title: Věc T-786/16: Žaloba podaná dne 12. prosince 2017 – PV v. Komise

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/22

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2017 – PV v. Komise
   (Věc T-786/16)
   (2018/C 123/30)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci/ Účastnice řízení

      Žalobce: PV (zástupce: M. Casado García-Hirschfeld, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

         a v důsledku toho:

               —

               zrušil napadená rozhodnutí ze dne 31. května 2016 a 5. července 2016 o srážkách ze mzdy, v jejichž souvislosti podal žalobce stížnosti podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu ve dnech 29. července 2016 (R/492/16) a 30. července 2016 (R/493/16), které byly obě zamítnuty dne 28. listopadu 2016;

               —

               zrušil napadená rozhodnutí ze dne 15. září 2016 a 11. července 2016 o srážkách ze mzdy a o vynulování mzdy od července 2016, v jejichž souvislosti podal žalobce stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu dne 19. září 2016 (R/496/16), která byla zamítnuta dne 17. ledna 2017;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí ze dne 21. září 2016, kterým byl žalobce informován o celkovém dluhu ve výši 42 704,74 eur za Komisí, v jehož souvislosti byla dne 8. listopadu 2016 podána stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu (R/556/16), která byla zamítnuta dne 17. ledna 2017;

               —

               zrušil napadenou výzvu k úhradě č. 32441709991 ze dne 20. července 2017 na částku 42 704,74 eur, na jejímž základě má být zaplacen sporný dluh ve výši 42 704,74 eur, v jehož souvislosti byla dne 31. července 2017 podána stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu (R/346/17), která byla zamítnuta dne 29. listopadu 2017;

               —

               zrušil rozhodnutí o odvolání ze dne 26. července 2016, které přijal OOJ v tripartitním složení a proti němuž podal žalobce dne 3. října 2016 stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu (R/510/16), jež byla zamítnuta dne 2. února 2017, a zrušil disciplinární řízení CMS 13/087 ve všech ohledech;

               —

               nahradil újmu způsobenou psychickým obtěžováním na půdě GŘ zaměstnání, GŘ rozpočet, GŘ tlumočnické služby a společně se zdravotní službou, Úřadem pro správu a vyplácení individuálních nároků a GŘ lidské zdroje, přičemž k prvnímu případu obtěžování došlo v říjnu 2008;

               —

               zrušil všechny hodnotící posudky žalobce za roky 2014, 2015 a 2016 z důvodu obtěžování na půdě GŘ tlumočnické služby;

         a přiznal následující náhradu na základě článku 340 SFEU:

               —

               náhradu nemajetkové újmy žalobce ve výši 889 000 eur a majetkové újmy ve výši 132 828,67 eur vyplývajících z napadených rozhodnutí, která se oceňuje – s výhradou přehodnocení – na částku 1 021 828,67 eur, navyšovanou o úrok z prodlení až do dne úplného zaplacení;

         podpůrně, s ohledem na způsobené obtěžování a na použitá „nepravdivá prohlášení“, v důsledku čehož nelze taková pochybení v unijním právním pořádku trpět:

               —

               zrušil všechny srážky ze mzdy za období od března 2015 do července 2016 – tj. 12 rozhodnutí ze dne 9.2.2015, 30.3.2015, 5.5.2015, 24.6.2015, 1.10.2015, 12.11.2015, 15.1.2016, 22.4.2016, 31.5.2016, 5.7.2016, 15.9.2016 a 11.7.2016, a všechna rozhodnutí o zamítnutí jeho návrhů na zrušení, tj. rozhodnutí R/1110/14 ze dne 11.3.2015, R/225/15 dne 3. července 2015, R/292/15 ze dne 23. července 2015, R/376/15 ze dne 18. srpna 2015, R/419/15 ze dne 25. září 2015, R/496/15 ze dne 23. října 2015, R/787/15 a R/788/16 a R/71/16 ze dne 21. března 2016, R/282/16 ze dne 12. září 2016;

               —

               zrušil všechna zamítavá rozhodnutí týkající se stížností k hodnotícímu postupu, tj. zamítavá rozhodnutí R/ll00/14 ze dne 12. března 2015, R/313/15 ze dne 11. srpna 2015, R/676/15 ze dne 13. října 2015, R/127/16 a R/128/16 ze dne 7. června 2016 a R/342/16 ze dne 21. září 2016;

               —

               zrušil všechna rozhodnutí o zamítnutí žádostí o pomoc – článek 24 služebního řádu – a to ze dne 23. října 2014, 20. ledna 2015, 20. března 2015, 30. července 2015 (žádost D/322/15), 15. března 2016 (žádost D/776/15) a 18. května 2016.

               —

               zrušil všechny „lékařské posudky“ Dr. [X] k neodůvodněné absenci ze dne 16. a 18. července 2018, 8. srpna 2014, 4. září 2014, 4. prosince 2014, 4. února 2015, 13. dubna 2015, 4. června 2015, 11. srpna 2015, 14. října 2015, 4. prosince 2015, 5. února 2016, 22. března 2016, 18. dubna 2016, 3. června 2016, 30. června 2016 a 25. července 2016;

               —

               zrušil „lékařské posudky“ ze dne 27. června 2014 od Dr. [X] a ze dne 10. října 2014 od Dr. [Y], jimiž byl žalobce odkázán zpět na ty, kdo mu způsobili obtěžování;

               —

               zrušil rozhodnutí o zamítnutí administrativní stížnosti R/182/16 ze dne 14. července 2016 podané dne 22. března 2016 k neodůvodněné absenci ve dnech 16. a 17. března 2016 v jeho bydlišti.

               —

               zrušil všechna oznámení o dluzích ze dne 10. března 2015, 11. května 2015, 10. června 2015, 11. srpna 2015, 13. listopadu 2015, 9. prosince 2015, 18. července 2016 a předběžné dopisy k výzvě k úhradě ze dne 21. června 2016 a 21. září 2016;

         a v každém případě:

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 1, 3 a 4 a čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 1e odst. 2 a článku 12a služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), který zakotvuje zákaz psychického obtěžování.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článků 21a, 22b a 23 služebního řádu týkajících se zákazu protiprávních jednání.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady poskytování péče a pomoci v rozporu s článkem 24 služebního řádu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 59 a z nesprávného výkladu článku 60 služebního řádu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článků 41 a 48 Listiny základních práv Evropské unie, které zakotvují nestranné projednání, právo být slyšen a právo na obhajobu, a článku 3 přílohy IX služebního řádu týkajícího se práva být slyšen orgánem oprávněným ke jmenování („OOJ“) před předáním věci Disciplinární radě, a v souladu s judikaturou Kerstens v. Komise (rozsudek ze dne 14. února 2017, Kerstens v. Komise, T-270/16 P, nezveřejněný, EU:T:2017:74).

         Žalobce rovněž navrhuje přiznání náhrady ve výši 889 000 eur z titulu nemajetkové újmy a ve výši 132 828,67 eur z titulu majetkové újmy v souladu s článkem 340 SFEU.


title: Věc C-643/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. února 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Správní soud) – Spojené království] – The Queen, na žádost: American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury „Řízení o předběžné otázce — Směrnice (EU) 2015/2366 — Platební služby na vnitřním trhu — Článek 35 odst. 1 — Požadavky na přístup povolených nebo registrovaných poskytovatelů platebních služeb k platebním systémům — Článek 35 odst. 2 první pododstavec písm. b) — Nepoužitelnost těchto požadavků na platební systémy složené výlučně z poskytovatelů platebních služeb patřících do téže skupiny — Použitelnost uvedených požadavků na třístranná schémata platebních karet, která uzavřela dohody o společném označování nebo o zastupování — Platnost“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. února 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Správní soud) – Spojené království] – The Queen, na žádost: American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
   (Věc C-643/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice (EU) 2015/2366 - Platební služby na vnitřním trhu - Článek 35 odst. 1 - Požadavky na přístup povolených nebo registrovaných poskytovatelů platebních služeb k platebním systémům - Článek 35 odst. 2 první pododstavec písm. b) - Nepoužitelnost těchto požadavků na platební systémy složené výlučně z poskytovatelů platebních služeb patřících do téže skupiny - Použitelnost uvedených požadavků na třístranná schémata platebních karet, která uzavřela dohody o společném označování nebo o zastupování - Platnost“)
   (2018/C 123/06)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Správní soud)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: The Queen, na žádost: American Express Co.

      Žalovaní: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

      Za účasti: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

      Výrok

               1)

               Článek 35 odst. 2 první pododstavec písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že třístranné schéma platebních karet, které uzavřelo dohodu s partnerem v rámci společného označování, není zbaveno možnosti využít výjimku upravenou v tomto ustanovení, a tedy nepodléhá požadavkům uvedeným v čl. 35 odst. 1 této směrnice v případě, že tento partner v rámci společného označování není poskytovatelem platebních služeb a neposkytuje platební služby v tomto schématu, pokud jde o společně označované produkty. Naproti tomu třístranné schéma platebních karet, které využilo zástupce za účelem poskytování platebních služeb, nemá možnost využít tuto výjimku, a tedy podléhá požadavkům uvedeným ve výše citovaném čl. 35 odst. 1.

               2)

               Přezkum druhé předběžné otázky neodhalil nic, co by mohlo ovlivnit platnost článku 35 směrnice 2015/2366.

      (1)  Úř. věst. C 78, 13.3.2017.


title: Věc T-47/18: Žaloba podaná dne 29. ledna 2018 – UZ v. Parlament

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/24

         Žaloba podaná dne 29. ledna 2018 – UZ v. Parlament
   (Věc T-47/18)
   (2018/C 123/31)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: UZ (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl a určil, že

               —

               rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 27. února 2017, kterým se jí ukládá disciplinární sankce ve formě snížení platové třídy z AD13 stupeň 3 na AD12 stupeň 3 s účinností od 1. března 2017 a kterým byly vynulovány body získané v rámci osobního hodnocení ve třídě AD13, se zrušuje;

               —

               rozhodnutí o zamítnutí její žádosti o právní pomoc se zrušuje;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a článků 3 a 22 Přílohy IX služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), jelikož žalobkyně nebyla vyslechnuta orgánem oprávněným ke jmenování („OOJ“) pro účely rozhodnutí podle článku 3 Přílohy IX ani před zamítnutím její žádosti o právní pomoc podle článku 24 služebního řádu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 9, 10 a 16 Přílohy IX služebního řádu, jelikož napadené disciplinární rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality a ukládá žalobkyni globální sankci nestanovenou v Příloze IX služebního řádu, tj. snížení platové třídy, vynulování bodů osobního ohodnocení a její vyloučení z manažerských funkcí.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného postupu disciplinární komise, která nebyla řádně ustavena s tím, že žalobkyně před tím nebyla vyslechnuta, ale rovněž v průběhu řízení porušovala právo žalobkyně na to se účinně hájit.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení článku 24 služebního řádu v rozsahu, v němž OOJ žalobkyni nevyslechl před zamítnutím její žádosti o právní pomoc.


title: Věc C-144/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Itálie) – Lloyd's of London v. Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky — Články 49 a 56 SFEU — Směrnice 2004/18/ES — Důvody pro vyloučení z účasti v zadávacím řízení — Pojišťovací služby — Účast více syndikátů sdružení Lloyd’s of London v tomtéž zadávacím řízení — Podpis nabídek oprávněným zástupcem Lloyd’s of London pro dotyčnou zemi — Zásady transparentnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace — Proporcionalita“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/6

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Itálie) – Lloyd's of London v. Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria
   (Věc C-144/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Články 49 a 56 SFEU - Směrnice 2004/18/ES - Důvody pro vyloučení z účasti v zadávacím řízení - Pojišťovací služby - Účast více syndikátů sdružení Lloyd’s of London v tomtéž zadávacím řízení - Podpis nabídek oprávněným zástupcem Lloyd’s of London pro dotyčnou zemi - Zásady transparentnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace - Proporcionalita“)
   (2018/C 123/07)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale Calabria

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Lloyd's of London

      Žalovaná: Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria

      Výrok

   Zásady transparentnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace, jež vyplývají z článků 49 a 56 SFEU a jsou uvedeny v článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava ve věci v původním řízení, která nedovoluje vyloučit dva „syndicates“ Lloyd’s of London z účasti na téže veřejné zakázce na pojišťovací služby z pouhého důvodu, že obě jejich nabídky byly podepsány oprávněným zástupcem Lloyd’s of London pro tento členský stát, ale naopak dovoluje jejich vyloučení, ukáže-li se na základě jednoznačných důkazů, že jejich nabídky nebyly sestaveny nezávisle.

      (1)  Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


title: Věc T-54/18: Žaloba podaná dne 31. ledna 2018 – Fashion Energy v. EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/25

         Žaloba podaná dne 31. ledna 2018 – Fashion Energy v. EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)
   (Věc T-54/18)
   (2018/C 123/32)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fashion Energy Srl (Milán, Itálie) (zástupce: T. Müller, F. Togo, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Retail Royalty Co. (Las Vegas, Nevada, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie 1st AMERICAN – Přihláška č. 8 622 078

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. listopadu 2017, ve věci R 693/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               přerušil řízení podle čl. 69 písm. d) jednacího řádu Tribunálu do konečného a závazného rozhodnutí o návrhu na částečné zrušení ochranné známky Evropské unie č. 5 066 113 podanému na podporu námitky;

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení zásady kontradiktornosti;

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001.


title: Věc T-62/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Aeris Invest v. SRB

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/25

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Aeris Invest v. SRB
   (Věc T-62/18)
   (2018/C 123/33)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aeris Invest Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías a A. Lois Perreau de Pinninck, advokáti)

      Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí odvolací komise Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 28. listopadu 2017 ve věci 43/2017, jakož i potvrzující rozhodnutí SRB/CM01/ARES(2017)4898090 ze dne 6. září 2017 a

               —

               uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod, vycházející z toho, že rozhodnutí SRB/ES/2017/01 o přístupu veřejnosti k dokumentům Jednotného výboru pro řešení krizí (rozhodnutí o přístupu) je v rozporu s článkem 90 nařízení č. 806/2014 a s článkem 4 nařízení č. 1049/2001, neboť právo na přístup k dokumentům upravuje ultra vires a zavádí výjimky z práva na přístup k dokumentům, které nařízení č. 1049/2001 nestanoví. Vzhledem k tomu, že právní základ rozhodnutí komise nelze v souladu s článkem 277 SFEU použít, musí být toto rozhodnutí zrušeno.

               2.

               Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že rozhodnutí komise je v rozporu s článkem 296 SFEU, neboť se v něm jen vágně a povšechně uvádí, že zpřístupnění plánu [řešení krize] z roku 2016, rozhodnutí o řešení krize a posudku týkajícího se ocenění v jejich plném znění je v rozporu s čl. 4 odst. 1 písm. a) a odst. 2 nařízení č. 1049/2001.

               3.

               Třetí žalobní důvod, vycházející z toho, že rozhodnutí komise je v rozporu s článkem 15 Smlouvy o fungování Evropské unie a článkem 42 Listiny základních práv, jakož i s čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1049/2001, neboť (i) politika řešení krizí úvěrových institucí není platnou výjimkou odůvodňující omezení základního práva na přístup k dokumentům, (ii) nejsou splněny požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1049/2001 a (iii) ze zvažování dotčených zájmů plyne, že přístup k požadovaným dokumentům musí být poskytnut.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z toho, že rozhodnutí komise je v rozporu s článkem 15 Smlouvy o fungování Evropské unie a článkem 42 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i s čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, neboť poskytnutí úplného přístupu k rozhodnutí o řešení krize, posudku týkajícímu se ocenění a k plánu [řešení krize] z roku 2016 (i) nenarušuje obchodní zájmy fyzických ani právnických osob a (ii) zvažování dotčených zájmů vede v každém případě k závěru, že přístup k dokumentům má být poskytnut.

               5.

               Pátý žalobní důvod, vycházející z toho, že rozhodnutí komise je v důsledku odepření přístupu k informacím, na které se nevztahuje profesní tajemství, v rozporu s článkem 15 SFEU a článkem 88 nařízení č. 806/2014, neboť (i) neexistuje domněnka důvěrnosti podle článku 88 nařízení č. 806/2014 a článku 339 SFEU a (ii), i kdyby taková domněnka existovala, nebylo by možné ji použít, protože dokumenty jsou požadovány pro účely jejich použití v soudním řízení.

               6.

               Šestý žalobní důvod, vycházející z toho, že přijetím rozhodnutí komise došlo ke zneužití pravomoci, neboť jím byl žalobkyni odepřen úplný přístup k plánu [řešení krize] z roku 2016 s tím, že tento plán „v plném rozsahu spadá pod výjimky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážce a písm. c) jakož i čl. 4 odst. 2 [rozhodnutí o přístupu]“, ačkoli ve skutečnosti existuje důvodné podezření, že účelem onoho odepření není nic jiného než zatajení chyb, mezer a nedostatků, jimiž zmíněný plán trpí.


title: Věc T-235/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Dometic Sweden v. EUIPO (MOBILE LIVING MADE EASY) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MOBILE LIVING MADE EASY — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 94 nařízení 2017/1001)“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Dometic Sweden v. EUIPO (MOBILE LIVING MADE EASY)
   (Věc T-235/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MOBILE LIVING MADE EASY - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 94 nařízení 2017/1001)“)
   (2018/C 166/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dometic Sweden AB (Solna, Švédsko) (zástupci: R. Furneaux a E. Humphreys, solicitors)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: G. Sakalaite-Orlovskiene a J. Ivanauskas, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. února 2017 (věc R 1832/2016-2) týkajícímu se zápisu slovního označení MOBILE LIVING MADE EASY jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Dometic Sweden AB se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.


title: Věc C-524/15: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bergamo – Itálie) – trestní řízení proti Lucovi Mencimu „Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Nezaplacení DPH, která je splatná — Sankce — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví správní i trestní sankci za stejné skutky — Listina základních práv Evropské unie — Článek 50 — Zásada ne bis in idem — Trestní povaha správní sankce — Existence téhož protiprávního jednání — Článek 52 odst. 1 — Omezení stanovená zásadě ne bis in idem — Podmínky“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bergamo – Itálie) – trestní řízení proti Lucovi Mencimu
   (Věc C-524/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Nezaplacení DPH, která je splatná - Sankce - Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví správní i trestní sankci za stejné skutky - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Trestní povaha správní sankce - Existence téhož protiprávního jednání - Článek 52 odst. 1 - Omezení stanovená zásadě ne bis in idem - Podmínky“)
   (2018/C 166/02)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Bergamo

      Účastník původního trestního řízení

   Luca Menci

      za přítomnosti: Procura della Repubblica

      Výrok

               1)

               Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž může být trestní stíhání zahájeno proti osobě za nezaplacení splatné daně z přidané hodnoty v zákonné lhůtě, ačkoli této osobě již byla za stejné skutky pravomocně uložena správní sankce trestněprávní povahy ve smyslu tohoto článku 50, za podmínky, že tato právní úprava

                           —

                           sleduje cíl obecného zájmu, který může odůvodnit takovou kumulaci stíhání a sankcí, totiž boj proti protiprávním jednáním v oblasti daně z přidané hodnoty, přičemž tato stíhání a tyto sankce musejí mít komplementární cíle,

                           —

                           obsahuje pravidla zajišťující koordinaci omezující dodatečné zatížení, které pro dotyčné osoby vyplývá ze souběhu těchto řízení, na to, co je přísně nezbytné, a

                           —

                           stanoví pravidla, která umožňují zajistit, aby přísnost všech uložených sankcí byla omezena na to, co je přísně nezbytné ve vztahu k závažnosti dotyčného protiprávního jednání.

               2)

               Vnitrostátnímu soudu přísluší s ohledem na všechny okolnosti původního řízení zajistit, aby zatížení vyplývající konkrétně pro dotyčnou osobu z použití vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení, a z kumulace stíhání a sankcí, kterou tato vnitrostátní právní úprava umožňuje, nebylo nadměrné vzhledem k závažnosti spáchaného protiprávního jednání.

      (1)  Úř. věst. C 414, 14.12.2015.


title: Spojené věci C-688/15 a C-109/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – řízení zahájená na návrh Agniešky Anisimovienė a dalších (C-688/15) / „Indėlių ir investicijų draudimas“ VĮ (C-109/16) „Řízení o předběžné otázce — Systémy pojištění vkladů a odškodňování investorů — Směrnice 94/19/ES — Článek 1 bod 1 — Vklady — Dočasné situace vyplývající z obvyklých bankovních operací — Směrnice 97/9/ES — Článek 2 odst. 2 druhý pododstavec — Peněžní prostředky, které mají být vyplaceny investorům nebo které jim patří a jež jsou drženy na jeho účet investičním podnikem v souvislosti s investičními operacemi — Úvěrová instituce emitující cenné papíry — Peněžní prostředky předané této instituci jednotlivci v souvislosti s úpisem budoucích cenných papírů — Použití směrnice 2004/39/ES — Úpadek dané instituce před emisí dotčených cenných papírů — Veřejný podnik pověřený správou systémů pojištění vkladů a odškodňování investorů — Možnost dovolávat se směrnic 94/19/ES a 97/9/ES proti uvedenému podniku“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – řízení zahájená na návrh Agniešky Anisimovienė a dalších (C-688/15) / „Indėlių ir investicijų draudimas“ VĮ (C-109/16)
   (Spojené věci C-688/15 a C-109/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Systémy pojištění vkladů a odškodňování investorů - Směrnice 94/19/ES - Článek 1 bod 1 - Vklady - Dočasné situace vyplývající z obvyklých bankovních operací - Směrnice 97/9/ES - Článek 2 odst. 2 druhý pododstavec - Peněžní prostředky, které mají být vyplaceny investorům nebo které jim patří a jež jsou drženy na jeho účet investičním podnikem v souvislosti s investičními operacemi - Úvěrová instituce emitující cenné papíry - Peněžní prostředky předané této instituci jednotlivci v souvislosti s úpisem budoucích cenných papírů - Použití směrnice 2004/39/ES - Úpadek dané instituce před emisí dotčených cenných papírů - Veřejný podnik pověřený správou systémů pojištění vkladů a odškodňování investorů - Možnost dovolávat se směrnic 94/19/ES a 97/9/ES proti uvedenému podniku“)
   (2018/C 166/03)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Účastníci původního řízení

   Agnieška Anisimovienė a další

      za přítomnosti: bankas „Snoras“ AB, v likvidaci, „Indėlių ir investicijų draudimas“ VĮ a bankas „Finasta“ AB (C-688/15)
   „Indėlių ir investicijų draudimas“ VĮ

      za přítomnosti: Alvydase Raišelise a bankas „Snoras“ AB, v likvidaci (C-109/16)

      Výrok

               1)

               Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů a směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES ze dne 11. března 2009 musí být vykládána v tom smyslu, že pohledávky týkající se peněžních prostředků odepsaných z účtů, které měli jednotlivci u úvěrové instituce, jež byly připsány ve prospěch účtů otevřených jménem této instituce v rámci úpisu budoucích cenných papírů, které měla tato emitovat, za okolností, v nichž k této emisi nakonec nedošlo v důsledku úpadku uvedené instituce, spadají do systémů pro odškodnění investorů stanovených směrnicí 97/9 i do systémů pojištění vkladů stanovených směrnicí 94/19.

               2)

               Článek 2 odst. 3 směrnice 97/9 musí být vykládán v tom smyslu, že v situaci, kdy pohledávky spadají do systémů pojištění vkladů podle směrnice 94/19 i do systémů pro odškodnění investorů podle směrnice 97/9 a kdy vnitrostátní zákonodárce nepodřadil takové pohledávky pod určitý systém upravený první či druhou z těchto směrnic, soud, kterému byla věc předložena, nemůže sám rozhodnout na základě uvedeného ustanovení o systému, kterého mohou majitelé uvedených pohledávek využít. Naopak v takové situaci přísluší posledně uvedeným, aby si zvolili některý ze systémů stanovených ve vnitrostátním právu pro provedení těchto dvou směrnic.

               3)

               Článek 1 bod 1 směrnice 2009/19 ve znění směrnice 2009/14 a čl. 1 bod 4, jakož i čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 97/14 musí být vykládány v tom smyslu, že mohou být uplatněny jednotlivci před vnitrostátními soudy na podporu nároků na odškodnění vůči veřejnému podniku pověřenému v členském státě správou systémů pojištění vkladů a odškodňování investorů.

      (1)  Úř. věst. C 106, 21.3.2016.

      Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


title: Věc C-101/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 12. února 2018 – Idi Srl v. Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 12. února 2018 – Idi Srl v. Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
   (Věc C-101/18)
   (2018/C 166/25)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Idi Srl

      Odpůrkyně: Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelné s čl. 45 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 (1) považovat za „probíhající řízení“ pouhý návrh na vyrovnání s věřiteli podaný dlužníkem příslušnému soudnímu orgánu?

               2)

               Je slučitelné s výše uvedenými unijními právními předpisy považovat přiznání dlužníka, že se nachází ve stavu platební neschopnosti a že chce podat návrh na vyrovnání s věřiteli „in bianco“ (jehož vlastnosti byly upřesněny výše), za důvod k vyloučení ze zadávacího řízení, čímž je extenzivně vykládán pojem „probíhající řízení“ uvedený ve zmíněných unijních právních předpisech (článek 45 směrnice) a vnitrostátních předpisech (článek 38 legislativního nařízení č. 163-2006)?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


title: Věc T-229/16: Usnesení Tribunálu ze dne 19. března 2018 – Pio De Bragança v. EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o zrušení — Obrazová ochranná známka Evropské unie QUIS UT DEUS — Nepodání žádosti o obnovu zápisu ochranné známky — Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 19. března 2018 – Pio De Bragança v. EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS)
   (Věc T-229/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Evropské unie QUIS UT DEUS - Nepodání žádosti o obnovu zápisu ochranné známky - Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2018/C 166/38)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Duarte Pio De Bragança (Sintra, Portugalsko) (zástupce: J. Sardinha, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: E. Zaera Cuadrado, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Ordem de São Miguel da Ala (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: J. Motta Veiga, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. února 2016 (věc R 621/2015-2) týkajícímu se řízení o zrušení mezi Duartem Pio De Bragança a Ordem de São Miguel da Ala.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není důvodné rozhodovat ve věci samé.

               2.

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 270, 25.7.2016.


title: Věc T-183/18: Žaloba podaná dne 12. března 2018 – VL a další v. Parlament

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/38

         Žaloba podaná dne 12. března 2018 – VL a další v. Parlament
   (Věc T-183/18)
   (2018/C 166/49)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: VL, VM, VN a VO (zástupci: P. de Bandt, M. Gherghinaru a J. Probst, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               nařídil podle článku 89 jednacího řádu Tribunálu žalovanému, aby předložil zápis z dotčeného plenárního zasedání;

               —

               rozhodl, že tato žaloba na náhradu škody je přípustná a opodstatněná, a proto:

                           i.

                           uložil žalovanému, aby VL nahradil majetkovou a nemajetkovou újmu, která mu vznikla z důvodu protiprávního jednání a nedbalosti žalovaného;

                           ii.

                           uložil žalovanému, aby VM, VN a VO nahradil majetkovou a nemajetkovou újmu, která jim vznikla z důvodu protiprávního jednání a nedbalosti žalovaného;

               —

               v souladu s článkem 31 statutu Soudního dvora EU a s článkem 109 jednacího řádu Tribunálu rozhodl, že se jednání bude konat s vyloučením veřejnosti, pokud bude mít Tribunál za to, že v projednávané věci je třeba, aby se konala ústní část řízení, a

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby žalobci tvrdí, že:

               —

               žalovaný porušil články 31 a 35 Listiny základních práv Evropské unie, a obecně povinnost obezřetnosti a povinnost řádné péče, neboť nezajistil, aby VL byly poskytnuty slušné a spravedlivé pracovní podmínky a vhodná lékařská péče a pomoc;

               —

               z důvodu protiprávního jednání žalovaného utrpěl VL hmotnou újmu, která spočívá v podstatném snížení jeho (stávajícího a budoucího) příjmu z výdělečné činnosti, a nehmotnou újmu spočívající v nezvratném a vážném zhoršení jeho fyzického a duševního stavu, ztrátě jeho politické a vědecké kariéry a značném zhoršení jeho společenského a osobního života;

               —

               z důvodu protiprávního jednání žalovaného utrpěl VM hmotnou újmu spočívající ve ztrátě příjmu, a že

               —

               z důvodu protiprávního jednání žalovaného utrpěli VM, VN a VO hmotnou újmu, která spočívá v úhradě různých správních poplatků a výdajů za právní zastoupení a měsíčních výdajů za pečovatelské služby, a nehmotnou újmu.


title: Věc C-537/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, Stefano Ricucci, Magiste International SA v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2003/6/ES — Manipulace s trhem — Sankce — Vnitrostátní právní předpisy, jež stanoví uložení správní i trestní sankce za tytéž skutky — Listina základních práv Evropské unie — Článek 50 — Zásada ne bis in idem — Trestní povaha správní sankce — Existence téhož protiprávního jednání — Článek 52 odst. 1 — Omezení zásady ne bis in idem — Podmínky“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/12

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, Stefano Ricucci, Magiste International SA v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Věc C-537/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/6/ES - Manipulace s trhem - Sankce - Vnitrostátní právní předpisy, jež stanoví uložení správní i trestní sankce za tytéž skutky - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Trestní povaha správní sankce - Existence téhož protiprávního jednání - Článek 52 odst. 1 - Omezení zásady ne bis in idem - Podmínky“)
   (2018/C 166/14)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Odpůrkyně: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Výrok

               1)

               Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie článek 50 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje vést řízení o uložení peněžité správní sankce proti určité osobě z důvodu protiprávního jednání představujícího manipulaci s trhem, za něž již tato osoba byla pravomocně odsouzena v trestním řízení, pokud toto odsouzení může, s ohledem na škodu způsobenou společnosti spáchaným trestným činem, postihnout tento čin účinně, přiměřeně a odrazujícím způsobem.

               2)

               Zásada ne bis in idem zaručená v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie přiznává jednotlivcům právo, které je v rámci takového sporu, jako je spor v původním řízení, přímo použitelné.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc C-187/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/50/EHS a 2004/18/ES — Veřejné zakázky na služby — Státní tiskárna — Výroba dokladů totožnosti a dalších úředních dokumentů — Zadávání zakázek soukromoprávnímu podniku bez předchozího zadávacího řízení — Zvláštní bezpečnostní opatření — Ochrana podstatných bezpečnostních zájmů států“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-187/16) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/50/EHS a 2004/18/ES - Veřejné zakázky na služby - Státní tiskárna - Výroba dokladů totožnosti a dalších úředních dokumentů - Zadávání zakázek soukromoprávnímu podniku bez předchozího zadávacího řízení - Zvláštní bezpečnostní opatření - Ochrana podstatných bezpečnostních zájmů států“)
   (2018/C 166/04)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a B.-R. Killmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: M. Fruhmann, zmocněnec)

      Výrok

               1)

               Rakouská republika tím, že zadala zakázky na služby pro výrobu cestovních pasů s čipem, provizorních pasů, povolení k pobytu, občanských průkazů, řidičských průkazů ve formátu platební karty, jakož i dokladů o registraci vozidel ve formátu platební karty přímo Österreichische Staatsdruckerei GmbH, aniž byl dodržen postup pro zadávání veřejných zakázek v rámci Evropské unie, a dále tím, že ponechala v platnosti vnitrostátní ustanovení, jež ukládají veřejným zadavatelům povinnost zadávat přímo tyto zakázky na služby této společnosti bez dodržení postupu pro zadávání veřejných zakázek v rámci Unie, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 2 a článku 8 směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby, ve spojení s články 11 až 37 této směrnice, jakož i článku 14 a článku 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ve spojení s články 23 až 55 této směrnice.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Rakouská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí čtyři pětiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí. Komise ponese jednu pětinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


title: Věc C-551/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – J. Klein Schiphorst v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací — Koordinace systémů sociálního zabezpečení — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Články 7, 63 a 64 — Dávky v nezaměstnanosti — Nezaměstnaná osoba odcházející do jiného členského státu — Zachování nároku na dávky — Doba“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/12

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – J. Klein Schiphorst v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Věc C-551/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací - Koordinace systémů sociálního zabezpečení - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Články 7, 63 a 64 - Dávky v nezaměstnanosti - Nezaměstnaná osoba odcházející do jiného členského státu - Zachování nároku na dávky - Doba“)
   (2018/C 166/15)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: J. Klein Schiphorst

      Žalovaná: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Výrok

   Článek 64 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu opatření, jako je dotčeno v původním řízení, které příslušné instituci ukládá, aby ze zásady zamítla jakoukoliv žádost o prodloužení doby vývozu dávek v nezaměstnanosti nad tři měsíce, pokud se uvedená instituce nedomnívá, že zamítnutí této žádosti by vedlo k nepřiměřenému výsledku.

      (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc C-133/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 20. února 2018 – Sea Chefs Cruise Services GmbH v. Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 20. února 2018 – Sea Chefs Cruise Services GmbH v. Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Věc C-133/18)
   (2018/C 166/26)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   tribunal administratif de Montreuil

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sea Chefs Cruise Services GmbH

      Žalovaný: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Předběžná otázka

   Musí být ustanovení čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008 (1) vykládáno v tom smyslu, že stanoví pravidlo o zániku nároku, které znamená, že osoba povinná k dani v jednom členském státě, která požaduje vrácení daně z přidané hodnoty v členském státě, v němž není usazena, nemůže doplnit svoji žádost o vrácení daně před daňovým soudem, pokud nedodržela lhůtu pro odpověď na žádost o informace od správce daně v souladu s ustanoveními odstavce 1 téhož článku, anebo v tom smyslu, že tato osoba povinná k dani může v rámci práva na opravný prostředek podle článku 23 směrnice a s ohledem na zásadu neutrality a zásadu proporcionality daně z přidané hodnoty doplnit svou žádost před daňovým soudem?

      (1)  Směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (Úř. věst. 2008, L 44, s. 23).


title: Věc T-822/16: Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2018 – Kik Textilien und Non-Food v. EUIPO – FF Group Romania (_kix) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie _kix — Zrušení napadeného rozhodnutí — Bezpředmětnost sporu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Článek 173 odst. 1 a 2 jednacího řádu — Vedlejší účastenství dalšího účastníka řízení před odvolacím senátem — Vyjádření k žalobě předložené po lhůtě“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/30

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2018 – Kik Textilien und Non-Food v. EUIPO – FF Group Romania (_kix)
   (Věc T-822/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie _kix - Zrušení napadeného rozhodnutí - Bezpředmětnost sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Článek 173 odst. 1 a 2 jednacího řádu - Vedlejší účastenství dalšího účastníka řízení před odvolacím senátem - Vyjádření k žalobě předložené po lhůtě“)
   (2018/C 166/39)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: KiK Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Německo)(zástupci: S. Körber a L. Pechan, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: K. Zajfert a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: FF Group Romania SRL (Bukurešť, Rumunsko)(zástupce: A. Cavescu, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. září 2018 (věc R 2323/2015-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi KiK Textilien und Non-Food a FF Group Romania.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložila společnost KiK Textilien und Non-Food GmbH.

               3.

               Společnost FF Group Romania ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23. 1. 2017.


title: Věc C-244/16 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. března 2018 – Industrias Químicas del Vallés, SA v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Přípravky na ochranu rostlin — Prováděcí nařízení (EU) 2015/408 — Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a sestavení seznamu látek, které se mají nahradit — Zahrnutí účinné látky metalaxyl do tohoto seznamu — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU — Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření — Osobně dotčená osoba“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. března 2018 – Industrias Químicas del Vallés, SA v. Evropská komise
   (Věc C-244/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Přípravky na ochranu rostlin - Prováděcí nařízení (EU) 2015/408 - Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a sestavení seznamu látek, které se mají nahradit - Zahrnutí účinné látky metalaxyl do tohoto seznamu - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření - Osobně dotčená osoba“)
   (2018/C 166/05)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Industrias Químicas del Vallés, SA (zástupci: C. Fernández Vicién, C. Vila Gisbert a I. Moreno-Tapia Rivas, abogadas)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: I. Galindo Martín a P. Ondrůšek, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Industrias Químicas del Vallés SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


title: Věc C-138/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 22. února 2018 – Skatteministeriet v. Estron A/S

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 22. února 2018 – Skatteministeriet v. Estron A/S
   (Věc C-138/18)
   (2018/C 166/27)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Skatteministeriet

      Žalovaná: Estron A/S

      Předběžné otázky

               1)

               Má být poznámka 2 písm. a) kapitoly 90 kombinované nomenklatury (1) ve spojení s všeobecnými pravidly 1 a 6 pro výklad KN vykládána tak, že výraz „části, součásti a příslušenství, které jsou zbožím zahrnutým v jakémkoliv z čísel této kapitoly nebo kapitol 84, 85 nebo 91“, odkazuje na zboží v čtyřmístných číslech těchto kapitol, nebo má být poznámka vykládána tak, že odkazuje také na související poznámky k položkám (prvních šest čísel) v kapitolách 84, 85, 90 a 91?

               2)

               Mají být takové konektory, jako jsou konektory dotčené v projednávané věci, zařazeny do podpoložky 8544 42 90 KN, podpoložky 9021 40 00 KN, nebo podpoložky 9021 90 10 KN?

               3)

               Má být poznámka 1 písm. m) k třídě XVI vykládána v tom smyslu, že pokud zboží patří do kapitoly 90, nemůže patřit i do kapitoly 84 a 85?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 1987, L 256, s. 1).


title: Věc C-256/16: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Deichmann SE v. Hauptzollamt Duisburg „Řízení o předběžné otázce — Přípustnost — Antidumping — Platnost nařízení, jehož cílem je provést rozsudek Soudního dvora, který prohlásil dřívější nařízení za neplatná — Povinnost provedení — Právní základ — Nařízení (ES) č. 1225/2009 — Článek 14 — Stanovení podmínek pro vybírání antidumpingového cla členskými státy — Příkaz pozastavit vrácení antidumpingového cla vnitrostátními celními orgány — Pokračování v řízení, které předcházelo nařízením, jež byla prohlášena za neplatná — Článek 10 — Zákaz zpětné účinnosti — Celní kodex Společenství — Článek 221 — Promlčení — Článek 236 — Vrácení cel, která nebyla dlužná“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Deichmann SE v. Hauptzollamt Duisburg
   (Věc C-256/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Přípustnost - Antidumping - Platnost nařízení, jehož cílem je provést rozsudek Soudního dvora, který prohlásil dřívější nařízení za neplatná - Povinnost provedení - Právní základ - Nařízení (ES) č. 1225/2009 - Článek 14 - Stanovení podmínek pro vybírání antidumpingového cla členskými státy - Příkaz pozastavit vrácení antidumpingového cla vnitrostátními celními orgány - Pokračování v řízení, které předcházelo nařízením, jež byla prohlášena za neplatná - Článek 10 - Zákaz zpětné účinnosti - Celní kodex Společenství - Článek 221 - Promlčení - Článek 236 - Vrácení cel, která nebyla dlužná“)
   (2018/C 166/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Deichmann SE

      Žalovaný: Hauptzollamt Duisburg

      Výrok

   Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/223 ze dne 17. února 2016, kterým se stanoví postup pro posouzení některých žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení podaných vyvážejícími výrobci z Číny a Vietnamu a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14.

      (1)  Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


title: Věc C-568/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Nürtingen – Německo) – trestní řízení proti Faizu Rasoolovi „Řízení o předběžné otázce — Platební služby — Směrnice 2007/64/ES — Článek 3 písm. e) a o) — Článek 4 bod 3 — Příloha — Bod 2 — Oblast působnosti — Provozování multifunkčních terminálů umožňujících výběr hotovosti v hernách — Soudržnost represivní praxe vnitrostátních orgánů — Propadnutí částek získaných protiprávní činností — Listina základních práv Evropské unie — Článek 17“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/14

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Nürtingen – Německo) – trestní řízení proti Faizu Rasoolovi
   (Věc C-568/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Platební služby - Směrnice 2007/64/ES - Článek 3 písm. e) a o) - Článek 4 bod 3 - Příloha - Bod 2 - Oblast působnosti - Provozování multifunkčních terminálů umožňujících výběr hotovosti v hernách - Soudržnost represivní praxe vnitrostátních orgánů - Propadnutí částek získaných protiprávní činností - Listina základních práv Evropské unie - Článek 17“)
   (2018/C 166/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Nürtingen

      Účastník původního trestního řízení

   Faiz Rasool

      za přítomnosti: Rasool Entertainment GmbH

      Výrok

   Článek 4 bod 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES, ve spojení s bodem 2 její přílohy, musí být vykládán v tom smyslu, že služba spočívající ve výběru hotovosti, kterou svým zákazníkům nabízí provozovatel heren prostřednictvím multifunkčních terminálů instalovaných v uvedených hernách, nepředstavuje „platební službu“ ve smyslu této směrnice, jestliže provozovatel neprovádí žádnou operaci na platebních účtech uvedených zákazníků a činnosti, které vykonává v této souvislosti, se omezují na zpřístupnění těchto terminálů a jejich doplňování hotovostními prostředky.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-130/17: Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v. Komise „Žaloba na neplatnost — Vnitřní trh se zemním plynem — Směrnice 2009/73/ES — Rozhodnutí Komise o změně podmínek pro vynětí pravidel provozování plynovodu OPAL týkajících se přístupu třetích osob a regulace sazeb z působnosti unijních předpisů — Neexistence bezprostředního dotčení — Nepřípustnost“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/31

         Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2018 – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v. Komise
   (Věc T-130/17) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Vnitřní trh se zemním plynem - Směrnice 2009/73/ES - Rozhodnutí Komise o změně podmínek pro vynětí pravidel provozování plynovodu OPAL týkajících se přístupu třetích osob a regulace sazeb z působnosti unijních předpisů - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2018/C 166/40)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Varšava, Polsko) (zástupce: M. Jeżewski, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: O. Beynet a K. Herrmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU, jenž zní na zrušení rozhodnutí Komise C(2016) 6950 final, ze dne 28. října 2016, o přezkumu podmínek pro výjimku pro plynovod OPAL z pravidel pro přístup třetích stran a pro regulaci sazeb stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. 2003, L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Již není namístě rozhodovat o návrzích na vstup do řízení.

               3)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

               4)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízení o předběžném opatření.

               5)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, la Commission, Spolková republika Německo, Evropský parlament, Rada Evropské unie, OPAL Gastransport GmbH & Co. KG a Gazprom Eksport LLC ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (1)  Úř. věst. C 121, 18.4.2017.


title: Věc T-187/18: Žaloba podaná dne 9. března 2018 – VP v. CEDEFOP

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/39

         Žaloba podaná dne 9. března 2018 – VP v. CEDEFOP
   (Věc T-187/18)
   (2018/C 166/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: VP (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

      Žalovaný: Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (CEDEFOP)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 12. května 2017 o zamítnutí žádosti žalobkyně o obnovení své pracovní smlouvy na dobu neurčitou;

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 1. prosince 2017 zamítnutí stížnosti, kterou žalobkyně podala dne 9. srpna 2017 proti rozhodnutí ze dne 12. května 2017;

               —

               uložil náhradu nemajetkové újmy žalobkyně, stanovenou ex æquo a bono na 100 000 (sto tisíc) eur;

               —

               uložil náhradu majetkové újmy, která ji vznikla a

               —

               uložil náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených žalobkyní v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody: rozhodnutí žalovaného, pokud jde o neobnovení pracovní smlouvy žalobkyně, bylo přijato v rozporu s právem být slyšen a povinností náležité péče, povinností uvést odůvodnění a povinností projednání s přímým nadřízeným; toto rozhodnutí je stiženo vadou zjevně nesprávného posouzení a vadou vyplývající ze zneužití pravomoci.


title: Věc C-575/16: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. března 2018 – Evropská komise v. Česká republika „Nesplnění povinnosti státem — Článek 49 SFEU — Svoboda usazování — Notáři — Podmínka státní příslušnosti — Článek 51 SFEU — Účast na výkonu veřejné moci“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/15

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. března 2018 – Evropská komise v. Česká republika
   (Věc C-575/16) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Notáři - Podmínka státní příslušnosti - Článek 51 SFEU - Účast na výkonu veřejné moci“)
   (2018/C 166/18)
   Jednací jazyk: čeština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk a K. Walkerová, zmocněnci)

      Žalovaná: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil a A. Kasalická, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Česká republika tím, že uložila podmínku státní příslušnosti pro přístup k povolání notáře, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 SFEU.

               2)

               České republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-134/17 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Hércules Club de Fútbol v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních — Přístup k dokumentům — Dokumenty týkající se správního řízení předcházejícího přijetí rozhodnutí Komise o státní podpoře poskytnuté Španělskem ve prospěch tří profesionálních fotbalových klubů — Práva na obhajobu — Odmítnutí přístupu — Návrh na nařízení předběžného opatření — Neexistence naléhavosti“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/32

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Hércules Club de Fútbol v. Komise
   (Věc T-134/17 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Přístup k dokumentům - Dokumenty týkající se správního řízení předcházejícího přijetí rozhodnutí Komise o státní podpoře poskytnuté Španělskem ve prospěch tří profesionálních fotbalových klubů - Práva na obhajobu - Odmítnutí přístupu - Návrh na nařízení předběžného opatření - Neexistence naléhavosti“)
   (2018/C 166/41)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španělsko) (zástupci: S. Rating a Y. Martínez Mata, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně B. Stromsky, G. Luengo a P. Němečková, poté J. Baquero Cruz, G. Luengo a P. Němečková, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článků 278 a 279 SFEU a směřující k nařízení Komisi, aby umožnila přístup k dokumentům obsaženým ve spise týkajícím se státní podpory SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) poskytnuté Španělskem Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol a Elche Club de Fútbol SAD v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně a jsou zásadní pro přiměřenou obhajobu jejích zájmů.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Spojené věci C-596/16 a C-597/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Enzo Di Puma v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) v. Antonio Zecca (C-597/16) „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2003/6/ES — Obchodování zasvěcených osob — Sankce — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví správní i trestní sankci za tytéž skutky — Konečný trestní rozsudek představující pro správní řízení překážku věci rozsouzené — Konečný trestní rozsudek, kterým bylo rozhodnuto o osvobození od stíhání obchodování zasvěcených osob — Účinnost sankcí — Listina základních práv Evropské unie — Článek 50 — Zásada ne bis in idem — Trestní povaha správní sankce — Existence téhož protiprávního jednání — Článek 52 odst. 1 — Omezení zásady ne bis in idem — Podmínky“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/15

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. března 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Enzo Di Puma v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) v. Antonio Zecca (C-597/16)
   (Spojené věci C-596/16 a C-597/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/6/ES - Obchodování zasvěcených osob - Sankce - Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví správní i trestní sankci za tytéž skutky - Konečný trestní rozsudek představující pro správní řízení překážku věci rozsouzené - Konečný trestní rozsudek, kterým bylo rozhodnuto o osvobození od stíhání obchodování zasvěcených osob - Účinnost sankcí - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Trestní povaha správní sankce - Existence téhož protiprávního jednání - Článek 52 odst. 1 - Omezení zásady ne bis in idem - Podmínky“)
   (2018/C 166/19)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Enzo Di Puma (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-597/16)

      Žalovaní: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Antonio Zecca (C-597/16)

      Výrok

   Článek 14 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) musí být ve světle článku 50 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které řízení o peněžité správní sankci nemůže pokračovat po vydání konečného osvobozujícího trestního rozsudku, kterým bylo konstatováno, že skutky, které mohly představovat porušení právní úpravy o obchodování zasvěcených osob, na jejichž základě bylo také zahájeno toto řízení, se neprokázaly.

      (1)  Úř. věst. C 63, 27.2.2017.


title: Věc C-147/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Almería (Španělsko) dne 23. února 2018 – Banco Mare Nostrum S.A. v. Ignacio Jesús Berenguel Nieto a Carmen Sonia Salinas López

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Almería (Španělsko) dne 23. února 2018 – Banco Mare Nostrum S.A. v. Ignacio Jesús Berenguel Nieto a Carmen Sonia Salinas López
   (Věc C-147/18)
   (2018/C 166/28)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Provincial de Almería

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Banco Mare Nostrum, S.A.

      Odpůrci: Ignacio Jesús Berenguel Nieto a Carmen Sonia Salinas López

      Předběžné otázky

               1)

               Brání určení neplatnosti zneužívající ujednání ve smyslu směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) na základě rozsudku uplatňování všech účinků uznaných rozsudkem [Soudního dvora ze dne 21. prosince 2016, Gutiérrez Naranjo a další, C-154/15, C-307/15 a C-308/15]?

               2)

               Jsou restituční účinky prohlášení ujednání za zneužívající ve smyslu směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách ovlivněny, omezeny nebo potlačeny dispoziční zásadou, zásadou projednací, překážkou věci pravomocně rozhodnuté a zákazem změny k horšímu?

               3)

               Je výkon funkce soudu druhého stupně omezen skutečností, že rozsudek prvního stupně omezil účinek konstatování zneužívající povahy, ale uvedený rozsudek nebyl napaden spotřebitelem, ale pouze poskytovatelem služby a za účelem popřít zneužívající povahu ujednání či jakékoli účinky konstatování zneužívající povahy?

               4)

               Existuje při výkonu funkcí soudu druhého stupně možnost uplatnit všechny následky stanovené směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 a judikaturou, která směrnici vykládá, včetně případů, kdy se spotřebitel v původním návrhovém žádání nedomáhal všech následků plynoucích z konstatování zneužívající povahy dotčeného ujednání?

      (1)  Úř. věst. L 95, 21.4.1993.


title: Věc T-108/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Univerzita Koblenz-Landau v. Komise a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/32

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Univerzita Koblenz-Landau v. Komise a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast
   (Věc T-108/18)
   (2018/C 166/42)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Univerzita Koblenz-Landau (Mohuč, Německo) (zástupci: C. von der Lühe a I. Michel, Rechtsanwälte)

      Žalované: Evropská komise a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 21. prosince 2017, vedené pod číslem OF/2016/0720-EACEA UKOLD;

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 7. února 2018, vedené pod číslem OF/2016/0720;

               —

               pozastavil výkon rozhodnutí žalované ze dne 21. prosince 2017 a ze dne 7. února 2018, vedeného pod číslem OF/2016/0720, a výzvy k úhradě č. 3241802552, vydané žalovanou dne 13. února 2018, až do okamžiku, než nabude právní moci konečné rozhodnutí o projednávané žalobě na neplatnost, jež směřuje proti těmto rozhodnutím, a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady spočívající v právu být vyslechnut
               Žalobkyně tvrdí, že bylo přijato prozatímní pravomocné rozhodnutí, ačkoli byla známa skutečnost, že žalobkyně bez vlastního zavinění a v okamžiku rozhodnutí z důvodu objektivní nemožnosti nemohla předložit dokumenty prokazující řádné využívání finančních prostředků. Nezaviněná objektivní nemožnost poskytnout další informace a podklady byla navíc podle žalobkyně pouze dočasné povahy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného použití unijního práva
               Podle žalobkyně jsou navíc inkasní příkazy v rozporu s čl. 5 odst. 4 SFEU a s čl. 135 odst. 4 finančního nařízení a s dohodou smluvních stran, jelikož nebyly splněny skutkové předpoklady pro zpětné získání prostředků.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění opatření za účelem zpětného získání prostředků
               Vzhledem k tomu, že inkasní příkazy obsahovaly pouze povrchní obecné připomínky, které se netýkaly individuální věci, jsou proto podle žalobkyně po obsahové stránce nejasné.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality
               Vrácení částky v plném rozsahu je třeba považovat za nástroj poslední možnosti, který lze využít pouze za zvláštních mimořádných okolností, které nebyly naplněny.


title: Věc C-154/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Labour Court (Irsko) dne 27. února 2018 – Tomás Horgan, Claire Keegan v. Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Irsko a Attorney General

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Labour Court (Irsko) dne 27. února 2018 – Tomás Horgan, Claire Keegan v. Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Irsko a Attorney General
   (Věc C-154/18)
   (2018/C 166/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   The Labour Court, Irsko

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Tomás Horgan, Claire Keegan

      Odpůrci: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Irsko a Attorney General

      Předběžné otázky

               1)

               Je nepřímou diskriminaci na základě věku ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 2000/78/ES (1), jestliže členský stát jakožto zaměstnavatel zavede nižší platové stupnice pro nové pracovníky v povolání učitele státních základních škol, zatímco ponechá beze změny platy učitelů, kteří jsou již zaměstnaní, pokud

                           a)

                           pozměněné platové stupnice a stávající platové stupnice se vztahují na všechny učitele v příslušné kategorii bez ohledu na jejich věk;

                           b)

                           v době, kdy byli učitelé přijati a zařazeni do příslušných stupnic, neexistoval žádný rozdíl ve věkovém profilu osob ve skupině s vyšší odměnou a osob ve skupině s nižší odměnou;

                           c)

                           zavedení pozměněných stupnic vedlo ke značnému rozdílu v odměňování mezi dvěma skupinami učitelů, kteří vykonávají rovnocennou práci;

                           d)

                           průměrný věk těch, kteří jsou zařazeni do nižších platových stupnic, je nižší než průměrný věk osob zařazených v původních platových stupnicích;

                           e)

                           v době, kdy byly zavedeny nižší platové stupnice, bylo dle státních statistických údajů 70 % jmenovaných učitelů ve věku 25 let nebo mladších, a bylo zjištěno, že to byl obvyklý věkový profil u nových pracovníků státních škol v kterémkoliv jiném roce; a

                           f)

                           učitelé státních základních škol, kteří nastoupili do této profese v roce 2011 a později, jsou zřetelně finančně znevýhodněni ve srovnání s jejich kolegy jmenovanými před rokem 2011?

               2)

               Pokud je odpověď na první otázku kladná, může být zavedení nižších platových stupnic objektivně odůvodněno požadavkem na dosažení střednědobých až dlouhodobých strukturálních snížení nákladů veřejné služby, s ohledem na rozpočtová omezení, jimž stát čelil, nebo nezbytností udržení dobrých pracovních vztahů se stávajícími úředníky a zaměstnanci veřejné správy?

               3)

               Byla by odpověď na druhou otázku jiná, pokud by stát mohl dosáhnout stejných úspor snížením odměny všech učitelů, ale o podstatně nižší částku, než bylo snížení jen u nově přijatých učitelů?

               4)

               Byla by odpověď na druhou a třetí otázku jiná, pokud by rozhodnutí nesnižovat platové stupnice u již pracujících učitelů bylo přijato v souladu s kolektivní smlouvou uzavřenou mezi vládou jako zaměstnavatelem a odborovými svazy zastupujícími pracovníky ve veřejných službách, ve které se vláda zavázala, že nebude dále snižovat platy stávajících pracovníků ve veřejných službách, u kterých již došlo ke snížení platů, a to s ohledem na dopady na pracovní vztahy, které by nastaly v důsledku nedodržení této dohody, přičemž nová platová stupnice zavedená v roce 2011 nebyla součástí takové kolektivní smlouvy?

      (1)  Úř. věst. 2000, L 303, s. 16.


title: Věc T-188/18: Žaloba podaná dne 12. března 2018 – Papaconstantinou a další v. Rada a další

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/40

         Žaloba podaná dne 12. března 2018 – Papaconstantinou a další v. Rada a další
   (Věc T-188/18)
   (2018/C 166/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Adonis Papaconstantinou (Nicosia, Kypr) a 722 dalších (zástupci: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris a C. Velaris, advokáti, A. Robertson, QC, a G. Rothschild, Barrister)

      Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina (zastoupení Radou Evropské unie) a Evropská unie (zastoupená Evropskou komisí)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným povinnost zaplatit žalobcům částky uvedené v tabulce v příloze žaloby, navýšené o úroky plynoucí od 26. března 2013 do vydání rozsudku Tribunálu, jako náhradu škody, která jim vznikla v důsledku rozhodnutí Euroskupiny týkajících se usnesení Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (dále jen „Laiki Bank“), rekapitalizace z vnitřních zdrojů Bank of Cyprus Public Company Limited (dále jen „Bank of Cyprus“) a prodeje aktiv a obchodních činností uvedených bank v Řecku, nebo v důsledku poskytnutí nouzové pomoci v oblasti likvidity společnosti Laiki Bank se souhlasem Evropské centrální banky a následným převodem příslušné odpovědnosti vůči Bank of Cyprus na vedení Evropské centrální banky;

         nebo alternativně:

               —

               určil, že žalovaným vznikla mimosmluvní odpovědnost a určil postup, který je třeba použít k určení skutečné nahraditelné škody vzniklé žalobcům;

         a v každém případě:

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody, které jsou v podstatě stejné jako žalobní důvody uplatněné ve věci T-147/18, APG Intercon a další v. Rada a další.


title: Věc C-159/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgie) dne 27. února 2018 – André Moens v. Ryanair Ltd

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgie) dne 27. února 2018 – André Moens v. Ryanair Ltd
   (Věc C-159/18)
   (2018/C 166/30)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: André Moens

      Žalovaný: Ryanair Ltd

      Předběžné otázky

   Dřív, než rozhodne ve věci samé, předkládá Soudnímu dvoru Evropské unie v souvislosti s výkladem čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) žádost o rozhodnutí o následujících předběžných otázkách:

               1)

               spadá okolnost dotčená v projednávané věci, a sice rozlití paliva na rozjezdovou dráhu, které vedlo k uzavření této dráhy, pod pojem „událost“ ve smyslu bodu 22 rozsudku ze dne 22. prosince 2008, Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771), nebo pod pojem „mimořádná okolnost“ ve smyslu bodu 14 odůvodnění uvedeného nařízení, jak je vykládán v rozsudku ze dne 31. ledna 2013, McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43), nebo se tyto pojmy překrývají;

               2)

               musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 vykládán v tom smyslu, že taková událost, jaká je dotčená v projednávaném sporu, a sice rozlití paliva na rozjezdovou dráhu, které vedlo k uzavření této dráhy, musí být považována za událost, která je vlastní běžnému výkonu činnosti leteckého dopravce, a v důsledku toho nemůže být kvalifikována jako „mimořádná okolnost“, která by mohla leteckého dopravce osvobodit od jeho povinnosti nahradit škodu cestujícím v případě významného zpoždění letu provozovaného tímto letadlem;

               3)

               pokud taková událost, jaká je dotčená v projednávaném sporu, a sice rozlití paliva na rozjezdovou dráhu, které vedlo k uzavření této dráhy, musí být považováno za „mimořádnou okolnost“, je třeba z toho vyvodit, že se jedná o „mimořádnou okolnost, které letecký dopravce nemohl zabránit ani tehdy, když byla přijata všechna přiměřená opatření?

      (1)  Úř. věst. L 46, s. 1.


title: Věc T-110/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Grange Backup Power v. Komise

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/33

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Grange Backup Power v. Komise
   (Věc T-110/18)
   (2018/C 166/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Grange Backup Power Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: M. Segura Catalán a M. Clayton, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 7789 final ze dne 24. listopadu 2017 o kapacitním mechanismu Irska (SA.44464 (2017/N)) provedené Irskem;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 7794 final ze dne 24. listopadu 2017 o kapacitním mechanismu Severního Irska (SA.44465 (2017/N)) provedené Spojeným královstvím; and

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvodu založený na tvrzení, že Komise nezahájila formální šetření podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 prováděcího nařízení (1) bez ohledu na pochybnosti o slučitelnosti celoostrovního mechanismu finanční podpory (CRM) se státní podporou a pravidly vnitřního trhu, čímž zbavila žalobkyni jejích procesních práv. Tato žaloba je rozdělena do čtyř částí:

               —

               první část se týká existence závažných obtíží, o kterých svědčí trvání a okolnosti řízení;

               —

               druhá část tvrdí, že Komise měla mít pochybnosti ohledně souladu SFEU a mechanismu, jakým má být financován mechanismus finanční podpory;

               —

               třetí část tvrdí, že Komise měla mít pochybnosti ohledně slučitelnosti CRM s vnitřním trhem, zejména s Pokyny pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014–2020; (2)

               —

               ve čtvrté části žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise měla mít při svém posouzení CRM pochybnosti vyplývající z dopadů oznámení Spojeného království o vystoupení z Evropské unie.

      (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).

      (2)  Sdělení Komise – Pokyny pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014–2020 (Úř. věst. 2014, C 200, s. 1).


title: Věc C-104/17: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 15. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Piteşti – Rumunsko) – SC Cali Esprou SRL v. Administraţia Fondului pentru Mediu „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 94/62/ES — Obaly a obalové odpady — Využití a recyklace odpadů — Příspěvek do vnitrostátního fondu životního prostředí — Uvedení balených výrobků a obalů na vnitrostátní trh bez zásahu do balení a obalů — Zásada ‚znečišťovatel platí‘ — Znečišťovatel“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/16

         Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 15. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Piteşti – Rumunsko) – SC Cali Esprou SRL v. Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Věc C-104/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Využití a recyklace odpadů - Příspěvek do vnitrostátního fondu životního prostředí - Uvedení balených výrobků a obalů na vnitrostátní trh bez zásahu do balení a obalů - Zásada ‚znečišťovatel platí‘ - Znečišťovatel“)
   (2018/C 166/20)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Piteşti

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SC Cali Esprou SRL

      Žalovaná: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Výrok

   Článek 15 směrnice Rady 94/62 ze dne 20. prosince 1994 a v něm uvedená zásada „znečišťovatel platí“ nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá hospodářskému subjektu, který nikterak nezasahuje do obalů jím uváděných na trh, placení příspěvku vypočteného na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům energetického využití a využití prostřednictvím recyklace a skutečně využitým nebo recyklovaným množstvím obalových odpadů.

      (1)  Úř. věst. C 168, 29.5.2017.


title: Věc T-189/18: Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Lipitalia 2000 a Assograssi v. Komise

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/40

         Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Lipitalia 2000 a Assograssi v. Komise
   (Věc T-189/18)
   (2018/C 166/52)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lipitalia 2000 SpA (Turín, Itálie), Assograssi – Associazione Nazionale Produttori Grassi e Proteine Animali (Buccinasco, Itálie) (zástupce: M. Moretto, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že Evropská komise tím, že regulačnímu výboru nepředložila k hlasování podle postupu ve smyslu čl. 5a rozhodnutí 1999/648/ES návrh opatření zaměřeného na přezkum zákazu vývozu organických hnojiv a půdních přídavků obsahujících zpracované živočišné bílkoviny získané z přežvýkavců, jak je stále ještě upraven v příloze IV, kapitole V, části E bodu 2 nařízení č. 999/2001, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 999/2001, nařízení č. 178/2002 a nařízení č. 1069/2009, jakož i z obecných zásad zákazu diskriminace a proporcionality;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně uvádějí, že ačkoli od 1. července 2017 Komise znovu povolila vývoz zpracovaných živočišných bílkovin (ZŽB) získaných z přežvýkavců, aby zohlednila významné zlepšení epidemiologické situace BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) v Unii, vývoz organických hnojiv a půdních přídavků (OHPP), které obsahují stejné ZŽB z přežvýkavců, je stále z nevysvětlitelných důvodů zakázán v příloze IV, kapitole V, části E bodu 2 nařízení č. 999/2001. Tento zákaz se i nadále uplatňuje, ačkoli téměř všechny členské státy již získaly status země se zanedbatelným rizikem výskytu BSE a přestože mezinárodní standard stanovený OIE (Office international des épizooties) neupravuje podobný zákaz pro OHPP pocházející ze zemí, které mají tuto kvalifikaci.
   Navíc žalobkyně tvrdí, že Unie sice na jednu stranu v rozporu s mezinárodním standardem stanoveným OIE zakazuje vývoz OHPP (obsahujících ZŽB z přežvýkavců), i když pocházejí z členských států se zanedbatelným rizikem, ale zároveň povoluje uvádění stejných výrobků na trh na svém území. A nejen to: povoluje rovněž dovoz ZŽB ze třetích zemí, včetně zemí s kontrolovaným či neurčeným rizikem výskytu BSE rovněž z přežvýkavců, a dovoz výrobků obsahujících ZŽB, jako jsou OHPP.
   Škody, kterým podléhají hospodářské subjekty v Unii v důsledku zákazu vývozu OHPP obsahujících ZŽB z přežvýkavců, jsou značné.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uvádějí, že unijní právo ukládá Komisi povinnost přijmout opatření k nápravě této situace.
   Konkrétně žalobkyně namítají:

               1.

               Porušení povinnosti uložené Komisi podle článku 7 a čl. 5 odst. 1 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. března 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (Úř. věst. 2001, L 147, s. 1), čl. 5 odst. 3 a článku 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1) a čl. 43 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (Úř. věst. 2009, L 300, s. 1).

               2.

               Porušení povinnosti jednat uložené Komisi na základě zásad zákazu diskriminace a proporcionality, článku 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 178/2002, jakož i článků 23 a 24 nařízení (ES) č. 999/2001.


title: Spojené věci C-327/16 a C-421/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. března 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Marc Jacob v. Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics v. Marc Lassus (C-421/16) „Řízení o předběžné otázce — Přímé daně — Svoboda usazování — Fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií týkající se společností z různých členských států — Směrnice 90/434/EHS — Článek 8 — Výměna cenných papírů — Kapitálové zisky z této výměny — Odložené zdanění — Kapitálové ztráty při následném převodu obdržených cenných papírů — Zdaňovací pravomoc členského státu, v němž se nachází sídlo nebo bydliště — Rozdílné zacházení — Odůvodnění — Zachování rozdělení daňové pravomoci mezi členskými státy“

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. března 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Marc Jacob v. Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics v. Marc Lassus (C-421/16)
   (Spojené věci C-327/16 a C-421/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Přímé daně - Svoboda usazování - Fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií týkající se společností z různých členských států - Směrnice 90/434/EHS - Článek 8 - Výměna cenných papírů - Kapitálové zisky z této výměny - Odložené zdanění - Kapitálové ztráty při následném převodu obdržených cenných papírů - Zdaňovací pravomoc členského státu, v němž se nachází sídlo nebo bydliště - Rozdílné zacházení - Odůvodnění - Zachování rozdělení daňové pravomoci mezi členskými státy“)
   (2018/C 166/07)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d’État

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Marc Jacob (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics (C-421/16)

      Žalovaní: Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Marc Lassus (C-421/16)

      Výrok

               1)

               Článek 8 směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států, ve znění aktu o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, pozměněné rozhodnutím Rady Evropské unie 95/1/ES, Euratom, ESUO ze dne 1. ledna 1995, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, podle nichž je kapitálový zisk z výměny cenných papírů, spadající do této směrnice, zjištěn při této výměně, ale jeho zdanění je odloženo do roku, během něhož nastane skutečnost, kterou dochází k ukončení tohoto odkladu zdanění, v projednávané věci převod vyměněných cenných papírů.

               2)

               Článek 8 směrnice 90/434, ve znění aktu o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, pozměněné rozhodnutím Rady Evropské unie 95/1/ES, Euratom, ESUO ze dne 1. ledna 1995, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které stanoví zdanění kapitálového zisku z výměny cenných papírů, nacházejícího se v režimu odloženého zdanění, při následném převodu vyměněných cenných papírů, a to i přestože tento převod nespadá do daňové pravomoci tohoto členského státu.

               3)

               Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které v situaci, kdy následný převod vyměněných cenných papírů nespadá do daňové pravomoci tohoto členského státu, stanoví zdanění kapitálového zisku nacházejícího se v režimu odloženého zdanění při tomto převodu, aniž je zohledněna případná ztráta utrpěná v této souvislosti, zatímco se taková ztráta zohlední, pokud je daňový poplatník, který je držitelem cenných papírů, k datu uvedeného převodu daňovým rezidentem uvedeného členského státu. Je věcí členských států, aby při dodržování unijního práva a v projednávané věci konkrétně svobody usazování stanovily podmínky týkající se započtení a výpočtu této kapitálové ztráty.

      (1)  Úř. věst. C 305, 22.8.2016

      Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


title: Věc C-169/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 2. března 2018 – Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon v. Minister for Justice and Equality

text:
               14.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 166/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 2. března 2018 – Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon v. Minister for Justice and Equality
   (Věc C-169/18)
   (2018/C 166/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (Ireland)

      Účastníci původního řízení

      Žalobci a odpůrci: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon

      Žalovaný a navrhovatel: Minister for Justice and Equality

      Předběžné otázky

               1)

               Porušuje členský stát, s výhradou případných ospravedlnění uvedených v otázkách 2, 3 a 4, požadavek podle čl. 5 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1) (dále jen „směrnice 2004“) stanovující povinnost udělit manželovi a rodinným příslušníkům občana Unie, který vykonává v dotčeném členském státě právo volného pohybu nebo který má v úmyslu toto právo vykonávat, v nejkratší možné lhůtě vízum, pokud délka vyřizování této žádosti překračuje dvanáct či více měsíců?

               2)

               Aniž je dotčena otázka 1, lze na základě článku 35 směrnice 2004 nebo na jiném základě ospravedlnit průtahy ve vyřizování žádosti o vízum nebo při jiném rozhodování o nich podle čl. 5 odst. 2, které vzniknou mimo jiné kvůli tomu, že je třeba zajistit, mimo jiné prostřednictvím náležitých kontrol, že žádost není podvodná nebo zneužívající, včetně toho, zda manželství nelze považovat za účelové, čímž tyto průtahy nezakládají porušení čl. 5 odst. 2?

               3)

               Aniž je dotčena otázka 1, lze na základě článku 27 nebo 35 směrnice 2004 nebo na jiném základě ospravedlnit průtahy ve vyřizování žádosti o vízum nebo rozhodování o ní podle čl. 5 odst. 2, které vzniknou kvůli tomu, že je třeba provést důslednou osobní a bezpečnostní kontrolu osob, jež pocházejí z určitých třetích zemí z důvodu konkrétních bezpečnostních rizik, jež souvisí s bezpečnostní ve vztahu k osobám cestujícím z těchto třetích zemí, čímž tyto průtahy nezakládají porušení čl. 5 odst. 2?

               4)

               Aniž je dotčena otázka 1, jsou odůvodnitelné průtahy ve vyřizování nebo rozhodování o žádosti o vízum podle čl. 5 odst. 2, které vzniknou kvůli náhlému a neočekávanému nárůstu těchto žádosti přicházejících z určitých třetích zemí, o nichž se má za to, že představují skutečné bezpečnostní riziko, čímž tyto průtahy nezakládají porušení čl. 5 odst. 2?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).