title: Věc T-111/15: Žaloba podaná dne 1. března 2015 – Ryanair a Airport Marketing Services v. Komise

text:
               1.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/13

         Žaloba podaná dne 1. března 2015 – Ryanair a Airport Marketing Services v. Komise
   (Věc T-111/15)
   (2015/C 178/15)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) a Airport Marketing Services Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: G. Berrisch, E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis, advokáti, a B. Byrne, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 odst. 2, čl. 2 odst. 4, články 3, 4 a 5 rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2014 o státní podpoře SA.33963 (2012/C) (ex 2012/NN) poskytnuté Francií ve prospěch Průmyslové a obchodní komory v Angoulême, SNC-Lavalin, Ryanair a Airport Marketing Services;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení základní zásady řádné správy zakotvené v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a práva žalobkyň na obhajobu, neboť Komise jim odepřela přístup k vyšetřovacímu spisu a neumožnila jim tak účinně vyjádřit své stanovisko.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť Komise nesprávně přičítala uzavření Airport Service Agreement a Marketing Services Agreement Francouzskému státu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť Komise nesprávně uplatnila zásadu investora v tržním hospodářství.
               Žalobkyně tvrdí, že Komise neoprávněně odmítla opírat se o srovnávací analýzu, která by vedla ke zjištění, že žalobkyním nebyla poskytnuta podpora. Namísto toho Komise použila pro svůj výpočet ziskovosti letiště zjevně nedostatečné, neověřené a nespolehlivé údaje, uplatnila příliš krátký časový horizont, nevzala v úvahu síťové externality, které mohlo letiště očekávat od svého vztahu se společností Ryanair, nepřisoudila správnou hodnotu marketingovým službám a odmítla důvody, které vedly letiště k rozhodnutí o nákupu těchto služeb.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 2 SFEU, neboť Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení a nesprávného právního posouzení tím, že určila, že podpora společnostem Ryanair a Airport Marketing Services odpovídá kumulovaným okrajovým ztrátám letiště v Angoulême a nikoli skutečnému zisku společností Ryanair a Airport Marketing Services. Komise měla zkoumat, v jakém rozsahu byly údajné výhody skutečně poskytovány cestujícím společnosti Ryanair. Kromě toho se Komisi nepodařilo vyčíslit žádnou konkurenční výhodu, která (údajně) vznikla společnosti Ryanair na základě podhodnocených platebních toků. Konečně Komise nevysvětlila, proč bylo nutné požadovat navrácení částky podpory uvedené v rozhodnutí s cílem zajistit znovuobnovení situace před poskytnutím podpory.


title: Věc C-230/05 P: Opravný prostředek podaný 26. května 2005 L proti rozsudku vydanému dne 9. března 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-254/02, L v. Komise Evropských společenství

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/33

         Opravný prostředek podaný 26. května 2005 L proti rozsudku vydanému dne 9. března 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-254/02, L v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-230/05 P)
   (2005/C 182/58)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 26. května 2005 opravný prostředek podaný L, zastoupeným P. Legrosem a S. Rodriguesem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 9. března 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-254/02, L v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil napadený rozsudek vydaný Soudem prvního stupně Evropských společenství dne 9. března 2005 ve věci T-254/02;

               2.

               vyhověl návrhům na neplatnost a na náhradu škody jím předloženým v prvním stupni;

               3.

               a uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
   Napadený rozsudek:

               —

               jednak porušil práva obhajoby a zájmy účastníka řízení podávajícího opravný prostředek v rozsahu, v němž se Soud dopustil několika procesních pochybení a několika zjevně nesprávných posouzení a tím, že v napadeném rozsudku neuvedl odůvodnění;

               —

               a kromě toho porušil právo Společenství, když podle obecné zásady řádné správy nevyvodil žádný závěr z porušení žalovanou jejích povinností souvisejících s předáváním pošty určené svým zaměstnancům a s vyřizováním záležitostí svých zaměstnanců v přiměřené lhůtě.


title: Věc C-320/09 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. prosince 2011 — A2A SpA, dříve AEM SpA v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Režim podpor pro podniky poskytující veřejné služby — Osvobození od daně — Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Aktivní legitimace — Právní zájem — Článek 87 ES — Pojem“ podpora „— Článek 88 ES — Pojem „nová podpora“ — Článek 10 ES — Povinnost loajální spolupráce — Nařízení (ES) č. 659/1999 — Články 1 a 14 — Legalita příkazu k vrácení podpory — Zásada právní jistoty — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/4

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. prosince 2011 — A2A SpA, dříve AEM SpA v. Evropská komise
   (Věc C-320/09 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Režim podpor pro podniky poskytující veřejné služby - Osvobození od daně - Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Aktivní legitimace - Právní zájem - Článek 87 ES - Pojem“ podpora„ - Článek 88 ES - Pojem „nová podpora“ - Článek 10 ES - Povinnost loajální spolupráce - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Články 1 a 14 - Legalita příkazu k vrácení podpory - Zásada právní jistoty - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2012/C 49/07
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: A2A SpA, dříve AEM SpA (zástupci: A. Santa Maria, A Giardina a G. Pizzonia, avvocati)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: E. Righini, V. Di Bucci a D. Grespan, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) ze dne 11. června 2009, AEM v. Komise (T-301/02), kterým Soud zamítl návrh na zrušení článků 2 a 3 rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o státní podpoře poskytované Itálií ve formě osvobození od daně a půjček za zvýhodněných podmínek podnikům poskytujícím veřejné služby s většinovou veřejnou kapitálovou účastí (Úř. věst. L 77, s. 21).

      Výrok

               1)

               Hlavní a vedlejší kasační opravný prostředek se zamítají.

               2)

               Společnosti A2A SpA se ukládá náhrada nákladů řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení o vedlejším kasačním opravném prostředku.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. července 2004 ve věci C-448/03: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Neprovedení směrnice 98/44/ES)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/10

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 1. července 2004
   ve věci C-448/03: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Neprovedení směrnice 98/44/ES)
   (2004/C 217/19)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci 448/03, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: K. Banks) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a A. Bodard-Hermant), jejímž předmětem je určení, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů (Úř. věst. L 213, s. 13), nebo v každém případě tím, že o těchto ustanoveních neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 15 této směrnice, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, J.-P. Puissochet a F. Macken (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, tajemník: R. Grass, vydal dne 1. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 15 této směrnice.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 289, 29.11.2003


title: Věc C-67/06: Žaloba podaná dne  6. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Řecké republice

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/5

         Žaloba podaná dne 6. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
   (Věc C-67/06)
   (2006/C 96/07)
   Jednací jazyk: řečtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 6. února 2006 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Minasem Konstantinidisem a Amparo Alcover San Pedro, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí – Prohlášení Komise ve smírčím výboru týkající se směrnice o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí (1), a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 18. července 2004.

      (1)  Úř. věst. L 189, 18.7.2002, s. 12.


title: Věci T-353/14 a T-17/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2016 – Itálie v. Komise „Jazykový režim — Oznámení o otevřených výběrových řízeních na pozici administrátor — Výběr druhého jazyka ze tří jazyků — Nařízení č. 1 — Článek 1d odst. 1, článek 27 a článek 28 písm. f) služebního řádu — Zásada zákazu diskriminace — Proporcionalita“

text:
               24.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2016 – Itálie v. Komise
   (Věci T-353/14 a T-17/15) (1)

   („Jazykový režim - Oznámení o otevřených výběrových řízeních na pozici administrátor - Výběr druhého jazyka ze tří jazyků - Nařízení č. 1 - Článek 1d odst. 1, článek 27 a článek 28 písm. f) služebního řádu - Zásada zákazu diskriminace - Proporcionalita“)
   (2016/C 392/31)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise [zástupci: původně J. Currall a G. Gattinara (věci T-353/14 a T-17/15) a F. Simonetti (věc T-17/15), poté G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci]

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a V. Čepaitė, zmocněnci)

      Předmět věci

   Ve věci T-353/14 návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/276/14 pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor (Úř. věst. 2014, C 74 A, s. 4) a ve věci T-17/15 návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/294/14 pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor v oblasti ochrany údajů pro Evropského inspektora ochrany údajů (Úř. věst. 2014, C 391 A, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-353/14 a T-17/15 se pro účely rozsudku spojují.

               2)

               Oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/276/14 pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor a oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/294/14 pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor v oblasti ochrany údajů pro Evropského inspektora ochrany údajů se zrušují.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Italskou republikou.

               4)

               Litevská republika ponese vlastní náklady řízení související s jejím vedlejším účastenstvím ve věci T-17/15.

      (1)  Úř. věst. C 212, 7.7.2014.


title: Věc T-465/08: Žaloba podaná dne 15. října 2008 – Česká republika v. Komise

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/39

         Žaloba podaná dne 15. října 2008 – Česká republika v. Komise
   (Věc T-465/08)
   (2008/C 327/69)
   Jednací jazyk: čeština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Česká republika (zástupce: M. Smolek, zmocněnec)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 7. srpna 2008 o provedení vyrovnání závazků a pohledávek Komise, BUDG/C3 D(2008) 10.5- 3956,

               —

               uložit Komisi uhradit České republice započtenou částku v celkové výši 9.354.130,93 EUR, a odpovídající úroky z prodlení,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Česká republika se touto žalobou podanou na základě čl. 230 Smlouvy o založení Evropských společenství domáhá zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 7. srpna 2008 o provedení vyrovnání závazků a pohledávek Komise, BUDG/C3 D(2008) 10.5- 3956. Komise při vydání napadeného rozhodnutí postupovala podle čl. 73 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (1), ve znění pozdějších předpisů. Napadeným rozhodnutím Komise provedla započtení své pohledávky vůči České republice z navrácení prostředků z revolvingových fondů Phare T9106, CS9203 a CZ9302 v celkové výši 9.354.130,93 EUR. Pohledávka Komise byla započtena oproti nároku České republiky na dvě průběžné platby na dva operační programy financované ze strukturálních fondů v celkové výši 10.814.475,41 EUR. Takto započítané platby Česká republika požaduje uhradit.

               2.

               Napadené rozhodnutí je neplatné, jelikož Komise překročila jeho vydáním své pravomoci tím, že předmětné rozhodnutí vydala na nesprávném právním základě.

               3.

               I pokud by bylo připuštěno, že na danou situaci lze použít nařízení č. 1605/2002, je napadené rozhodnutí neplatné z důvodu, že bylo vydáno v rozporu s podmínkami, které pro provedení zápočtu stanoví toto nařízení, resp. nařízení Komise č. 2342/2002 (2), kterým se nařízení č. 1605/2002 provádí a které stanoví postup pro provedení zápočtu.

               4.

               Napadené rozhodnutí je konečně neplatné z důvodu, že neobsahuje žádné odůvodnění.

      (1)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74.

      (2)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (dále jen nařízení č. 2342/2002), Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145.


title: Věc C-279/11: Žaloba podaná dne 1. června 2011 — Evropská komise v. Irsko

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/18

         Žaloba podaná dne 1. června 2011 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-279/11)
   2011/C 226/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: P. Oliver, zmocněnec)

      Žalovaný: Irsko

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Irsko tím, že nepřijalo nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora ve věci C-66/06 Komise v. Irsko, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 260 SFEU;

               —

               nařídit Irsku, aby Komisi zaplatilo paušální částku 4 174,80 eur násobenou počtem dní od vydání rozsudku ve věci C-66/06 do okamžiku splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku nebo do doby vydání rozsudku v projednávané věci, podle toho, který z těchto případů nastane dříve;

               —

               nařídit Irsku, aby Komisi zaplatilo penále ve výši 33 080,32 eur od data vydání rozsudku v projednávané věci do data, ke kterému Irsko vyhoví rozsudku ve věci C-66/06, a

               —

               uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Přibližně dva a půl roku po vydání rozsudku Soudního dvora ze dne 20. listopadu 2008 ve věci C-66/06, ve kterém bylo určeno, že Irsko nepřijalo opatření k úplnému provedení čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 až 4 směrnice Rady 85/337/EHS (1) Irsko stále nepřijalo opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z uvedeného rozsudku. V důsledku toho Komise navrhuje, aby Irsku bylo uloženo, aby zaplatilo pokutu a penále odrážející závažnost tohoto porušení a jeho dopad na sledování cílů sledovaných zákonodárcem Společenství.

      (1)  Směrnice Rady ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248).


title: Věc C-217/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Milano (Itálie) dne 22. května 2008 – Rita Mariano v. Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Milano (Itálie) dne 22. května 2008 – Rita Mariano v. Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)
   (Věc C-217/08)
   (2008/C 197/22)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale ordinario di Milano
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Rita Mariano

      Žalovaný: Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)
   Předběžná otázka
   Brání články 12 a 13 Smlouvy o ES použití článku 85 nařízení prezidenta republiky č. 1124/1965, když stanoví, že v případě úmrtí v důsledku pracovního úrazu pozůstalostní dávka INAIL ve výši 50 % náleží pouze manželovi či manželce a nezletilému dítěti náleží pozůstalostní dávka pouze ve výši 20 %?


title: Věc C-63/14: Žaloba podaná dne 10. února 2014 – Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/22

         Žaloba podaná dne 10. února 2014 – Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-63/14)
   2014/C 135/26
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: B. Stromsky, zmocněnec)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách veškerá opatření nezbytná k vymáhání od příjemců státní podpory prohlášené za protiprávní a neslučitelné s vnitřním trhem čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 2. května 2013 o státní podpoře SA.22843 poskytnuté Francií ve prospěch Société Nationale Corse Méditerranée a Compagnie Méridionale de Navigation (1), že nezrušila ve stanovených lhůtách všechny výplaty podpory uvedené v tomto čl. 2 odst. 1 a Komisi neinformovala ve stanovených lhůtách o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z čl. 288 čtvrtého pododstavce SFEU a článků 3, 4 a 5 uvedeného rozhodnutí;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta, během níž byla Francouzská republika povinná vymáhat protiprávně vyplacenou podporu společnosti SNCM, uplynula čtyři měsíce po oznámení rozhodnutí.

      (1)  Úř. věst. L 220, s. 20.


title: Věc T-91/11: Žaloba podaná dne 21. února 2011 — Chimei InnoLux v. Komise

text:
               9.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/18

         Žaloba podaná dne 21. února 2011 — Chimei InnoLux v. Komise
   (Věc T-91/11)
   2011/C 113/36
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chimei InnoLux Corp. (Zhunan, Taiwan) (zástupci: J.-F. Bellis, advokát a R. Burton, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 8761 v konečném znění ze dne 8. prosince 2010 ve věci COMP/39.309 — LCD — Displeje z tekutých krystalů v rozsahu, v němž konstatuje, že se protiprávní jednání vztahuje i na obrazovky LCD pro použití v TV;

               —

               snížit částku pokuty uložené žalobkyni v rozhodnutí; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uvádí žalobkyně tři důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise při stanovení příslušné hodnoty prodejů pro účely výpočtu výše pokuty uplatnila právně nesprávný koncept takzvaných „přímých prodejů v rámci EHP prostřednictvím zpracovaných výrobků“.
               Komise do výpočtu příslušné hodnoty prodejů žalobkyně započítala pro účely stanovení pokuty hodnotu obrazovek LCD zabudovaných v konečných IT nebo TV výrobcích, které žalobkyně prodává v EHP. Žalobkyně uvádí, že tento koncept „přímých prodejů v rámci EHP prostřednictvím zpracovaných výrobků“ je právně nesprávný a nelze jej použít k určení příslušné hodnoty prodejů. Žalobkyně poznamenává, že tento koncept vychází z prodejů výrobků, kterých se protiprávní jednání ani přímo či nepřímo netýká a že uměle přesouvá umístění relevantních prodejů obrazovek LCD v rámci skupiny ze států mimo EHP do států v EHP a naopak, v závislosti na umístění prodeje konečných výrobků, v nichž jsou takové obrazovky LCD zabudovány. Žalobkyně má za to, že koncept není v souladu s dřívější judikaturou soudů EU týkající se mimo jiné zacházení s prodeji v rámci skupiny pro účely výpočtu pokuty. Závěrem žalobkyně poukazuje na to, že koncept, tak jak byl použit Komisí v daném rozhodnutí, vede k diskriminaci adresátů rozhodnutí, která v rozporu s právními předpisy vychází z pouhé formy jejich příslušných organizačních struktur.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP, když rozhodla, že se protiprávní jednání vztahuje na obrazovky LCD pro použití v TV.
               Žalobkyně tvrdí, že z důvodu specifických vlastností obrazovek LCD pro použití v TV, povrchní a epizodické povahy diskusí týkajících se těchto obrazovek a skutečnosti, že Komise v rozhodnutí nezohlednila další, podrobnější dvoustranné diskuze o obrazovkách LCD pro použití v TV s účastí třetích osob, mělo být jednání týkající se obrazovek LCD pro použití v TV analyzováno a posouzeno odlišně od jednání, jež se týká obrazovek LCD pro použití v IT. Na základě těchto okolností žalobkyně především poznamenává, že závěr Komise o tom, že se protiprávní jednání týká obrazovek LCD pro použití v TV, porušuje zásadu rovného zacházení a základní procesní požadavky, a musí být tedy zrušen, nebo že by Komise pro účely výpočtu pokuty měla alespoň posoudit závažnost a trvání případného protiprávního jednání, které spočívalo v jednání týkajícím se obrazovek LCD pro použití v TV, odděleně od protiprávního jednání, které se týkalo obrazovek LCD pro použití v IT.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že příslušná hodnota prodejů, kterou Komise použila jako základ pro výpočet pokuty uložené žalobkyni, chybně zahrnuje jiné prodeje, než jsou prodeje obrazovek LCD pro použití v IT a v TV.
               Prodeje obrazovek LCD pro použití ve zdravotnictví, které se používají při výrobě zdravotnického zařízení, byly nesprávně zahrnuty do údajů o prodejích poskytnutých Komisi ve správním řízení. Jelikož obrazovky pro použití ve zdravotnictví nelze kvalifikovat jakožto obrazovky pro použití v IT a v TV, tak jak jsou Komisí vymezeny v rozhodnutí, žalobkyně tvrdí, že její prodeje obrazovek pro použití ve zdravotnictví musejí být vyloučeny z příslušné hodnoty prodejů použitých k výpočtu pokuty. Také prodeje takzvaných „LCD open cells“ byly nesprávně zahrnuty do údajů o prodejích, jež byly Komisi poskytnuty ve správním řízení. Jelikož LCD open cells nejsou konečnými výrobky a v rozhodnutí není uvedeno žádné protiprávní jednání, které by se týkalo polotovarů, žalobkyně uvádí, že její prodeje LCD open cells musejí být vyňaty z příslušné hodnoty prodejů použitých pro účely výpočtu pokuty.


title: Věc F-138/06: Žaloba podaná dne 18. prosince 2006 – Meister v. OHIM

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/55

         Žaloba podaná dne 18. prosince 2006 – Meister v. OHIM
   (Věc F-138/06)
   (2007/C 82/117)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Herbert Meister (Alicante, Španělsko) (zástupce: Hans-Joachim Zimmermann)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit zamítavé rozhodnutí předsedy Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu o stížnosti žalobce vydané dne 18. září 2006 podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               podpůrně zrušit zamítavé rozhodnutí předsedy Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu o stížnosti žalobce vydané dne 18. září 2006 podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu a písemné zamítavé rozhodnutí předsedy Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 20. září 2006 (datované 18. září 2006);

               —

               dále podpůrně zrušit písemné rozhodnutí předsedy Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu založené na čl. 90 odst. 2 služebního řádu, ze dne 20. září 2006;

               —

               podpůrně zrušit sdělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu o konečných bodech pro povýšení za rok 2006 („definitive Promotion Points 2006“) ze dne 9. června 2006;

               —

               podpůrně zrušit zamítavé rozhodnutí předsedy Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu o stížnosti žalobce ze dne 27. listopadu 2006;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu, aby žalobci zaplatil přiměřenou částku až do výše ročního platu, nejméně však 45.000 eur;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce je ve služebním poměru jako úředník Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) v Alicante (Španělsko) a žalovanému ohledně hodnotících zpráv, které má žalovaný na žalobce podávat každé dva roky, vytýká jejich obsahovou nepřesnost a vadnost, resp. že opakovaně podány nebyly. V souladu s tím se žalobce domáhá zrušení všech rozhodnutí o stížnostech žalobce, vydaných podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu žalovaným, jakož i opravy bodů pro povýšení, které mu byly žalovaným chybně uděleny za rok 2006.
   Žalobce mimoto žalovanému vytýká, že vůči němu ze strany žalovaného po léta docházelo k protiprávním porušením čl. 90 odst. 2 služebního řádu záměrným nerespektováním zaměstnaneckých práv, které je v rozporu s dobrými mravy, a na žalovaném se proto z důvodu „mobbingu “a setrvalého porušování svých osobnostních práv domáhá náhrady nemajetkové újmy.


title: Věc C-570/07 a C-571/07: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. června 2010 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Asturias — Španělsko) — José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez v. Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07), Principado de Asturias (C-571/07) ( „Článek 49 SFEU — Směrnice 2005/36/ES — Svoboda usazování — Veřejné zdraví — Lékárny — Blízká dostupnost — Zásobování obyvatelstva léčivy — Povolení k provozování — Územní rozmístění lékáren — Zavedení omezení vycházejících z kritéria hustoty obyvatelstva — Minimální vzdálenost mezi lékárnami — Uchazeči, kteří danou profesní činnost vykonávali v některé části území členského státu — Přednost — Diskriminace“ )

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. června 2010 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Asturias — Španělsko) — José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez v. Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07), Principado de Asturias (C-571/07)
   (Věc C-570/07 a C-571/07) (1)

   (Článek 49 SFEU - Směrnice 2005/36/ES - Svoboda usazování - Veřejné zdraví - Lékárny - Blízká dostupnost - Zásobování obyvatelstva léčivy - Povolení k provozování - Územní rozmístění lékáren - Zavedení omezení vycházejících z kritéria hustoty obyvatelstva - Minimální vzdálenost mezi lékárnami - Uchazeči, kteří danou profesní činnost vykonávali v některé části území členského státu - Přednost - Diskriminace)
   2010/C 209/03
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Asturias

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez

      Žalovaní: Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07),
   Principado de Asturias (C-571/07)

      Za přítomnosti: Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles (C-570/07), Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias (C-570/07), Celso Fernández Gómez (C-571/07), Consejo General de Colegios Oficiales de Farmacéuticos de España, Plataforma para la Defensa del Modelo Mediterráneo de Farmacias, Muy Ilustre Colegio Oficial de Farmacéuticos de Valencia, Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Předmět

   Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de Asturias — Výklad článku 43 ES — Právní úprava, která stanoví podmínky, jež musí být splněny pro otevření nových lékáren

      Výrok

               1)

               Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původních řízeních, která omezuje vydávání povolení ke zřízení nových lékáren, když stanoví, že

                           —

                           v každé lékárenské oblasti může být pro skupinu zpravidla 2 800 obyvatel zřízena pouze jedna lékárna;

                           —

                           další lékárna může být zřízena, pouze je-li tento práh překročen, přičemž tuto lékárnu lze zřídit pro skupinu větší než 2 000 obyvatel, a

                           —

                           každá lékárna musí být od již existujících lékáren vzdálena zpravidla nejméně 250 metrů.

                     Článek 49 SFEU však takové vnitrostátní právní úpravě brání v rozsahu, v němž základní pravidla 2 800 obyvatel nebo 250 metrů brání zřízení dostatečného počtu lékáren, které mohou zaručit náležitou lékárenskou péči, v zeměpisných oblastech s demografickými zvláštnostmi, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

               2)

               Článek 49 SFEU ve spojení s čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice Rady 85/432/EHS ze dne 16. září 1985 o koordinaci právních a správních předpisů ohledně některých činností v oblasti farmacie a čl. 45 odst. 2 písm. e) a g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovým kritériím, jako jsou kritéria uvedená v bodě 6 a bodě 7 písm. c) přílohy k nařízení č. 72/2001 o regulaci lékáren a lékárenské péče v Asturském knížectví (Decreto 72/2001 regulador de las oficinas de farmacia y botiquines en el Principado de Asturias) ze dne 19. července 2001, podle nichž jsou vybíráni provozovatelé nových lékáren.

      (1)  Úř. věst. C 79, 29.3.2008


title: Věc C-384/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Paris — Francie) — Prunus SARL, Polonium SA v. Directeur des services fiscaux ( „Přímé daně — Volný pohyb kapitálu — Článek 64 SFEU — Právnické osoby se sídlem v třetím státě — Vlastnictví nemovitostí, které se nacházejí v členském státě — Daň z tržní hodnoty těchto nemovitostí — Odmítnutí přiznat osvobození od daně — Posouzení s ohledem na zámořské země a území — Boj proti daňovým únikům — Solidární odpovědnost“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Paris — Francie) — Prunus SARL, Polonium SA v. Directeur des services fiscaux
   (Věc C-384/09) (1)

   (Přímé daně - Volný pohyb kapitálu - Článek 64 SFEU - Právnické osoby se sídlem v třetím státě - Vlastnictví nemovitostí, které se nacházejí v členském státě - Daň z tržní hodnoty těchto nemovitostí - Odmítnutí přiznat osvobození od daně - Posouzení s ohledem na zámořské země a území - Boj proti daňovým únikům - Solidární odpovědnost)
   2011/C 186/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de grande instance de Paris

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Prunus SARL, Polonium SA

      Žalovaný: Directeur des services fiscaux

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de grande instance (Paříž) — Výklad čl. 56 a násl. Smlouvy o ES — Daň z tržní hodnoty nemovitostí nacházejících se ve Francii — Slučitelnost vnitrostátních právních předpisů, které od uvedené daně osvobozují právnické osoby, jež mají své skutečné správní ústředí ve Francii nebo v členském státě Evropské, ale podmiňují toto osvobození, pokud jde o právnické osoby, které mají své skutečné správní ústředí na území třetího státu, existencí úmluvy o správní pomoci uzavřené mezi Francií a tímto státem za účelem boje proti podvodům a daňovým únikům nebo existencí smlouvy obsahující ustanovení o zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti, se Smlouvou — Odmítnutí přiznat daňové osvobození napadené dvěma společnostmi usazenými na Britských Panenských ostrovech — Povinnost zaplatit daň, kterou nesou solidární dlužníci, právnické osoby usazené ve Francii

      Výrok

   Článek 64 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že článek 63 SFEU nebrání uplatňování vnitrostátní právní úpravy existující ke dni 31. prosince 1993, která stanoví osvobození od daně z tržní hodnoty nemovitostí umístěných na území členského státu Evropské unie pro společnosti se sídlem na území tohoto státu a která toto osvobození ve vztahu ke společnostem se sídlem na území zámořské země a území podmiňuje existencí úmluvy o správní pomoci uzavřené mezi uvedeným členským státem a tímto územím za účelem boje proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem nebo skutečností, že podle dohody, která obsahuje ustanovení o zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti, tyto právnické osoby nesmí podléhat vyššímu zdanění, než jakému podléhají společnosti se sídlem na území tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


title: Věc C-8/10: Žaloba podaná dne 8. ledna 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/13

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-8/10)
   2010/C 80/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a L. de Schietere de Lophem, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/46/ES ze dne 14. června 2006, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností, 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, 86/635/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí a 91/674/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven (1), nebo v každém případě tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2006/46/ES uplynula dne 5. září 2008. Ke dni podání této žaloby však žalované dosud nepřijalo veškerá opatření nezbytná k provedení této směrnice, nebo o nich v každém případě neuvědomilo Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 224, s. 1.


title: Věc C-231/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio ze dne 23. února 2004 ve věci Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole a další proti Ministero delle Politiche Agricole e Forestali a Regione Veneto

text:
               7.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 201/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio ze dne 23. února 2004 ve věci Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole a další proti Ministero delle Politiche Agricole e Forestali a Regione Veneto
   (Věc C-231/04)
   (2004/C 201/19)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) ze dne 23. února 2004 ve věci Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole a další proti Ministero delle Politiche Agricole e Forestali a Regione Veneto, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 3. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Představuje Evropská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Maďarskou republikou na straně druhé, uzavřená dne 16. prosince 1991 (Úř. věst. L 347, 31.12.1993), platný a dostatečný právní základ pro svěření pravomoci Evropskému společenství k přijetí dohody mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou o vzájemné ochraně označování vín, uzavřené dne 29. listopadu 1993 (Úř. věst. L 337, 31.12.1993); tato otázka se klade rovněž s ohledem na čl. 65 odst. 1 společného prohlášení č. 13 a přílohu XIII (body 3, 4 a 5) evropské dohody z roku 1991 týkající se případné výhrady svrchovanosti a pravomoci každého z členských států v oblasti vnitrostátního zeměpisného označování jejich zemědělsko-potravinářských výrobků, včetně vinařských produktů, a která vylučuje veškerý přechod svrchovanosti a pravomoci v této oblasti na Evropské společenství?

               2)

               Je třeba prohlásit dohodu mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou o vzájemné ochraně označování vín, uzavřenou dne 29. listopadu 1993 (Úř. věst. L 337), která upravuje ochranu zeměpisných označování týkajících se oblasti průmyslového a obchodního vlastnictví, za neplatnou a neúčinnou v právním řádu Společenství vzhledem k tomu, že tato dohoda nebyla ratifikována jednotlivými členskými státy Evropského společenství, zejména s ohledem na stanovisko 1/94 Soudního dvora Evropských společenství týkající se výlučné pravomoci ES?

               3)

               V případě, že dohoda Společenství z roku 1993 (Úř. věst. L 337) má být jako celek považována za zákonnou a použitelnou, je třeba mít za to, že zákaz používání označení „Tocai“ v Itálii po roce 2007, který vyplývá z výměny dopisů mezi stranami při uzavření této dohody (a k ní připojených), je neplatný a neúčinný, neboť je v rozporu s právní úpravou stejnojmenného označování stanoveného toutéž dohodou z roku 1993 (viz čl. 4 odst. 5 a protokol připojený ke smlouvě)?

               4)

               Je třeba mít za to, že druhé společné prohlášení připojené k dohodě z roku 1993 (Úř. věst. L 337), podle kterého smluvní strany nebyly informovány v okamžiku vyjednávání o existenci stejnojmenných označení evropských a maďarských vín, představuje akt zjevně odchýlený od skutečnosti (vzhledem k tomu, že italská a maďarská označení pro vína „Tocai“ existovala a spoluexistovala po staletí, byla oficiálně uznána v roce 1948 v dohodě mezi Itálií a Maďarskem a nedávno byla převzata do právní úpravy Společenství) mající za následek neplatnost části dohody z roku 1993, ze které vyplývá zákaz používat v Itálii označení Tocai, a to na základě článku 48 Vídeňské úmluvy o smluvním právu?

               5)

               Je třeba s ohledem na článek 59 Vídeňské úmluvy o smluvním právu vykládat Dohodu o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) (Úř. věst. L 336, 23.11.1994), která byla uzavřena v rámci Světové obchodní organizace (WTO) a která vstoupila v platnost 1. ledna 1996, a tudíž po vstupu dohody Společenství z roku 1993 v platnost (Úř. věst. L 337), v tom smyslu, že se její ustanovení v oblasti právní úpravy stejnojmenného označování vín použijí namísto ustanovení dohody Společenství z roku 1993 v případě neslučitelnosti uvedených ustanovení vzhledem k tomu, že se jedná o tytéž smluvní strany dvou dohod?

               6)

               Je třeba vykládat články 22 až 24 části II oddílu 3 přílohy 1 C dohody zakládající Světovou obchodní organizaci (WTO) obsahující dohodu TRIPS (Úř. věst. 1994, L 336), která vstoupila v platnost 1. ledna 1996, v případě existence dvou stejnojmenných označení pro vína vyráběná ve dvou různých zemích, které jsou stranami dohody TRIPS (buď se stejnojmennost týká dvou zeměpisných označení používaných v obou zemích, které jsou stranami dohody a nebo se týká zeměpisného označení jedné smluvní země a stejnojmenného označení týkajícího se vinné révy tradičně pěstované v jiné smluvní zemi), v tom smyslu, že tato dvě označení mohou být v budoucnosti nadále používána, pokud byla používána v minulosti dotyčnými výrobci buď v dobré víře nebo alespoň během deseti let před 15. dubnem 1994 (čl. 24 odst. 4 TRIPS) a pokud každé označení jasně uvádí zemi nebo region nebo oblast původu chráněného vína způsobem, aby neuvedl spotřebitele v omyl?


title: Věc C-358/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 8. července 2011 — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 8. července 2011 — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue
   (Věc C-358/11)
   2011/C 269/76
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Účastník řízení: Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri-vastuualue

      Další účastníci řízení: Lapin luonnonsuojelupiiri ry und Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat-vastuualue

      Předběžné otázky

               1)

               Lze z okolnosti, že odpad je klasifikován jako nebezpečný odpad, přímo dovodit, že použití takové látky nebo předmětu povede k celkovým nepříznivým dopadům na životní prostředí nebo lidské zdraví ve smyslu čl. 6 odst. 1 písm. d) směrnice o odpadech 2008/98/ES (1)? Může také nebezpečný odpad pozbýt povahu odpadu, jsou-li splněny předpoklady podle čl. 6 odst. 1 směrnice o odpadech 2008/98/ES?

               2)

               Je při výkladu pojmu „odpad“ a zejména při posuzování povinnosti odstraňování látky nebo předmětu, nutno přičítat význam okolnosti, že opětovné použití předmětu, který je posuzován, je podle přílohy XVII uvedené v článku 67 nařízení REACH (2) za určitých podmínek dovolené? Jestliže ano, jaký význam je nutno této okolnosti přičítat?

               3)

               Byly článkem 67 nařízení REACH harmonizovány požadavky na výrobu, uvádění na trh nebo použití ve smyslu čl. 128 odst. 2 nařízení REACH, takže použití sloučenin a předmětů uvedených v příloze XVII nelze bránit na základě vnitrostátních předpisů o ochraně životního prostředí, ledaže byla tato omezení zveřejněna v seznamu vydávaném Komisí podle čl. 67 odst. 3 nařízení REACH?

               4)

               Má být výčet účelů použití dřeva ošetřeného roztokem CCA obsažený v příloze XVII bodu 19 odst. 4 písm. b) nařízení REACH vykládán v tom smyslu, že se jedná o taxativní výčet všech účelů použití?

               5)

               Lze použití dotčeného dřeva jako nosného základu prkenné cesty přirovnat účelům použití vypočteným v uvedeném seznamu, takže toto použití může být na základě přílohy XVII bodu 19 odst. 4 písm. b) nařízení REACH povoleno, jestliže jsou splněny ostatní nezbytné podmínky?

               6)

               K jakým okolnostem je nutno při posuzování, zda existuje riziko opakovaného styku s kůží ve smyslu přílohy XVII bodu 19 odst. 4 písm. d) nařízení REACH, přihlédnout?

               7)

               Je výrazem „možný“, který je obsažen v ustanovení uvedeném v otázce 6, míněno, že opakovaný styk s kůží musí být teoreticky možný, anebo že musí být alespoň do jisté míry pravděpodobný?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 98/2008 ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, s. 3).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).


title: Věc T-159/13: Žaloba podaná dne 15. března 2013 — HK Intertrade v. Rada

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/24

         Žaloba podaná dne 15. března 2013 — HK Intertrade v. Rada
   (Věc T-159/13)
   2013/C 147/44
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hongkong) (zástupci: J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington a D. Sellers, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012 (Úř. věst. L 356, s. 71), kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012 (Úř. věst. L 356, s. 55), kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, a to v rozsahu, v němž se napadené akty týkají žalobkyně, a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů vycházejících z porušení podstatných procesních náležitostí a z porušení Smluv a právních norem týkajících se jejich uplatňování: porušení práva na slyšení, porušení povinnosti provést oznámení, nedostatek odůvodnění, porušení práva na obhajobu a zjevně nesprávné posouzení.
   Žalobkyně tvrdí, že jí Rada nezajistila slyšení a porušila svou povinnost oznámit jí napadené akty. Rada podle ní také nepodala dostatečné odůvodnění a tento stav se dále zhoršil tím, že Rada neodpověděla na žádosti žalobkyně o zpřístupnění dokumentů a o poskytnutí všeobecné informace. Podle žalobkyně Rada tímto nekonáním porušila její právo na obhajobu, neboť jí byla odepřena možnost předložit účinné argumenty proti závěrům Rady, a to z důvodu, že jí tyto závěry nebyly sděleny. Na rozdíl od tvrzení Rady žalobkyně uvádí, že není „krycí společností“ společnosti National Iranian Oil Company (NIOC), a Rada každopádně neprokázala, že pouhý fakt, že je dceřinou společností NIOC, stačí k tomu, aby íránskému státu plynul ekonomický prospěch, který by byl v rozporu s cílem napadených opatření. Rada navíc jednoznačně porušila právo žalobkyně na obhajobu a konečně se dopustila zjevně nesprávného posouzení.


title: Věc C-395/10: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. února 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2007/2/ES — Politika životního prostředí — Infrastruktura pro prostorové informace — Výměna a aktualizace elektronických dat — Nepřijetí vnitrostátních prováděcích opatření“ )

text:
               2.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/11

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. února 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-395/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2007/2/ES - Politika životního prostředí - Infrastruktura pro prostorové informace - Výměna a aktualizace elektronických dat - Nepřijetí vnitrostátních prováděcích opatření)
   2011/C 103/17
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a V. Peere, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a S. Menez, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) (Úř. věst. L 108, s. 1) ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE), nesplnila povinnosti, jež pro ni z této směrnice vyplývají.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. dubna 2005 ve věci T-260/03, Celltech R & D Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka CELLTECH — Absolutní důvody pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/16

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. dubna 2005
   ve věci T-260/03, Celltech R & D Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka CELLTECH - Absolutní důvody pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2005/C 155/31)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-260/03, Celltech R & D Ltd, se sídlem ve Slough, Berkshire (Spojené království), zastoupená D. Alexanderem, advokátem, a N. Jenkinsem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: I. de Medrano Caballero a A. Folliard-Monguiral), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. května 2003 (věc R 659/2002-2), týkajícímu se přihlášky slovního označení CELLTECH k zápisu jako ochranné známky Společenství, Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, V. Tiili a O. Czúcz, soudci, vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada, vydal dne 14. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2003 (věc R 659/2002-2) se zrušuje.

               2.

               Žalovanému se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 4.10.2003.


title: Věc C-289/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. června 2014 – Brit Air SA v. Ministère des finances et des comptes publics

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. června 2014 – Brit Air SA v. Ministère des finances et des comptes publics
   (Věc C-289/14)
   2014/C 261/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Brit Air SA

      Žalované: Ministère des finances et des comptes publics

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba ustanovení čl. 2 odst. 1 a čl. 10 odst. 2 směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (1) vykládat v tom smyslu, že roční paušální náhrada stanovená jako podíl z ročního obratu realizovaného na linkách provozovaných formou franšízy, hrazená leteckou společností, která vystavovala jménem jiné společnosti letenky, které následně propadly, představuje dani nepodléhající náhradu škody uhrazenou posledně uvedené společnosti z důvodu škody utrpěné v důsledku zbytečné mobilizace jejích dopravních prostředků, nebo cenu za vystavené a prošlé letenky?

               2)

               Pokud by měla být tato částka považována za cenu za vystavené a prošlé letenky, je třeba tato ustanovení vykládat v tom smyslu, že vystavení letenky lze pokládat za uskutečnění služby přepravy a že částky, které si letecká společnost ponechá, jestliže letenku její majitel nevyužil a letenka propadla, podléhají dani z přidané hodnoty?

               3)

               Musí být v případě kladné odpovědi vybraná daň odvedena společností Air France nebo společností Brit Air do státního rozpočtu již v okamžiku uhrazení ceny, i když je možné, že se cesta neuskuteční z důvodů ležících na straně zákazníka?

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. 1977 L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


title: Věc T-380/14: Žaloba podaná dne 30. května 2014 – Pshonka v. Rada

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/37

         Žaloba podaná dne 30. května 2014 – Pshonka v. Rada
   (Věc T-380/14)
   2014/C 261/62
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Artem Viktorovych Pshonka (Moskva, Rusko) (zástupci: C. Constantina a J.-M. Reymond, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zčásti zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 a nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a nařídil konkrétně:

                           —

                           odstranění jména žalobce z Přílohy I k nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014;

                           —

                           odstranění jména žalobce z Přílohy I k rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014;

               —

               na základě článku 263 SFEU zčásti zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 a nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 v rozsahu, v němž nejsou v souladu se Společným návrhem;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod spočívá v nedostatku pravomoci Rady a porušení přirozených soudcovských pravomocí, jelikož:

                           —

                           přijetím sporného nařízení byl porušen postup stanovený v čl. 215 odst. 2 SFEU, neboť nařízení rozšiřuje působnost omezujících opatření ve srovnání se společným návrhem vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Komise, z něhož nařízení vychází;

                           —

                           uvedení žalobce na seznam vede k pranýřování jedince, vůči němuž nebyl veden řádný proces a který nebyl odsouzen příslušným soudem.

               2.

               Druhý žalobní důvod spočívá v nesprávném posouzení skutkového stavu. Žalobce tvrdí, že proti němu nebylo zahájeno vyšetřování v souvislosti se zpronevěrou ukrajinských státních prostředků a/nebo jejich ilegálního převodu mimo Ukrajinu před přijetím či k okamžiku přijetí napadených opatření. Žalobce dále tvrdí, že i kdyby údajné vyšetřování probíhalo, nemělo faktický ani právní základ a bylo motivováno výlučně politicky. Žalobce konečně tvrdí, že důvody pro uvedení žalobce na seznam, které Rada uvedla, nesplňují podmínky stanovené spornými opatřeními a nejsou podložené důkazy.

               3.

               Třetí žalobní důvod spočívá v porušení základních práv žalobce. Žalobce tvrdí, že:

                           —

                           Rada v rozporu s článkem 296 SFEU nesdělila žalobci individuální a konkrétní faktické a právní důvody;

                           —

                           žalobci nebylo dáno právo seznámit Radu s jeho stanoviskem;

                           —

                           napadená opatření označují žalobce jako osobu odpovědnou za zneužití ukrajinských státních prostředků bez jakéhokoli rozsudku či důkazu, což je v rozporu s právem žalobce na presumpci neviny do doby, než se prokáže jeho vina;

                           —

                           žalobce nebyl informován o důkazech použitých proti němu, takže je nemohl zpochybnit před soudem, což je v rozporu s jeho právem na účinné prostředky nápravy;

                           —

                           žalobce byl přímo omezen ve svém právu na vlastnictví;

                           —

                           sporné sankce jsou nepřiměřené v poměru k okolnostem věci a dostupným důkazům a

                           —

                           způsob, kterým je žalobce popsán ve sporných opatřeních, vážně poškozuje jeho pověst.


title: Věc T-109/16: Usnesení Tribunálu ze dne 18. října 2016 – Laboratoire de la mer v. EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (RESPIMER) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RESPIMER — Starší slovní ochranná známka Evropské unie RESPIMAT — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/24

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. října 2016 – Laboratoire de la mer v. EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (RESPIMER)
   (Věc T-109/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RESPIMER - Starší slovní ochranná známka Evropské unie RESPIMAT - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2016/C 462/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoire de la mer (Saint-Malo, Francie) (zástupce: S. Szilvasi, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem:: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheim, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. ledna 2016 (věc R 3109/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Boehringer Ingelheim Pharma a Laboratoire de la mer

      Výrok

               1.

               Žaloba se odmítá.

               2.

               Společnosti Laboratoire de la mer se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 165, 10.5.2016.


title: Věc T-277/15: Usnesení Tribunálu ze dne 26. ledna 2016 – Permapore v. OHIM – José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins (Terraway) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Terraway — Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky TERRAWAY — Částečné zamítnutí námitky — Nesplnění povinnosti zaplatit ve stanovené lhůtě poplatek — Rozhodnutí odvolacího senátu, kterým bylo odvolání prohlášeno za nepodané — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/35

         Usnesení Tribunálu ze dne 26. ledna 2016 – Permapore v. OHIM – José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins (Terraway)
   (Věc T-277/15) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Terraway - Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky TERRAWAY - Částečné zamítnutí námitky - Nesplnění povinnosti zaplatit ve stanovené lhůtě poplatek - Rozhodnutí odvolacího senátu, kterým bylo odvolání prohlášeno za nepodané - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2016/C 106/40)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Permapore Ltd (Nenagh, Irsko) (zástupce: J. Sales, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins Lda (Grijó, Portugalsko) (zástupci: M. Oehen Mendes, R. Duarte Morais, M. Ribeiro da Fonseca a S. Luís Dias, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. března 2015 (věc R 2496/2014-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins Lda a Permapore Ltd

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnost Permapore Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

               3.

               Společnost José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins Lda ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


title: Věc T-87/12: Usnesení Tribunálu ze dne 6. února 2014 – Duff Beer v. OHIM – Twentieth Century Fox Film (Duff) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/33

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. února 2014 – Duff Beer v. OHIM – Twentieth Century Fox Film (Duff)
   (Věc T-87/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2014/C 112/43
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Duff Beer UG (haftungsbeschränkt) (Eschwege, Německo) (zástupce: N. Schindler, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Poch, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Twentieth Century Fox Film Corp. (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: S. Böttger a M. Koch, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. prosince 2011 (věc R 456/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Twentieth Century Fox Film Corp. et Duff Beer UG (haftungsbeschränkt).

      Výrok

               1)

               O žalobě již není důvodné rozhodnout.

               2)

               Žalobkyně a vedlejší účastnice ponesou vlastní náklady řízení a každá nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


title: Věc T-584/13: Žaloba podaná dne 4. listopadu 2013 — BASF Agro a další v. Komise

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/27

         Žaloba podaná dne 4. listopadu 2013 — BASF Agro a další v. Komise
   (Věc T-584/13)
   2014/C 9/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BASF Agro BV (Arnhem, Nizozemsko); BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Německo); BASF Belgium Coordination Center (Antverpy, Belgie); BASF Española, SL (Barcelona, Španělsko); BASF Italia SpA (Cesano Maderno, Itálie); BASF Nederland BV (Arnhem); a BASF Slovensko spol. s r. o. (Bratislava, Slovensko) (zástupci: J. Montfort a M. Peristeraki, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 781/2013 ze dne 14. srpna 2013, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 540/2011, pokud jde o podmínky schválení účinné látky fipronil, a kterým se zakazuje použití a prodej osiva ošetřeného přípravky na ochranu rostlin obsahujícími uvedenou účinnou látku (Úř. věst. 2013, L 219, s. 22);

               —

               alternativně a pouze pro případ, že nebude vyhověno návrhovým žádáním, prohlásit napadené nařízení za neplatné v části, ve které odnímá povolení pro používání a prodej osiva slunečnice ošetřeného fipronilem;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložené žalobkyní v těchto řízeních.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1)

               Zaprvé, Komise porušila článek 21 nařízení (ES) č. 1107/2009 (1), jelikož při přijetí napadeného rozhodnutí nevycházela z nových nebo technických poznatků, ale spíše z „vysoce sporných“ údajů. Komise nezohlednila ani relevantní údaje z monitorování. Údaje z monitorování, které byly k dispozici, neprokázaly žádné škodlivé účinky na populace včel. Žalobkyně také tvrdí, že Komise měla nesprávně za to, že účinná látka fipronil již nesplňuje kritéria stanovená v článku 4 nařízení (ES) č. 1107/2009.

               2)

               Zadruhé, Komise porušila článek 49 nařízení (ES) č. 1107/2009, protože v napadeném nařízení přijala omezující opatření pro osiva ošetřená fipronilem, aniž prokázala, že takto ošetřená osiva budou pravděpodobně představovat „závažné riziko“ pro včely, jemuž nelze čelit jinak. Dále Komise nezohlednila opatření přijatá ke snížení rizika, jež by mohla uspokojivě čelit domnělým rizikům.

               3)

               Zatřetí, napadené nařízení bylo přijato na základě metody obsažené v návrzích pokynů a nikoli podle stávajících a schválených pokynů. Tímto způsobem se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a porušení základních zásad právní jistoty a legitimního očekávání, jelikož pokyny musí být dostupné a schválené ex ante, před přezkumem povolení účinné látky, a nikoli až ex post.

               4)

               Začtvrté, napadené nařízení nelze odůvodnit na základě zásady předběžné opatrnosti, jelikož podmínky použití uvedené zásady nejsou v projednávaném případě splněny. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že rizika, jež Komise považovala za relevantní, byla založena na pouhých hypotézách, které nebyly vědecky prokázány; relevantní údaje nebyly vzaty v úvahu; posouzení rizika ze strany Komise bylo založeno na chybné metodologii; Komise nezahrnula žalobkyně do fáze hodnocení rizik, tak jak byla povinna učinit. To vedlo k přijetí opatření, jež jsou ve vztahu ke spornému nařízení nepřiměřená a nesoudržná.

               5)

               Zapáté, napadené nařízení ukládá nadměrná omezení pro ošetřování osiv fipronilem, aniž jsou tato omezení přiměřená nebo nezbytná k ochraně zdraví včel v EU. Žalobkyně také zdůrazňují, že zejména u osiva slunečnic Komise nezohlednila, že ošetření fipronilem neměla dosud nikdy nepříznivé účinky na zdraví včel.

               6)

               Zašesté, z důvodu krátkého časového rámce, během něhož bylo napadené nařízení přijato, a složitosti případu nemohla Komise účinně zohlednit relevantní a podrobné připomínky žalobkyň k technickým, právním a vědeckým hlediskům závěrů Evropské agentury pro bezpečnost potravin k posudku o vyhodnocení rizik pro včely pro účinnou látku fipronil.

               7)

               Zasedmé, Komise dostatečně nevysvětlila úvahy, které ji vedly k závěru, aby požádala Evropskou agenturu pro bezpečnost potravin o přezkum schválení fipronilu. Komise také nevysvětlila, proč odmítla argumenty a důkazy předložené žalobkyněmi. Z napadeného nařízení také jasně nevyplývá, jaký prvořadý cíl jeho přijetím Komise sledovala.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS (Úř. věst. 2009 L 309, s. 1).


title: Věc C-270/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Iraklis Haralambidis v. Calogero Casilli „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb pracovníků — Článek 45 odst. 1 a 4 SFEU — Pojem, pracovník‘ — Zaměstnání v orgánech veřejné správy — Funkce předsedy přístavního orgánu — Účast na výkonu veřejné moci — Podmínka státní příslušnosti“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Iraklis Haralambidis v. Calogero Casilli
   (Věc C-270/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Článek 45 odst. 1 a 4 SFEU - Pojem, pracovník‘ - Zaměstnání v orgánech veřejné správy - Funkce předsedy přístavního orgánu - Účast na výkonu veřejné moci - Podmínka státní příslušnosti“)
   2014/C 409/18
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Iraklis Haralambidis

      Žalovaný: Calogero Casilli

      za přítomnosti: Autorità Portuale di Brindisi, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Regione Puglia, Provincia di Brindisi, Comune di Brindisi, Camera di Commercio Industria Artigianato ed Agricoltura di Brindisi

      Výrok

   Za takových okolností, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, musí být čl. 45 odst. 4 SFEU vykládán v tom smyslu, že neumožňuje členskému státu vyhradit výkon funkce předsedy přístavního orgánu pouze pro své státní příslušníky.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


title: Věc T-280/08: Žaloba podaná dne 18. července 2008 – Perry v. Komise

text:
               11.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/14

         Žaloba podaná dne 18. července 2008 – Perry v. Komise
   (Věc T-280/08)
   (2008/C 260/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Claude Perry (Paříž, Francie) (zástupce: J. Culioli, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               určit, že se Komise dopustila pochybení;

               —

               určit, že tato pochybení zakládají mimosmluvní odpovědnost Společenství;

               —

               určit, že újma způsobená žalobci je v příčinné souvislosti s těmito pochybeními;

               —

               určit, že Komise má povinnost tuto újmu nahradit;

               —

               vyhovět návrhu C. Perryho, který vyčíslil výši své újmy na 1 000 000 EUR;

               —

               uložit Společenství povinnost zaplatit C. Perrymu částku 1 000 000 EUR;

               —

               uložit Společenství náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               určit, že je v souladu se zásadou spravedlnosti, aby Společenství uhradilo odměnu za právní pomoc ve výši 10 000 EUR.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce se domáhá náhrady újmy, která mu byla podle jeho tvrzení způsobena v důsledku obvinění ze zpronevěry dotací Společenství při naplňování jistých smluv uzavřených mezi žalobcovými společnostmi a Společenstvím v rámci humanitární pomoci Evropské unie určené Bosně a regionu Velkých jezer v Africe.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, které žalobce uplatňuje, jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty uplatňovanými v rámci věci T-132/98, Groupe Perry a Isibiris v. Komise (1).

      (1)  Úř. věst. 1999, C 312, s. 20.


title: Věc F-18/13: Žaloba podaná dne 19. února 2013 — ZZ v. Komise

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/47

         Žaloba podaná dne 19. února 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-18/13)
   2013/C 114/72
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, podle něhož se bonifikace nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru vypočítá na základě nových obecných prováděcích ustanovení (OPU)

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 17. ledna 2012 o výpočtu bonifikace jeho nároků na důchod nabytých před jeho nástupem do služebního poměru u Komise;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí o zamítnutí jeho stížnosti ze dne 13. listopadu 2012 směřující k uplatnění OPU a diskontních sazeb platných v okamžiku podání jeho žádosti o převod jeho nároků na důchod;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-466/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Brescia (Itálie) dne 9. září 2011 — Gennaro Currà a další v. Spolková republika Německo

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Brescia (Itálie) dne 9. září 2011 — Gennaro Currà a další v. Spolková republika Německo
   (Věc C-466/11)
   2011/C 347/17
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Brescia

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Gennaro Currà a další

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Další účastnice řízení: Italská republika

      Předběžné otázky

               1)

               Je údajná občanskoprávní imunita Spolkové republiky Německo vůči italským soudům, která se zakládá na mezinárodních závazcích německého státu (článek 2 a čl. 5 odst. 2 Londýnské úmluvy atd.) a kterou již nemůže požívat od 11. března 2004 (rozsudek Ferrini), a dohoda s italskou vládou ze dne 18. listopadu 2008 z Terstu o zahájení řízení před Mezinárodním soudním dvorem č. 143/2008 General list, spolu s příslušnou italskou právní úpravou, zákonem 89/2010, na základě kterého jsou rozsudky italských soudů týkající se těžkých zločinů proti lidskosti nevykonatelnými, v rozporu s článkem 6 [SEU] a článkem 17, 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 18. prosince 2000?

               2)

               Poškozovalo použití článku 7 Reichsbeamtenhaftungsgesetz (rozsudek ze dne 26. června 2003 AZ. III ZR 245/98) a rozsudek Bundesverfassungsgericht (rozsudek ze dne 15. února 2006 AZ. 2 Bvr 1476/03) ohledně válečných zločinů a zločinů proti lidskosti, které v rozporu s článkem 2 Londýnské úmluvy o dluzích Deutsches Reich z roku 1953 vylučuje evropské státní příslušníky z práva na náhradu škody vůči německému státu, práva žalobců na základě článků 17 a 47 Listiny základních práv Evropské unie až do 11. března 2004 (rozsudek Ferrini) a je dovolávání se promlčecí lhůty v rozporu se závazky Společenství, a konkrétně s článkem 3 a čl. 4 odst. 3 posledním pododstavcem [SEU] a zásadou „Non conceditur contra venire factum proprio“?

               3)

               Je námitka jurisdikční imunity státu žalované Spolkové republiky Německo v rozporu s čl. 4 odst. 3 posledním pododstavcem a článkem 21 [SEU], protože by vyloučila občanskoprávní odpovědnost na základě společných evropských právních zásad (článek 340 [SEU]) žalované za její porušení mezinárodního práva (zákaz otroctví a nucených prací) vůči státním příslušníkům jiného členského státu?


title: Věc C-574/11: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Düsseldorf — Německo) — Novartis AG v. Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd ( „Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Humánní léčivé přípravky — Dodatkové ochranné osvědčení — Nařízení (ES) č. 469/2009 — Články 4 a 5 — Jediná účinná látka, pro kterou bylo vydáno toto osvědčení — Rozsah ochrany — Léčivý přípravek obsahující několik účinných látek, mezi nimiž je i účinná látka, pro kterou bylo vydáno osvědčení“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/13

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Düsseldorf — Německo) — Novartis AG v. Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd
   (Věc C-574/11) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Humánní léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Články 4 a 5 - Jediná účinná látka, pro kterou bylo vydáno toto osvědčení - Rozsah ochrany - Léčivý přípravek obsahující několik účinných látek, mezi nimiž je i účinná látka, pro kterou bylo vydáno osvědčení)
   2012/C 133/24
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Novartis AG

      Žalované: Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Düsseldorf — Výklad článků 4 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1) — Dosah osvědčení — Ochrana jen takových léčivých přípravků, které obsahují pouze chráněnou účinnou látku, anebo rozšířená ochrana vztahující se na léčivé přípravky, které obsahují chráněnou účinnou látku v kombinaci s jinou účinnou látkou

      Výrok

   Články 4 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky musí být vykládány v tom smyslu, že v případě „výrobku“ složeného z jedné účinné látky, který byl chráněn základním patentem a jeho majitel se mohl dovolávat ochrany poskytnuté tímto patentem tomuto „výrobku“, aby zabránil uvádění na trh léčivého přípravku obsahujícího tuto účinnou látku v kombinaci s jednou nebo více jinými účinnými látkami, umožňuje dodatkové ochranné osvědčení vydané pro tento stejný „výrobek“ svému majiteli po uplynutí platnosti základního patentu bránit tomu, aby léčivý přípravek obsahující uvedený výrobek uváděly na trh třetí osoby pro účely použití „výrobku“ jakožto léčivého přípravku, jež bylo povoleno před uplynutím platnosti uvedeného osvědčení.

      (1)  Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


title: Věc T-709/16: Žaloba podaná dne 6. října 2016 – La Patrouille v. EUIPO – Alpha Industries (Vyobrazení hranaté postavy)

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/26

         Žaloba podaná dne 6. října 2016 – La Patrouille v. EUIPO – Alpha Industries (Vyobrazení hranaté postavy)
   (Věc T-709/16)
   (2016/C 462/34)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: La Patrouille (Pantin, Francie) (zástupce: A. Lakits-Josse, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alpha Industries, Inc. (Chantilly, Virginia, Spojené státy americké)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie – Přihláška č. 11 778 727

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. července 2016, ve věci R 2332/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž „[zrušilo] napadené rozhodnutí a [zamítlo] námitky v rozsahu, v němž se týkají zápisu napadené ochranné známky pro následující výrobky: ‚školní tašky; školní aktovky‘ třídy 18“ a „ve zbývající části odvolání [zamítlo]“, a povolit zápis požadované ochranné známky pro všechny výrobky;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Neexistence nebezpečí záměny dotčených ochranných známek;

               —

               při konstatování nebezpečí záměny vycházel odvolací senát především z údajné myšlenkové podobnosti, ačkoliv ta spotřebitele bezprostředně nenapadne.


title: Věc C-371/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 14. srpna 2008 – Nural Örnek v. Land Baden-Württemberg

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 14. srpna 2008 – Nural Örnek v. Land Baden-Württemberg
   (Věc C-371/08)
   (2008/C 285/39)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Nural Örnek

      Žalovaná: Land Baden-Württemberg
   Předběžná otázka
   Řídí se ochrana před vyhoštěním dle čl. 14 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ve prospěch tureckého státního příslušníka, který má právní postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 a který pobýval v posledních deseti letech ve členském státě, vůči kterému je toto právní postavení uplatňováno, dle článku 28 odst. 3 písmeno a) směrnice č. 2004/38/ES (1) v převzatém znění daného členského státu tak, že vyhoštění je přípustné pouze ze závažných důvodů veřejné bezpečnosti, které byly stanoveny členskými státy?

      (1)  Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46.


title: Věc C-455/09: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/33

         Žaloba podaná dne 20. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-455/09)
   2010/C 24/61
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a Ł. Habiak, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/7/ES ze dne 15. února 2006 o řízení jakosti vod ke koupání a o zrušení směrnice 76/160/EHS (1) nebo každopádně tím, že o těchto předpisech Komisi neuvědomila, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 18 této směrnice;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2006/07/ES uplynula dne 24. března 2008.

      (1)  Úř. věst. L 64, s. 37.


title: Věc C-69/09 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 22. ledna 2010 — Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl, Magan Italia Srl v. Evropská komise ( Zrychlené řízení )

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/12

         Usnesení Soudního dvora ze dne 22. ledna 2010 — Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl, Magan Italia Srl v. Evropská komise
   (Věc C-69/09 P) (1)

   („Zrychlené řízení“)
   2010/C 100/19
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl a Magan Italia Srl (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: N. B. Rasmussen a L. Parpala, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2008, Makhteshim-Agan Holding a další v. Komise (T 393/06), jímž Soud prohlásil za nepřípustnou žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise nepředložit návrh na zápis účinné látky azinphos-methyl do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332), údajně obsaženého v dopise ze dne 12. října 2006 (D/531125) — Akt napadnutelný žalobou

      Výrok

               1)

               Žádost Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl a Magan Italia Srl o projednání věci C-69/09 P ve zrychleném řízení se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.