title: Věc C-83/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 7. února 2018 – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. v. Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 7. února 2018 – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. v. Administración General del Estado
   (Věc C-83/18)
   (2018/C 182/05)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Odpůrkyně: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Brání zásada „znečišťovatel platí“ uvedená v čl. 191 odst. 2 SFEU, ve spojení s články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, které stanoví základní zásadu rovnosti a základní zásadu zákazu diskriminace, které se promítají do právní úpravy obsažené v čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 2009/72/ES (1) v rozsahu, v němž je jejím cílem vytvořit, mimo jiné, konkurenceschopný a nediskriminační trh s elektřinou, který může být omezen pouze z důvodů obecného hospodářského zájmu, včetně ochrany životního prostředí, zavedení daní, které se vztahují výlučně na společnosti vyrábějící elektrickou energii s využitím jaderné energie, když hlavním cílem uvedené daně není ochrana životního prostředí, ale zvýšení příjmů v rámci systému financování dodávek elektrické energie, takže uvedené společnosti ponesou vyšší podíl financování deficitu sazeb ve srovnání s jinými společnostmi, které vykonávají stejnou činnost?

               2)

               Umožňuje unijní právo v rámci konkurenčního a nediskriminačního trhu s elektřinou ukládat environmentální daně, jejichž zavedení se odůvodňuje znečištěním životního prostředí, které je vlastní výrobě jaderné energie, aniž by byla stanovena upřesňující norma – preambule zákona uvádí jako odůvodnění, že ohledně daně z produkce vyhořeného jaderného plavila a radioaktivního odpadu nebyla do textu zákonného předpisu zahrnuta internalizace nákladů, které je třeba pokrýt, stejně jako v případě jaderného odpadu, kde rovněž neexistuje upřesnění, jelikož náklady na nakládaní s odpady a uložení odpadu jsou pokryty jinými poplatky, a navíc není jasně stanoveno určení vybraných daní, přičemž dotčené společnosti mají povinnost převzít občanskoprávní odpovědnost až do výše 1 200 milionů eur?

               3)

               Je splněn požadavek obsažený v čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice, podle něhož povinnosti uložené v obecném hospodářském zájmu, včetně ochrany životního prostředí, musí být jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné, pokud environmentální účel a charakteristické znaky environmentálních daní nejsou určeny v předpise s normativní silou?

               4)

               Je vnitrostátní právní úprava týkající se financování deficitu sazeb pro všechny společnosti v odvětví elektrické energie v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ uvedenou v čl. 191 odst. 2 SFEU a zásadami rovnosti a zákazu diskriminace uvedenými v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a článcích 3 a 5 směrnice 2005/89/ES (2), pokud mají za cíl zajistit „řádné fungování vnitřního trhu s elektrickou energií“ a ukládají členským státům zajistit, „aby žádné opatření přijaté na základě této směrnice nebylo diskriminační a nepředstavovalo nepřiměřenou zátěž pro účastníky trhu“, když dotčená vnitrostátní úprava ukládá jaderným společnostem (kromě vodních elektráren považovaných za obnovitelnou energii) povinnost hradit zvláštní poplatky daňové povahy ve větší míře, než společnosti působící na trhu s elektřinou, které tyto poplatky nehradí, ačkoli některé z nich způsobují větší znečištění, přičemž uvedené poplatky jsou odůvodněn ochranou životního prostředí před riziky a nejistotami souvisejícími s jadernými činnostmi bez upřesnění nákladů a použití výnosů na ochranu životního prostředí, přičemž nakládání s odpadem a jeho ukládání už je zahrnuto mezi jinými poplatky a je vyžadováno převzetí občanskoprávní odpovědnosti ze strany jaderných společností, když dojde k narušení volné hospodářské soutěže podle požadavků liberalizovaného vnitřního trhu upřednostněním jiných producentů elektrické energie, kteří nemusí čelit environmentálním daním, ačkoli používají více znečišťující zdroje?

               5)

               Je v rozporu s čl. 191 odst. 2 SFEU, v němž je zakotvena zásada „znečišťovatel platí“, daň z produkce vyhořeného jaderného paliva a radioaktívního odpadu pocházejícího z výroby jaderné energie, která se vztahuje výlučně na výrobu jaderné energie a nepodléhá jí žádný jiný sektor produkující daný odpad, takže ostatní společnosti vykonávající činnost s použitím jaderných materiálů či zdrojů nejsou zdaněny, navzdory tomu, že ovlivňují stav životního prostředí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 55).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 22).


title: Věc T-135/18: Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Szegedi v. Parlament

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/24

         Žaloba podaná dne 5. března 2018 – Szegedi v. Parlament
   (Věc T-135/18)
   (2018/C 182/29)
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Szegedi Csanád (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: Bodó Kristóf, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu č. 2017-1635;

               —

               zrušil rozhodnutí přijaté generálním tajemníkem Evropského parlamentu dne 30. listopadu 2017, kterým se nařizuje vrácení částky 264 196,11 eur.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1.

               První důvod vychází z toho, že závěry rozhodnutí generálního tajemníka týkající se vrácení cestovních nákladů akreditovaných parlamentních asistentů jsou v rozporu s objektivní skutečností. Žalobce požadoval náhradu za cestovní náklady pouze v případech, kdy na ně měl nárok v souladu s rozhodnutím předsednictva Evropského parlamentu č. 2009/C 159/01, kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu.
               Akreditovaní parlamentní asistenti, na které odkazuje rozhodnutí a kteří mají pracovní vztah k Evropskému parlamentu plní úkoly podporující práci žalobce jako poslance při výkonu jeho funkcí poslance v Bruselu a Štrasburku.

               2.

               Druhý důvod vychází z porušení zásady rovnosti zbraní.
               Žalobce se nemohl seznámit s důkazy podporujícími skutečnosti obsažení v rozhodnutí generálního sekretariátu. Žalobce podal žádost písemně, avšak generální sekretariát mu důkazy nezaslal, čímž mu zabránit vyjádřit se k věci samé. Rozhodnutí generálního sekretariátu, na kterém se zakládá platební rozkaz, jako právní akt týkající se žalobce, bylo přijato v rozporu se zásadou nestranného a rovného řízení, zásadou rovnosti zbraní a právem žalobce na obhajobu.

               3.

               Třetí důvod vychází z toho, že rozhodnutí generálního sekretariátu porušuje právo, když odkazuje na důkazní břemeno. V rozporu s tvrzením obsaženým v rozhodnutí generálního sekretariátu argumenty uvedené v bodě 54 rozsudku Tribunálu ze dne 10. října 2014 ve věci T-479/13, Marciani v. Parlament, nelze považovat za relevantní v projednávané věci, zejména proto, že v případě poslance Marcianiho se uplatnila pravidla [týkající se proplácení nákladů a diet poslanců], zatímco v průběhu mandátu žalobce jako poslance již platilo nařízení Rady (ES) č. 160/2009.

               4.

               Čtvrtý důvod vychází z nedostatku právního odůvodnění vrácení peněz ve vztahu k náhradám vyplaceným akreditovaným parlamentním asistentům. Tento důvod má dvě části:
               První část vychází z neexistence právního vztahu mezi žalobcem a Evropským parlamentem. Od vstupu v platnost nařízení (ES) č. 160/2009 je to Evropský parlament a nikoli poslanec, kdo má právní vztah s akreditovaným parlamentním asistentem a EP neproplácí náklady, ale vyplácí náhrady. Pokud jde o pracovní vztah akreditovaných parlamentních asistentů, žalobce nemá s EP žádný pracovní poměr. EP nevyplácel žalobci náhrady pro akreditované parlamentní asistenty. Vzhledem k neexistenci právního základu, žalobce nemůže mít žádnou povinnost vrátit peníze vůči EP.
               Druhá část vychází z toho, že činnost, která není činností akreditovaných parlamentních asistentů, nedává vzniknout žádnému nároku na vrácení peněz z vyplacených náhrad. Článek 12 Služebního řádu úředníků Evropské unie nevylučuje činnost mimo službu, ale pouze požaduje získání odpovídajícího souhlasu od orgánu oprávněného ke jmenování. V případě nepožádání o souhlas však nejsou předepsány žádné sankce ve formě vrácení veškerých vyplacených náhrad.

               5.

               Pátý důvod vychází ze zákazu retroaktivního uplatňování právního předpisu, který stanoví povinnosti. Bod 8 rozhodnutí generálního sekretariátu odkazuje na článek 39 prováděcích opatření v oblasti právního odůvodnění tvrzení, navzdory tomu, že rozhodnutí předsednictva Paramentu č. 2015/C 397/03, kterým se mění prováděcí opatření statutu poslanců Evropského parlamentu, použitelné ode dne 1. ledna 2016, nemůže být relevantní v tomto sporu.

               6.

               Šestý důvod se týká určení částky a vychází z nesplnění povinnosti odůvodnění a porušení zásady proporcionality. Požadovaná částka není odůvodněna ani podrobně, ani výpočtem, a předpokládá, že akreditovaný parlamentní asistent nikdy pro žalobce nepracoval.

               7.

               Sedmý důvod vychází z toho, že provedené posouzení cestovního dokladu s datem cesty, připojeného k náhradě cestovních nákladů, se odchýlilo od svého účelu a vyvodilo neopodstatněný důsledek.


title: Věc C-143/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Bonn (Německo) dne 23. února 2018 – Antonio Romano, Lidia Romano v. DSL Bank

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Bonn (Německo) dne 23. února 2018 – Antonio Romano, Lidia Romano v. DSL Bank
   (Věc C-143/18)
   (2018/C 182/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Bonn

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Antonio Romano, Lidia Romano

      Žalovaná: DSL Bank

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 6 odst. 2 písm. c) směrnice 2002/65/ES (1) vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu právnímu předpisu nebo zvyklosti, které u smluv o půjčce uzavřených na dálku nestanovují možnost vyloučení práva na odstoupení, pokud je na výslovnou žádost spotřebitele taková smlouva oběma stranami již zcela splněna dříve, než spotřebitel uplatní své právo na odstoupení?

               2)

               Musí být čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 druhý pododstavec druhá odrážka a čl. 6 odst. 6 směrnice 2002/65/ES vykládány v tom smyslu, že pro účely řádného získání informací a uplatnění práva na odstoupení spotřebitelem, které stanovuje vnitrostátní právo a které odpovídají čl. 5 odst. 1, čl. 3 odst. 1 bod 3 písm. a) směrnice 2002/65/EG, je nutno vycházet pouze z běžně informovaného, přiměřeně pozorného a obezřetného průměrného spotřebitele při zohlednění všech příslušných skutečností a okolností provázejících uzavření této smlouvy?

               3)

               V případě záporné odpovědi na otázky 1) a 2):
               Musí být čl. 7 odst. 4 směrnice 2002/65/ES vykládán v tom smyslu, že brání předpisu členského státu, který po vyjádření odstoupení od spotřebitelské smlouvy o půjčce uzavřené na dálku stanoví, že poskytovatel musí spotřebiteli zaplatit nad rámec částky, kterou obdržel od spotřebitele podle smlouvy uzavřené na dálku, také náhradu za užitky z této částky?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES (Úř. věst. L 271, s. 16; Zvl. vyd. 06/04, s. 321).


title: Věc C-185/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 9. března 2018 – Oro Efectivo S.L. v. Diputación Foral de Bizkaia

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 9. března 2018 – Oro Efectivo S.L. v. Diputación Foral de Bizkaia
   (Věc C-185/18)
   (2018/C 182/16)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Oro Efectivo S.L.

      Odpůrce: Diputación Foral de Bizkaia

      Předběžná otázka

   Brání směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) a zásada daňové neutrality, která z uvedené směrnice vyplývá, jakož i judikatura SDEU, která směrnici vykládá, vnitrostátní právní úpravě, podle které členský stát může požadovat zaplacení nepřímé daně odlišné od DPH od podnikatele či hospodářského subjektu za nabytí movitého majetku (konkrétně zlata, stříbra či šperků) od jednotlivce pokud:

               1)

               nabytý předmět bude prostřednictvím zpracování a dalšího převodu určen k hospodářské činnosti uvedeného podnikatele;

               2)

               dojde k plněním podléhajícím DPH při opětovném uvedené nabytého zboží do obchodního oběhu; a

               3)

               použitelná právní úprava daného státu podnikateli či hospodářskému subjektu neumožňuje při takových plněních provést odpočet částky zaplacené z titulu uvedené daně za první z uvedených nabytí?

      (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-198/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Chrysses Demetriades & Co. a Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co v. Rada a další

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/26

         Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Chrysses Demetriades & Co. a Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co v. Rada a další
   (Věc T-198/18)
   (2018/C 182/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chrysses Demetriades & Co. LLC (Limassol, Kypr), Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co LLC (Limassol) (zástupce: P. Tridimas, Barrister)

      Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina a Evropská unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným vyplatit žalobkyním částky uvedené v příloze k této žalobě včetně úroku od 26. března 2013 do vydání rozsudku Soudního dvora;

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Podpůrně žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               konstatoval, že Evropská unie a žalované orgány nesou mimosmluvní odpovědnost;

               —

               rozhodl o postupu za účelem určení nahraditelné škody, která žalobkyním skutečně vznikla; a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné jako důvody uvedené ve věci T-197/18, JV Voscf a další v. Rada a další, nebo jsou obdobné.


title: Věc C-97/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Nederland, pracoviště Leeuwarden (Nizozemsko) dne 12. února 2018 – Openbaar Ministerie v. ET

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Nederland, pracoviště Leeuwarden (Nizozemsko) dne 12. února 2018 – Openbaar Ministerie v. ET
   (Věc C-97/18)
   (2018/C 182/06)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord-Nederland, pracoviště Leeuwarden

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Openbaar Ministerie

      Odpůrce: ET

      Předběžné otázky

               1)

               Lze čl. 12 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2006/783/JI (1) vykládat tak, že v případě výkonu příkazu ke konfiskaci zaslaného vydávajícím státem lze v Nizozemsku uložit pořádkový trest odnětí svobody ve smyslu článku 577c trestního řádu, také s přihlédnutím k rozhodnutí Hoge Raad ze dne 20. prosince 2011 (2), podle něhož musí být pořádkový trest odnětí svobody považován za trest ve smyslu čl. 7 odst. 1 EÚLP?

               2)

               Má pro možnost uložení pořádkového trestu odnětí svobody význam, zda také právo vydávajícího státu zná možnost uložení pořádkového trestu odnětí svobody?

      (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2006/783/SVV ze dne 6. října 2006 o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci (Úř. věst. 2006, L 328, s. 59).

      (2)  NL:HR:2011:BP:9449.


title: Věc T-203/18: Žaloba podaná dne 23. března 2018 – VQ v. ECB

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/26

         Žaloba podaná dne 23. března 2018 – VQ v. ECB
   (Věc T-203/18)
   (2018/C 182/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: VQ (zástupce: G. Cahill, Barrister)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil na základě článku 263 SFEU rozhodnutí Evropské centrální banky SNC-2016-0026 ze dne 14. března 2018,

               —

               určil na základě článku 277 SFEU, že čl. 18 odst. 6 nařízení o jednotném mechanismu dohledu (1) je protiprávní, a z toho důvodu uvedené rozhodnutí zrušil, a

               —

               uložil ECB náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že ECB porušila čl. 18 odst. 1 nařízení o jednotném mechanismu dohledu a čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie uložením peněžité správní sankce na základě právního rámce založeného na unijním a vnitrostátním právu postrádajícím přímý účinek.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že její zpětné odkupy vlastních akcií v době od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2015 nelze považovat za odporující čl. 77 písm. a) a článku 78 nařízení č. 575/2013 (2), neboť bezpečnostní kapitálová rezerva nebyla do 1. ledna 2016 v platnosti ani nebyla stanovena.

                           —

                           V rozsahu, v němž rozhodnutí ECB vychází z pravidel upravujících bezpečnostní kapitálovou rezervu podle směrnice 2013/36 (3), která nebyla do 1. ledna 2016 v platnosti ani nebyla stanovena, žalobkyně tvrdí, že ECB uložila peněžitou správní sankci bez přímo použitelné normy unijního a vnitrostátního práva.

                           —

                           Napadené rozhodnutí tedy porušuje čl. 18 odst. 1 nařízení o jednotném mechanismu dohledu a zejména zásadu legality zakotvenou v čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že ECB porušila čl. 132 odst. 1 písm. b) nařízení č. 468/2014 (4), když nařídila neanonymní zveřejnění peněžité správní pokuty.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že čl. 18 odst. 6 nařízení o jednotném mechanismu dohledu je protiprávní a v rozporu s čl. 263 šestým pododstavcem SFEU a článkem 47 Listiny základních práv, neboť ukládá povinnost zveřejnit peněžitou správní pokutu bez ohledu na to, že má žalobkyně v úmyslu podat žalobu k Tribunálu ve lhůtě stanovené v čl. 263 šestém pododstavci SFEU.

                           —

                           Zavedením takové normy, jakou je čl. 18 odst. 6 nařízení o jednotném mechanismu dohledu, Rada připravuje žalobce, který má v úmyslu podat žalobu proti rozhodnutí o neposkytnutí anonymity v případě peněžité správní sankce, o dvouměsíční lhůtu stanovenou v čl. 263 šestém pododstavci SFEU.

                           —

                           Napadené ustanovení se odchyluje od dvouměsíční lhůty pro podání žaloby na neplatnost a poskytuje ECB jednostranné oprávnění určit, kdy musí úvěrová instituce podat žalobu.

                           —

                           Zatímco má ECB pravomoc zveřejnit peněžitou správní sankci, musí dotyčná úvěrová instituce podat žalobu před rozhodnutím ECB o zveřejnění sankce. Tato situace způsobuje úvěrové instituci nepřiměřenou nejistotu, která může omezit její možnost podat žalobu a v konečném důsledku porušuje její základní právo na účinnou právní ochranu.

                           —

                           V důsledku toho je čl. 18 odst. 6 nařízení o jednotném mechanismu dohledu v rozporu s čl. 263 šestým pododstavcem SFEU a článkem 47 Listiny základních práv.

                           —

                           Vzhledem k tomu, že ECB připravila žalobkyni o její právo na účinnou právní ochranu, musí být napadené rozhodnutí zrušeno.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013, L 287, s. 63)

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. 2013, L 176, s. 338).

      (4)  Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (ECB/2014/17) (Úř. věst. 2014, L 141, s. 1).


title: Věc C-160/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 28. února 2018 – X BV v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 28. února 2018 – X BV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-160/18)
   (2018/C 182/11)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: X BV

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Má se čl. 3 odst. 2, 4 a 5 nařízení (ES) č. 1484/95 (1) ve spojení s článkem 141 nařízení (ES) č. 1234/2007 (2) vykládat v tom smyslu, že účelem kontrolního mechanismu, který je v těchto ustanoveních popsán, není ani v případě následné kontroly nic jiného, než zajistit, aby příslušné orgány mohly včas získat informace o skutečnostech a okolnostech souvisejících s průběhem obchodních transakcí, které vzbuzují pochyby o správnosti uvedené dovozní ceny CIF a které mohou vést k zevrubné kontrole?
               Nebo je namístě opačné pojetí, a kontrolní mechanismus zakotvený v čl. 3 odst. 2, 4 a 5 nařízení č. 1484/95 se i v případě následné kontroly má vykládat v tom smyslu, že další prodej nebo prodeje uskutečněné dovozcem na trhu Společenství za cenu nižší, než je udaná dovozní cena CIF zásilky po připočtení částky odpovídající dlužným odvodům za dovoz, jsou v rozporu s předepsanými podmínkami (prodeje) na trhu Společenství, takže už jen kvůli tomu vzniká povinnost zaplatit dodatečné dovozní clo? Byla by odpověď na tuto otázku jiná, kdyby k dalšímu prodeji nebo k dalším prodejům došlo za cenu nižší, než je použitelná reprezentativní cena? Má v této souvislosti nějaký význam, že reprezentativní cena byla před 11. zářím 2009 stanovována jiným způsobem než poté? Je pro zodpovězení těchto otázek relevantní, zda jsou kupující v Unii a dovozce přidružené podniky?

               2)

               Pokud z odpovědí na otázky uvedené pod bodem 1 vyplývá, že další prodej se ztrátou představuje dostatečnou indicii pro to, že udaná dovozní cena CIF nemůže být uznána, jakým způsobem se pak určí výše dodatečného cla? Má se vyměřovací základ určit podle metod pro stanovení celní hodnoty, které jsou uvedeny v článcích 29 až 31 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (3)? Nebo se má vyměřovací základ stanovit výlučně na základě použitelné reprezentativní ceny? Je pro období před 11. zářím 2009 použití reprezentativní ceny zjištěné v tomto období v rozporu s čl. 141 odst. 3 nařízení (ES) č. 1234/2007?

               3)

               Pokud z odpovědí na otázky uvedené pod body 1 a 2 plyne, že je pro povinnost zaplatit dodatečné clo rozhodující, že dovezené výrobky byly na trhu Společenství dále prodávány se ztrátou, a že se pro stanovení výše dlužného dodatečného cla musí jako vyměřovací základ použít reprezentativní cena, platí pak, že je čl. 3 odst. 2, 4 a 5 nařízení (ES) č. 1484/95 s ohledem na rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 13. prosince 2001, Kloosterboer Rotterdam B.V., C-317/99, ECLI:EU:C:2001:681, slučitelný s článkem 141 nařízení (ES) č. 1234/2007?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1484/95 ze dne 28. června 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určují dodatečná dovozní cla v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a kterým se zrušuje nařízení č. 163/67/EHS (Úř. věst. 1995, L 145, s. 47; Zvl. vyd. 03/17, s. 437).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. 2007, L 299, s. 1).

      (3)  Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.


title: Věc T-219/18: Žaloba podaná dne 30. března 2018 – Piaggio & C. v. EUIPO – Zhejiang Zhongneng Industry Group (Ciclomotori)

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/28

         Žaloba podaná dne 30. března 2018 – Piaggio & C. v. EUIPO – Zhejiang Zhongneng Industry Group (Ciclomotori)
   (Věc T-219/18)
   (2018/C 182/32)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Piaggio & C. SpA (Pontedera, Itálie) (zástupce: F. Jacobacci, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Zhejiang Zhongneng Industry Group Co. Ltd (Taizhou City, Čína)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1 783 655-0002

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. ledna 2018 ve věci R 1496/2015-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               prohlásil (průmyslový) vzor Společenství č. 1 783 655-0002 dotčeného majitele za neplatný, a to ze všech důvodů uvedených v předložené žalobě;

               —

               uložil žalovanému a majiteli sporného (průmyslového) vzoru zaplatit náklady řízení před odvolacím senátem ve smyslu článku 190 jednacího řádu Tribunálu;

               —

               uložil EUIPO a případně vedlejšímu účastníku náhradu nákladů souvisejících s tímto řízením.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Chybný výklad a použití článku 6 nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 25 odst. 1 písm. e) nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-163/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord Nederland (Nizozemsko) dne 1. března 2018 – HQ, zastupující sebe a jako zákonná zástupkyně svého nezletilého dítěte IP, JO v. Aegean Airlines SA

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord Nederland (Nizozemsko) dne 1. března 2018 – HQ, zastupující sebe a jako zákonná zástupkyně svého nezletilého dítěte IP, JO v. Aegean Airlines SA
   (Věc C-163/18)
   (2018/C 182/12)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord Nederland

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: HQ, zastupující sebe a jako zákonná zástupkyně svého nezletilého dítěte IP, JO

      Žalovaná: Aegean Airlines SA

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 8 odst. 2 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že cestující v letecké dopravě, který podle směrnice 90/314/EHS (2) o souborných službách pro cesty (provedené do vnitrostátního práva) má vůči své cestovní kanceláři nárok na proplacení výdajů na letenku, již nemůže požadovat žádnou další náhradu od leteckého dopravce?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1: Může cestující v letecké dopravě přesto požadovat od leteckého dopravce proplacení výdajů na svou letenku, je-li nutno vycházet z toho, že cestovní kancelář, kdyby byla shledána odpovědnou, není finančně schopna výdaje na letenku skutečně proplatit a ani nepřijala žádná opatření, aby proplacení zajistila?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).

      (2)  Směrnice Rady ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132).


title: Věc C-192/18: Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/14

         Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-192/18)
   (2018/C 182/17)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Szmytkowska, K. Banks, H. Krämer, C. Valero, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Prohlásit, že Polská republika tím, že na základě čl. 13 bodů 1 až 3 ustawy z dnia 12 lipca 2017 r. o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (zákon ze dne 12. července 2017, kterým se mění zákon o soustavě obecných soudů a jiné zákony) zavedla odlišný věk odchodu do důchodu pro muže a ženy působící jako soudci obecných soudů, soudci Nejvyššího soudu a státní zástupci, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 157 SFEU a čl. 5 písm. a) a čl. 9 odst. 1 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (1) a

               —

               tím, že na základě čl. 13 bodu 1 výše uvedeného zákona snížila věk odchodu do důchodu pro soudce obecných soudů a současně na základě čl. 1 bodu 26 písm. b) a c) téhož zákona přiznala ministru spravedlnosti právo rozhodnout o prodloužení doby aktivní služby soudců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise Polské republice vytýká, že tím, že na základě čl. 13 bodů 1 až 3 zákona ze dne 12. července 2017, kterým se mění zákon o soustavě obecných soudů a jiné zákony, zavedla odlišný věk odchodu do důchodu pro muže a ženy působící jako soudci obecných soudů, soudci Nejvyššího soudu a státní zástupci a na základě čl. 13 bodu 1 výše uvedeného zákona snížila věk odchodu do důchodu pro soudce obecných soudů, přičemž současně na základě čl. 1 bodu 26 písm. b) a c) výše uvedeného zákona udělila ministru spravedlnosti právo rozhodnout o prodloužení doby aktivní služby soudců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 157 SFEU a čl. 5 písm. a) a čl. 9 odst. 1 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání, a povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. 2006, L 204, s. 23.


title: Věc T-228/18: Žaloba podaná dne 5. dubna 2018 – Transtec v. Komise

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/29

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2018 – Transtec v. Komise
   (Věc T-228/18)
   (2018/C 182/33)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Transtec (Brusel, Belgie) (zástupkyně: L. Levi a N. Flandin, advokátky)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou

         a v důsledku toho:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 26. března 2018, kterým Evropská komise zamítla nabídku konsorcia, jehož je žalobkyně vedoucí pro část 3 v rámci veřejné zakázky „Framework contract for the implementation of external aid 2018 (SIEA EUROPAID/138778/DH/SER/MULTI“ (dále jen „veřejná zakázka“), která se týká rámcové smlouvy na poskytování služeb třetím zemím, které jsou příjemci vnější pomoci EU a zadala část 3 dalším deseti uchazečům;

               —

               na základě organizačních procesních opatřeních (článek 55 jednacího řádu Tribunálu) vyzval žalovanou, aby předložila (i) charakteristiky a výhody týkající se deseti úspěšných nabídek pro část č. 3, jakož i jejich skóre pro podpoložky 1.1, 1.2, 1.2, 1.4, 4.5, 1.6 položky Celková organizace a metodika („Global Organisation and Methodology“), a skóre, kterého dosáhlo deset nabídek za část č. 3 za technickou položku („Technical score“) a za položku Finanční prostředky („Financial score“) a (ii) podrobnou zprávu hodnotícího výboru;

               —

               prohlásil návrh na náhradu škody ve výši 2 400 000 eur brutto za přípustný a opodstatněný;

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 106 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1) (dále jen „finanční nařízení“), a článku 4 pokynů pro uchazeče („Instructions to Tenderers“) (dále jen „pokyny“). Komise se tohoto porušení dopustila tím, že z důvodu nesrovnalostí nevyloučila jednoho z uchazečů, který je součástí konsorcia, kterému byla zadána zakázka.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení ze strany Komise a z porušení ustanovení čl. 110 odst. 5 finančního nařízení, článku 151 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1) (dále jen „prováděcí nařízení“), z nesplnění povinnosti vyplývající z čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) dodržovat zásadu řádné správy a čl. 15 odst. 3 pokynů v rozsahu, v němž Komise neposoudila dostatečně pozorně nabídky s neobvykle nízkou cenou.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění vyplývající z čl. 113, odst. 2 finančního nařízení a čl. 161 odst. 1 prováděcího nařízení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásad rovného zacházení, zákazu diskriminace a zajištění spravedlivé hospodářské soutěže, čl. 102 odst. 1 a 2 finančního nařízení z důvodu protiprávnosti ustanovení článku 7 pokynů.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné správy vyplývající z článku 41 Listiny z důvodu protiprávnosti ustanovení čl. 7 odst. 3 pokynů.


title: Věc C-201/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Mons (Belgie) dne 19. března 2018 – Mydibel SA v. Belgický stát

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Mons (Belgie) dne 19. března 2018 – Mydibel SA v. Belgický stát
   (Věc C-201/18)
   (2018/C 182/18)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d’appel de Mons

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Mydibel SA

      Odpůrce: Belgický stát

      Předběžná otázka

   Je třeba články 14, 15, 168, 184, 185, 187 a 188 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládat a uplatňovat tak, že má či nemá dojít k opravě DPH z nemovitého investičního majetku, která byla původně odpočtena správně, pokud byl tento nemovitý investiční majetek předmětem transakce „sale and lease back“ (zpětný leasing), za předpokladu, že:

               —

               „sale lease back“ spočívá ve zřízení věcného práva dlouhodobého nájmu (tedy dočasného věcného práva) osobou povinnou k dani ve prospěch dvou finančních institucí spolu se současným poskytnutím leasingu ze strany těchto dvou finančních institucí osobě povinné k dani;

               —

               transakce „sale lease back“ je ryze finanční transakcí za účelem navýšení likvidních prostředků osoby povinné k dani;

               —

               transakce „sale lease back“ (zpětný leasing) nebyla předmětem DPH;

               —

               nemovitý investiční majetek zůstal ve vlastnictví osoby povinné k dani a byl používán pro její zdanitelnou činnost nepřetržitě a trvale, a to jak před danou transakcí, tak po ní.

         Je výklad a uplatňování výše uvedených ustanovení vedoucí k opravě původně odpočtené DPH v souladu se zásadou neutrality DPH a zásadou rovného zacházení?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 31. října 2017 ve věci E-16/16 – Fosen-Linjen AS v AtB AS (Veřejné zakázky – Směrnice 89/665/EHS – Směrnice 2004/18/ES – Náhrada škody – Zavinění – Závažnost porušení pravidel – Důkazní břemeno – Ověření předložené nabídky – Zásady efektivity, rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality)

text:
               31.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/12

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 31. října 2017
   ve věci E-16/16
   Fosen-Linjen AS v AtB AS

      (Veřejné zakázky – Směrnice 89/665/EHS – Směrnice 2004/18/ES – Náhrada škody – Zavinění – Závažnost porušení pravidel – Důkazní břemeno – Ověření předložené nabídky – Zásady efektivity, rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality)

   (2018/C 186/06)
   Ve věci E-16/16, Fosen-Linjen AS v AtB AS – ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru odvolacím soudem Frostating (Frostating lagmannsrett) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora týkající se výkladu směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, zvláště pak čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 písm. c) této směrnice, vydal Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, a Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Benedikt Bogason (ad hoc), soudci, dne 31. října 2017 rozsudek, jehož výrok zní:

               1.

               Přiznání náhrady škody podle čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice 89/665/EHS nezávisí na tom, zda k porušení ustanovení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek došlo v důsledku zavinění a jednání, které se výrazně odchýlilo od přijatelného postupu, nebo zda k němu došlo na základě významné chyby nebo zda ho lze přičítat existenci významné, závažné a zjevné chyby. Odpovědnost veřejného zadavatele k odškodnění poškozené osoby vzniká již pouhým porušením právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, podle čl. 2. odst. 1 písm. c) směrnice 89/665/EHS, pokud jsou splněny ostatní podmínky pro přiznání náhrady škody, zejména včetně podmínek příčinné souvislosti.

               2.

               Směrnice 89/665/EHS nevylučuje požadavek, podle kterého je přiznání náhrady škody podmíněno tím, že poškozený uchazeč o veřejnou zakázku předloží jasný, tj. převažující důkaz, že by býval veřejnou zakázku získal, kdyby se veřejný zadavatel nedopustil předmětné chyby, a to za předpokladu, že jsou dodrženy zásady efektivity a rovnocennosti.

               3.

               Směrnice 89/665/EHS nevylučuje uplatnění vnitrostátních pravidel, na jejichž základě se veřejný zadavatel může zbavit odpovědnosti za pozitivní smluvní zájem, jestliže bylo dané nabídkové řízení zrušeno, v důsledku pochybení z jeho strany, v souladu s právem EHP v oblasti zadávání veřejných zakázek, i když nebylo na danou chybu během nabídkového řízení upozorněno a liší se od chyby, na kterou upozornil žalobce. Je na veřejném zadavateli, aby prokázal existenci takové chyby a odůvodnil své rozhodnutí nabídkové řízení zrušit.

               4.

               Kritéria pro zadání zakázky v rámci nabídkového řízení musí být formulována tak, aby umožnila všem přiměřeně informovaným a běžně obezřetným uchazečům vykládat je stejným způsobem. Veřejný zadavatel je dále povinen ověřit, zda informace předložené uchazečem o zakázku jsou věrohodné v tom smyslu, že příslušní uchazeči jsou schopni poskytnout, co je v nabídce uvedeno, a že daná nabídka odpovídá požadavkům stanoveným veřejným zadavatelem. Požadavek na toto ověření musí být v souladu se zásadou proporcionality. Pokud je se všemi uchazeči zacházeno stejným způsobem, veřejný zadavatel může zohlednit informace, které byly v rámci nabídkového řízení poskytnuty, aby provedl účinné ověření informací týkajících se kritérií pro zadání zakázky. Je na předkládajícím soudu, aby s ohledem na zásady rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality určil, zda byly tyto podmínky v příslušném nabídkovém řízení splněny.


title: Věc C-605/16 P: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. února 2018 – Rada Evropské unie v. PT Ciliandra Perkasa, Evropská komise, European Biodiesel Board (EBB)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/18

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. února 2018 – Rada Evropské unie v. PT Ciliandra Perkasa, Evropská komise, European Biodiesel Board (EBB)
   (Věc C-605/16 P) (1)

   (2018/C 190/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc C-606/16: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. února 2018 – Rada Evropské unie v. PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Evropská komise a European Biodiesel Board (EBB)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/18

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. února 2018 – Rada Evropské unie v. PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Evropská komise a European Biodiesel Board (EBB)
   (Věc C-606/16) (1)

   (2018/C 190/27)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc C-252/17: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n° 2 de Cádiz – Španělsko) – Moisés Vadillo González v. Alestis Aerospace SL „Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora — Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku — Zjevná nepřípustnost“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/2

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz – Španělsko) – Moisés Vadillo González v. Alestis Aerospace SL
   (Věc C-252/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku - Zjevná nepřípustnost“)
   (2018/C 190/02)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Moisés Vadillo González

      Žalovaná: Alestis Aerospace SL

      Za účasti: Ministerio Fiscal

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz (Soud pro věci pracovněprávní a sociální č. 2 v Cádizu, Španělsko) rozhodnutím ze dne 8. května 2017 je zjevně nepřípustná.

      (1)  Úř. věst. C 256, 7.8.2017.


title: Věc C-170/17: Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 2. února 2018 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/19

         Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 2. února 2018 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-170/17) (1)

   (2018/C 190/29)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předseda devátého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


title: Věc T-178/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Région de Bruxelles-Capitale v. Komise

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/32

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Région de Bruxelles-Capitale v. Komise
   (Věc T-178/18)
   (2018/C 190/55)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Région de Bruxelles-Capitale (Brusel, Belgie) (zástupci: A. Bailleux a B. Magarinos Rey, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil napadené [prováděcí] nařízení [Komise (EU) 2017/2324 ze dne 12. prosince 2017, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh obnovuje schválení účinné látky glyfosát a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (Úř. věst. 2017, L 333, s. 10)] s tím, že zachová jeho účinky do jeho nahrazení v přiměřené lhůtě, nejpozději do 16. prosince 2021;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí. Tento žalobní důvod je rozdělen do dvou částí.

                           —

                           První část vycházející z nesplnění povinnosti zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí ve stadiu vědeckého posouzení rizika v rozsahu, v němž je napadené nařízení založeno na vědeckém posouzení rizik pro lidské zdraví a životní prostředí, které nesplňuje požadavky, které vyžaduje zásada předběžné opatrnosti. Podle žalobce se nesrovnalosti objevují na úrovni identifikace, výběru a hodnocení, metody zpracování a výkladu údajů a dostupných vědeckých studií.

                           —

                           Druhá část vycházející z nesplnění povinnosti zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí ve stadiu politického hodnocení a rizikového managementu v rozsahu, v němž napadené nařízení nestanoví politické hodnocení a rizikový management, které jsou v souladu se zásadou předběžné opatrnosti. Žalobce se domnívá, že obnovení schválení nastalo v kontextu, v němž existovaly významné mezery a nesrovnalosti na úrovni hodnocení rizika a že obnovení schválení není doprovázeno vhodnými opatřeními pro zmírnění nebo snížení rizik v širším slova smyslu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění a zásady řádné správy v rozsahu, v němž napadené nařízení obsahuje vnitřní rozpor. Žalobce se domnívá, že na základě preambule a článků uvedeného nařízení se lze domnívat, že glyfosát nemá ani škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat ani nepřijatelné účinky na životní prostředí, ačkoli zvláštní ustanovení v příloze I jsou založena na existenci takových účinků. Takový vnitřní rozpor by vyvolal u veřejnosti nejistotu, zda glyfosát představuje riziko pro zdraví nebo životní prostředí či nikoli.


title: Věc T-439/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 2018 – holyGhost v. EUIPO – CBM (holyGhost) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie holyGhost — Starší slovní ochranná známka Evropské unie HOLY — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 2018 – holyGhost v. EUIPO – CBM (holyGhost)
   (Věc T-439/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie holyGhost - Starší slovní ochranná známka Evropské unie HOLY - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 190/43)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: holyGhost GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Wiedemann a D. Engbrink, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně A. Schifko, poté D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zurich, Švýcarsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. května 2016 (věc R 2867/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi CBM a holyGhost.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti HolyGhost GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 350, 26.9.2016.


title: Věc C-604/17: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. ledna 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varchoven kasacionen sad (Balgarija) –Bulharsko] – PM v. AH „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Justiční spolupráce v občanských věcech — Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti — Nařízení (ES) č. 2201/2003 — Příslušnost soudu členského státu rozhodnout o žalobě ve věci rodičovské zodpovědnosti v případě, kdy dítě nemá bydliště na území tohoto státu — Příslušnost v oblasti vyživovacích povinností — Nařízení (ES) č. 4/2009“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/3

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. ledna 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varchoven kasacionen sad (Balgarija) –Bulharsko] – PM v. AH
   (Věc C-604/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Justiční spolupráce v občanských věcech - Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Příslušnost soudu členského státu rozhodnout o žalobě ve věci rodičovské zodpovědnosti v případě, kdy dítě nemá bydliště na území tohoto státu - Příslušnost v oblasti vyživovacích povinností - Nařízení (ES) č. 4/2009“)
   (2018/C 190/04)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varchoven kasacionen sad (Balgarija)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: PM

      Žalovaný: AH

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládáno v tom smyslu, že soud členského státu, který je podle čl. 3 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení příslušný rozhodnout o návrhu na rozvod manželů, kteří jsou státními příslušníky tohoto členského státu, není příslušný rozhodnout o právu péče o dítě a právu na styk s dítětem manželů, má-li toto dítě v době, kdy byl návrh v této věci předložen soudu, své obvyklé bydliště v jiném členském státě a nejsou splněny podmínky požadované pro vznik této příslušnosti uvedeného soudu podle článku 12 uvedeného nařízení, mimo jiné vzhledem ke skutečnosti, že ani z okolností věci v původním řízení nevyplývá, že by se tato příslušnost mohla opírat o články 9, 10 nebo 15 téhož nařízení. Kromě toho, tento soud nesplňuje podmínky pro rozhodování o návrhu na úpravu vyživovací povinnosti, které jsou stanoveny v čl. 3 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností.

      (1)  Úř. věst. C 22, 22. 1. 2018.


title: Věc C-651/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2017 Grupo Osborne S.A. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. září 2017 ve věci T-350/13, Jordi Nogués v. EUIPO – Grupo Osborne (BADTORO)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/4

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2017 Grupo Osborne S.A. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. září 2017 ve věci T-350/13, Jordi Nogués v. EUIPO – Grupo Osborne (BADTORO)
   (Věc C-651/17 P)
   (2018/C 190/05)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Grupo Osborne S.A. (zástupce: J. M. Iglesias Monravá, abogado)

      Další účastníci řízení: Jordi Nogués S.L. a Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
   Usnesením ze dne 12. dubna 2018 Soudní dvůr (šestý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že Grupo Osborne S.A. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-198/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 20. března 2018 – CeDe Group AB v. KAN Sp. z o.o. v konkursu

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 20. března 2018 – CeDe Group AB v. KAN Sp. z o.o. v konkursu
   (Věc C-198/18)
   (2018/C 190/15)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta domstolen

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: CeDe Group AB

      Odpůrkyně: KAN Sp. z o.o. v konkursu

      Předběžné otázky

               1.

               Musí být článek 4 nařízení č. 1346/2000 vykládán v tom smyslu, že se použije na žalobu podanou ke švédskému soudu insolvenčním správcem polské společnosti, jejíž úpadek je předmětem insolvenčního řízení v Polsku, proti švédské společnosti na zaplacení zboží dodaného na základě smlouvy, kterou uvedené společnosti uzavřely před úpadkem?

               2.

               Je-li odpověď na první otázku kladná, má význam skutečnost, že insolvenční správce během soudního řízení postoupil předmětnou pohledávku společnosti, která do řízení vstoupila na místo insolvenčního správce?

               3.

               Je-li odpověď na druhou otázku kladná, má význam skutečnost, že společnost, která vstoupila do řízení, se později ocitne v úpadku?

               4.

               Pokud odpůrkyně v řízení před soudy v situaci uvedené v první otázce tvrdí, že by pohledávka insolvenčního správce na zaplacení měla být započtena proti pohledávce vzniklé z téže smlouvy, jedná se o situaci započtení zahrnutou čl. 4 odst. 2) písm. d)?

               5.

               Musí být vztah mezi čl. 4 odst. 2) písm. d) a čl. 6 odst. 1) nařízení č. 1346/2000 vykládán v tom smyslu, že se čl. 6 odst. 1) použije pouze tehdy, pokud podle práva státu, který řízení zahájil, není možné uplatnit započtení, nebo lze čl. 6 odst. 1) použít také na jiné situace, například kdy v dotčených právních řádech existuje pouze určitý rozdíl mezi úrovní možnosti započtení, nebo kdy neexistují žádné rozdíly, ale započtení je nicméně ve státě, který řízení zahájil, odmítnuto?


title: Věc C-652/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2017 Grupo Osborne S.A. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. září 2017 ve věci T-386/15, Jordi Nogués v. EUIPO – Grupo Osborne (BADTORO)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/4

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2017 Grupo Osborne S.A. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. září 2017 ve věci T-386/15, Jordi Nogués v. EUIPO – Grupo Osborne (BADTORO)
   (Věc C-652/17 P)
   (2018/C 190/06)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Grupo Osborne S.A. (zástupce: J. M. Iglesias Monravá, abogado)

      Další účastníci řízení: Jordi Nogués S.L. a Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
   Usnesením ze dne 12. dubna 2018 Soudní dvůr (šestý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že Grupo Osborne S.A. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-209/18: Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/12

         Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-209/18)
   (2018/C 190/16)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Rakouská republika tím, že ponechala v platnosti požadavky na sídlo společností patentových advokátů podle § 29a bodu 7 ve spojení s § 2 odst. 1 písm. c) PatAnwG a společností civilních techniků podle § 25 odst. 1 ZTG, na právní formu a podíl na kapitálu společnosti stanovené pro společnosti civilních techniků podle § 26 odst. 1 a § 28 odst. 1 ZTG, pro společnosti patentových advokátů podle § 29a bodu 1, 2 a 11 PatAnwG a pro společnosti veterinářů podle § 15a odst. 1 TÄG, jakož i omezení víceoborových činností pro společnosti civilních techniků podle § 21 odst. 1 ZTG a pro společnosti patentových advokátů podle § 29a bodu 6 PatAnwG, nespnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 14 odst. 1, čl. 15 odst. 1 a 2 písm. b) a c) a odst. 3, jakož i článku 25 směrnice o volném pohybu služeb (1) a z článků 49 a 56 SFEU;

               —

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uvádí žalobkyně následující skutečnosti.
   Rakouské právo obsahuje nadále požadavky týkající se sídla profesních společností civilních techniků a patentových advokátů, které jsou v rozporu s čl. 14 odst. 1 písm. b) směrnice o volném pohybu služeb. Ustanovení představují přímou diskriminaci na základě sídla společnosti a nepřímou diskriminaci na základě státní příslušnosti jejich společníků.
   Požadavky na právní formu a podíl na kapitálu společnosti stanovené pro společnosti civilních techniků, patentových advokátů a veterinářů bránily jak rakouským poskytovatelům služeb, tak i usazování nových poskytovatelů z jiných členských států v rozsahu, v němž omezily jejich možnosti založit vedlejší provozovnu v Rakousku, pokud neupraví své organizační struktury podle těchto ustanovení.
   Rakouské právní předpisy, které vyžadují po příslušných profesních společnostech, aby se omezily na výkon povolání patentového advokáta resp. civilního technika, jsou v rozporu s článkem 25 směrnice o volném pohybu služeb, jelikož omezují vedlejší provozovnu víceoborových společností z jiných členských států v Rakousku, stejně jako založení rakouských profesních společností. Rozvoj nových inovativních podnikatelských modelů, které by podnikům umožnil nabízet širší rozsah služeb, je tím omezen.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. vest. 2006, L 376, s. 36).


title: Věc C-660/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2017 RF proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. září 2017 ve věci T-880/16, RF v. Komise

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2017 RF proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. září 2017 ve věci T-880/16, RF v. Komise
   (Věc C-660/17 P)
   (2018/C 190/07)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: RF (zástupce: K. Komar-Komarowski, radca prawny)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a vrátil věc Tribunálu, aby znovu věc přezkoumal a vydal rozhodnutí ve věci, proti kterému lze podat kasační opravný prostředek;

               —

               podpůrně – pokud Soudní dvůr shledá, že jsou splněny podmínky pro vydání konečného rozhodnutí ve věci – zrušil napadené rozhodnutí a vyhověl v plném rozsahu návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 45 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie ve spojení s článkem 53 statutu z důvodu jeho nesprávného výkladu. Tribunál tím, že dospěl k závěru, že pojem „vyšší moc“ a pojem „náhoda“ jsou pojmy téhož významu, porušil zásadu racionality normotvůrce. Takové chápání obou pojmů je rovněž v rozporu s účelem článku 45 statutu, jenž má zajistit vyrovnání rozdílů vyplývajících ze vzdálenosti (místo bydliště účastníka řízení a sídlo Soudního dvora). V důsledku toho Tribunál neoprávněně nezohlednil náhodu, která navrhovateli znemožnila předložit žalobu v papírové podobě (originálu) ve lhůtě.

               2)

               Důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 126 jednacího řádu Tribunálu ze dne 4. března 2015 z důvodu jeho nesprávného použití. I přes nesplnění podmínek použil Tribunál článek 126 jednacího řádu a neoprávněně rozhodl, že je žaloba navrhovatele zjevně nepřípustná. Porušení článku 126 jednacího řádu bylo nevyhnutelným a zjevným důsledkem porušení článku 45 ve spojení s článkem 53 statutu.

               3)

               Důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného závěru, že navrhovatel neprokázal existenci náhody, o které se mluví v čl. 45 druhém pododstavci statutu. Navrhovatel existenci náhody prokázal. Nejen, že za těchto okolností předložil více důkazů, než je třeba, ale předložil všechny důkazy, které má k dispozici. Pokud jde o zajištění včasného doručení zásilky obsahující žalobu, navrhovatel postupoval s řádnou péčí, kterou od něj lze rozumně požadovat. V okamžiku odeslání zásilky ztratil navrhovatel vliv na průběh jejího doručení; od tohoto data byly okolnosti ovlivňující dobu doručení zcela mimo navrhovatele.

               4)

               Důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 1, čl. 6 odst. 1 a článku 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, jehož se měl Tribunál dopustit tím, že bránil přístupu k soudu a dopustil se diskriminace založené na místu bydliště nebo sídla účastníka řízení. Používání jednotné lhůty zohledňující vzdálenost ze strany Tribunálu vůči všem členským státům Evropské unie vede k tomu, že je bráněno v přístupu k soudu osobám s bydlištěm nebo sídlem ve značné vzdálenosti od sídla Tribunálu, včetně provincií těchto zemí, a v důsledku toho diskriminuje účastníky řízení v závislosti na místě bydliště.


title: Věc T-648/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. dubna 2018 – – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret v. EUIPO – Zaharieva (BOBO cornet) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BOBO cornet — Starší obrazová ochranná známka Evropské unie OZMO cornet — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. dubna 2018 – – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret v. EUIPO – Zaharieva (BOBO cornet)
   (Věc T-648/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BOBO cornet - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie OZMO cornet - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 190/44)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Turecko) (zástupkyně: T. Tsenova, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bulharsko) (zástupce: A. Kostov, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. července 2016 (věc R 906/2015-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret a Elkou Zaharievou.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc C-135/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 20. února 2018 – Logistik XXL GmbH v. CMR Transport & Logistik

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 20. února 2018 – Logistik XXL GmbH v. CMR Transport & Logistik
   (Věc C-135/18)
   (2018/C 190/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Logistik XXL GmbH

      Žalovaný: CMR Transport & Logistik

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje v případě rozsudku, který žalovanému bez jakýchkoliv omezení a podmínek ukládá povinnost k plnění a proti kterému byl v členském státě původu podán řádný opravný prostředek, nebo u kterého ještě neuplynula lhůta pro podání takového opravného prostředku, příkaz soudu původu, že rozsudek je předběžně vykonatelný jen proti poskytnutí jistoty, podmínku ve smyslu bodu 4.4. formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: platí to i tehdy, pokud je v členském státě původu možný zajišťovací výkon předběžně vykonatelných rozsudků, aniž by byla poskytnuta jistota?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku:

                           a)

                           Jak má soud původu postupovat v případě rozhodnutí, které obsahuje vykonatelnou povinnost a proti kterému byl v členském státě původu podán řádný opravný prostředek, nebo u něhož ještě neuplynula lhůta pro jeho podání, ohledně formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, jestliže v členském státě původu může být výkon takového rozhodnutí na základě výroku rozsudku nebo zákonného ustanovení proveden až po poskytnutí jistoty?

                           b)

                           Musí soud původu v takovém případě vydat osvědčení za použití formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, aniž by uvedl údaje stanovené v bodech 4.4.1. až 4.4.4. tohoto formuláře?

                           c)

                           Je soud původu v takovém případě oprávněn vydat osvědčení za použití formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech tak, že dodatečné údaje o povinnosti poskytnout jistotu budou zahrnuty například v bodě 4.4.1. nebo 4.4.3 formuláře a k formuláři se připojí znění příslušného zákonného ustanovení?

               4)

               V případě záporné odpovědi na druhou otázku:

                           a)

                           Jak má soud původu postupovat ohledně formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech v případě, že je zajišťovací výkon rozhodnutí v členském státě původu na základě zákonného ustanovení přípustný až po uplynutí určité lhůty?

                           b)

                           Je soud původu v takovém případě oprávněn vydat osvědčení za použití formuláře v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech tak, že dodatečné údaje týkající se této lhůty budou zahrnuty například v bodě 4.4.1. nebo 4.4.3 formuláře a k formuláři se připojí znění příslušného zákonného ustanovení?

      (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc T-190/18: Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Solwindet las Lomas v. Komise

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/33

         Žaloba podaná dne 15. března 2018 – Solwindet las Lomas v. Komise
   (Věc T-190/18)
   (2018/C 190/56)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Solwindet las Lomas, SL (Girona, Španělsko) (zástupce: L. Sandberg-Mørch, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 10. listopadu 2017 o státní podpoře SA.40348 (2015/NN) – Španělsko – Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů, kogenerace a odpadů; (1)

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tří žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila svoji povinnost zahájit formální vyšetřování. Žalobkyně tvrdí, že existují důkazy o vážných obtížích souvisejících s délkou a okolnostmi předběžného vyšetřovacího řízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Komise dopustila právního pochybení a zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o posouzení plateb přijatých stávajícími zařízeními podle předchozího režimu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise nesplnila svoji povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o údajnou existenci státní podpory ve vztahu k platbám přijatým stávajícími zařízeními podle předchozího režimu.

      (1)  Úř. věst. 2017 C 442, s. 1.


title: Věc C-161/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španělsko) dne 27. února 2018 – Violeta Villar Láiz v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španělsko) dne 27. února 2018 – Violeta Villar Láiz v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
   (Věc C-161/18)
   (2018/C 190/09)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Violeta Villar Láiz

      Žalovaní v prvním stupni: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

      Předběžné otázky

               1)

               Podle španělského práva se starobní důchod vypočítá tak, že se na výpočtový základ stanovený na základě příjmů ze závislé činnosti v posledních letech uplatní procentní sazba závislá na počtu let pojištění po celý pracovní život. Musí být taková ustanovení vnitrostátního práva, jako jsou ustanovení čl. 247 písm. a) a čl. 248 odst. 3 Ley General de la Seguridad Social (obecný zákon o sociálním zabezpečení), která v případě dob odpracovaných v režimu práce na částečný úvazek snižují počet let započitatelných pro účely uplatnění procentní sazby, považována za ustanovení v rozporu s čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (1)? Vyžaduje čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7/EHS, aby byl počet let pojištění zohledněných pro účely stanovení příslušné procentní sazby, která se má uplatnit při výpočtu starobního důchodu, určen stejným způsobem v případě pracovníků na plný úvazek i pracovníků na částečný úvazek?

               2)

               Musí být takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené v projednávaném sporu, vykládáno v tom smyslu, že je v rozporu i s článkem 21 Listiny základních práv Evropské unie, takže vnitrostátní soud má povinnost zajistit plnou účinnost Listiny a neuplatnit dotčená právní ustanovení vnitrostátního práva a nemusí nejprve žádat o jejich odstranění legislativní cestou ani jiným ústavním postupem či na toto odstranění čekat?

      (1)  Úř. věst. 1979, L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215.


title: Věc T-197/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – JV Voscf a další v. Rada a další

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/34

         Žaloba podaná dne 16. března 2018 – JV Voscf a další v. Rada a další
   (Věc T-197/18)
   (2018/C 190/57)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: JV Voscf LTD (Limassol, Kypr) a 9 dalších (zástupci: P. Tridimas, barrister, K. Kakoulli, P. Panayides a C. Pericleous, advokáti)

      Žalovaní: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina a Evropská unie

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným zaplatit žalobcům částky uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu k žalobě, včetně úroků od 26. března 2013 do data vydání rozsudku Tribunálu;

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Podpůrně žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že Evropské unii nebo žalovaným orgánům vznikla mimosmluvní odpovědnost;

               —

               rozhodl, jak má být postupováno pro účely určení škody, která žalobcům skutečně vznikla a která má být nahrazena; a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobci mají za to, že opatření na odepisování závazků přijatá Kyperskou republikou byla zavedena pouze za účelem provedení opatření, která přijali žalovaní a která také žalované orgány schválily. Žalobci jsou toho názoru, že režim odepisování závazků (bail-in scheme) je vážným porušením, a na podporu své žaloby uplatňují čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na vlastnictví chráněného článkem 17 odst. 1 Listiny základních práv EU a článkem 1 protokolu 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu diskriminace.


title: Věc C-171/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 5. března 2018 – Safeway Ltd v. Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 5. března 2018 – Safeway Ltd v. Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd
   (Věc C-171/18)
   (2018/C 190/10)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Safeway Ltd

      Další účastníci řízení: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

      Předběžná otázka

   V případě, že pravidla penzijního plánu zakotvují oprávnění dle vnitrostátní právní úpravy snížit se zpětnou účinností na základě změny statutu penzijního plánu provozovaného formou svěřenského fondu hodnoty nabytých důchodových nároků u mužů i žen za období ode dne písemného oznámení zamýšlených změn penzijního plánu do dne, kdy je statut svěřenského fondu skutečně změněn, vyžaduje článek 157 Smlouvy o fungování Evropské unie (dříve a v rozhodné době článek 119 Římské smlouvy), aby nabyté důchodové nároky mužů i žen byly považovány za nezrušitelné během tohoto období, tj. že jejich důchodové nároky požívají ochrany proti zpětnému snížení na základě vnitrostátního práva?


title: Věc C-439/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Hamburg – Německo) – British American Tobacco (Germany) GmbH v. Freie und Hansestadt Hamburg

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/20

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Hamburg – Německo) – British American Tobacco (Germany) GmbH v. Freie und Hansestadt Hamburg
   (Věc C-439/17) (1)

   (2018/C 190/34)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-15/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 2018 – Mitrakos v. EUIPO – Belasco Baquedano (YAMAS) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie YAMAS — Starší slovní ochranná známka Evropské unie LLAMA — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 2018 – Mitrakos v. EUIPO – Belasco Baquedano (YAMAS)
   (Věc T-15/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie YAMAS - Starší slovní ochranná známka Evropské unie LLAMA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
   (2018/C 190/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Dimitrios Mitrakos (Palaio Faliro, Řecko) (zástupce: D. Bakopanou, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Kusturovic a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Juan Ignacio Belasco Baquedano (Viana, Španělsko) (zástupce: P. Merino Baylos, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. října 2016 (věc R 532/2016-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi J. I. Belascem Baquedanem a D. Mitrakosem.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Dimitriasovi Mitrakosovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 27.2.2017.


title: Věc T-207/18: Žaloba podaná dne 23. března 2018 – PlasticsEurope v. ECHA

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/35

         Žaloba podaná dne 23. března 2018 – PlasticsEurope v. ECHA
   (Věc T-207/18)
   (2018/C 190/58)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: PlasticsEurope (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Cana, E. Mullier, a F. Mattioli, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil ECHA náhradu nákladů řízení.

               —

               přijal další opatření, uzná-li to za vhodné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení informací, které by při řádném posouzení nemohly být oporou pro její závěr, a nezohlednila všechny relevantní informace týkající se probíhajících studií. Žalovaná se rovněž dopustila nesprávného posouzení, když neprokázala a), že existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích pro životní prostředí způsobených vlastnostmi vyvolávajícími narušení endokrinní činnosti a b) že by důkaz o těchto účincích vzbuzoval stejné obavy jako účinky látek uvedených v čl. 87 písm. a) až e) nařízení REACH.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje článek 59 a čl. 57 písm. f) nařízení REACH tím, že látka BPA je v něm identifikována jako látka vzbuzující mimořádné obavy na základě kritéria uvedeného v čl. 57 písm. f), a to vzhledem k tomu, že se čl. 57 písm. f) vztahuje pouze na látky, které ještě nebyly identifikovány podle čl. 57 písm. a) až e).

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH, neboť meziprodukty jsou vyloučeny z celé hlavy VII, a nespadají tedy do působnosti článků 57 a 59 ani se na ně nevztahuje povolení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality, neboť zahrnutí látky BPA na kandidátský seznam, ačkoli se nejedná o meziprodukt, překračuje meze toho, co je vhodné a nezbytné pro dosažení sledovaného cíle a nejedná se o nejméně omezující řešení, které mohla agentura použít.


title: Věc C-490/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Warszawie – Polsko) – Passenger Rights sp. z o.o. v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/20

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Warszawie – Polsko) – Passenger Rights sp. z o.o. v. Deutsche Lufthansa AG
   (Věc C-490/17) (1)

   (2018/C 190/35)
   Jednací jazyk: polština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 357, 23.10.2017.


title: Věc T-211/18: Žaloba podaná dne 26. března 2018 – Vanda Pharmaceuticals v. Komise

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/35

         Žaloba podaná dne 26. března 2018 – Vanda Pharmaceuticals v. Komise
   (Věc T-211/18)
   (2018/C 190/59)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vanda Pharmaceuticals Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Meulenbelt, B. Natens, A.-S. Melin, a C. Muttin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2018) 252 final ze dne 15. ledna 2018 o zamítnutí registrace podle nařízení (ES) č. 726/2004 pro „Fanaptum – iloperidon“, humánní léčivý přípravek, společně s vědeckými závěry a důvody pro zamítnutí zápisu ze dne 9. listopadu 2017 a zprávou o hodnocení Výboru pro humánní léčivé přípravky ze dne 9. listopadu 2017;

               —

               alternativně, zrušil pouze uvedené prováděcí rozhodnutí Komise C(2018) 252 final;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že hodnocení rizik arytmogenní schopnosti iloperidonu je založeno na nedostatečném odůvodnění (a v každém případě je zjevně nesprávné) a porušuje zásadu rovného zacházení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že hodnocení opatření pro minimalizaci rizika navržené pro iloperidon je založeno na nedostatečném odůvodnění (a v každém případě je zjevně nesprávné) a porušuje čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii (SEU) a zásadu rovného zacházení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že hodnocení důsledků opožděného účinku iloperidonu je založeno na nedostatečném odůvodnění a porušuje čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 SEU.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že požadavek na uvedení populace, u které by iloperidon jasně překonal jiné výrobky, porušuje čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 SEU, článek 12 a čl. 81 odst. 2 nařízení č. 726/2004 (1) a zásadu rovného zacházení.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že hodnocení posouzení poměru prospěchu a rizika u iloperidonu je založeno na nedostatečném odůvodnění (a v každém případě je zjevně nesprávné).

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1)


title: Věc C-172/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 5. března 2018 – AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree v. Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 5. března 2018 – AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree v. Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas
   (Věc C-172/18)
   (2018/C 190/11)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree

      Odpůrci: Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

      Předběžné otázky

   V případě, kdy je podnik usazen a má sídlo v členském státě A a v této zemi učinil kroky k inzerci a k nabízení výrobků k prodeji na internetových stránkách zaměřených na obchodníky a spotřebitele v členském státě B pod označením, které je totožné s ochrannou známkou EU:

               i)

               je soud pro ochranné známky v členském státě B příslušný k rozhodnutí o nároku z porušení ochranné známky EU týkající se inzerce a nabízení výrobků k prodeji na tomto území?

               ii)

               pokud je odpověď záporná, jaká jiná kritéria musí být zohledněna tímto soudem pro ochranné známky EU při určování, zda je příslušný k rozhodnutí o tomto nároku?

               iii)

               jestliže k odpovědi na otázku ii) je potřeba, aby soud pro ochranné známky EU posoudil, zda podnik učinil aktivní kroky v členském státě B, jaká kritéria musí být zohledněna při rozhodování, zda podnik takové aktivní kroky učinil?


title: Věc T-218/18: Žaloba podaná dne 29. března 2018 – Deutsche Lufthansa v. Komise

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/36

         Žaloba podaná dne 29. března 2018 – Deutsche Lufthansa v. Komise
   (Věc T-218/18)
   (2018/C 190/60)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: A. Martin-Ehlers, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské Komise ze dne 31. července 2017 ve věci SA.47969, C(2017)5289 – Letiště Hahn;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v podstatě následující důvody:

               —

               procesní vada, protože žalovaná uzavřela se Spolkovou republikou Německo „dohodu“, pokud jde o posuzování podpor ve prospěch společností Flughafen Frankfurt-Hahn GmbH (dále jen „FFHG“) a Ryanair;

               —

               nezohlednění podstatných skutkových okolností, přestože tyto okolnosti byly žalované v okamžiku vydání napadeného rozhodnutí dobře známé;

               —

               z části nesprávný popis skutkového stavu;

               —

               nezohlednění ostatních podpor poskytnutých ve prospěch FFHG, které byly v konečném důsledku poskytnuty společnosti Ryanair, jako nejdůležitějšímu uživateli letiště.


title: Věc T-119/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2018 – Alba Aguilera a další v. ESVČ „Veřejná služba — Úředníci — Dočasní zaměstnanci — Smluvní zaměstnanci — Odměňování — Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země — Článek 10 přílohy X služebního řádu — Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky — Rozhodnutí o snížení příspěvku za životní podmínky v Etiopii z 30 na 25 % — Nepřijetí obecných prováděcích ustanovení k článku 10 přílohy X služebního řádu — Odpovědnost — Nemajetková újma“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2018 – Alba Aguilera a další v. ESVČ
   (Věc T-119/17) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Dočasní zaměstnanci - Smluvní zaměstnanci - Odměňování - Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země - Článek 10 přílohy X služebního řádu - Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky - Rozhodnutí o snížení příspěvku za životní podmínky v Etiopii z 30 na 25 % - Nepřijetí obecných prováděcích ustanovení k článku 10 přílohy X služebního řádu - Odpovědnost - Nemajetková újma“)
   (2018/C 190/47)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Ruben Alba Aguilera (Addis Abeba, Etiopie) a dalších 28 úředníků a zaměstnanců ESVČ, jejichž jména jsou uvedena v příloze (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a R. Spac, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem, F.-M. Hislairem a S. Moya Izquierdo advokáti)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU, který zní na zrušení rozhodnutí ESVČ ze dne 19. dubna 2016 o snížení od 1. ledna 2016 příspěvku za životní podmínky vypláceného zaměstnancům Evropské unie vyslaným do Etiopie, a na získání náhrady nemajetkové újmy, kterou žalobci údajně utrpěli.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) ze dne 19. dubna 2016 o snížení od 1. ledna 2016 příspěvku za životní podmínky vypláceného zaměstnancům Evropské unie vyslaným do Etiopie se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               ESVČ se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 24.4.2017.


title: Věc C-533/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hannover – Německo) – Anja Oehlke, Wolfgang Oehlke v. TUIfly GmbH

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/20

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hannover – Německo) – Anja Oehlke, Wolfgang Oehlke v. TUIfly GmbH
   (Věc C-533/17) (1)

   (2018/C 190/36)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 424, 11.12.2017.


title: Věc T-220/18: Žaloba podaná dne 28. března 2018 – Torrefazione Caffè Michele Battista v. EUIPO – Battista Nino Caffè (Battistino)

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/37

         Žaloba podaná dne 28. března 2018 – Torrefazione Caffè Michele Battista v. EUIPO – Battista Nino Caffè (Battistino)
   (Věc T-220/18)
   (2018/C 190/61)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Torrefazione Caffè Michele Battista Srl (Triggiano, Itálie) (zástupci: V. Franchini, F. Paesan a R. Bia, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Battista Nino Caffè Srl (Triggiano, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek Battistino – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 071 387

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. ledna 2018 ve věci R 400/2017-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí s následným zamítnutím návrhu na prohlášení neplatnosti napadené ochranné známky; a

               —

               uložil EUIPO a odpůrci zaplatit náhradu nákladů tohoto řízení a obou předcházejících řízení před zrušovacím oddělením EUIPO a před pátým odvolacím senátem EUIPO.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 64 odst. 2, čl. 60 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.