title: Věc C-62/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 29. ledna 2019 — Star Taxi App SRL v. Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul București prin Primar General, Consiliul General al Municipiului București

text:
               13.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 29. ledna 2019 — Star Taxi App SRL v. Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul București prin Primar General, Consiliul General al Municipiului București
      (Věc C-62/19)
      (2019/C 164/16)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Star Taxi App SRL

         Žalované: Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul București prin Primar General, Consiliul General al Municipiului București

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení směrnice 98/34/ES (1) (čl. 1 bod 2), ve znění směrnice 98/48/ES (2), a směrnice 2000/31/ES (3) [čl. 2 písm. a)], podle kterých je službou informační společnosti „služba poskytovaná […] za úplatu, na dálku, elektronicky a na individuální žádost příjemce služeb“, vykládána v tom smyslu, že taková činnost, jako je činnost vykonávaná společností Star Taxi App SRL (tedy služba spočívající v přímém propojení zákazníků s řidiči taxislužby prostřednictvím elektronické aplikace), musí být považována za konkrétní službu informační společnosti a sdílené ekonomiky (vzhledem k tomu, že Star Taxi App SRL nenaplňuje kritéria dopravce, která byla zohledněna Soudním dvorem Evropské unie v bodě 39 rozsudku C-434/15 s odkazem na společnost Uber)?

                  2)

                  V případě, že je [aplikace] Star Taxi App SRL považována za službu informační společnosti, vedou ustanovení článku 4 směrnice 2000/31/ES, článků 9, 10 a 16 směrnice 2006/123/ES (4) a článku 56 SFEU k uplatnění zásady volného pohybu služeb na činnost společnosti Star Taxi App SRL? V případě kladné odpovědi, brání tato ustanovení takové regulaci, jako je regulace stanovená v Hotărârea Consiliului General al Municipiului București (usnesení Rady hlavního města Bukurešti) č. 626/19.12.2017, kterým se mění a doplňuje usnesení Rady hlavního města Bukurešti č. 178/2008, kterým se schvaluje rámcové nařízení, specifikace a koncesní smlouva v delegované správě pro účely organizace a poskytování veřejné služby místní přepravy prostřednictvím vozu taxi — články I, II, III, IV a V?

                  3)

                  V případě, že je na službu poskytovanou společností Star Taxi App SRL použitelná směrnice 2000/31/ES, představují omezení volného pohybu elektronických služeb, která jsou uložena členským státem, jež spočívají v podmínění poskytování dané služby držením povolení či licence, legitimní opatření odpovídající výjimkám z čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31 stanoveným v čl. 3 odst. 4 této směrnice?

                  4)

                  Brání ustanovení článku 5 směrnice 2015/1535 (5) přijetí, bez předchozího oznámení Evropské komisi, takové regulace, jako je regulace uvedená v HCGMB č. 626/19.12.2017, kterým se mění a doplňuje usnesení Rady hlavního města Bukurešti č. 178/2008, kterým se schvaluje rámcové nařízení, specifikace a koncesní smlouva v delegované správě pro účely organizace a poskytování služby místní veřejné přepravy prostřednictvím vozu taxi — články I, II, III, IV a V?

         (1)  Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. 1998, L 204, s.37).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, kterou se mění směrnice 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. 1998, L 217, s.18).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu) (Úř. věst. 2000, L 178, s.1).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. 2006, L 376, s.36).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/1535 ze dne 9. září 2015 o postupu při poskytování informací v oblasti technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (Úř. věst. 2015, L 241, s.1).


title: Věc C-154/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kypr) dne 22. února 2019 — Kypriaki Kentriki Archi v. GA

text:
               13.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kypr) dne 22. února 2019 — Kypriaki Kentriki Archi v. GA
      (Věc C-154/19)
      (2019/C 164/27)
      Jednací jazyk: řečtina

         Předkládající soud

      Eparchiako Dikastirio Larnakas

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Kypriaki Kentriki Archi

         Žalovaný: GA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být nezávislost státního zástupce, který vydá evropský zatýkací rozkaz v souladu s vnitrostátními právními předpisy, na moci výkonné posouzena na základě úlohy, kterou v rámci vnitrostátního právního systému zastává? Pokud tomu tak není, jaká jsou kritéria, na základě kterých musí být posouzena jeho nezávislost na moci výkonné?

                  2)

                  Může být státní zástupce v Hamburku, který je podle německých právních předpisů součástí moci výkonné a nikoli soudní, je zařazen do hierarchické struktury ministerstva spravedlnosti a má povinnost trestně stíhat pachatele trestného činu, považuje-li to za vhodné v návaznosti na posouzení všech aspektů věci, zprošťujících i usvědčujících, považován za dostatečně nezávislý orgán, který se podílí na výkonu trestní spravedlnosti, a představuje tedy „justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 (1) o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi, musí být státní zástupce v Hamburku také funkčně nezávislý na moci výkonné, a to s ohledem na jakýkoli případ, který vyšetřuje, a na základě jakých kritérií musí být tato funkční nezávislost posouzena?

                  4)

                  Je evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zástupcem v Hamburku, který podle německých právních předpisů nepodléhá soudnímu přezkumu přímo, ale pouze incidenčně prostřednictvím napadení oznámení o zatčení zaznamenaném v Schengenském informačním systému (SIS) po jeho vydání, „soudním rozhodnutím“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí, které je v souladu se zásadou vzájemného uznávání, jež je zakotvena v čl. 1 odst. 2 rámcového rozhodnutí?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc C-213/19: Žaloba podaná dne 7. března 2019 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               13.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/38

      Žaloba podaná dne 7. března 2019 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
      (Věc C-213/19)
      (2019/C 164/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

         Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  určit, že

                              1.

                              Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že do účetních záznamů nezapsalo správné částky cel a nezpřístupnilo správnou částku tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů založených na DPH v souvislosti s určitými dovozy textilních výrobků a obuvi z Čínské lidové republiky, nesplnilo povinnosti vyplývající pro něj z článků 2 a 8 rozhodnutí Rady 2014/335 (1), článků 2 a 8 rozhodnutí Rady 2007/436 (2), článků 2, 6, 9, 10, 12 a 13 nařízení Rady č. 609/2014 (3), článků 2, 6, 9, 10, 11 a 17 nařízení Rady č. 1150/2000 (4), článku 2 nařízení Rady č. 1553/89 (5), jakož i čl. 105 odst. 3 nařízení Rady 952/2013 (6) a čl. 220 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2913/92 (7);
                              jako důsledek nesplnění povinností, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, článku 325 a čl. 310 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie, článků 3 a 46 nařízení 952/2013, článku 13 nařízení Rady č. 2913/92, čl. 248 odst. 1 nařízení Komise 2454/93 (8), článku 244 prováděcího nařízení Komise č. 2015/2447 (9) a čl. 2 odst. 1 písm. b) a d), článků 83, 85 až 87 a čl. 143 odst. 1 písm. d) a odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES (10).
                              Odpovídající ztráty tradičních vlastních zdrojů, které je třeba uvolnit do rozpočtu Unie (po odečtení nákladů na jejich výběr), činí:

                                          —

                                          496 025 324,30 eur za rok 2017 (do 11. října 2017 včetně),

                                          —

                                          646 809 443,80 eur za rok 2016,

                                          —

                                          535 290 329,16 eur za rok 2015,

                                          —

                                          480 098 912,45 eur za rok 2014,

                                          —

                                          325 230 822,55 eur za rok 2013,

                                          —

                                          173 404 943,81 eur za rok 2012,

                                          —

                                          22 777 312,79 eur za rok 2011.

                              2.

                              Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že neposkytlo informace potřebné pro stanovení výše ztrát TVZ požadované útvary Komis a neposkytlo požadovaný obsah právního stanoviska právního oddělení HMRC (Daňová a celní správa, Spojené království) nebo odůvodnění rozhodnutí, které vedlo k odpuštění stanovených celních dluhů, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a čl. 2 odst. 2 a článku 3 písm. d) nařízení Rady 608/2014 (11); a

                  —

                  uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Navzdory tomu, že OLAF a Komise opakovaně upozorňovaly na riziko podvodu, Spojené království nezavedlo při celních kontrolách postupy zohledňující riziko, aby předešlo tomu, že bude do volného oběh v Unii propuštěno podhodnocené zboží (konkrétně obuv a textilní výrobky vyvezené z Čínské lidové republiky) až do 12. října 2017. Vzhledem k tomuto opomenutí navzdory opakovaným varováním Spojené království nepřijalo opatření zohledňující riziko vyžadovaná unijní právní úpravou v oblasti cel a vlastních zdrojů. Nepřijetí přiměřených opatření mělo vliv i na správné uplatňování unijních pravidel týkajících se DPH. Porušení unijního práva, kterého se dopustilo Spojené království, a následná míra dovozu podhodnoceného zboží do tohoto členského státu vedla k výjimečně vysokým ztrátám v rozpočtu Unie. Jelikož Spojené království na rozdíl od ostatních členských států nedodrželo doporučení Komise, přitahovalo více podhodnoceného obchodu. Tyto výjimečně vysoké ztráty taktéž drasticky ovlivnily spravedlivé rozdělení zátěže mezi členské státy, jelikož musely být kompenzovány poměrně vyššími příspěvky členských států Unii dle HND.

         (1)  2014/335/EU, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 26. května 2014 o systému vlastních zdrojů Evropské unie (Úř. věst. L 168, s. 105).

         (2)  2007/436/ES, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2007 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 163, s. 17).

         (3)  Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 609/2014 ze dne 26. května 2014 o metodách a postupu pro poskytování tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů z DPH a HND a o opatřeních ke krytí hotovostních nároků (Úř. věst. L 168, s. 39).

         (4)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169).

         (5)  Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1553/89 ze dne 29. května 1989 o konečné jednotné úpravě vybírání vlastních zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 155, s. 9; Zvl. vyd. 01/01, s. 197).

         (6)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. L 269, s. 1).

         (7)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).

         (8)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3.).

         (9)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. L 343, s. 558).

         (10)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).

         (11)  Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 608/2014 ze dne 26. května 2014, kterým se stanoví prováděcí opatření pro systém vlastních zdrojů Evropské unie (Úř. věst. L 168, s. 29).


title: Věc C-596/17: Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 13. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS v. Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/24

      Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 13. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS v. Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Věc C-596/17) (1)

      (2019/C 172/29)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-657/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázceVerwaltungsgerichtshof — Rakousko) — Hussein Mohamad Hussein, za přítomnosti: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/24

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof — Rakousko) — Hussein Mohamad Hussein, za přítomnosti: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl
      (Věc C-657/17) (1)

      (2019/C 172/30)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 52, 12.2.2018.


title: Věc C-368/18: Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 30. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Justice de paix du troisième canton de Charleroi — Belgie) — Frank Casteels v. Ryanair DAC, dříve Ryanair Ltd

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/25

      Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 30. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Justice de paix du troisième canton de Charleroi — Belgie) — Frank Casteels v. Ryanair DAC, dříve Ryanair Ltd
      (Věc C-368/18) (1)

      (2019/C 172/32)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda devátého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. 285, 13.8.2018.


title: Věc C-498/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — ZW v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/25

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — ZW v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-498/18) (1)

      (2019/C 172/34)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 399, 5.11.2018.


title: Věc C-614/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. února 2019 — Evropská komise v. Slovenská republika

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/26

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. února 2019 — Evropská komise v. Slovenská republika
      (Věc C-614/18) (1)

      (2019/C 172/35)
      Jednací jazyk: slovenština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 445, 10.12.2018.


title: Věc C-660/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázceLandgericht Berlin — Německo) — Sundair GmbH v. WV, XU, YT, ZS

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/26

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Berlin — Německo) — Sundair GmbH v. WV, XU, YT, ZS
      (Věc C-660/18) (1)

      (2019/C 172/36)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-701/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázceAmtsgericht Nürnberg — Německo) — Geld-für-Flug GmbH v. Ryanair DAC

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/26

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Nürnberg — Německo) — Geld-für-Flug GmbH v. Ryanair DAC
      (Věc C-701/18) (1)

      (2019/C 172/37)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 72, 25.2.2019.


title: C-750/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázceRechtbank Amsterdam — Nizozemsko) — A, B v. C

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/27

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam — Nizozemsko) — A, B v. C
      (C-750/18) (1)

      (2019/C 172/38)
      Jednací jazyk: nizozemština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 93, 11.3.2019.


title: Věci T-251/17 a T-252/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Robert Bosch v. EUIPO (Simply. Connected.) („Ochranná známka Evropské unie — Přihlášky obrazových ochranných známek Evropské unie Simply. Connected. — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Rozsah přezkumu, který musí provést odvolací senát — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Článek 64 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 71 nařízení 2017/1001)“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/28

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Robert Bosch v. EUIPO (Simply. Connected.)
      (Věci T-251/17 a T-252/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihlášky obrazových ochranných známek Evropské unie Simply. Connected. - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Rozsah přezkumu, který musí provést odvolací senát - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Článek 64 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 71 nařízení 2017/1001)“)
      (2019/C 172/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Robert Bosch GmbH (Stuttgart, Německo) (zástupci: S. Völker a M. Pemsel, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: V. Mensing a D. Hanf, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloby podané proti rozhodnutím pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. března 2017 (věc R 948/2016-5) a ze dne 10. března 2017 (věc R 947/2016-5) týkajícím se přihlášek obrazových označení Simply. Connected. k zápisu jako ochranných známek Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Věci T-251/17 a T-252/17 se pro účely tohoto rozsudku spojují.

                  2)

                     Žaloby se zamítají.

                  3)

                     Společnosti Robert Bosch GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.


title: Věc T-480/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. března 2019 — Řecko v. Komise („EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Výdaje uskutečněné Řeckem — Jednorázové a paušální finanční opravy — Podmíněnost — Kontrola požadavků v oblasti řízení stanovených právní úpravou — Analýza rizik — Posouzení finanční újmy — Povinnost uvést odůvodnění — Proporcionalita“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. března 2019 — Řecko v. Komise
      (Věc T-480/17) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje uskutečněné Řeckem - Jednorázové a paušální finanční opravy - Podmíněnost - Kontrola požadavků v oblasti řízení stanovených právní úpravou - Analýza rizik - Posouzení finanční újmy - Povinnost uvést odůvodnění - Proporcionalita“)
      (2019/C 172/40)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos a A. Vasilopoulou, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a A. Sauka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2017/1144 ze dne 26. června 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2017, L 165, p. 37), v rozsahu, v němž Řecké republice ukládá v návaznosti na kontrolu č. ΧC/2014/002/GR jednorázové a paušální finanční opravy ve výši 1 182 054,17 eur za nedostatky v uplatňování podmíněnosti (EZZF a EZFRV).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 357, 23.10.2017.


title: Věc T-492/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2019 — Fleig v. ESVČ („Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Smlouva na dobu neurčitou — Článek 47 písm. c) bod i) PŘOZ — Výpověď — Důvody pro výpověď — Ztráta důvěry — Zájem služby — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost jednat s náležitou péčí — Zásada řádné správy — Články 30 a 41 Listiny základních práv Evropské unie — Procesní námitka — Zveřejnění dokumentů, založených do spisu řízení před Tribunálem, na internetu — Článek 17 služebního řádu“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2019 — Fleig v. ESVČ
      (Věc T-492/17) (1)

      („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Smlouva na dobu neurčitou - Článek 47 písm. c) bod i) PŘOZ - Výpověď - Důvody pro výpověď - Ztráta důvěry - Zájem služby - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost jednat s náležitou péčí - Zásada řádné správy - Články 30 a 41 Listiny základních práv Evropské unie - Procesní námitka - Zveřejnění dokumentů, založených do spisu řízení před Tribunálem, na internetu - Článek 17 služebního řádu“)
      (2019/C 172/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Stephan Fleig (Berlín, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupce: S. Marquardt, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ze dne 19. září 2016, kterým ředitel oddělení lidských zdrojů ESVČ jednající jako orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv vypověděl pracovní smlouvu žalobce s účinností od 19. června 2017, a dále na náhradu škody, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Stephanu Fleigovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.


title: Věc T-562/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — dm-drogerie markt v. EUIPO — Albea Services (ALBÉA) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Obrazová ochranná známka ALBÉA — Starší mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Slovní ochranná známka Balea — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — dm-drogerie markt v. EUIPO — Albea Services (ALBÉA)
      (Věc T-562/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka ALBÉA - Starší mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka Balea - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 172/42)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: O. Bludovsky a C. Mellein, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Rajh a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Albea Services (Gennevilliers, Francie) (zástupce: J.-H. de Mitry, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. května 2017 (věc R 1870/2016-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi dm-drogerie markt a Albea Services.

         Výrok

                  1.

                     Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 25. května 2017 (věc R 1870/2016-1) se zrušuje.

                  2.

                     Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 338, 9.10.2017.


title: Věc T-611/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2019 — All Star v. EUIPO — Carrefour Hypermarchés (tvar podrážky boty) („Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie — Tvar podrážky boty — Všeobecně známé skutečnosti — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na procesní obranu — Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 94 odst. 1 nařízení (EU) 2017/1001] — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] — Rozlišovací způsobilosti získaná užíváním — Článek 7 odst. 3 a čl. 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 2 nařízení 2017/1001) — Zamítnutí žádosti o konání jednání před odvolacím senátem — Článek 77 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 96 odst. 1 nařízení 2017/1001)“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2019 — All Star v. EUIPO — Carrefour Hypermarchés (tvar podrážky boty)
      (Věc T-611/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie - Tvar podrážky boty - Všeobecně známé skutečnosti - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na procesní obranu - Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 94 odst. 1 nařízení (EU) 2017/1001] - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] - Rozlišovací způsobilosti získaná užíváním - Článek 7 odst. 3 a čl. 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 2 nařízení 2017/1001) - Zamítnutí žádosti o konání jednání před odvolacím senátem - Článek 77 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 96 odst. 1 nařízení 2017/1001)“)
      (2019/C 172/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: All Star CV (Beaverton, Oregon, Spojené státy) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti, a S. Malynicz, QC)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: V. Ruzek, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Carrefour Hypermarchés (Évry, Francie) (zástupkyně: C. Verneret, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. června 2017 (věc R 952/2014-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Carrefour Hypermarchés a All Star

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti All Star CV se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 374, 6.11.2017.


title: Věc T-804/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — Stada Arzneimittel v. EUIPO(Vyobrazení dvou protilehlých oblouků) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující dvaprotilehlé oblouky — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 — Stada Arzneimittel v. EUIPO (Vyobrazení dvou protilehlých oblouků)
      (Věc T-804/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující dva protilehlé oblouky - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 172/45)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Německo) (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně D. Hanf a D. Walicka, poté D. Hanf a E. Markakis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. září 2017 (věc R 1887/2016-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího dva protilehlé oblouky jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Stada Arzneimittel AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc T-259/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg v. EUIPO — EuroChem Agro (Unifoska) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Unifoska — Starší slovní ochranná známka Evropské unie NITROFOSKA — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg v. EUIPO — EuroChem Agro (Unifoska)
      (Věc T-259/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Unifoska - Starší slovní ochranná známka Evropské unie NITROFOSKA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 172/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg (Tarnobrzeg, Polsko) (zástupce: M. Kondrat, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Palmero Cabezas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: EuroChem Agro GmbH (Mannheim, Německo) (zástupci: M. Schmidhuber a A. Haberer, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. února 2018 (věc R 1503/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi EuroChem Agro a Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc T-186/18: Usnesení Tribunálu ze dne 25. března 2019 — Abaco Energy a další v. Komise („Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Režim podpor pro energie z obnovitelných zdrojů — Předběžné řízení o přezkumu — Rozhodnutí, kterým se režim podpory prohlašuje za slučitelný s vnitřním trhem — Žaloba podaná příjemci — Neexistence právního zájmu na podání žaloby — Nepřípustnost“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/34

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. března 2019 — Abaco Energy a další v. Komise
      (Věc T-186/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Režim podpor pro energie z obnovitelných zdrojů - Předběžné řízení o přezkumu - Rozhodnutí, kterým se režim podpory prohlašuje za slučitelný s vnitřním trhem - Žaloba podaná příjemci - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost“)
      (2019/C 172/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Abaco Energy, SA (Madrid, Španělsko) a 1659 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupci: původně P. Holtrop, P. Kuypers a M. de Wit, poté P. Holtrop, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, P. Němečková a S. Noë, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 7384 final ze dne 10. listopadu 2017 o státních podporách SA. 40348 (2015/NN) poskytnutých Španělským královstvím (Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a odpadu, jakož i prostřednictvím kombinované výroby).

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Není důvodné rozhodnout o návrzích Španělského království a EDP España na vstup do řízení jako vedlejších účastníků.

                  3)

                     Společnost Abaco Energy, SA a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

                  4)

                     Společnost Abaco Energy, SA a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, Komise, Španělské království a EDP España ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc T-190/18: Usnesení Tribunálu ze dne 25. března 2019 — Solwindet las Lomas v. Komise („Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Režim podpor ve prospěch obnovitelných energií — Předběžné řízení o přezkumu — Rozhodnutí prohlašující režim podpor za slučitelný s vnitřním trhem — Žaloba podaná příjemcem podpory Nedostatek aktivní legitimace — Nepřípustnost“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/35

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. března 2019 — Solwindet las Lomas v. Komise
      (Věc T-190/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Režim podpor ve prospěch obnovitelných energií - Předběžné řízení o přezkumu - Rozhodnutí prohlašující režim podpor za slučitelný s vnitřním trhem - Žaloba podaná příjemcem podpory Nedostatek aktivní legitimace - Nepřípustnost“)
      (2019/C 172/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Solwindet las Lomas, SL (Gérone, Španělsko) (zátupce: L. Sandberg-Mørch, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, P. Němečková a S. Noë, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 7384 final ze dne 10. listopadu 2017 o státní podpoře SA.40348 (2015/NN) poskytnuté Španělským královstvím (Podpora na výrobu elektrické energie z obnovitelných zdrojů a odpadu, jakož i kombinovanou výrobou).

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     O žádosti Španělského království a EDP España není třeba rozhodnout.

                  3)

                     Společnost Solwindet las Lomas, SL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, s výjimkou nákladů týkajících se žádosti o vstup do řízení vedlejších účastníků.

                  4)

                     Společnost Solwindet las Lomas, Komise, Španělské království a EDP España ponesou vlastní náklady týkající se žádostí o vstup do řízení vedlejších účastníků.

         (1)  Úř. věst. C 190, 4.6.2018.


title: Věc T-631/18: Usnesení Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Herholz v. EUIPO (#) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie # — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 — Návrh na změnu rozhodnutí — Zjevná nepřípustnost“)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/36

      Usnesení Tribunálu ze dne 28. března 2019 — Herholz v. EUIPO (#)
      (Věc T-631/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie # - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Návrh na změnu rozhodnutí - Zjevná nepřípustnost“)
      (2019/C 172/49)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG (Ahaus, Německo) (zástupce: D. Sprenger, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Sesma Merino a A. Söder, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. srpna 2018 (věc R 445/2018-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení # jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 445, 10.12.2018.


title: Věc T-157/19: Žaloba podaná dne 8. března 2019 — Șanli v. Rada

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/36

      Žaloba podaná dne 8. března 2019 — Șanli v. Rada
      (Věc T-157/19)
      (2019/C 172/50)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Dalokay Șanli (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: D. Gürses, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/24 ze dne 8. ledna 2019 a rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/25 ze dne 8. ledna 2019; a

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z neopodstatněnosti zařazení PKK na seznam, neboť PKK není teroristickou organizací.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že jméno žalobce nemá být zařazeno na seznam, neboť nebyl nikdy odsouzen za teroristický trestný čin ani nebyl ze spáchání takového trestného činu nikdy obviněn.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že nebylo prokázáno, že by se žalobce dopustil teroristických trestných činů nebo že by s nimi mohl být spojován.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení základních práv žalobce na obhajobu a účinnou soudní ochranu, neboť se nemohl bránit obviněním, jež vůči němu byla vznesena.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadených aktů Rady, neboť nejsou předloženy žádné důkazy na podporu uložené sankce.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 1 odst. 4 společného postoje Rady 2001/931/SZBP, neboť Rada nepředložila přesné informace nebo údaje obsažené ve spisu, z nichž by vyplývalo, že příslušný orgán vydal rozhodnutí ve smyslu tohoto článku.


title: Věc T-162/19: Žaloba podaná dne 11. března 2019 — Telefónica a Telefónica de España v. Parlament a Rada

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/38

      Žaloba podaná dne 11. března 2019 — Telefónica a Telefónica de España v. Parlament a Rada
      (Věc T-162/19)
      (2019/C 172/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Telefónica, SA (Madrid, Španělsko), a Telefónica de España, SA (Madrid) (zástupci: F. González Díaz, B. Langeheine a J. Blanco Carol, advokáti)

         Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou;

                  —

                  zrušil článek 50 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1971 (1);

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie náhradu nákladů na právní zastoupení a jiných nákladů a výdajů vynaložených žalobkyněmi v této věci.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů, které jsou v podstatě identické s důvody či obdobné důvodům uvedeným ve věc T-161/19, Deutsche Telekom v. Parlament a Rada.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1971 ze dne 11. prosince 2018 o zřízení Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) a Agentury na podporu BEREC (Úřad BEREC), o změně nařízení (EU) 2015/2120 a o zrušení nařízení (ES) č. 1211/2009 (Úř. věst. 2018, L 321, s. 1).


title: Věc T-171/19: Žaloba podaná dne 20. března 2019 — Hebberecht v. ESVČ

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/39

      Žaloba podaná dne 20. března 2019 — Hebberecht v. ESVČ
      (Věc T-171/19)
      (2019/C 172/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Chantal Hebberecht (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: K. Bicard, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil návrh Ch. Hebberecht za přípustný a opodstatněný;

                  —

                  zrušil sankci uloženou ohledně žalobkyně;

                  —

                  uložil Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ) vyplatit žalobkyni nedoplatek na platu ve výši 36 000 eur a úroky z prodlení;

                  —

                  uložil ESVČ zaplatit žalobkyni 450 000 eur jakožto náhradu škody spolu s úroky za újmu na zdraví žalobkyně, majetkovou a nemajetkovou újmu;

                  —

                  podpůrně uložil ESVČ zaplatit žalobkyni 300 000 eur jakožto náhradu škody spolu s úroky za tytéž újmy;

                  —

                  dále podpůrně uložil ESVČ zaplatit žalobkyni 150 000 eur jakožto náhradu škody spolu s úroky za tytéž újmy;

                  —

                  dále ještě podpůrně uložil ESVČ zaplatit žalobkyni 50 000 eur jakožto náhradu škody spolu s úroky za tytéž újmy;

                  —

                  uložil ESVČ náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává skutečnosti, že se nedopustila skutků, které jsou vůči ní uplatňovány v rozsudku soudu prvního stupně v Hainaut (Belgie) ze dne 13. prosince 2017 a kterých se ESVČ dovolává jakožto skutků zakládajících závažné porušení povinností úředníků, zejména podle článku 12 služebního řádu úředníků. Žalobkyně se rovněž dovolává diskriminační povahy sankcí, které vůči ní byly přijaty.


title: Věc T-173/19: Žaloba podaná dne 22. března 2019 — AV a AW v. Parlament

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/40

      Žaloba podaná dne 22. března 2019 — AV a AW v. Parlament
      (Věc T-173/19)
      (2019/C 172/54)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: AV et AW (zástupci: L. Levi a S. Rodrigues, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            v důsledku toho,

                  —

                  zrušil napadená rozhodnutí;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci 5 žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 78 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1), a z porušení práva na obhajobu. Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že v projednávané věci nebyli před přijetím napadených rozhodnutí o vydání bezdůvodného obohacení informováni o žádném správním rozhodnutí obsahujícím příkaz k navrácení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z neexistence platného právního základu, neboť disciplinární kontext, do kterého spadala napadená rozhodnutí, zakazoval, aby tato rozhodnutí byla založena na článku 85 služebního řádu úředníků.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 85 služebního řádu úředníků. Žalobci jsou toho názoru, že i kdyby napadená rozhodnutí mohla být založena na článku 85 služebního řádu, tato rozhodnutí jsou protiprávní, neboť podmínky uplatnění tohoto ustanovení nejsou v projednávané věci splněny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy a povinnosti jednat s náležitou péčí, která z ní plyne, a to zejména z důvodu, že žalovaný se nesnažil ověřit pravdivost nesrovnalosti odhalené Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF).

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Parlament zneužil pravomoc, když přijal napadená rozhodnutí za účelem — ne-li výhradním, tak přinejmenším rozhodujícím — dosažení jiných cílů, než jsou cíle článku 85 služebního řádu úředníků, a sice za účelem postihnout žalobce jiným způsobem, než uložením disciplinární sankce.


title: Věc T-176/19: Žaloba podaná dne 25. března 2019 — 3V Sigma v. ECHA

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/41

      Žaloba podaná dne 25. března 2019 — 3V Sigma v. ECHA
      (Věc T-176/19)
      (2019/C 172/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: 3V Sigma (Milán, Itálie) (zástupci: C. Bryant a S. Hainsworth, Solicitors, a C. Krampitz, advokát)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil rozhodnutí odvolacího senátu žalované ze dne 15. ledna 2019 týkající se hodnocení látky bis(2-ethylhexyl) 4,4’-{6-[4-tert-butylcarbamoyl) anilino]-1,3,5-triazine-2,4- diyldiimino}dibenzoat, a to v rozsahu, v němž i) zamítl správní odvolání žalobkyně proti původnímu rozhodnutí a ii) rozhodl, že žalobkyně musí poskytnout informace o studii OECD TG 308 do 22. října 2020, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že při vyslovení závěru o nezbytnosti studie OECD TG 308 došlo k nesprávnému právnímu posouzení a ke zjevně nesprávnému posouzení.
                  Žalobkyně tvrdí, že se odvolací senát žalované dopustil nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když nerozlišil na jednu stranu podmínky, za nichž musí být provedeny testy k prokázání existence látky, nebo produktů přeměny či rozkladných produktů látky, a na druhou stranu podmínky, za nichž musí být provedeno posouzení perzistentních, bioakumulativních a toxických vlastností nebo velmi perzistentních a velmi bioakumulativních vlastností takových produktů přeměny či rozkladných produktů. Žalobkyně tedy tvrdí, že odvolací senát žalované dospěl k nesprávnému závěru, že studie OECD TG 308 požadovaná po žalobkyni je nezbytná.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že když odvolací senát žalované určil, že uváděné testovací teploty jsou vhodné, dopustil se tím nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení.
                  Žalobkyně tvrdí, že se odvolací senát žalované dopustil nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když učinil závěr, že uváděná testovací teplota pro studii OECD TG 308, jmenovitě 20 oC, je vhodná. Odvolací senát žalované nezohlednil skutečnost, že provedení studie při vyšší teplotě by mělo podstatný dopad na koncentrace vzniklých produktů přeměny či rozkladných produktů a tedy na to, které z nich by pak byly případně předmětem posouzení perzistentních, bioakumulativních a toxických vlastností/velmi perzistentních a velmi bioakumulativních vlastností, čímž byla podstatným způsobem narušena vhodnost studie.


title: Věc T-182/19: Žaloba podaná dne 28. března 2019 — Puma v. EUIPO (SOFTFOAM)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/42

      Žaloba podaná dne 28. března 2019 — Puma v. EUIPO (SOFTFOAM)
      (Věc T-182/19)
      (2019/C 172/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Puma SE (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: M. Schunke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SOFTFOAM — Přihláška č. 17 363 318

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. ledna 2019, ve věci R 1399/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-184/19: Žaloba podaná dne 27. března 2019 — Aurea Biolabs v. EUIPO — Avizel (AUREA BIOLABS)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/43

      Žaloba podaná dne 27. března 2019 — Aurea Biolabs v. EUIPO — Avizel (AUREA BIOLABS)
      (Věc T-184/19)
      (2019/C 172/57)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aurea Biolabs Pte Ltd (Cochin, Indie) (zástupci: B. Brandreth, QC a L. Oommen, Solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Avizel SA (Lucemburk, Lucembursko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie AUREA BIOLABS — Přihláška č. 15 836 737

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. ledna 2019, ve věci R 814/2018-2 (CORR)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil náhradu nákladů řízení, které vynaložila žalobkyně.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Odvolací senát na podporu svého rozhodnutí vychází z neplatného ustanovení;

                  —

                  V případě, že došlo k zjevnému nesprávnému právnímu posouzení, předchozí rozhodnutí je třeba zrušit;

                  —

                  Porušení čl. 94 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a zásad přirozené spravedlnosti.


title: Věc T-185/19: Žaloba podaná dne 28. března 2019 — Public.Resource.Org a Right to Know v. Komise

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/44

      Žaloba podaná dne 28. března 2019 — Public.Resource.Org a Right to Know v. Komise
      (Věc T-185/19)
      (2019/C 172/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Public.Resource.Org, Inc. (Sebastopol, Kalifornie, Spojené státy), Right to Know CLG (Dublin, Irsko) (zástupci: F. Logue, Solicitor, A. Grünwald, J. Hackl a C. Nüßing, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 639 final ze dne 22. ledna 2019 [včetně původního rozhodnutí ze dne 15. listopadu 2018 s označením GROW/D3/ALR/dr (2018) 5993057)];

                  —

                  podpůrně vrátil věc Evropské komisi a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby žalobkyně předkládají dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Evropská komise nesprávně vyložila nebo nesprávně uplatnila čl. 4 odst. 2 první odrážku nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), jelikož toto ustanovení neposkytuje ochranu požadovaným harmonizovaným standardům:

                              —

                              požadované harmonizované standardy nemohou být chráněny autorským právem, jelikož jsou součástí práva EU;

                              —

                              požadovaným harmonizovaným standardům chybí originalita, a nelze je proto chránit autorským právem;

                              —

                              žalovaná neprokázala údajné narušení obchodních zájmů organizace pro standardizaci.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Evropská komise porušila poslední odrážku čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož nesprávně odmítla, že by žalobkyně měly převažující veřejný zájem na přístupu k požadovaným harmonizovaným standardům:

                              —

                              koncepty právního státu a základních práv vyžadují svobodný přístup k právním předpisům Evropské unie;

                              —

                              požadované standardy obsahují informace o životním prostředí a zejména informace o emisích do životního prostředí, a proto musí být zpřístupněny podle nařízení (ES) č. 1367/2006 (2);

                              —

                              žalovaná dostatečně neodůvodnila závěr, že není dán převažující veřejný zájem.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).


title: Věc T-187/19: Žaloba podaná dne 29. března 2019 — Glaxo Group v. EUIPO (barevná ochranná známka v purpurové barvě)

text:
               20.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 172/45

      Žaloba podaná dne 29. března 2019 — Glaxo Group v. EUIPO (barevná ochranná známka v purpurové barvě)
      (Věc T-187/19)
      (2019/C 172/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Glaxo Group Ltd (Brentford, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister a R. Jacob, solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška barevné ochranné známky Evropské unie v purpurové barvě (PANTONE: 2587C) — Přihláška č. 14 596 951

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. ledna 2019, ve věci R 1870/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, k němuž došlo v důsledku konstatování, že označení nemá inherentní rozlišovací způsobilost, takže jej nelze platně zapsat jako ochrannou známku;

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, k němuž došlo tím, že nebylo konstatováno, že označení získalo rozlišovací způsobilost užíváním ze strany žalobkyně nebo s jejím souhlasem.


title: Věc C-80/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná dne 4. února 2019 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva)

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná dne 4. února 2019 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva)
      (Věc C-80/19)
      (2019/C 148/18)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: E. E.

         Další účastníci řízení o kasačním opravném prostředku: Notářský úřad č. 4 města Kaunas, Litva, K.-D. E.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být situace, jako je ta v projednávaném případě — v němž litevská státní příslušnice, která měla v den své smrti místo obvyklého pobytu pravděpodobně v jiném členském státě, ale která v žádném případě nikdy nepřerušila své vazby ke své domovské zemi, a která mimo jiné před svou smrtí pořídila závěť v Litvě a zůstavila všechen svůj majetek dědici, litevskému státnímu příslušníkovi, přičemž v době zahájení dědického řízení bylo zjištěno, že předmětem celého dědictví je nemovitý majetek nacházející se výlučně v Litvě, a státní příslušník onoho jiného členského státu jakožto pozůstalý manžel jasně vyjádřil svůj úmysl vzdát všech nároků na dědictví po zůstavitelce, neúčastnil se soudního řízení zahájeného v Litvě a souhlasil s příslušností litevských soudů a uplatněním litevského práva — považována za dědění s přeshraničními dopady ve smyslu nařízení č. 650/2012, na něž musí být toto nařízení uplatněno?

                  2)

                  Má být litevský notář, který zahajuje dědické řízení, vydává osvědčení o dědických právech a provádí další úkony nezbytné pro dědice k uplatnění jejich práv, považován za „soud“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení č. 650/2012 (1), a to s přihlédnutím ke skutečnosti, že notáři při výkonu své činnosti dodržují zásady nestrannosti a nezávislosti, jejich rozhodnutí jsou pro ně samotné nebo pro soudní orgány závazná a jejich úkony mohou být předmětem soudního řízení?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku, mají být osvědčení o dědických právech vydaná litevskými notáři považována za rozhodnutí ve smyslu článku 3 odst. 1 písm. g) nařízení č. 650/2012, a z tohoto důvodu musí být pro účely jejich vydání určena příslušnost?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku, mají být ustanovení článků 4 a 59 nařízení č. 650/2012 (společně či samostatně, avšak bez omezení na tyto články) vykládána v tom smyslu, že litevští notáři jsou oprávněni vydávat osvědčení o dědických právech bez ohledu na obecná pravidla určování příslušnosti a že tato osvědčení mají být považována za veřejné listiny, které vyvolávají právní účinky také v jiných členských státech?

                  5)

                  Musí být článek 4 nařízení č. 650/2012 (nebo jiná ustanovení tohoto nařízení) vykládán v tom smyslu, že místo obvyklého pobytu zůstavitele lze určit pouze v jednom konkrétním členském státě?

                  6)

                  Mají být ustanovení článků 4, 5, 7 a 22 nařízení č. 650/2012 (společně či samostatně, avšak bez omezení na tyto články) vykládána a používána takovým způsobem, že v projednávané věci je v souladu se skutečnostmi uvedenými v první otázce třeba konstatovat, že dotčené strany se shodly na příslušnosti litevských soudů a použití litevského práva?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení (Úř. věst. 2012, L 201, s. 107).


title: Věc T-301/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise („Dumping — Dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie — Prováděcí nařízení (EU) 2016/388 — Nařízení (ES) č. 1225/2009 [nahrazeno nařízením (EU) 2016/1036] — Dumpingové rozpětí — Stanovení vývozní ceny — Obchodní spojení mezi vývozcem a dovozcem — Spolehlivá vývozní cena — Početní určení vývozní ceny — Přiměřené rozpětí prodejních, správních a režijních nákladů — Přiměřené ziskové rozpětí — Újma výrobnímu odvětví Unie — Výpočet cenového podbízení a rozpětí újmy — Příčinná souvislost — Přístup k důvěrným údajům týkajícím se antidumpingového šetření — Právo na obhajobu“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/61

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2019 — Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise
      (Věc T-301/16) (1)

      („Dumping - Dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie - Prováděcí nařízení (EU) 2016/388 - Nařízení (ES) č. 1225/2009 [nahrazeno nařízením (EU) 2016/1036] - Dumpingové rozpětí - Stanovení vývozní ceny - Obchodní spojení mezi vývozcem a dovozcem - Spolehlivá vývozní cena - Početní určení vývozní ceny - Přiměřené rozpětí prodejních, správních a režijních nákladů - Přiměřené ziskové rozpětí - Újma výrobnímu odvětví Unie - Výpočet cenového podbízení a rozpětí újmy - Příčinná souvislost - Přístup k důvěrným údajům týkajícím se antidumpingového šetření - Právo na obhajobu“)
      (2019/C 187/65)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jindal Saw Ltd (Nové Dillí, Indie), Jindal Saw Italia SpA (Terst, Itálie) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a G. Luengo, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Saint-Gobain Pam (Pont-à-Mousson, Francie) (zástupci: O. Prost, A. Coelho Dias a C. Bouvarel, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/388 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie (Úř. věst. 2016, L 73, s. 53) v rozsahu, v němž se toto nařízení týká žalobkyň.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/388 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Jindal Saw Ltd.

                  2)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Jindal Saw a Jindal Saw Italia SpA.

                  3)

                     Společnost Saint-Gobain Pam ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 314, 29.8.2016.


title: Věc T-423/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. května 2019 — Fissler v. EUIPO (vita) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie vita — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Popisný charakter — Pojem„vlastnost“ — Název barvy — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               24.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 7. května 2019 — Fissler v. EUIPO (vita)
      (Věc T-423/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie vita - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Pojem„vlastnost“ - Název barvy - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 213/34)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Fissler GmbH (Idar-Oberstein, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a K. Middelhoff, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: W. Schramek a D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. března 2018 (věc R 1326/2017-5), týkajícímu se přihlášky slovního označení vita jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 28. března 2018 (věc R 1326/2017-5) se zrušuje.

                  2)

                     EUIPO se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc T-274/19: Žaloba podaná dne 24. dubna 2019 — Target Ventures Group v. EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES)

text:
               24.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/68

      Žaloba podaná dne 24. dubna 2019 — Target Ventures Group v. EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES)
      (Věc T-274/19)
      (2019/C 213/66)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Target Ventures Group Ltd (Road Town, Britské Panenské ostrovy) (zástupci: T. Dolde, P. Homann, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Target Partners GmbH (Mnichov, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „TARGET VENTURES“ — 13 685 565

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. února 2019, ve věci R 1685/2017-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před zrušovacím oddělením a druhým odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 53 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení článku 94 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-259/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid — Španělsko) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA v. Asendia Spain SLU („Řízení o předběžné otázce — Směrnice 97/67/ES — Společná pravidla pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb — Poskytování všeobecných poštovních služeb — Výlučná práva určeného provozovatele — Vydávání jiných prostředků placení poštovného, než jsou poštovní známky“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/9

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid — Španělsko) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA v. Asendia Spain SLU
      (Věc C-259/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 97/67/ES - Společná pravidla pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb - Poskytování všeobecných poštovních služeb - Výlučná práva určeného provozovatele - Vydávání jiných prostředků placení poštovného, než jsou poštovní známky“)
      (2019/C 220/12)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA

         Žalovaná: Asendia Spain SLU

         Výrok

      Článek 7 odst. 1 a článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která zaručuje provozovateli určenému k poskytování všeobecných poštovních služeb výlučné právo distribuovat jiné prostředky placení poštovného než poštovní známky.

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc C-143/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. února 2019 Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-253/17, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/18

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. února 2019 Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-253/17, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-143/19 P)
      (2019/C 220/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH (zástupkyně: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 12. prosince 2018 ve věci T-253/17;

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním podaným v prvním stupni a vydal konečné rozhodnutí právního sporu, podpůrně, aby věc vrátil k rozhodnutí Tribunálu Evropské unie;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek se opírá o porušení unijního práva — čl. 15 odst. 1, čl. 51 odst. 1 písm. a) a čl. 66 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (1). Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že konstatoval existenci právo zachovávajícího užívání kolektivní ochranné známky Evropské unie
 jen pro obaly, ne však pro výrobky zařazené do tříd 1 až 34, jejichž obaly jsou touto ochrannou známkou označeny. Tribunál přitom sice učinil správná konstatování, pokud jde o chápání užívání této ochranné známky veřejností, toto však v rozporu s právem nepovažoval za užívání pro tyto samotné výrobky.
      Navrhovatelka namítá, že došlo k nesprávnému právnímu posouzení. Toto právní posouzení je nesprávné v tom, že Tribunál v souvislosti s užíváním kolektivní ochranné známky odmítá vazbu na výrobek, a — pokud jde o právo ochranných známek — právo zachovávající užívání ochranné známky Evropské unie potvrdil jen pro obaly.
      Pro vazbu na výrobek je relevantní skutečnost, že označení upozorňuje na členství výrobce výrobku ve sdružení, a ne na členství výrobce obalu. Výrobek a obal výrobku se uvádí na trh jako jeden celek.
      Upozorňující funkce tohoto označení spočívá v tom, že likvidace a využití může být na základě členství výrobce tohoto výrobku v systému licenčních smluv žalobkyně provedeno prostřednictvím jejího příslušného duálního systému.
      Proti vazbě na výrobek zejména nemůže svědčit skutečnost, že na příslušných baleních výrobků jsou současně dále uvedeny také ochranné známky různých podniků, protože se přitom jedná o typickou koexistenci kolektivních ochranných známek.
      Pro funkci kolektivní ochranné známky není nezbytné, aby vždy označovala určité vlastnosti zboží. Naopak, stačí, že upozorňuje na příslušnost ke sdružení.
      Rozhodnutí Tribunálu dostatečně nezohlednilo diferenciaci mezi různými uživateli označení, která je uvedena ve stanovách žalobkyně.
      K užívání dochází i za účelem získání odbytového trhu, a to — v souladu s povahou kolektivní ochranné známky — s cílem zachovat nebo zlepšit postavení kolektivu na trhu vůči konkurujícím kolektivům, zejména vůči konkurujícím duálním systémům a vůči podnikům, které nejsou členy sdružení.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. 2009. L 78, s. 1).


title: Věc T-434/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2019 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Mimosmluvní odpovědnost — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2019 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada
      (Věc T-434/15) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Mimosmluvní odpovědnost - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)
      (2019/C 220/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teherán, Írán) a 6 dalších žalobců, jejichž jména a firmy jsou uvedeny v příloze k rozsudku (zástupci: M. Taher, solicitor, M. Malek, QC, a R. Blakeley, barrister)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a H. Marcos Fraile, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článcích 268 a 340 SFEU a znějící na získání náhrady újmy, kterou žalobci údajně utrpěli na základě zařazení svých jmen a firem na seznamy tvořící přílohu II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010, L 195, s. 39), přílohu prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2010, L 195, s. 25), přílohu rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP ze dne 10. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 81), přílohu VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 1) a přílohu IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. 2012, L 88, s. 1)

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Islamic Republic of Iran Shipping Lines a 6 dalších žalobců, jejichž jména a firmy jsou uvedeny v příloze k rozsudku, ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 328, 5.10.2015.


title: Věc C-27/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2019 Evropským účetním dvorem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 8. listopadu 2018 ve věci T-874/16, RA v. Účetní dvůr

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/4

      Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2019 Evropským účetním dvorem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 8. listopadu 2018 ve věci T-874/16, RA v. Účetní dvůr
      (Věc C-27/19 P)
      (2019/C 238/05)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropský účetní dvůr (zástupci: E. von Bardeleben, C. Lesauvage, zmocněnci)

         Další účastník řízení: RA
      Usnesením ze dne 24. dubna 2019 Soudní dvůr (devátý senát) vyškrtl věc z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-214/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 7. března 2019 achtung! GmbH proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. ledna 2019 ve věci T-832/17, achtung! GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/4

      Kasační opravný prostředek podaný dne 7. března 2019 achtung! GmbH proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. ledna 2019 ve věci T-832/17, achtung! GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-214/19 P)
      (2019/C 238/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: achtung! GmbH (zástupci: G. J. Seelig, D. Bischof, Rechtsanwälte)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-832/17 ze dne 10. ledna 2019,

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním žaloby č. 1 a 3 ze dne 22. prosince 2017 předloženým v prvním stupni,

                  —

                  uložil Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví také náhradu dalších nákladů tohoto řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka předkládá následující tři důvody kasačního opravného prostředku:

                  První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení rozlišovací způsobilosti přihlášené ochranné známky „achtung!“ (slovní a obrazové) podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce (1). Tribunál v napadeném rozsudku chybně konstatoval, že označení postrádá rozlišovací způsobilost, pokud je lze v některém z možných významů vnímat jako propagační doporučení. Kromě toho neprovedl Tribunál posouzení rozlišovací způsobilosti podle přihlášeného označení „achtung!“, nýbrž na základě výrazu „Achtung“. Při posouzení rozlišovací způsobilosti vycházel navíc z nesprávného skutkového základu, aniž provedl dokazování ohledně otázek nezbytných pro vyřešení sporu.

                  Rovněž druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení rozlišovací způsobilosti podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce. V napadeném rozsudku Tribunál nesprávně vycházel z toho, že vlastnost zboží a služeb být „předmětem propagace“ představuje vhodný společný znak k odůvodnění paušálního zamítnutí rozlišovací způsobilosti pro veškeré přihlašované zboží a služby.

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku se týká porušení zásad rovného zacházení a řádné správy. Tribunál z právního hlediska chybně nezkoumal, zda se odvolací senát v dostatečném rozsahu zabýval relevantními předchozími zápisy navrhovatelky a zda při svém rozhodnutí ověřil, zda má rozhodnout ve stejném smyslu či nikoli. Celkové nezohlednění předchozích shodných zápisů u EUIPO představuje právní pochybení.

         (1)  Nařízení Evorpského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie. (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).


title: Věc C-240/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Španělsko) dne 20. března 2019 — FA v. Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Španělsko) dne 20. března 2019 — FA v. Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Věc C-240/19)
      (2019/C 238/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: FA

         Žalovaná: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Pokud vnitrostátní pravidlo, jako je čl. 2 odst. 2 písm. a) Orden (vyhláška) TAS 2865/2003, vyžaduje, aby pro účely uzavření dobrovolného pojištění nebo dobrovolného pokračujícího pojištění došlo k odchodu z režimu sociálního zabezpečení: musí k uvedenému odchodu dojít z režimu španělského sociálního zabezpečení, nebo v souladu se zásadou faktického přirovnání stanovenou v čl. 5 písm. b) nařízení č. 883/2004 (1) musí naopak příslušná španělská instituce přihlédnout k odchodu z podobného režimu sociálního zabezpečení jiného členského státu, jako kdyby k němu došlo ve Španělsku?

                  2)

                  Pokud vnitrostátní pravidlo, jako je čl. 3 odst. 3 Orden TAS 2865/2003, vyžaduje, aby byla pro účely uzavření dobrovolného pojištění nebo dobrovolného pokračujícího pojištění doložena období odvádění příspěvků: je nezbytné, aby dotyčná osoba podléhala španělské právní úpravě v nějaké době v minulosti, nebo v souladu s článkem 6 nařízení č. 883/2004 musí příslušná španělská instituce přihlédnout k obdobím odvádění příspěvků pokrytým podle právní úpravy jiného členského státu, jako kdyby se jednalo o příspěvky pokryté ve Španělsku?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).


title: Věc C-268/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Španělsko) dne 29. března 2019 — UP v. Banco Pastor S.A.U.

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Španělsko) dne 29. března 2019 — UP v. Banco Pastor S.A.U.
      (Věc C-268/19)
      (2019/C 238/08)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UP

         Žalovaná: Banco Pastor S.A.U.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být účinek nezávaznosti stanovený v čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 (1) vykládán v tom smyslu, že brání platnosti dohody o změně zneužívajícího ujednání ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a prodejcem či poskytovatelem za okolností, kdy a) zneužívající ujednání nebylo v okamžiku uzavření uvedené dohody prohlášeno za neplatné, ani nebyl konstatován nedostatek jeho platnosti, ani nebyl spotřebitel upozorněn na možné konstatování jeho zneužívající povahy a b) uvedená dohoda o změně smlouvy nemá smírčí povahu? Má v takové situaci vliv na platnost uvedené dohody skutečnost, že spotřebitel vyjednával o obsahu takové dohody?

                  2)

                  Má být čl. 3 odst. 1 a článek 4 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že pro to, aby bylo považováno za transparentní ujednání zavedené prostřednictvím dohody o změně smlouvy mezi spotřebitelem a prodávajícím či poskytovatelem, kterou se mění původní zneužívající ujednání, musí spotřebitel v okamžiku uzavřené dohody o změně být informován o zneužívající povaze ujednání, nebo případně o možnosti konstatování jeho zneužívající povahy? Vylučuje v každém případě v této souvislosti skutečnost, že nové ujednání bylo sjednáno individuálně, přezkumu jeho zneužívající povahy?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29).


title: Věc C-269/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 29. března 2019 — Banca B. SA v. A.A.A.

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 29. března 2019 — Banca B. SA v. A.A.A.
      (Věc C-269/19)
      (2019/C 238/09)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Cluj

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Banca B. SA

         Odpůrce: A.A.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že po zjištění zneužívající povahy ujednání, které definuje mechanismus pro stanovení pohyblivé úrokové sazby podle vzorce „pevná marže a referenční úroky uplatňované bankou na základě netransparentních kritérií“, v rámci úvěrové smlouvy s pevnou úrokovou sazbou omezenou na první rok a pohyblivou sazbou pro následující roky v souladu s uvedeným vzorcem, umožňuje vnitrostátnímu soudu ve světle skutkových prvků obsažených v úvěrové smlouvě upravit smlouvu stanovením způsobu výpočtu pohyblivého úroku na základě transparentních referenčních parametrů (LIBOR/EURIBOR) a pevné marže banky, a to za účelem zajištění lepší ochrany spotřebitele?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na tuto otázku, musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS vykládán v tom smyslu, že po zjištění zneužívající povahy takového ujednání, jako je ujednání uvedené výše, umožňuje vnitrostátnímu soudu, aby soudní cestou uplatnil pevnou úrokovou sazbu prostřednictvím odkazu na pevnou marži stanovenou pro druhý rok plnění smlouvy nebo na pevnou úrokovou sazbu pro první rok?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na tuto otázku, musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS a zásada efektivity vykládány v tom smyslu, že po zjištění zneužívající povahy takového ujednání, jako je ujednání uvedené výše, brání tomu, aby vnitrostátní soud odkázal strany na vyjednávání za účelem určení nové úrokové sazby, aniž by stanovil referenční parametry?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na tuto otázku, jaké jsou možné nápravné prostředky k zajištění ochrany spotřebitele v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-283/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 4. dubna 2019 — EUflight.de GmbH v. TUIfly GmbH

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 4. dubna 2019 — EUflight.de GmbH v. TUIfly GmbH
      (Věc C-283/19)
      (2019/C 238/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Hannover

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: EUflight.de GmbH

         Žalovaná: TUIfly GmbH
      Věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 23. května 2019 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc T-257/19: Žaloba podaná dne 15. dubna 2019 — Al Zoubi v. Rada

text:
               15.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/19

      Žaloba podaná dne 15. dubna 2019 — Al Zoubi v. Rada
      (Věc T-257/19)
      (2019/C 238/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Khaldoun Al Zoubi (Damašek, Sýrie) (zástupce: L. Cloquet, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/87 ze dne 21. ledna 2019 (1) v rozsahu, v němž se týká žalobce;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/85 ze dne 21. ledna 2019 (2) v rozsahu, v němž se týká žalobce;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkového stavu žalovanou, neboť žalovaná konstatovala, že žalobce podporuje syrský režim a má z něj prospěch, ačkoliv je tento názor zcela nepodložený.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení obecné zásady proporcionality a ze skutečnosti, že opatření přijatá v napadených aktech mají podle žalobce takové účinky, že tato opatření mají být považována za nepřiměřená. Hospodářské důsledky sankcí uložených žalobci jsou ničivé a ve srovnání s cílem, jež má být napadenými akty dosažen, jsou nepřiměřené.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná nepřiměřeně porušila právo žalobce vlastnit majetek a právo pracovat, protože napadená opatření brání žalobci v pokojném užívání jeho majetku a výkonu ekonomické svobody, neboť napadené právní akty jsou v rozporu s prvním Dodatkovým protokolem Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci. Napadené akty byly přijaty za účelem dosažení cílů, které se liší od cílů v nich uvedených, jsou zejména zaměřeny na samotného žalobce namísto režimu z důvodů, které jsou mu neznámy, a jsou tak stiženy zneužitím pravomoci.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, stanovené v čl. 296 odst. 2 SFEU. Odůvodnění uvedené v napadených aktech je ve skutečnosti čistě formální a nebylo pravděpodobně žalovanou promyšlené.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces. Žalobce neměl nikdy možnost být před uložením omezujících opatření vyslechnut, a proto nemohl správně vykonat své právo na obhajobu, včetně svého práva na spravedlivý proces, zaručené čl. 6 odst. 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/87 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii. (Úř. věst. L 18I, 21.1.2019, s. 13).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/85 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii. (Úř. věst. L 18I, 21.1.2019, s. 4).


title: Věc T-309/19: Žaloba podaná dne 20. května 2019 — BRF Singapore Foods v. EUIPO — Tipiak (Sadia)

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/32

      Žaloba podaná dne 20. května 2019 — BRF Singapore Foods v. EUIPO — Tipiak (Sadia)
      (Věc T-309/19)
      (2019/C 246/34)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BRF Singapore Foods Pte Ltd. (Singapur, Singapur) (zástupkyně: C. Mateu, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tipiak (Saint-Aignan de Grand Lieu, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Sadia v černé a bílé barvě — přihláška č. 12 084 356

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. března 2019, ve věci R 1834/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil společnosti Tipiak náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení obecných zásad EU řádné správy a rovného zacházení;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 94 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.