title: Věc C-636/18: Žaloba podaná dne 11. října 2018 – Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               10.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 445/10

      Žaloba podaná dne 11. října 2018 – Evropská komise v. Francouzská republika
      (Věc C-636/18)
      (2018/C 445/13)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: J.-F. Brakeland, zmocněnec)

         Žalovaná: Francouzská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Určení:

                  —

                  zaprvé, že Francouzská republika tím, že ode dne 1. ledna 2010 byly systematicky a trvale překračovány roční mezní hodnoty NO2 v následujících dvanácti aglomeracích a oblastech kvality ovzduší: Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Paříž (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), ZUR Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Štrasburk (FR16A02), Lyon-Rhône-Alpes (FR20A01), ZUR Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) a Nice (FR24A01) a tím, že byly ode dne 1. ledna 2010 systematicky a trvale překračovány hodinové mezní hodnoty NO2 v následujících dvou aglomeracích a oblastech kvality ovzduší: Paříž (FR04A01) a Lyon Rhône-Alpes (FR20A01) nadále neplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s přílohou XI uvedené směrnice, a to od vstupu v platnost těchto mezních hodnot v roce 2010,
                  a

                  —

                  zadruhé, že Francouzská republika ode dne 11. června 2010 neplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s přílohou XV uvedené směrnice, a konkrétně povinnost stanovenou v čl. 23 odst. 1 druhém pododstavci uvedené směrnice, aby období překročení bylo co možná nejkratší.

                  —

                  uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Od roku 2010 byly roční a hodinové mezní hodnoty NO2 překračovány v každé z dvanácti a dvou oblastí. Toto překročení představuje jako takové porušení čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s přílohou XI uvedené směrnice.
      Navzdory porušení čl. 13 odst. 1 ve spojení s přílohou XI směrnice 2008/50/ES Francouzská republika nepřijala v rámci plánů kvality ovzduší účinná opatření k co možná nejrychlejší nápravě těchto porušení, což je v rozporu s čl. 23 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2008/50/ES.
      O neúčinnosti těchto opatření svědčí mimo jiné i doba, po niž docházelo k překračování mezních hodnot, rozsah, v jakém byly překračovány, jakož i detailní analýza každého z plánů, které byly přijaty francouzskými orgány pro dvanáct dotčených zón.


title: Věc T-337/18 R II: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 25. října 2018 – Laboratoire Pareva v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních – Nařízení (EU) č. 528/2012 – Biocidní přípravky – Účinná látka PHMB (1415; 4.7) – Neschválení – Návrh na předběžná opatření – Nový návrh – Neexistence nových skutečností – Nepřípustnost“

text:
               4.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/71

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 25. října 2018 – Laboratoire Pareva v. Komise
      (Věc T-337/18 R II)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Nařízení (EU) č. 528/2012 - Biocidní přípravky - Účinná látka PHMB (1415; 4.7) - Neschválení - Návrh na předběžná opatření - Nový návrh - Neexistence nových skutečností - Nepřípustnost“)
      (2019/C 44/94)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Laboratoire Pareva (Saint-Martin-de-Crau, Francie) (zástupci: K. Van Maldegem a S. Englebert, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lindenthal a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a znějící na odložení vykonatelnosti prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2018/619 ze dne 20. dubna 2018 o neschválení PHMB (1415; 4.7) jako stávající účinné látky pro použití v biocidních přípravcích typu 1, 5 a 6 (Úř. věst. 2018, L 102, s. 21), a dále na přijetí jakéhokoli jiného vhodného předběžného opatření.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-632/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018 – Haeberlen v. ENISA „Veřejná služba – Odměna – Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců – Nařízení (EU) č. 422/2014 a č. 423/2014 – Úpravy odměn a důchodů za roky 2011 a 2012 – Povinnost uvést odůvodnění – Proporcionalita – Legitimní očekávání – Pravidla týkající se sociálního dialogu“

text:
               4.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018 – Haeberlen v. ENISA
      (Věc T-632/16) (1)

      („Veřejná služba - Odměna - Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců - Nařízení (EU) č. 422/2014 a č. 423/2014 - Úpravy odměn a důchodů za roky 2011 a 2012 - Povinnost uvést odůvodnění - Proporcionalita - Legitimní očekávání - Pravidla týkající se sociálního dialogu“)
      (2019/C 82/52)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Thomas Haeberlen (Swisttal, Německo) (zástupci: původně L. Levi a A. Tymen, poté L. Levi a nakonec L. Levi a C. Bernard-Glanz, advokáti)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací (zástupci: A. Ryan, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronem, advokáty)

         Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropský parlament (zástupkyně: E. Taneva a M. Ecker, zmocněnkyně) a Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ENISA ze dne 21. října 2015, kterým se žalobci ukládá povinnost zaplatit částku 3 133,19 euro na základě uplatnění na jeho odměnu úpravy ve výši 0 % za rok 2011 stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 422/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se s účinkem ode dne 1. července 2011 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody (Úř. věst. 2014, L 129, s. 5), a úpravy ve výši 0,8 % za rok 2012 stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 423/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se s účinkem ode dne 1. července 2012 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody (Úř. věst. 2014, L 129, s. 12), a dále na náhradu nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Thomas Haeberlen ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací (ENISA).

                  3)

                  Rada Evropské unie a Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 410, 7.11.2016.


title: Věc T-160/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. ledna 2019 – RY v. Komise „Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Článek 2 písm. c) pracovního řádu ostatních zaměstnanců – Smlouva na dobu neurčitou – Propuštění – Ztráta důvěry – Právo být vyslechnut – Důkazní břemeno“

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/50

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. ledna 2019 – RY v. Komise
      (Věc T-160/17) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Článek 2 písm. c) pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Smlouva na dobu neurčitou - Propuštění - Ztráta důvěry - Právo být vyslechnut - Důkazní břemeno“)
      (2019/C 93/62)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: RY (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, poté J.-N. Louis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a L. Radu Bouyon, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2016 o ukončení smlouvy na dobu neurčitou uzavřené s žalobcem.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské komise ze dne 27. dubna 2016 o ukončení smlouvy na dobu neurčitou uzavřenou s RY se zrušuje.

                  2)

                  Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc C-713/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 14. listopadu 2018 — ZR, BS, AR

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 14. listopadu 2018 — ZR, BS, AR
      (Věc C-713/18)
      (2019/C 122/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: ZR, BS a AR

         Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Vedlejší účastník řízení: Finanzpolizei

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES (2) vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je nesplnění povinnosti uchovávat mzdové podklady, podklady týkající se sociálního pojištění nebo nesplnění ohlašovací povinnosti Zentrale Koordinationsstelle, stanoví velmi vysoké pokuty, zejména velmi vysoké minimální sankce, které se ukládají kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

                  2.

                  Pokud již odpověď na otázku 1 nebude kladná:
                  Je třeba článek 56 SFEU, jakož i směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

         (1)  Úř. věst. 1997, L 18, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2014, L 159, s. 11.


title: Věc C-799/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 17. prosince 2018 — Athesia Energy Srl a další v. Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 17. prosince 2018 — Athesia Energy Srl a další v. Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA
      (Věc C-799/18)
      (2019/C 122/08)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Athesia Energy Srl, Pv Project Cologna S.r.l., Belriccetto S.r.l., Itt Energy S.r.l., Pietra dei Fiori S.r.l., Energia Solare S.r.l., Green Hunter S.p.A, Actasol 5 S.r.l., Actasol 6 S.r.l., Cinque S.r.l., Spf Energy Uno S.r.l., Spr Energy Due S.r.l., Spf Energy Tre S.r.l., Bulicata S.r.l., Energy Line S.r.l., Marche Solare 1 S.r.l.

         Žalovaní: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo použití takového vnitrostátního ustanovení, jako je ustanovení čl. 26 odst. 2 a 3 nařízení vlády s mocí zákona č. 91/2014 přeměněného zákonem č. 116/2014, které významným způsobem snižuje nebo zpožďuje platbu pobídek, které již byly přiznány na základě zákona a stanoveny na základě příslušných dohod podepsaných výrobci elektřiny fotovoltaickou přeměnou s Gestore dei servizi energetici s.p.a., veřejnou společností pověřenou výkonem této funkce;
      zejména, je toto vnitrostátní ustanovení slučitelné s obecnými zásadami unijního práva legitimního očekávání, právní jistoty, loajální spolupráce a užitečného účinku; s články 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie; se směrnicí 2009/28/ES (1) a s právní úpravou režimů podpory stanovených v této směrnici; s čl. 216 odst. 2 SFEU, zejména ve vztahu ke Smlouvě o energetické chartě?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (Úř. věst. 2009, L 140, s. 16).


title: Věc C-806/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 20. prosince 2018 — JZ

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 20. prosince 2018 — JZ
      (Věc C-806/18)
      (2019/C 122/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastník původního řízení

      JZ

         Předběžná otázka

      Je ustanovení vnitrostátního trestního práva, podle kterého se trestného činu dopustí ten, kdo se jako státní příslušník třetí země zdržuje na území Nizozemska poté, co mu byl podle čl. 66a odst. 7 Vw 2000 uložen zákaz vstupu, je-li podle vnitrostátního práva rovněž zřejmé, že se tento cizinec v Nizozemsku nezdržuje legálně a že proběhly jednotlivé fáze řízení o navrácení stanoveného směrnicí 2008/115/ES, avšak ke skutečnému navrácení nedošlo, v souladu s unijním právem, a zejména s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie ze dne 26. července 2017, Ouhrami (C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590, bod 49), podle něhož zákaz vstupu upravený v článku 11 směrnice 2008/115 (1) vyvolává „právní účinky“ až od okamžiku návratu cizince do země původu nebo do jiné třetí země?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98).


title: Věc C-814/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 21. prosince 2018 — Ursa Major Sevices BV v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 21. prosince 2018 — Ursa Major Sevices BV v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Věc C-814/18)
      (2019/C 122/10)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Ursa Major Sevices BV

         Žalovaný: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Předběžné otázky

                  1)

                  Použije se čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006 (1) na vztah mezi poskytovatelem podpory, v tomto případě ministrem, a oprávněnou osobou (příjemcem podpory)?

                  2)

                  Bude-li první otázka zodpovězena v tom smyslu, že se čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006 na vztah mezi poskytovatelem podpory a jejím příjemcem použije: Lze výdaje vynaložené třetí osobou (případně vykázané i formou vzájemného zápočtu) považovat za výdaje skutečně uhrazené příjemcem ve smyslu čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006?

                  3)

                  Bude-li druhá otázka zodpovězena v tom smyslu, že výdaje vynaložené třetí osobou (případně vykázané i formou vzájemného zápočtu) nelze považovat za výdaje skutečně uhrazené příjemcem ve smyslu čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006:

                              a)

                              Jestliže poskytovatel podpory v rámci zažité praxe v zásadě považoval příspěvky třetích osob za výdaje skutečně uhrazené příjemcem ve smyslu čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006, znamená to, že je třeba vycházet z předpokladu, že příjemce nemohl zjistit, že si poskytovatel podpory vykládá čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006 chybně, a má tudíž nárok na podporu v původně přiznaném rozsahu, a

                              b)

                              mají být v takovém případě příspěvky třetích osob přičteny k výdajům skutečně uhrazeným příjemcem ve smyslu čl. 55 odst. 1 nařízení č. 1198/2006 (a stanovená výše podpory bude tudíž vyšší), nebo

                              c)

                              má se s ohledem na zásadu ochrany legitimního očekávání nebo zásadu právní jistoty upustit od požadavku, aby příjemce neoprávněně poskytnutou podporu vrátil?

                              d)

                              Je v této souvislosti relevantní, že poskytovatel podpory vyplatil zálohu na podporu, jako tomu bylo v projednávané věci?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu (Úř. věst. 2006, L 223, s. 1).


title: Věc C-815/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. prosince 2018 — Federatie Nederlandse Vakbeweging v. Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. prosince 2018 — Federatie Nederlandse Vakbeweging v. Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft
      (Věc C-815/18)
      (2019/C 122/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Žalované: Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES (1) ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb [Úř. věst 1997, L 18, s. 1; dále jen „směrnice o vysílání pracovníků“] vykládat v tom smyslu, že se má použít také na pracovníka, který pracuje jako řidič v mezinárodní přepravě zboží, a svou práci tedy vykonává ve více než jednom členském státě?

                  2)

                              (a)

                              Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná, jaké kritérium nebo jaká hlediska je třeba vzít za základ pro určení, zda je pracovník působící jako řidič v mezinárodní přepravě zboží vyslán „na území členského státu“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 3 směrnice o vysílání pracovníků a zda tento pracovník ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice o vysílání pracovníků „po omezenou dobu vykonává práci na území jiného členského státu než státu, ve kterém obvykle pracuje“?

                              (b)

                              Má pro zodpovězení otázky 2(a) význam skutečnost, že podnik, který vysílá pracovníky uvedené v otázce 2(a), je spojen s podnikem, do kterého je tento pracovník vysílán — např. prostřednictvím skupiny společností — a pokud ano, do jaké míry?

                              (c)

                              Pokud práce pracovníka uvedeného v otázce 2(a) zahrnuje zčásti kabotážní dopravu — tzn. přepravu, která je poskytována výlučně na území jiného členského státu než státu, ve kterém pracovník obvykle pracuje — je třeba pak u tohoto pracovníka v každém případě vycházet z toho, že ve vztahu k této části práce pracuje přechodně na území prvně jmenovaného státu? Pokud tomu tak je, platí v této souvislosti minimální hranice, například ve formě minimální doby za měsíc, ve které se tato kabotážní doprava uskutečňuje?

                  3)

                              (a)

                              Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná, jak je třeba vykládat pojem „kolektivní smlouvy, které byly prohlášeny za všeobecně použitelné“, ve smyslu čl. 3 odst. 1 a 8 prvního pododstavce směrnice o vysílání pracovníků? Jde o autonomní pojem unijního práva a stačí tedy, že podmínky stanovené v čl. 3 odst. 8 prvním pododstavci směrnice o vysílání pracovníků jsou ze skutkového hlediska splněny, nebo tato ustanovení zároveň požadují, aby kolektivní smlouva byla prohlášena za všeobecně použitelnou podle vnitrostátních právních předpisů?

                              (b)

                              Pokud nelze kolektivní smlouvu kvalifikovat jako kolektivní smlouvu, která byla prohlášena za všeobecně použitelnou, ve smyslu čl. 3 odst. 1 a 8 prvního pododstavce směrnice o vysílání pracovníků, brání pak článek 56 SFEU tomu, aby podnik usazený v členském státě, který vysílá pracovníka na území jiného členského státu, byl smluvně zavázán dodržovat ustanovení takové kolektivní smlouvy, platné v posledně uvedeném státě?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).


title: Věc C-826/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Limburg (Nizozemsko) dne 28. prosince 2018 – LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied v. College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, další účastník: Sebava BV

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Limburg (Nizozemsko) dne 28. prosince 2018 – LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied v. College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, další účastník: Sebava BV
      (Věc C-826/18)
      (2019/C 122/12)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Limburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied

         Žalovaný: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren

         Další účastník řízení: Sevaba BV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být unijní právo a zejména čl. 9 odst. 2 Aarhuské úmluvy vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby právo veřejnosti (public) (každý) na přístup k právní ochraně bylo v plném rozsahu vyloučeno, nejedná-li se o dotčenou veřejnost (public concerned) (dotčený účastník)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku:
                  Musí být unijní právo a zejména čl. 9 odst. 2 Aarhuské úmluvy vykládán v tom smyslu, že z něj vyplývá, že veřejnost (public) (každý) musí mít v případě porušení procesních náležitostí a práv na účast platných pro tuto veřejnost ve smyslu článku 6 této úmluvy přístup k právní ochraně?
                  Je přitom relevantní, že dotčená veřejnost (public concerned) (dotčený účastník) má v tomto bodě přístup k právní ochraně a mimo to může u soudu uplatnit také hmotněprávní žalobní důvody?

                  3)

                  Musí být unijní právo a zejména čl. 9 odst. 2 Aarhuské úmluvy vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby přístup dotčené veřejnosti (public concerned) (dotčený účastník) k právní ochraně závisel na výkonu práv na účast ve smyslu článku 6 této úmluvy?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na třetí otázku:
                  Musí být unijní právo a zejména čl. 9 odst. 2 Aarhuské úmluvy vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která dotčenou veřejnost (public concerned) (dotčený účastník) vylučuje z přístupu k právní ochraně proti rozhodnutí, lze-li jí odůvodněně vytknout, že proti návrhu rozhodnutí (resp. jeho částem) nepředložila žádné námitky?

                  5)

                  V případě záporné odpovědi na čtvrtou otázku:
                  Je neomezeně věcí vnitrostátního soudu rozhodnout na základě okolností konkrétního případu o tom, co se rozumí pod „jí odůvodněně vytknout“, nebo je vnitrostátní soud povinen dbát na určité záruky poskytované unijním právem?

                  6)

                  Do jaké míry bude odpověď na třetí, čtvrtou a pátou otázku odlišná, jedná-li se o veřejnost (public) (každý), není-li tato veřejnost zároveň dotčenou veřejností (public concerned) (dotčený účastník)?


title: Věc C-7/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 4. ledna 2019 — QG v. Germanwings GmbH

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 4. ledna 2019 — QG v. Germanwings GmbH
      (Věc C-7/19)
      (2019/C 122/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: QG

         Žalovaná: Germanwings GmbH

         Předběžná otázka

      Jedná se v případě stávky ohlášené podle vnitrostátního práva vlastními zaměstnanci provozujícího leteckého dopravce o mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91. (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-33/19: Žaloba podaná dne 18. ledna 2019 — Evropská komise v. Bulharská republika

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/12

      Žaloba podaná dne 18. ledna 2019 — Evropská komise v. Bulharská republika
      (Věc C-33/19)
      (2019/C 122/14)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: C. Georgieva-Kecsmar a J. Hottiaux, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Bulharská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že:
      Bulharsko nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 21 směrnice 2004/49/EU (1);

                  —

                  tím, že opomnělo zajistit nezávislost inspekčního orgánu na provozovateli infrastruktury, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 21 odst. 1 směrnice 2004/49/EU;

                  —

                  tím, že opomnělo zajistit dostatečné prostředky pro inspekční orgán, aby tento orgán mohl nezávisle vykonávat svoji úlohu, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/49/ES;

                  —

                  uložil Bulharské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

                  1.

                  Podle článku 21 směrnice 2004/49/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby vyšetřování nehod a mimořádných událostí podle článku 19 prováděl stálý orgán, jehož členem je alespoň jedna odborně způsobilá osoba schopná v případě nehody nebo mimořádné události zastávat funkci pověřeného vyšetřovatele. Tento orgán je, pokud jde o organizaci, právní strukturu a rozhodování, nezávislý na jakémkoli provozovateli infrastruktury, železničním podniku, zpoplatňujícím orgánu, přidělovacím orgánu, oznámeném subjektu a na komkoli, jehož zájmy by mohly být v rozporu s úkoly, které jsou svěřeny inspekčnímu orgánu. Dále je funkčně nezávislý na bezpečnostním orgánu a na jakémkoli regulačním orgánu v odvětví železniční dopravy.

                  2.

                  Ve své žalobě Komise poukazuje na to, že specializovaný orgán pro vyšetřování nehod a mimořádných událostí zřízený v rámci ministerstva dopravy není nezávislý na provozovateli infrastruktury, národní společnosti pro železniční infrastrukturu. Konkrétně se tento orgán vyznačuje jak nedostatkem organizační nezávislosti, tak i nedostatkem samostatnosti ve svém rozhodování. V tomto smyslu Bulharská republika nerespektovala ustanovení čl. 21 odst. 1 směrnice 2004/49/ES.

                  3.

                  V žalobě Komise rovněž zdůrazňuje, že právní úprava Bulharské republiky nezaručuje přístup k dostatečným prostředkům, aby inspekční orgán mohl nezávisle vykonávat své úkoly stanovené v čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/49/ES.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Směrnice o bezpečnosti železnic) (Úř. věst. 2004, L 164, s. 44; Zvl. vyd. 07/08, s. 227).


title: Věc C-82/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 5. února 2019 — Minister for Justice and Equality v. PI

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 5. února 2019 — Minister for Justice and Equality v. PI
      (Věc C-82/19)
      (2019/C 122/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Minister for Justice and Equality

         Odpůrce: PI

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba nezávislost státního zástupce na výkonné moci posuzovat s ohledem na jeho postavení v příslušném vnitrostátním právním řádu? Pokud tomu tak není, podle jakých kritérií je třeba nezávislost na výkonné moci posuzovat?

                  2)

                  Je státní zástupce, který podle vnitrostátního práva podléhá případným přímým či nepřímým příkazům nebo pokynům ze strany ministerstva spravedlnosti, dostatečně nezávislý na výkonné moci, aby mohl být považován za justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí (1)?

                  3)

                  Pokud tomu tak je, musí být státní zástupce rovněž funkčně nezávislý na výkonné moci a na základě jakých kritérií má být funkční nezávislost posuzována?

                  4)

                  Pokud je státní zástupce nezávislý na výkonné moci, je státní zástupce, jehož činnost se omezuje na zahájení a vedení vyšetřování a zajištění objektivity vedení vyšetřování a jeho souladu s právem, podání obžaloby, výkon soudních rozhodnutí a stíhání trestných činů a který nevydává vnitrostátní zatýkací rozkazy a nesmí vykonávat soudní funkce, „justičním orgánem“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí?

                  5)

                  Je státní zástupce v Zwickau (Cvikov, Německo) justičním orgánem ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc T-134/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Hércules Club de Fútbol v. Komise [„Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty související s řízením o kontrole státních podpor — Odmítnutí přístupu — Litispendence — Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu — Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob — Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum — Převažující veřejný zájem“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/15

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Hércules Club de Fútbol v. Komise
      (Věc T-134/17) (1)

      (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty související s řízením o kontrole státních podpor - Odmítnutí přístupu - Litispendence - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Převažující veřejný zájem)
      (2019/C 122/16)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španělsko) (zástupci: S. Rating a Y. Martínez Mata, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz, G. Luengo a P. Němečková, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 TFUE znějící na zrušení rozhodnutí C(2017) 736 final ze dne 2. února 2017, kterým byl Hércules Club de Fútbol odepřen přístup k dokumentům souvisejícím s řízením o kontrole státních podpor SA.363872

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Hércules Club de Fútbol, SAD se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.

         (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc T-201/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Printeos v. Komise [„Mimosmluvní odpovědnost — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU — Pokuty — Rozsudek částečně rušící rozhodnutí — Vrácení jistiny pokuty — Úroky z prodlení — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Příčinná souvislost — Škoda — Článek 266 SFEU — Článek 90 odst. 4 písm. a) druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/15

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Printeos v. Komise
      (Věc T-201/17) (1)

      (Mimosmluvní odpovědnost - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Pokuty - Rozsudek částečně rušící rozhodnutí - Vrácení jistiny pokuty - Úroky z prodlení - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Příčinná souvislost - Škoda - Článek 266 SFEU - Článek 90 odst. 4 písm. a) druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012)
      (2019/C 122/17)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Španělsko) (zástupci: H. Brokelmann a P. Martínez-Lage Sobredo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 268 SFEU, žádající náhradu škody vyplývající z odmítnutí Komise zaplatit žalobkyni úroky z prodlení z jistiny pokuty vrácené žalobkyni po zrušení rozhodnutí C(2014) 92 95 final ze dne 10. prosince 2014 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (AT.39780 — Obálky), rozsudkem ze dne 13. prosince 2016, Printeos a další v. Komise (T-95/15, EU:T:2016:722), a podpůrně návrh založený na článku 263 SFEU a žádající o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2017 o zamítnutí uvedeného vrácení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Evropská unie, zastoupená Evropskou komisí, je povinna nahradit škodu, kterou utrpěla společnost Printeos, SA z důvodu nezaplacení této společnosti částky 184 592,95 eura, která jí náležela z titulu úroků z prodlení vzniklých v období od 9. března 2015 do 1. února 2017 podle čl. 266 prvního pododstavce SFEU, v rámci výkonu rozsudku ze dne 13. prosince 2016, Printeos a další v. Komise (T-95/15).

                  2)

                     Náhrada podle bodu 1 se zvyšuje o úroky z prodlení od vyhlášení tohoto rozsudku až do úplného zaplacení v sazbě stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro její hlavní refinanční operace, zvýšené o 3,5 procentního bodu.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 168, 29.5.2017.


title: Věc T-453/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — TV v. Rada [„Veřejná služba — Úředníci ve zkušební době — Doba trvání zkušební doby — Zpráva o průběhu zkušební doby — Stanovisko zpravodajského výboru — Propuštění po skončení zkušební doby — Nedostatečné profesní kvality — Článek 34 služebního řádu — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost uvést odůvodnění“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — TV v. Rada
      (Věc T-453/17) (1)

      (Veřejná služba - Úředníci ve zkušební době - Doba trvání zkušební doby - Zpráva o průběhu zkušební doby - Stanovisko zpravodajského výboru - Propuštění po skončení zkušební doby - Nedostatečné profesní kvality - Článek 34 služebního řádu - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost uvést odůvodnění)
      (2019/C 122/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobce: TV (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 19. srpna 2016 o propuštění žalobce po skončení doby trvání zkušební doby, jakož i rozhodnutí Rady ze dne 11. dubna 2017 o zamítnutí stížnosti žalobce, a dále na náhradu nemajetkové újmu, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku těchto rozhodnutí

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     TV se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-796/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. února 2019 — Mouldpro v. EUIPO — Wenz Kunststoff (MOULDPRO) [„Ochranná známka Evropské unie — Řízení o neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie MOULDPRO — Absolutní důvod neplatnosti — Zlý úmysl — Článek 59 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 — Relativní důvody neplatnosti — Článek 60 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 3 nařízení 2017/1001 — Článek 60 odst. 1 písm. c) a čl. 8 odst. 4 nařízení 2017/1001“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/17

      Rozsudek Tribunálu ze dne 14. února 2019 — Mouldpro v. EUIPO — Wenz Kunststoff (MOULDPRO)
      (Věc T-796/17) (1)

      (Ochranná známka Evropské unie - Řízení o neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie MOULDPRO - Absolutní důvod neplatnosti - Zlý úmysl - Článek 59 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Relativní důvody neplatnosti - Článek 60 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 3 nařízení 2017/1001 - Článek 60 odst. 1 písm. c) a čl. 8 odst. 4 nařízení 2017/1001)
      (2019/C 122/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Mouldpro ApS (Ballerup, Dánsko) (zástupce: W. Rebernik, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: P. Sipos a D. Walicka, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Wenz Kunststoff GmbH & Co. KG (Lüdenscheid, Německo) (zástupci: J. Bühling a D. Graetsch, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. října 2017 (věc R 2153/2015-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Mouldpro a Wenz Kunststoff.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Mouldpro ApS se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 32, 29.1.2018.


title: Věc T-823/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. února 2019 — Etnia Dreams v. EUIPO — Poisson (Etnik) [„Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Etnik — Starší ochranná známka Evropské unie — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Neoznačení starší ochranné známky v aktu, kterým byla podána námitka — Zásada řádné správy — Právo na účinnou žalobu — Rovnost zbraní — Zásada ochrany dobré víry — Legitimní očekávání“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. února 2019 — Etnia Dreams v. EUIPO — Poisson (Etnik)
      (Věc T-823/17) (1)

      (Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Etnik - Starší ochranná známka Evropské unie - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neoznačení starší ochranné známky v aktu, kterým byla podána námitka - Zásada řádné správy - Právo na účinnou žalobu - Rovnost zbraní - Zásada ochrany dobré víry - Legitimní očekávání)
      (2019/C 122/20)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Etnia Dreams, SL (Valencie, Španělsko) (zástupce: P. Gago Comes, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnec)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO: Serge Poisson (Limal, Belgie)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. října 2017 (věc R 880/2017-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Etnia Dreams a S. Poissonem

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Etnia Dreams SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 72, 26.2.2018.


title: Věc T-231/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam v. EUIPO — Lupu (Djili) [„Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Djili — Starší národní slovní ochranná známka GILLY — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2019 — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam v. EUIPO — Lupu (Djili)
      (Věc T-231/18) (1)

      (Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Djili - Starší národní slovní ochranná známka GILLY - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001)
      (2019/C 122/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bulharsko) (zástupce: C.-R. Romițan, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně D. Gája a D. Walicka, poté D. Gája a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO: Victor Lupu (Bukurešť, Rumunsko)

         Předmět věci

      Žaloba proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. ledna 2018 (věc R 1902/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Victorem Lupuem a společností Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 200, 11.6.2018.


title: Věc T-278/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. února 2019 — Nemius Group v. EUIPO (DENTALDISK) [„Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DENTALDISK — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001“]

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. února 2019 — Nemius Group v. EUIPO (DENTALDISK)
      (Věc T-278/18) (1)

      (Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DENTALDISK - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001)
      (2019/C 122/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nemius Group GmbH (Obertshausen, Německo) (zástupce: C. Bildhäuser, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Sesma Merino a D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. ledna 2018 (věc R 741/2017-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení DENTALDISK k zápisu jako ochranné známky Evropské unie

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Nemius Group GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc T-63/19: Žaloba podaná dne 31. ledna 2019 — Rot Front v. EUIPO — Konditerska korporacija „Rošen“ (РОШЕН)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/21

      Žaloba podaná dne 31. ledna 2019 — Rot Front v. EUIPO — Konditerska korporacija „Rošen“ (РОШЕН)
      (Věc T-63/19)
      (2019/C 122/24)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Rot Front OAO (Moskva, Rusko) (zástupci: M. Geitz a J. Stock, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dočirne pidpriemstvo Konditerska korporacija „Rošen“ (Kyjev, Ukrajina)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky РОШЕН — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 11 233 784

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. listopadu 2018, ve věci R 1872/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 94 odst. 1, čl. 47 odst. 5 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-66/19: Žaloba podaná dne 4. února 2019 — Vlaamse Gemeenschap en Vlaams Gewest v. Parlament a Rada

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/22

      Žaloba podaná dne 4. února 2019 — Vlaamse Gemeenschap en Vlaams Gewest v. Parlament a Rada
      (Věc T-66/19)
      (2019/C 122/25)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Vlaamse Gemeenschap a Vlaams Gewest (zástupci: T. Eyskens, N. Bonbled a P. Geysens, advokáti)

         Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

                  —

                  zrušil nařízení (EU) 2018/1724,

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu a Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 SEU
                  Jazykové povinnosti, které ukládá nařízení (EU) 2018/1724 (1) odporují vnitrostátní právní úpravě o používání jazyků ve správním řízení, která je zakotvena v belgické ústavě. Tento vnitrostátní jazykový režim je součástí základní politické a ústavní struktury belgického státu a jeho národní identity. Nařízení 2018/1724 tedy odporuje čl. 4 odst. 2 SEU, podle kterého Unie musí respektovat národní identitu členských států.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 5 odst. 1 a 4 SEU a protokolu č. 2 o používání zásad subsidiarity a proporcionality
                  Jazykové povinnosti, které ukládá nařízení 2018/1724 nejsou slučitelné se zásadou svěření pravomocí (1) ani se zásadou proporcionality (2).

                              (1)

                              žádné ustanovení Smlouvy nesvěřuje Unii pravomoc upravit používání jazyků v rámci orgánů a orgány členských států.

                              (2)

                              povinnost poskytnout veřejnosti k dispozici překlad „v úředním jazyce Unie, kterému obecně rozumí co nejvyšší počet přeshraničních uživatelů“ (čl. 12 odst. 1 nařízení 2018/1724) není slučitelná se zásadou proporcionality a neobsahuje v tomto ohledu žádné odůvodnění. Jazykové požadavky uložené nařízením 2018/1724 jsou vzhledem ke sledovanému cíli nepřiměřené.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 3 odst. 3 SEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, obecné zásady zákazu diskriminace na základě jazyka a zásady rovného zacházení mezi členskými státy
                  Nařízení 2018/1724 porušuje čl. 3 odst. 3 SEU, článek 22 Listiny, obecnou zásadu zákazu diskriminace na základě jazyka a zásadu rovného zacházení mezi členskými státy, protože odrazuje občany, kteří se chtějí usadit v členském státě, který není jejich vlastním členským státem, od toho, aby se naučili úřední jazyk nebo jeden z úředních jazyků tohoto státu, a dále, protože ukládá obecné používání jediného komunikačního jazyka, který se takovým způsobem ve skutečnosti stává evropským jazykem orgánů a veřejné správy.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení obecných zásad právní jistoty a normativní jasnosti, jakož i bodu 2 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí o zdokonalení tvorby právních předpisů ze dne 13. dubna 2016
                  Jazykové povinnosti, které nařízení 2018/1724 ukládá členským státům, zjevně odporují zásadám jasnosti, přesnosti, předvídatelnosti a soudržnosti. Povinnost překladu uložená nařízením 2018/1724 není ani jasná, ani přesná, ani předvídatelná, ani soudržná, pokud jde o jazyk, do kterého je třeba překlad provést.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 291 odst. 2 SFEU.
                  Výkon povinnosti překladu uložené nařízením 2018/1724 vyžaduje, aby bylo jasně a výslovně určeno, do jakého jazyka je třeba překlad provést. Institucionální pravidla nařízení 2018/1724 jsou v této souvislosti také velmi nejasná. Nařízení 2018/1724 navíc není v souladu ani s křehkou institucionální rovnováhou zakotvenou v článku 291 SFEU a v nařízení (EU) č. 182/2011 (2) („nařízení o postupu projednávání ve výborech“), protože tato právní úprava Evropské komisi skutečně umožňuje obcházet postup stanovený v nařízení č. 182/2011 a přijímat právní úpravu neformální cestou.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1724 ze dne 2. října 2018, kterým se zřizuje jednotná digitální brána pro poskytování přístupu k informacím, postupům a k asistenčním službám a službám pro řešení problémů a kterým se mění nařízení (EU) č. 1024/2012 (Úř. věst. 2018, L 295, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. 2011, L 55, s. 13).


title: Věc T-70/19: Žaloba podaná dne 6. února 2019 — Nosio v. EUIPO — Passi (LA PASSIATA)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/23

      Žaloba podaná dne 6. února 2019 — Nosio v. EUIPO — Passi (LA PASSIATA)
      (Věc T-70/19)
      (2019/C 122/26)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nosio SpA (Mezzocorona, Itálie) (zástupci: J. Graffer a A. Ottolini, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Passi AG (Rothrist, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „LA PASSIATA“ — Přihláška č. 14 593 131

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. listopadu 2018, ve věci R 928/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil protistranám náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-73/19: Žaloba podaná dne 7. února 2019 — Bergslagernas Järnvaru v. EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Wood splitting tools)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/25

      Žaloba podaná dne 7. února 2019 — Bergslagernas Järnvaru v. EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Wood splitting tools)
      (Věc T-73/19)
      (2019/C 122/28)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Švédsko) (zástupci: S. Kirschstein-Freund, V. Dalichau a B. Breitinger, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Žalobce

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1289 243-0001

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. listopadu 2018, ve věci R 1455/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  podpůrně, napadené rozhodnutí pozměnil a rozhodl, že odvolání je opodstatněné;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem a nákladů řízení před Tribunálem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 62 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Porušení čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-76/19: Žaloba podaná dne 7. února 2019 — Pontinova v. EUIPO — Ponti & Partners (pontinova)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/26

      Žaloba podaná dne 7. února 2019 — Pontinova v. EUIPO — Ponti & Partners (pontinova)
      (Věc T-76/19)
      (2019/C 122/29)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Pontinova AG (Curych, Švýcarsko) (zástupce: K. Loth, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ponti & Partners, SLP (Barcelona, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie pontinova — Přihláška č. 15 878 085

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. listopadu 2018, ve věci R 566/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-78/19: Žaloba podaná dne 8. února 2019 — Lidl Stiftung v. EUIPO — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/27

      Žaloba podaná dne 8. února 2019 — Lidl Stiftung v. EUIPO — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)
      (Věc T-78/19)
      (2019/C 122/30)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: A. Marx a K. Bonhagen, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Plásticos Hidrosolubles, SL (Rafelbuñol, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie green cycles vyobrazená v bílé, šedé a bílé barvě) — Ochranná známka Evropské unie č. 8 807 265

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. listopadu 2018, ve věci R 778/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení;

                  —

                  uložil společnosti Plásticos Hidrosolubles, SL náhradu nákladů řízení před EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 18 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ve spojení s čl. 10 odst. 3 a 4 nařízení v přenesené pravomoci 2018/625.


title: Věc T-80/19: Žaloba podaná dne 12. února 2019 — Dekoback v. EUIPO — DecoPac (DECOPAC)

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/27

      Žaloba podaná dne 12. února 2019 — Dekoback v. EUIPO — DecoPac (DECOPAC)
      (Věc T-80/19)
      (2019/C 122/31)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dekoback GmbH (Helmstadt-Bargen, Německo) (zástupce: V. von Moers, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: DecoPac, Inc. (Anoka, Minnesota, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie DECOPAC — unijní ochranná známka č. 160 747

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. listopadu 2018, ve věci R 1795/2017-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil napadené rozhodnutí za neplatné a zapsanou ochrannou známku DECOPAC další účastnice řízení před odvolacím senátem v plném rozsahu zrušil.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  chybějící důvěrnost obchodních údajů;

                  —

                  porušení práva být vyslechnut;

                  —

                  nepředložení celé řady faktur;

                  —

                  nevyužívání ochranné známky jako ochranné známky podniku;

                  —

                  zamýšlený, avšak neuskutečněný prodej spotřebitelům;

                  —

                  nezbytnost rozlišování mezi jedlými a nejedlými dekoracemi.


title: Věc T-131/17: Usnesení Tribunálu ze dne 6. února 2019 — Argus Security Projects v. ESVČ

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/32

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. února 2019 — Argus Security Projects v. ESVČ
      (Věc T-131/17) (1)

      (2019/C 122/37)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda devátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 129, 24.4.2017.


title: Spojené věci C-116/16 a C-117/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — Skatteministeriet v. T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16) („Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států — Směrnice 90/435/EHS — Osvobození dividend vyplácených společnostmi z jednoho členského státu společnostem v jiných členských státech — Skutečný vlastník vyplácených dividend — Zneužití práva — Společnost usazená v jednom členském státě, která vyplácí dividendy přidružené společnosti usazené v jiném členském státě, jež jsou zcela či téměř zcela následně převedeny mimo území Evropské unie — Dceřiná společnost podléhající povinnosti odvést srážkovou daň z příjmu“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — Skatteministeriet v. T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)
      (Spojené věci C-116/16 a C-117/16) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států - Směrnice 90/435/EHS - Osvobození dividend vyplácených společnostmi z jednoho členského státu společnostem v jiných členských státech - Skutečný vlastník vyplácených dividend - Zneužití práva - Společnost usazená v jednom členském státě, která vyplácí dividendy přidružené společnosti usazené v jiném členském státě, jež jsou zcela či téměř zcela následně převedeny mimo území Evropské unie - Dceřiná společnost podléhající povinnosti odvést srážkovou daň z příjmu“)
      (2019/C 139/04)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Østre Landsret

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Skatteministeriet

         Žalované: T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)

         Výrok

                  1)

                  Věci C-116/16 a C-117/16 se pro účely tohoto rozsudku spojují.

                  2)

                  Obecná zásada unijního práva, podle níž se právní subjekty nemohou podvodně nebo zneužívajícím způsobem dovolávat unijních právních norem, musí být vykládána v tom smyslu, že v případě existence podvodného nebo zneužívajícího jednání mají vnitrostátní orgány a soudy povinnost odepřít daňovému poplatníkovi nárok na osvobození od srážkové daně ze zisku rozdělovaného dceřinou společností její mateřské společnosti, jež je stanoveno v článku 5 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států, ve znění směrnice Rady 2003/123/ES ze dne 22. prosince 2003, a to i v případě chybějících ustanovení vnitrostátního práva nebo daňové smlouvy, jež by takové odepření stanovila.

                  3)

                  K prokázání zneužití práva se vyžaduje jednak souhrn objektivních skutečností, ze kterých vyplývá, že i přes formální dodržení podmínek stanovených unijní právní úpravou nebylo dosaženo cíle sledovaného touto právní úpravou, a jednak naplnění subjektivního znaku, který spočívá v záměru získat výhodu vyplývající z unijní právní úpravy tím, že jsou uměle vytvořeny podmínky vyžadované pro její získání. O zneužití práva může svědčit souhrn určitých indicií, jsou-li tyto indicie objektivní a shodují-li se. Takovými indiciemi může být mimo jiné existence konduitních společností postrádajících hospodářské odůvodnění, jakož i čistě formální povaha struktury skupiny společností, finanční konstrukce a úvěrů.

                  4)

                  Vnitrostátní orgán nemusí k tomu, aby odmítl uznat společnost za skutečného vlastníka dividend či prokázal zneužití práva, identifikovat určitou entitu nebo entity, jež považuje za skutečné vlastníky těchto dividend.

                  5)

                  V situaci, kdy se nepoužije režim osvobození od srážkové daně z dividend vyplacených společností, jež je rezidentem jednoho členského státu, společnosti, která je rezidentem jiného členského státu, který je stanoven ve směrnici 90/435, ve znění směrnice 2003/123, z důvodu konstatování existence daňového úniku nebo zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 této směrnice, se nelze dovolávat uplatnění svobod zakotvených ve Smlouvě o FEU za účelem zpochybnění právní úpravy prvně uvedeného členského státu, jíž se řídí zdanění těchto dividend.

         (1)  Úř. věst. C 270, 25.7.2016.


title: Věc C-465/16 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 — Rada Evropské unie v. Growth Energy, Renewable Fuels Association, Evropská komise a ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol („Kasační opravný prostředek — Dumping — Prováděcí nařízení (EU) č. 157/2013 — Dovoz bioetanolu pocházejícího ze Spojených států amerických — Konečné antidumpingové clo — Celostátní dumpingové rozpětí — Žaloba na neplatnost — Sdružení, která zastupují nevyvážející výrobce a obchodníky/výrobce směsí — Aktivní legitimace — Bezprostřední dotčení — Osobní dotčení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/8

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 — Rada Evropské unie v. Growth Energy, Renewable Fuels Association, Evropská komise a ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Věc C-465/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Prováděcí nařízení (EU) č. 157/2013 - Dovoz bioetanolu pocházejícího ze Spojených států amerických - Konečné antidumpingové clo - Celostátní dumpingové rozpětí - Žaloba na neplatnost - Sdružení, která zastupují nevyvážející výrobce a obchodníky/výrobce směsí - Aktivní legitimace - Bezprostřední dotčení - Osobní dotčení“)
      (2019/C 139/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Tuominen, avocată)

         Další účastníci řízení: Growth Energy, Renewable Fuels Association (zástupci: P. Vander Schueren, advocaat, ve spolupráci s N. Mizulinem a M. Peristeraki, avocats), Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a M. França, zmocněnci), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (zástupci: O. Prost a A. Massot, avocats)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 9. června 2016, Growth Energy a Renewable Fuels Association v. Rada (T 276/13, EU:T:2016:340), se zrušuje s výjimkou rozsahu, v němž odmítl žalobu podanou osobně sdruženími Growth Energy a Renewable Fuels Association jakožto stranami zúčastněnými na řízení.

                  2)

                  Žaloba na neplatnost podaná sdruženími Growth Energy a Renewable Fuels Association se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž žalobu podala jakožto zástupci zájmů amerických výrobců bioetanolu zařazených do vzorku.

                  3)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o žalobě na neplatnost podané sdruženími Growth Energy a Renewable Fuels Association v rozsahu, v němž podala tuto žalobu jakožto zástupci zájmů obchodníků/výrobců směsí Murex a CSH.

                  4)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc C-466/16 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 — Rada Evropské unie v. Marquis Energy LLC, Evropská komise, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol („Kasační opravný prostředek — Dumping — Prováděcí nařízení (EU) č. 157/2013 — Dovoz bioethanolu pocházejícího ze Spojených států amerických — Konečné antidumpingové clo — Celostátní dumpingové rozpětí — Žaloba na neplatnost — Nevyvážející výrobce — Aktivní legitimace k podání žaloby — Bezprostřední dotčení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/9

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 — Rada Evropské unie v. Marquis Energy LLC, Evropská komise, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Věc C-466/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Prováděcí nařízení (EU) č. 157/2013 - Dovoz bioethanolu pocházejícího ze Spojených států amerických - Konečné antidumpingové clo - Celostátní dumpingové rozpětí - Žaloba na neplatnost - Nevyvážející výrobce - Aktivní legitimace k podání žaloby - Bezprostřední dotčení“)
      (2019/C 139/06)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupkyně: S. Boelaert, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Tuominen, avocată)

         Další účastnice řízení: Marquis Energy LLC (zástupci: P. Vander Schueren, ve spolupráci s N. Mizulinem a M. Peristerakim, advokáty), Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a M. França, zmocněnci), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (zástupci: O. Prost a A. Massot, advokáti)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 9. června 2016, Marquis Energy v. Rada (T 277/13, nezveřejněný, EU:T:2016:343) se zrušuje.

                  2)

                  Žaloba na neplatnost podaná společností Marquis Energy LLC se odmítá jako nepřípustná.

                  3)

                  Marquis Energy LLC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

                  4)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

         (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc C-135/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — X-GmbH v. Finanzamt Stuttgart — Körperschaften („Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb kapitálu — Pohyb kapitálu mezi členskými státy a třetími zeměmi — Doložka standstill — Vnitrostátní právní úprava členského státu týkající se zprostředkovatelských společností usazených ve třetích zemích — Změna této právní úpravy následovaná znovuzavedením předchozí právní úpravy — Příjmy společnosti usazené ve třetí zemi plynoucí z držby pohledávek u společnosti usazené v členském státě — Započtení těchto příjmů do základu daně osoby povinné k dani, která je daňovým rezidentem členského státu — Omezení volného pohybu kapitálu — Odůvodnění“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/10

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — X-GmbH v. Finanzamt Stuttgart — Körperschaften
      (Věc C-135/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Pohyb kapitálu mezi členskými státy a třetími zeměmi - Doložka standstill - Vnitrostátní právní úprava členského státu týkající se zprostředkovatelských společností usazených ve třetích zemích - Změna této právní úpravy následovaná znovuzavedením předchozí právní úpravy - Příjmy společnosti usazené ve třetí zemi plynoucí z držby pohledávek u společnosti usazené v členském státě - Započtení těchto příjmů do základu daně osoby povinné k dani, která je daňovým rezidentem členského státu - Omezení volného pohybu kapitálu - Odůvodnění“)
      (2019/C 139/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: X-GmbH

         Žalovaný: Finanzamt Stuttgart — Körperschaften

         Výrok

                  1)

                  Doložka standstill obsažená v čl. 64 odst. 1 SFEU musí být vykládána v tom smyslu, že se čl. 63 odst. 1 SFEU nedotýká použití omezení pohybu kapitálu do nebo ze třetích zemí zahrnujícího přímé investice, které ve své podstatě existovalo ke dni 31. prosince 1993 podle právní úpravy členského státu, přestože rozsah tohoto omezení byl po tomto datu rozšířen na účasti nezahrnující přímé investice.

                  2)

                  Doložka standstill obsažená v čl. 64 odst. 1 SFEU musí být vykládána v tom smyslu, že se zákaz obsažený v čl. 63 odst. 1 SFEU vztahuje na omezení pohybu kapitálu do nebo ze třetích zemí zahrnujícího přímé investice, pokud vnitrostátní daňové předpisy, které byly základem tohoto omezení, byly po 31. prosinci 1993 zásadně změněny z důvodu přijetí zákona, který nabyl účinnosti, ale ještě před tím, než byl v praxi použit, byl nahrazen právní úpravou, jež je ve své podstatě totožná s úpravou použitelnou ke dni 31. prosince 1993, ledaže by použitelnost tohoto zákona byla podle vnitrostátního práva odložena, takže navzdory jeho nabytí účinnosti nebyl tento zákon použitelný na přeshraniční pohyb kapitálu uvedený v čl. 64 odst. 1 SFEU, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  3)

                  Článek 63 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které jsou příjmy dosažené společností usazenou ve třetí zemi, jež neplynou z vlastní činnosti této společnosti, jako jsou příjmy kvalifikované jako „mezitímní příjmy povahy kapitálového vkladu“ ve smyslu této právní úpravy, započteny úměrně drženému podílu do základu daně osoby povinné k dani — rezidenta v tomto členském státě, pokud tato osoba povinná k dani má podíl ve výši nejméně 1 % v uvedené společnosti a pokud tyto příjmy podléhají v této třetí zemi nižší úrovni zdanění než v dotyčném členském státě, ledaže by existoval právní rámec stanovující zejména smluvní závazky, jež by daňové orgány uvedeného členského státu opravňovaly k tomu, aby případně přezkoumaly věrohodnost informací o této společnosti, jež byly předloženy k prokázání, že účast uvedené osoby povinné k dani v posledně zmíněné společnosti nevyplývá z vykonstruovaného opatření.

         (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc C-388/17: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen — Švédsko) — Konkurrensverket v. SJ AB („Řízení o předběžné otázce — Postupy při zadávání zakázek v odvětví dopravy — Směrnice 2004/17/ES — Působnost — Článek 5 — Činnosti spojené s poskytováním a provozem sítí poskytujících službu veřejnosti v oblasti železniční dopravy — Zadání veřejnoprávním železničním státním podnikem, který poskytuje dopravní služby, zakázek na služby úklidu vlaků patřících uvedenému podniku — Absence předchozího zveřejnění“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/11

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen — Švédsko) — Konkurrensverket v. SJ AB
      (Věc C-388/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Postupy při zadávání zakázek v odvětví dopravy - Směrnice 2004/17/ES - Působnost - Článek 5 - Činnosti spojené s poskytováním a provozem sítí poskytujících službu veřejnosti v oblasti železniční dopravy - Zadání veřejnoprávním železničním státním podnikem, který poskytuje dopravní služby, zakázek na služby úklidu vlaků patřících uvedenému podniku - Absence předchozího zveřejnění“)
      (2019/C 139/08)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Konkurrensverket

         Žalovaná: SJ AB

         Výrok

                  1)

                  Článek 5 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb musí být vykládán v tom smyslu, že síť v oblasti služeb železniční dopravy ve smyslu tohoto ustanovení existuje, pokud jsou dopravní služby poskytovány v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru, v železniční infrastruktuře řízené vnitrostátním orgánem, který přiděluje kapacitu této infrastruktury, i když je tento orgán povinen vyhovět žádostem železničních podniků, dokud není tato kapacita vyčerpána.

                  2)

                  Článek 5 odst. 1 první pododstavec směrnice 2004/17 musí být vykládán v tom smyslu, že činnost provozovaná železničním podnikem, která spočívá v poskytování dopravních služeb veřejnosti při výkonu práva na využívání železniční sítě, je „provozem sítí“ ve smyslu této směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 293, 4.9.2017.


title: Věc C-497/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative d'appel de Versailles — Francie) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) v. Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) („Řízení o předběžné otázce — Článek 13 SFEU — Dobré životní podmínky zvířat — Nařízení (ES) č. 1099/2009 — Ochrana zvířat při usmrcování — Zvláštní metody porážky stanovené náboženskými obřady — Nařízení (ES) č. 834/2007 — Článek 3 a čl. 14 odst. 1 písm. b) bod viii) — Slučitelnost s ekologickou produkcí — Nařízení (ES) č. 889/2008 — Článek 57 první pododstavec — Logo Evropské unie pro ekologickou produkci“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/12

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative d'appel de Versailles — Francie) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) v. Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
      (Věc C-497/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 13 SFEU - Dobré životní podmínky zvířat - Nařízení (ES) č. 1099/2009 - Ochrana zvířat při usmrcování - Zvláštní metody porážky stanovené náboženskými obřady - Nařízení (ES) č. 834/2007 - Článek 3 a čl. 14 odst. 1 písm. b) bod viii) - Slučitelnost s ekologickou produkcí - Nařízení (ES) č. 889/2008 - Článek 57 první pododstavec - Logo Evropské unie pro ekologickou produkci“)
      (2019/C 139/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

         Žalovaní: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

         Výrok

      Nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91, zejména článek 3 a čl. 14 odst. 1 písm. b) bod viii), ve spojení s článkem 13 SFEU, musí být vykládáno v tom smyslu, že nepovoluje umístění loga Evropské unie pro ekologickou produkci, uvedeného v čl. 57 prvním pododstavci nařízení Komise (ES) č. 889/2008 ze dne 5. září 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, ve znění nařízení (EU) č. 271/2010 ze dne 24. března 2010, na výrobky pocházející ze zvířat, která byla poražena pro účely náboženských rituálů bez předchozího omráčení, za podmínek stanovených nařízením Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 o ochraně zvířat při usmrcování, zejména jeho čl. 4 odst. 4.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc C-505/17 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. února 2019 — Groupe Léa Nature v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda („Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Evropské unie — Nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 — Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „SO’BiO ētic“ — Slovní a obrazové ochranné známky Společenství a národní slovní a obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „SO… ?“ — Námitky majitele ochranné známky — Zamítnutí zápisu“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/13

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. února 2019 — Groupe Léa Nature v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda
      (Věc C-505/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 - Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „SO’BiO ētic“ - Slovní a obrazové ochranné známky Společenství a národní slovní a obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „SO… ?“ - Námitky majitele ochranné známky - Zamítnutí zápisu“)
      (2019/C 139/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Groupe Léa Nature (zástupce: E. Baud, avocat)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: K. Markakis a D. Botis, zmocněnci), Debonair Trading Internacional Lda (zástupce: T. Alkin, Barrister)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Groupe Léa Nature SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Debonair Trading Internacional Lda a Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-563/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 27. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Associação Peço a Palavra a další v. Conselho de Ministros („Řízení o předběžné otázce — Svoboda usazování — Nařízení (ES) č. 1008/2008 — Letecká společnost — Proces reprivatizace — Prodej akcií odpovídajících nejvýše 61 % kapitálu společnosti — Podmínky — Povinnost ponechat sídlo a skutečné vedení v členském státě — Závazky veřejné služby — Povinnost zachovat a rozvíjet stávající národní operační středisko (hub)“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/13

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 27. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Associação Peço a Palavra a další v. Conselho de Ministros
      (Věc C-563/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Nařízení (ES) č. 1008/2008 - Letecká společnost - Proces reprivatizace - Prodej akcií odpovídajících nejvýše 61 % kapitálu společnosti - Podmínky - Povinnost ponechat sídlo a skutečné vedení v členském státě - Závazky veřejné služby - Povinnost zachovat a rozvíjet stávající národní operační středisko (hub)“)
      (2019/C 139/11)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Associação Peço a Palavra, João Carlos Constantino Pereira Osório, Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco, Sofia da Silva Santos Arauz, Maria João Galhardas Fitas

         Žalovaný: Conselho de Ministros

         za přítomnosti: Parpública — Participações Públicas SGPS SA, TAP — Transportes Aéreos Portugueses SGPS SA

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu musí být vykládána v tom smyslu, že je irelevantní pro účely posouzení souladu určitých požadavků týkajících se činností společnosti působící v oblasti letecké dopravy, které jsou kladeny na kupujícího kvalifikovaného podílu na kapitálu této společnosti, a to zejména požadavku, podle kterého je tento kupující povinen plnit závazky veřejné služby, jakož i udržovat a rozvíjet národní operační středisko (hub) této společnosti, s unijním právem.

                  2)

                  Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby v zadávací dokumentaci upravující podmínky, kterým podléhá proces reprivatizace letecké společnosti, byl zahrnut:

                              —

                              požadavek, který nabyvateli podílu, na nějž se vztahuje uvedený proces reprivatizace, ukládá, aby byl schopen zaručit, že splní závazky veřejné služby spočívající na této letecké společnosti, a

                              —

                              požadavek, který uvedenému nabyvateli ukládá, aby ponechal sídlo a skutečné vedení uvedené letecké společnosti v dotčeném členském státě, jelikož přemístění hlavního místa podnikání této společnosti mimo tento členský stát by u ní vedlo ke ztrátě přepravních práv, která jí byla přiznána na základě dvoustranných dohod uzavřených mezi uvedeným členským státem a třetími zeměmi, s nimiž má tento stát zvláštní historické, kulturní a sociální vazby, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
                              Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby byl v zadávací dokumentaci obsažen požadavek, který nabyvateli uvedeného podílu ukládá povinnost zajistit zachování a rozvoj stávajícího národního operačního střediska (hubu).

         (1)  Úř. věst. C 424, 11.12.2017.


title: Věc C-567/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litva) –„Bene Factum“ UAB v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos („Řízení o předběžné otázce — Daňová ustanovení — Spotřební daně — Směrnice 92/83/EHS — Článek 27 odst. 1 písm. b) — Osvobození od daně — Pojem „výrobek, který není určen pro lidskou spotřebu“ — Kritéria pro posouzení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/14

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litva) –„Bene Factum“ UAB v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Věc C-567/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daňová ustanovení - Spotřební daně - Směrnice 92/83/EHS - Článek 27 odst. 1 písm. b) - Osvobození od daně - Pojem „výrobek, který není určen pro lidskou spotřebu“ - Kritéria pro posouzení“)
      (2019/C 139/12)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: UAB „Bene Factum“

         Žalovaná: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Výrok

                  1)

                  Článek 27 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na líh denaturovaný v souladu s požadavky členského a obsažený v kosmetických výrobcích nebo přípravcích pro ústní hygienu, které — přestože jako takové nejsou určeny pro lidskou spotřebu — některé osoby spotřebovávají jako alkoholické nápoje.

                  2)

                  Článek 27 odst. 1 písm. b) směrnice 92/83 musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na líh denaturovaný v souladu s požadavky členského státu a obsažený v kosmetických výrobcích a přípravcích pro ústní hygienu, které — přestože jako takové nejsou určeny pro lidskou spotřebu — některé osoby spotřebovávají jako alkoholické nápoje, pokud osoba, která dováží tyto výrobky z členského státu za účelem, aby je jiné osoby prodaly konečným spotřebitelům v členském státě určení, a která ví, že výrobky jsou spotřebovávány i jako alkoholické nápoje, je s ohledem na tuto okolnost vyrábí a označuje tak, aby zvýšila jejich prodej.

         (1)  Úř. věst. C 402, 27.11.2017.


title: Věc C-579/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeits- und Sozialgericht Wien — Rakousko) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse v. Gradbeništvo Korana d.o.o. („Řízení o předběžné otázce — Justiční spolupráce v občanských věcech — Nařízení (EU) č. 1215/2012 — Článek 1 odst. 1 — Působnost — Občanské a obchodní věci — Článek 1 odst. 2 — Vyloučené věci — Sociální zabezpečení — Článek 53 — Žádost o vydání osvědčení o tom, že rozhodnutí vydané původním soudem je vykonatelné — Rozsudek o pohledávce, kterou tvoří příplatky za náhradu mzdy za dobu dovolené, kterou má orgán sociálního zabezpečení vůči zaměstnavateli z důvodu vysílání pracovníků — Výkon soudní činnosti soudem, jenž věc projednává“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/15

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeits- und Sozialgericht Wien — Rakousko) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse v. Gradbeništvo Korana d.o.o.
      (Věc C-579/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 1 odst. 1 - Působnost - Občanské a obchodní věci - Článek 1 odst. 2 - Vyloučené věci - Sociální zabezpečení - Článek 53 - Žádost o vydání osvědčení o tom, že rozhodnutí vydané původním soudem je vykonatelné - Rozsudek o pohledávce, kterou tvoří příplatky za náhradu mzdy za dobu dovolené, kterou má orgán sociálního zabezpečení vůči zaměstnavateli z důvodu vysílání pracovníků - Výkon soudní činnosti soudem, jenž věc projednává“)
      (2019/C 139/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse

         Žalovaná: Gradbeništvo Korana d.o.o.

         Výrok

      Článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že žaloba na zaplacení pohledávky, kterou tvoří příplatky za náhradu mzdy za dobu dovolené, kterou má kolektivní orgán veřejného práva vůči zaměstnavateli z důvodu vyslání pracovníků do členského státu, ve kterém se nenachází jejich obvyklé pracoviště, nebo v rámci poskytnutí pracovních sil do tohoto členského státu, nebo vůči zaměstnavateli, jehož sídlo se nachází mimo území uvedeného členského státu z důvodu zaměstnávání pracovníků s obvyklým pracovištěm v tomto členském státě, spadá do působnosti tohoto nařízení, pokud se podmínky pro podání takové žaloby neodchylují od ustanovení obecného práva a zejména nevylučují možnost soudu, který věc projednává, přezkoumat opodstatněnost údajů, z nichž vychází určení uvedené pohledávky, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 424, 11.12.2017.


title: Věc C-581/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Martin Wächtler v. Finanzamt Konstanz („Řízení o předběžné otázce — Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o volném pohybu osob — Přenesení místa bydliště fyzické osoby z členského státu do Švýcarska — Zdanění latentních kapitálových zisků z podílů v obchodní společnosti — Přímé daně — Volný pohyb osob samostatně výdělečně činných — Rovné zacházení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/16

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Martin Wächtler v. Finanzamt Konstanz
      (Věc C-581/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o volném pohybu osob - Přenesení místa bydliště fyzické osoby z členského státu do Švýcarska - Zdanění latentních kapitálových zisků z podílů v obchodní společnosti - Přímé daně - Volný pohyb osob samostatně výdělečně činných - Rovné zacházení“)
      (2019/C 139/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Martin Wächtler

         Žalovaný: Finanzamt Konstanz

         Výrok

      Ustanovení Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na druhé straně o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, musí být vykládána v tom smyslu, že brání daňovému režimu členského státu, který v situaci, kdy státní příslušník členského státu, fyzická osoba, vykonávající na území Švýcarské konfederace výdělečnou činnost přenese své bydliště z členského státu, o jehož daňový režim se jedná, do Švýcarské konfederace, stanoví, že v okamžiku tohoto přenesení dochází k výběru daně z latentních kapitálových zisků z obchodních podílů vlastněných tímto státním příslušníkem, kdežto v případě zachování bydliště ve stejném členském státě se výběr daně uskuteční až v okamžiku, kdy dojde k realizaci kapitálových zisků, to znamená při zcizení dotyčných obchodních podílů.

         (1)  Úř. věst. C 13, 15. 1. 2018.


title: Věc C-670/17 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. února 2019 — Řecká republika v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Evropský orientační a záruční fond (EZOZF) — Orientační sekce — Snížení finanční podpory — Nařízení (ES) č. 1260/1999 — Operační program — Finanční opravy — Článek 39 — Právní základ — Přechodná ustanovení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/17

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. února 2019 — Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc C-670/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský orientační a záruční fond (EZOZF) - Orientační sekce - Snížení finanční podpory - Nařízení (ES) č. 1260/1999 - Operační program - Finanční opravy - Článek 39 - Právní základ - Přechodná ustanovení“)
      (2019/C 139/15)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou a I. Pachi, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a J. Aquilina, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 19. září 2017, Řecko v. Komise (T 327/15, nezveřejněný, EU:T:2017:631), se zrušuje.

                  2)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise C(2015)1936 final ze dne 25. března 2015 o uplatnění finančních oprav na podporu z orientační sekce EZOZF poskytnutou na operační program CCI 2000GR061PO021 (Řecko — Cíl 1 — Obnova venkova) se zrušuje.

                  3)

                  Evropská komise ponese kromě vlastních nákladů rovněž náklady řízení vynaložené Řeckou republikou, které souvisejí jak s řízením v prvním stupni, tak s řízením o kasačním opravném prostředku.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc C-9/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Karlsruhe — Německo) — trestní řízení proti Detlefu Meynovi („Řízení o předběžné otázce — Doprava — Směrnice 2006/126/ES — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odmítnutí uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě — Řidičské oprávnění prokázané na základě řidičského průkazu“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/18

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Karlsruhe — Německo) — trestní řízení proti Detlefu Meynovi
      (Věc C-9/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Směrnice 2006/126/ES - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odmítnutí uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě - Řidičské oprávnění prokázané na základě řidičského průkazu“)
      (2019/C 139/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Karlsruhe

         Účastník původního trestního řízení

      Detlef Meyn

         Výrok

      Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát odmítl uznat řidičský průkaz, jehož držitel má obvyklé bydliště na jeho území a který byl vydán jiným členským státem, aniž byla provedena zkouška řidičské způsobilosti, na základě řidičského průkazu, jenž byl vydán jiným členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.