je nutné nebo možné rozdělit rozhodnutí o podpisu a uzavření úmluvy na dvě rozhodnutí v důsledku této volby právního základu?

                  —

                  Je uzavření Istanbulské úmluvy ze strany Unie podle čl. 218 odst. 6 SFEU v souladu se Smlouvami v situaci, kdy mezi všemi členskými státy neexistuje vzájemná dohoda na tom, že souhlasí, že budou výše uvedenou dohodou vázány?


title: Soudní Dvůr Esvo Rozsudek Soudního Dvora ze dne 13. listopadu 2019 ve věci E-2/19

text:
               6.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 40/33

      SOUDNÍ DVŮR ESVO ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 13. listopadu 2019
      ve věci E-2/19
      D a E

         (Volný pohyb osob – odvětvové úpravy pro Lichtenštejnsko – právo pobytu – odvozené právo pobytu pro rodinné příslušníky – směrnice 2004/38/ES)

      (2020/C 40/04)
      Ve věci E-2/19 D a E – ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru dle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora Správním soudem Lichtenštejnského knížectví (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států začleněné do Dohody o Evropském hospodářském prostoru, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce zpravodaj), Bernd Hammermann a Ola Mestad, soudci (ad hoc), dne 13. listopadu 2019 rozsudek, jehož výrok zní:
      Odvětvové úpravy příloh V a VIII Dohody o EHP, zejména bod III předmětných odvětvových úprav, nezbavují rodinného příslušníka občana členského státu Evropského hospodářského prostoru, který je držitelem platného povolení k pobytu a má bydliště v Lichtenštejnsku, práva doprovázet nebo následovat občana členského státu Evropského hospodářského prostoru v Lichtenštejnsku na základě čl. 7 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/38/ES, přestože povolení k pobytu občana členského státu Evropského hospodářského prostoru v Lichtenštejnsku nebylo uděleno na základě systému stanoveného v odvětvových úpravách.


title: Věc C-167/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Volkmar Klohn v. An Bord Pleanála „Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o vydání povolení – Požadavek, že řízení nesmí být nepřiměřeně nákladné – Pojem – Časová působnost – Přímý účinek – Dopad na vnitrostátní rozhodnutí o vyměření výše náhrady nákladů řízení, které se stalo konečným“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Volkmar Klohn v. An Bord Pleanála
      (Věc C-167/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí - Právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o vydání povolení - Požadavek, že řízení nesmí být nepřiměřeně nákladné - Pojem - Časová působnost - Přímý účinek - Dopad na vnitrostátní rozhodnutí o vyměření výše náhrady nákladů řízení, které se stalo konečným“)
      (2018/C 455/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Volkmar Klohn

         Odpůrkyně: An Bord Pleanála

         za přítomnosti: Sligo County Council, Maloney and Matthews Animal Collections Ltd

         Výrok

                  1)

                  Článek 10a pátý pododstavec směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že požadavek v něm obsažený, podle něhož nesmí být určitá soudní řízení v oblasti životního prostředí nepřiměřeně nákladná, nemá přímý účinek. Pokud členský stát neprovedl tento článek do vnitrostátního právního řádu, musí nicméně jeho vnitrostátní soudy v co možná největším rozsahu vykládat vnitrostátní právo od okamžiku uplynutí lhůty stanovené pro provedení uvedeného článku takovým způsobem, aby jednotlivcům nebylo bráněno zahájit soudní řízení spadající do působnosti tohoto ustanovení nebo pokračovat v účasti na takovém řízení z důvodu finanční zátěže, která by z toho mohla vyplývat.

                  2)

                  Článek 10a pátý pododstavec směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členského státu mají povinnost konformního výkladu při rozhodování o uložení nákladů soudních řízení, která probíhala k okamžiku uplynutí lhůty k provedení požadavku, podle něhož nesmí být určitá soudní řízení v oblasti životního prostředí nepřiměřeně nákladná, zakotveného v tomto pátém pododstavci článku 10a, bez ohledu na datum, k němuž byly tyto náklady v průběhu dotyčného řízení vynaloženy.

                  3)

                  Článek 10a pátý pododstavec směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že v takovém sporu, jako je spor ve věci v původním řízení, má vnitrostátní soud, který má rozhodnout o výši nákladů řízení, povinnost konformního výkladu, pokud tomu nebrání překážka věci pravomocně rozsouzené, která je spojena s rozhodnutím o rozdělení nákladů řízení, jež se stalo konečným, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 178, 6.6.2017.


title: Věc C-627/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugalsko) dne 5. října 2018 – Nelson Antunes da Cunha, Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugalsko) dne 5. října 2018 – Nelson Antunes da Cunha, Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
      (Věc C-627/18)
      (2018/C 455/33)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Účastníci původního řízení

         Odpůrkyně: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Navrhovatel: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Uplatňuje se promlčecí lhůta pro výkon povinnosti vrátit podpory, stanovená v čl. 17 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (1), výhradně ve vztazích mezi Evropskou unií a členským státem, který je příjemcem rozhodnutí o vrácení podpor, nebo se vztahuje také na vztahy mezi daným členským státem a odpůrkyní, která je příjemkyní podpory považované za neslučitelnou se společným trhem?

                  2)

                  V případě, že se uvedená lhůta vztahuje také na vztahy mezi členským státem, který je příjemcem rozhodnutí o vrácení podpor, a příjemci podpor považovaných za neslučitelné se společným trhem, je třeba mít za to, že se tato lhůta vztahuje pouze na proces přijetí rozhodnutí o vrácení, nebo také na jeho výkon?

                  3)

                  V případě, že se uvedená lhůta vztahuje také na vztahy mezi členským státem, který je příjemcem rozhodnutí o vrácení podpor, a příjemci podpor považovaných za neslučitelné se společným trhem, je třeba mít za to, že tato lhůta se přerušuje jakýmkoli úkonem Komise nebo dotčeného členského státu, který se týká protiprávní podpory, i když nebyl oznámen příjemci podpory, která má být vrácena?

                  4)

                  Brání čl. 16 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 2015/1589 ze dne 13. července 2015, jakož i zásady unijního práva, konkrétně zásada efektivity a zásada neslučitelnosti státních podpor s jednotným trhem, uplatňování promlčecí lhůty, jejíž trvání podle čl. 310 odst. 1 písm. d) občanského zákoníku je kratší, než co stanoví článek 17 uvedeného nařízení, na splatné úroky z podpory, která má být vrácena?

         (1)  Úř. věst. 2015, L 248, s. 9.


title: Věc C-629/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski gradski sad (Bulharsko) dne 8. října 2018 – EN, FM, GL v. Ryanair Designated Activity Company

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski gradski sad (Bulharsko) dne 8. října 2018 – EN, FM, GL v. Ryanair Designated Activity Company
      (Věc C-629/18)
      (2018/C 455/34)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski gradski sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: EN, FM, GL

         Žalovaná: Ryanair Designated Activity Company

         Předběžná otázka

      Je se článkem 25 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (1) slučitelné, že volba soudní příslušnosti pro žaloby podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (2), je založena na dohodě, která byla přijata před vznikem sporu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).

         (2)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1.


title: Věc C-207/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Itálie) – Rotho Blaas Srl v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli „Řízení o předběžné otázce – Společná obchodní politika – Konečné antidumpingové clo na některé výrobky pocházející z Čínské lidové republiky – Antidumpingové clo považované orgánem Světové obchodní organizace (WTO) pro řešení sporů za neslučitelné se Všeobecnou dohodou o clech a obchodu“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Itálie) – Rotho Blaas Srl v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Věc C-207/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná obchodní politika - Konečné antidumpingové clo na některé výrobky pocházející z Čínské lidové republiky - Antidumpingové clo považované orgánem Světové obchodní organizace (WTO) pro řešení sporů za neslučitelné se Všeobecnou dohodou o clech a obchodu“)
      (2018/C 455/18)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Rotho Blaas Srl

         Žalovaná: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Výrok

      Přezkum první otázky neodhalil nic, čím by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 924/2012 ze dne 4. října 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 91/2009 nebo prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/519 ze dne 26. března 2015 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, rozšířeného na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, na základě přezkumu opatření před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009.

         (1)  Úř. věst. C 277, 21.8.2017.


title: Věc C-249/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Ryanair Ltd v. The Revenue Commissioners „Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Pojem ‚osoba povinná k dani‘ – Holdingová společnost – Odpočet daně zaplacené na vstupu – Výdaje související s poskytováním poradenských služeb a učiněné za účelem nabytí akcií jiné společnosti – Úmysl nabývající společnosti poskytovat cílové společnosti služby v oblasti řízení – Neposkytování takových služeb – Nárok na odpočet DPH, kterou jsou zatížena poskytnutá plnění“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/13

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Ryanair Ltd v. The Revenue Commissioners
      (Věc C-249/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Pojem ‚osoba povinná k dani‘ - Holdingová společnost - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Výdaje související s poskytováním poradenských služeb a učiněné za účelem nabytí akcií jiné společnosti - Úmysl nabývající společnosti poskytovat cílové společnosti služby v oblasti řízení - Neposkytování takových služeb - Nárok na odpočet DPH, kterou jsou zatížena poskytnutá plnění“)
      (2018/C 455/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Ryanair Ltd

         Žalovaná: The Revenue Commissioners

         Výrok

      Články 4 a 17 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládány v tom smyslu, že přiznávají takové společnosti, jako je společnost, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, která má v úmyslu nabýt veškeré akcie jiné společnosti s cílem provádět hospodářskou činnost spočívající v poskytování této společnosti služeb v oblasti řízení podléhajících dani z přidané hodnoty (DPH), nárok na plný odpočet DPH zaplacené na vstupu v souvislosti s výdaji týkajícími se poradenských služeb a učiněnými v rámci veřejné nabídky na převzetí, i když se ukázalo, že tato hospodářská činnost nebyla uskutečněna, pokud mají tyto výdaje výlučnou příčinu v zamýšlené hospodářské činnosti.

         (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc C-393/18 PPU: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Spojené království] – UD v. XB „Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (ES) č. 2201/2003 – Článek 8 odst. 1 – Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Pojem ‚obvyklé bydliště dítěte‘ – Požadavek na fyzickou přítomnost – Zadržení matky a dítěte v třetí zemi proti vůli matky – Porušení základních práv matky a dítěte“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/18

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. října 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Spojené království] – UD v. XB
      (Věc C-393/18 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 8 odst. 1 - Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Pojem ‚obvyklé bydliště dítěte‘ - Požadavek na fyzickou přítomnost - Zadržení matky a dítěte v třetí zemi proti vůli matky - Porušení základních práv matky a dítěte“)
      (2018/C 455/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: UD

         Žalovaný: XB

         Výrok

      Článek 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohlo být považováno za osobu, která má obvyklé bydliště v daném členském státě ve smyslu tohoto ustanovení, musí být dítě v tomto členském státě fyzicky přítomno. Takové okolnosti, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, i za předpokladu, že by byly prokázány, a to jednak nátlak otce na matku, v důsledku kterého matka porodila jejich dítě ve třetím státě a od jeho narození tam s tímto dítětem bydlí, a jednak zásah do základních práv matky nebo dítěte, jsou v tomto ohledu irelevantní.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-301/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2018 – Evropská komise v. Rumunsko „Nesplnění povinnosti státem – Akt o přistoupení 2005 – Povinnosti přistupujících států – Životní prostředí – Směrnice 1999/31/ES – Článek 14 písm. b) – Skládky odpadů – Uzavření skládek, které neobdržely povolení provozu skládky – Postup uzavření a následné péče o skládku“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/13

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2018 – Evropská komise v. Rumunsko
      (Věc C-301/17) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Akt o přistoupení 2005 - Povinnosti přistupujících států - Životní prostředí - Směrnice 1999/31/ES - Článek 14 písm. b) - Skládky odpadů - Uzavření skládek, které neobdržely povolení provozu skládky - Postup uzavření a následné péče o skládku“)
      (2018/C 455/20)
      Jednací jazyk: rumunština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Nicolae a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)

         Žalované: Rumunsko (zástupci: R.-H. Radu, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim a M. Chicu, poté C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim a M. Chicu, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rumunsko tím, že v případě předmětných 68 skládek odpadu nepřijalo všechna nezbytná opatření, aby byl v souladu s čl. 7 písm. g) a článkem 13 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů v nejkratším termínu ukončen provoz těch skládek, které neobdržely v souladu s článkem 8 této směrnice povolení k pokračování provozu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 14 písm. b) směrnice 1999/31, ve spojení s článkem 13 této směrnice.

                  2)

                  Rumunsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 239, 24.7.2017.


title: Věc C-566/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 7. září 2018 – Austrian Airlines AG v. MG, NF

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 7. září 2018 – Austrian Airlines AG v. MG, NF
      (Věc C-566/18)
      (2018/C 455/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Handelsgericht Wien

         Účastníci původního řízení

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Žalobci: MG, NF

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 5 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 (1) vykládány v tom smyslu, že cestující mají podle tohoto nařízení nárok na více než jednu náhradu za tutéž rezervaci, pokud byl let, na který provozující letecky dopravce cestujícího přerezervoval, zrušen nebo zpožděn o více než tři hodiny, takže náhrada podle článku 7 tohoto nařízení není paušální, ale závisí na tom, kolikrát byla rezervace zrušena, nebo na rozsahu, v jakém byla zrušena, a tedy na zpoždění?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Jakým způsobem ji lze sladit se zásadou zakotvenou v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze de 19. listopadu 2009, Sturgeon a další (spojené věci C-402/07 a C-432/07) (2), podle níž musí být článek 5 uvedeného nařízení vykládán v tom smyslu, že pro účely náhrady se na cestující zpožděných letů pohlíží jako na cestující zrušených letů, když Soudní dvůr Evropské unie rozhodl v rozsudku ze dne 23. října 2012, Nelson a další (spojené věci C-581/10 a C-629/10) (3), že při výpočtu paušální náhrady se délka zpoždění nad tři hodiny nezohledňuje?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).

         (2)  ECLI:EU:C:2009:716.

         (3)  ECLI:EU:C:2012:657.


title: Věc C-100/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. října 2018 – Gul Ahmed Textile Mills Ltd v. Rada Evropské unie, Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Dumping – Nařízení (ES) č. 397/2004 – Dovoz bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu – Trvající právní zájem na podání žaloby“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/9

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. října 2018 – Gul Ahmed Textile Mills Ltd v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-100/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Nařízení (ES) č. 397/2004 - Dovoz bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu - Trvající právní zájem na podání žaloby“)
      (2018/C 455/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (zástupci: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s R. Bierwagenem a C. Hippem, Rechtsanwälte), Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a N. Kuplewatzky, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá jako nepřípustný a zčásti zamítá jako neopodstatněný.

                  2)

                  Společnosti Gul Ahmed Textile Mills Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 168, 29.5.2017.


title: Věc C-145/17 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2018 – Internacional de Productos Metálicos, SA v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Dumping – Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky nebo zasílaných z Malajsie – Porušení antidumpingové dohody uzavřené v rámci Světové obchodní organizace (WTO) – Zrušení konečného antidumpingového cla, které již bylo vybráno – Neretroaktivní účinek – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Osobně dotčená osoba – Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/9

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2018 – Internacional de Productos Metálicos, SA v. Evropská komise
      (Věc C-145/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky nebo zasílaných z Malajsie - Porušení antidumpingové dohody uzavřené v rámci Světové obchodní organizace (WTO) - Zrušení konečného antidumpingového cla, které již bylo vybráno - Neretroaktivní účinek - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Osobně dotčená osoba - Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“)
      (2018/C 455/14)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Internacional de Productos Metálicos, SA (zástupci: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente a A. Monreal Lasheras, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, M. França a G. Luengo, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Internacional de Productos Metálicos SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.


title: Věc C-149/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG v. Michael Strotzer „Řízení o předběžné otázce – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Dodržování práv duševního vlastnictví – Směrnice 2004/48/ES – Náhrada škody v případě sdílení souborů v rozporu s autorským právem – Internetové připojení, které je přístupné rodinným příslušníkům jeho majitele – Zproštění odpovědnosti majitele připojení, aniž je třeba upřesnit povahu používání připojení rodinným příslušníkem – Listina základních práv Evropské unie – Článek 7“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/10

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG v. Michael Strotzer
      (Věc C-149/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Dodržování práv duševního vlastnictví - Směrnice 2004/48/ES - Náhrada škody v případě sdílení souborů v rozporu s autorským právem - Internetové připojení, které je přístupné rodinným příslušníkům jeho majitele - Zproštění odpovědnosti majitele připojení, aniž je třeba upřesnit povahu používání připojení rodinným příslušníkem - Listina základních práv Evropské unie - Článek 7“)
      (2018/C 455/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht München I

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

         Žalovaný: Michael Strotzer

         Výrok

      Článek 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, vykládaný ve spojení s čl. 3 odst. 1 této směrnice, a čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná v původním řízení, vykládané příslušným vnitrostátním soudem, podle níž majitele internetového připojení, jehož prostřednictvím byla sdílením souborů porušena autorská práva, nelze činit odpovědným, pokud uvede alespoň jednoho rodinného příslušníka, který měl možnost přístupu k tomuto připojení, aniž by tento majitel sdělil bližší podrobnosti o době, kdy tento rodinný příslušník uvedené připojení použil, a o povaze tohoto použití.

         (1)  Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


title: Věc C-153/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Volkswagen Financial Services (UK) Ltd „Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Články 168 a 173 – Odpočet daně zaplacené na vstupu – Leasingové operace týkající se vozidel – Zboží a služby použité jak pro zdanitelná plnění, tak i pro plnění osvobozená od daně – Vznik a rozsah nároku na odpočet daně – Odpočitatelný podíl“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/10

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
      (Věc C-153/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 168 a 173 - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Leasingové operace týkající se vozidel - Zboží a služby použité jak pro zdanitelná plnění, tak i pro plnění osvobozená od daně - Vznik a rozsah nároku na odpočet daně - Odpočitatelný podíl“)
      (2018/C 455/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court of the United Kingdom

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Žalovaná: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

         Výrok

      Článek 168 a čl. 173 odst. 2 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že zaprvé i v případě, že jsou režijní náklady související s takovými leasingovými operacemi týkajícími se movitých věcí, jako jsou operace, o které jde ve věci v původním řízení, promítnuty nikoliv do částky splatné zákazníkem za poskytnutí dotyčné věci k dispozici, tj. zdanitelné části operace, ale do částky úroků splatných z části operace „poskytnutí finančních prostředků“, tj. části operace osvobozené od daně, musí být tyto režijní náklady přesto považovány pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) za prvek tvořící cenu tohoto poskytnutí k dispozici, a že zadruhé členské státy nemohou použít metodu rozdělení, která nezohledňuje původní hodnotu dotyčné věci při jejím dodání, protože tato metoda nemůže zaručit rozdělení přesnější než rozdělení, které by vyplynulo z použití klíče založeného na obratu.

         (1)  Úř. věst. C 178, 6.6.2017.


title: Věc C-570/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2018 HF proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 29. června 2018 ve věci T-218/17, HF v. Parlament

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2018 HF proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 29. června 2018 ve věci T-218/17, HF v. Parlament
      (Věc C-570/18 P)
      (2018/C 455/29)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: HF (zástupce: A. Tymen, advokát)

         Další účastník řízení: Evropský parlament

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 29. června 2018 ve věci T-218/17,
                  A v důsledku toho,

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním navrhovatele uplatněným v prvním stupni, a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 30. června 2016, kterým byla zamítnuta jeho žádost o pomoc,

                  —

                  uložil dalšímu účastníkovi řízení náhradu nemajetkové újmy posouzené aequo et bono ve výši 90 000 euro,

                  —

                  uložil dalšímu účastníkovi řízení náhradu řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  —

                  Porušení práva na to být vyslechnut – Porušení čl. 41 odst. 1 písm. a) Listiny;

                  —

                  Porušení čl. 41 odst. 1 Listiny – Zkreslení argumentů navrhovatele – Porušení povinnosti uvést odůvodnění soudem prvního stupně;

                  —

                  Porušení čl. 31 odst. 1 Listiny – Porušení čl. 12a odst. 1 a 3 a článku 24 statutu.

            Navrhovatel dále napadá rozhodnutí soudu prvního stupně, kterým byl zamítnut jeho návrh na náhradu škody z důvodu, že sporné zrušení nebylo zrušeno.


title: Věc C-504/17: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. října 2018 – Evropská komise v. Irsko „Nesplnění povinnosti státem – Zdanění energetických produktů a elektřiny – Směrnice 2003/96/ES – Články 4 a 7 – Uplatnění minimální úrovně zdanění předepsanou pro paliva – Směrnice 95/60/ES – Daňové značení plynových olejů a petroleje – Doplňování pohonných hmot do soukromých rekreačních plavidel“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/15

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. října 2018 – Evropská komise v. Irsko
      (Věc C-504/17) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Směrnice 2003/96/ES - Články 4 a 7 - Uplatnění minimální úrovně zdanění předepsanou pro paliva - Směrnice 95/60/ES - Daňové značení plynových olejů a petroleje - Doplňování pohonných hmot do soukromých rekreačních plavidel“)
      (2018/C 455/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Tomat, J. Tomkin, zmocněnci)

         Žalovaný: Irsko (zástupci: M. Browne, G. Hodge a J. Quaney a A. Joyce, zmocněnci, ve spolupráci s F. Callananem, SC a B. Dohertym, BL)

         Výrok

                  1.

                  Tím, že Irsko En neuplatnilo na plynový olej používaný jako pohonná hmota pro hnací motory soukromých rekreačních plavidel minimální úrovně zdanění použitelné na pohonné hmoty předepsané směrnicí Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, a dovolilo používání označených pohonných hmot pro hnací motory soukromých rekreačních plavidel, přestože se na tyto pohonné hmoty nevztahuje žádné osvobození od spotřební daně ani žádné její snížení, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 4 a 7 směrnice 2003/96 a směrnice 95/60/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daňovém značení plynových olejů a petroleje.

                  2.

                  Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-610/18: Žaloba podaná dne 9. října 2018 – ZR v. EUIPO

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/28

      Žaloba podaná dne 9. října 2018 – ZR v. EUIPO
      (Věc T-610/18)
      (2018/C 455/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZR (zástupci: S. Rodrigues a A. Blot, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí výběrové komise ze dne 1. prosince 2017, podle kterého se žalobce nezařazuje na „rezervní seznam“, tj. do databáze úspěšných uchazečů výběrového řízení EUIPO/AD/01/17 – AD 6 – administrátoři v oblasti práva duševního vlastnictví;

                  —

                  případně v potřebném rozsahu zrušil rozhodnutí výběrové komise ze dne 7. března 2018, kterým se zamítá žádost žalobce o přezkum;

                  —

                  případně v potřebném rozsahu zrušil rozhodnutí výkonného ředitele EUIPO ze dne 27. června 2018, které bylo žalobci oznámeno dne 29. června 2018 a kterým se zamítá stížnost žalobce;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článků 27 a 29 služebního řádu a čl. 1 písm. a) a c) přílohy III tohoto služebního řádu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 30 služebního řádu a článku 3 přílohy III tohoto služebního řádu a článku 3 přílohy III oznámení o výběrovém řízení (obecná pravidla platná pro otevřená výběrová řízení“)

                              —

                              Žalobce se v tomto ohledu opírá o údajné nesrovnalosti při jmenování členů výběrové komise.

                              —

                              Žalobce dále poukazuje na nezveřejnění rozhodnutí o jmenování výběrové komise a jmen členů výběrové komise.

                              —

                              Žalobce poukazuje na nerovné zastoupení členů výboru zaměstnanců a orgánu oprávněného ke jmenování v rámci výběrové komise.

                              —

                              Žalobce rovněž poukazuje na nerovné zastoupení v této komisi z hlediska vyváženosti zastoupení žen a mužů.

                              —

                              Konečně, žalobce v souvislosti s tímto žalobním důvodem tvrdí, že byla porušena zásada stability a kontinuity výběrové komise.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, porušení povinnosti uvést odůvodnění a nedostatečné transparentnosti.

                              —

                              Žalobce tvrdí, že výběrová Komise nezohlednila určité skutečnosti, v souvislosti s čímž odkazuje na posouzení výběrové komise týkající odborných dovedností, jak byly uvedeny v oznámení o výběrovém řízení.

                              —

                              Žalobce tvrdí, že některé výsledky uvedené ve „znalostním pasu“ nebyly v souladu s oznámením o výběrovém řízení a stěžuje sin a nedostatečnou transparentnost v tomto ohledu.

                              —

                              Žalobce rovněž tvrdí, že „znalostní pas“ obsahuje protichůdná tvrzení.


title: Věc C-606/17: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – IBA Molecular Italy Srl v. Azienda ULSS n. 3 a další „Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky na dodávky – Směrnice 2004/18/ES – Článek 1 odst. 2 písm. a) – Přidělení zakázky mimo zadávací řízení na veřejnou zakázku – Pojem ‚úplatné smlouvy‘ – Pojem ‚veřejnoprávní subjekt‘“

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/16

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – IBA Molecular Italy Srl v. Azienda ULSS n. 3 a další
      (Věc C-606/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky na dodávky - Směrnice 2004/18/ES - Článek 1 odst. 2 písm. a) - Přidělení zakázky mimo zadávací řízení na veřejnou zakázku - Pojem ‚úplatné smlouvy‘ - Pojem ‚veřejnoprávní subjekt‘“)
      (2018/C 455/24)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: IBA Molecular Italy Srl

         Odpůrci: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute a Ospedale dell’Angelo di Mestre

         za přítomnosti: Istituto Sacro Cuore Don Calabria di Negrar a Azienda ULSS no 22

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „úplatné smlouvy“ zahrnuje rozhodnutí, kterým veřejný zadavatel poskytne přímo určitému hospodářskému subjektu, a tedy bez vyhlášení zadávacího řízení na veřejnou zakázku, financování, které je v plném rozsahu určeno na výrobu výrobků, které má tento dodat bezplatně různým orgánům veřejné správy, které jsou osvobozeny od placení jakéhokoli protiplnění dodavateli, s výjimkou paušální náhrady dopravného ve výši 180 eur za dodávku.

                  2)

                  Článek 1 odst. 2 písm. a) a článek 2 směrnice 2004/18 musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která tím, že na „akreditované“ soukromé nemocnice nahlíží jako na nemocnice veřejné, a to prostřednictvím jejich zařazení do veřejného systému organizace zdravotní péče upraveného smlouvami ad hoc odlišnými od běžných akreditačních vztahů s jinými soukromými subjekty, které se účastní systému poskytování zdravotnických služeb, vyjímá tyto nemocnice z vnitrostátní i unijní právní úpravy veřejných zakázek, a to i v případech, kdy jsou takové subjekty pověřeny tím, aby vyráběly a bezplatně dodávaly veřejným zdravotnickým zařízením specifické výrobky nutné pro poskytování zdravotní péče výměnou za veřejné prostředky určené na výrobu a dodávky těchto výrobků.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.1.2018.