title: Věc T-483/10: Žaloba podaná dne 8. října 2010 — The Pukka Luggage Company v. OHIM — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/50

         Žaloba podaná dne 8. října 2010 — The Pukka Luggage Company v. OHIM — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)
   (Věc T-483/10)
   ()
   2010/C 328/78
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Pukka Luggage Company Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: K. E. Gilbert a M. H. Blair, solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (San Sebastián, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 29. července 2010 ve věci R 1175/2008-4;

               —

               podpůrně, zrušit napadené rozhodnutí v části, v níž se vyhovuje námitkám pro „zavazadla“;

               —

               nebo podpůrně, zrušit napadené rozhodnutí v části, v níž se vyhovuje námitkám pro „skořepinové kufry, kolečkové skořepinové kufry“;

               —

               uložit žalovanému a dalšímu účastníkovi řízení před odvolacím senátem, aby nesli vlastní náklady řízení a uložit jim rovněž náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka č. 4061545 „PUKKA“ pro výrobky zařazené do třídy 18.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastník řízení před odvolacím senátem.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělská obrazová ochranná známka č. 1570450 „PUKAS“ pro výrobky zařazené do třídy 18; obrazová ochranná známka Společenství č. 19802 „PUKAS“, zapsaná pro výrobky a služby zařazené do tříd 25, 28 a 39.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (1) z důvodu, že odvolací senát nesprávně posoudil jednak podobnost výrobků a jednak podobnost mezi napadenou ochrannou známkou a starší ochrannou známkou.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc T-233/08: Žaloba podaná dne 16. června 2008 – MPDV Mikrolab v. OHIM (ROI ANALYZER)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/49

         Žaloba podaná dne 16. června 2008 – MPDV Mikrolab v. OHIM (ROI ANALYZER)
   (Věc T-233/08)
   (2008/C 223/86)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroporzessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (Mosbach, Německo) (zástupce: W. Göpfert, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 15. dubna 2008 ve věci odvolání R 1525/2006-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ROI ANALYZER“ pro výrobky a služby tříd 9, 35 a 42 (přihláška č. 4 866 042).

      Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlášené ochranné známce nechybí rozlišovací způsobilost a neexistuje u ní potřeba dostupnosti.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc F-129/15: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. prosince 2015 – Morin v. Komise

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/102

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. prosince 2015 – Morin v. Komise
   (Věc F-129/15) (1)

   (2016/C 048/121)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 414, 14.12.2015, s. 44.


title: Věc C-504/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. listopadu 2012 — Uwe Schönefeld v. Land Berlin

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. listopadu 2012 — Uwe Schönefeld v. Land Berlin
   (Věc C-504/12)
   2013/C 26/56
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Uwe Schönefeld

      Žalovaná: Spolková země Berlín

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat evropské primární nebo sekundární právo, v daném případě zejména směrnici 2000/78/ES (1), ve smyslu rozsáhlého zákazu neoprávněné diskriminace z důvodu věku tak, že zahrnuje i vnitrostátní normy o odměňování zemských úředníků?

               2)

               Pokud bude na první otázku odpovězeno kladně: vyplývá z výkladu tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva, že vnitrostátní předpis, podle kterého závisí výše základního platu úředníka při vzniku služebního poměru v rozhodující míře na jeho věku a následně roste především v závislosti na délce služebního poměru, představuje přímou nebo nepřímou diskriminaci založenou na věku?

               3)

               Pokud bude i na druhou otázku odpovězeno kladně: brání výklad tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění takového vnitrostátního předpisu cílem zákonodárce odměnit profesní zkušenost?

               4)

               V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že zákon upravující přechod na nový systém odměňování (Überleitungsgesetz), podle něhož jsou stávající úředníci (Bestandsbeamte) zařazeni do platového stupně nového systému podle výše jejich základního platu, který jim k rozhodnému dni přechodu na nový systém příslušel podle starých (diskriminačních) právních předpisů o odměňování, a podle kterého se další postup do vyšších stupňů určuje, nezávisle na absolutní době zkušeností úředníka, pouze podle dob zkušeností nabytých od vstupu v platnost zákona o přechodu na nový systém, zachovává stávající diskriminaci na základě věku, dokud nebude v každém jednotlivém případě dosaženo nejvyššího platebního stupně?

               5)

               Pokud bude i na čtvrtou otázku odpovězeno kladně: brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění tohoto neomezeně pokračujícího nerovného zacházení cílem zákonodárce, podle kterého mají být prostřednictvím zákona upravujícího přechod na nový systém odměňování chráněna nejen nabytá práva existující k rozhodnému dni přechodu na nový systém, nýbrž (také) očekávání celoživotního předpokládaného příjmu v příslušné platové třídě podle starých právních předpisů o odměňování?
               Lze pokračující diskriminaci stávajících úředníků (Bestandsbeamte) odůvodnit skutečností, že by alternativní právní úprava (individuální zařazení i stávajících úředníků podle doby získaných zkušeností) byla spojena s vyššími správními výdaji?

               6)

               Pokud bude takové odůvodnění v páté otázce odmítnuto: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedošlo k implementaci nediskriminační právní úpravy odměňování také pro stávající úředníky, jiný právní důsledek než stávající úředníky zpětně a nadále odměňovat podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
               Vyplývá právní důsledek porušení zákazu diskriminace v tomto případě ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z hlediska nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva z odpovědnosti státu podle unijního práva?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


title: Věc C-522/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 22. listopadu 2007 – Dinter GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 22. listopadu 2007 – Dinter GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf
   (Věc C-522/07)
   (2008/C 37/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Düsseldorf
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Dinter GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba chápat doplňkovou poznámku 5 písm. b) ke kapitole 20 kombinované nomenklatury (1) v tom smyslu, že pojmem ovocné šťávy s přídavkem cukru jsou míněny rovněž ovocné šťávy, do kterých nebyl ve skutečnosti přidán cukr, avšak jejich obsah přídavku cukru byl matematicky vypočten podle doplňkové poznámky 5 písm. b) ke kapitole 20 kombinované nomenklatury?

               2)

               Je třeba chápat doplňkovou poznámku 5 písm. b) ke kapitole 20 kombinované nomenklatury v tom smyslu, že v ní uvedený pojem „ovocné šťávy v přírodním stavu“ blíže vysvětlený slovním spojením „získané z ovoce nebo zředěním koncentrované šťávy“, se avšak ve skutečnosti použije na všechny druhy ovocných šťáv (nekvašené a bez přídavku alkoholu) ve stavu, ve kterém jsou předkládány ke kontrole?

               3)

               V případě kladné odpovědi na obě předchozí otázky: Je doplňková poznámka 5 písm. b) ke kapitole 20 kombinované nomenklatury platná?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1810/2004 ze dne 7. září 2004, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 327, s. 1).


title: Věc T-102/11: Žaloba podaná dne 22. února 2011 — American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE)

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/15

         Žaloba podaná dne 22. února 2011 — American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE)
   (Věc T-102/11)
   2011/C 130/27
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: American Express Marketing & Development Corp. (New York, Spojené státy) (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda a S. Kirschstein-Freund, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. prosince 2010 ve věci R 1125/2010-2;

               —

               podpůrně, změnit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. prosince 2010 ve věci R 1125/2010-2 a rozhodnout, že odvolání je opodstatněné;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů odvolacího řízení a řízení před Tribunálem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „IP ZONE“ pro služby ve třídě 42

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009 v rozsahu, v němž odvolací senát shledal, že ochranná známka postrádá nezbytnou rozlišovací způsobilost a je ve vztahu k dotčeným službám popisná.


title: Věc C-383/15 P: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 – Skype Ultd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sky plc, dříve British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nevydání rozhodnutí ve věci“

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/5

         Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 – Skype Ultd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sky plc, dříve British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd
   (Věc C-383/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
   (2016/C 136/07)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Skype Ultd (zástupci: A. Carboni, M. Browne, solicitor)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec), Sky plc, dříve British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (zástupci: D. Rose a J. Curry, solicitors)

      Výrok

               1)

               Není namístě rozhodnout o kasačním opravném prostředku.

               2)

               Společnosti Skype Ultd se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


title: Věc T-710/16: Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2017 – La Patrouille v. EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/34

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2017 – La Patrouille v. EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)
   (Věc T-710/16) (1)

   (2017/C 178/53)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda devátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 462, 12.12.2016.


title: Věc C-470/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. února 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               11.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 173/9

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. února 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-470/10) (1)

   2011/C 173/21
   Jednací jazyk: portugalština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc T-199/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. března 2011 Guidem Strackem proti rozsudku vydanému dne 20. ledna 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-132/07, Strack v. Komise

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/30

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. března 2011 Guidem Strackem proti rozsudku vydanému dne 20. ledna 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-132/07, Strack v. Komise
   (Věc T-199/11 P)
   2011/C 232/54
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Guido Strack (Köln, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil v plném rozsahu rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2011 ve věci F-132/07 a rozhodl v souladu s návrhy navrhovatele v tomto řízení;

               —

               zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 17. září 2009 ve věci F-132/07 v rozsahu, v němž byl zamítnut návrh navrhovatele na vydaní rozsudku pro zmeškání;

               —

               zrušil rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu Evropské unie, kterými byla věc F-132/07 původně přidělená prvnímu senátu dodatečně přidělena druhému senátu;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2007, jakož i doplňující konkludentní rozhodnutí ze dne 9. srpna 2007 a 11. září 2007 a rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2007 v rozsahu, v němž zamítají návrhy navrhovatele ze dne 9. dubna 2007, 11. května 2007 a 11. října 2007 na povolení zveřejnění dokumentů (při dodržení všech relevantních právních aspektů, zvláště článků 17, 17a, 19 a 24 služebního řádu včetně případných ustanovení v oblasti autorského práva a ochrany údajů) a na podaní trestních oznámení proti (bývalým) komisařům a úředníkům Komise;

               —

               uložit Komisi zaplatit žalobci náhradu škody ve výši nejméně 10 000 eur za nemajetkovou ujmu na zdraví a morální ujmu způsobenou navrhovateli rozhodnutími, která se mají zrušit;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               kromě toho navrhovatel s odkazem na příslušnou ustálenou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva požaduje náhradu škody z důvodu nadměrné délky řízení ve výši nejméně 2000 eur, přičemž stanovení přesné výše ponechává na úvaze Tribunálu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dvacet důvodů kasačního opravného prostředku.

               —

               Těmito mimo jiné vytýká: nepříslušnost orgánu, který vydal napadená rozhodnutí, protiprávnost odmítnutí vydat rozsudek pro zmeškání, protiprávnost prodloužení lhůt poskytnutých Komisí, neprovedení spojení věci, jak se žádalo, s dalšími případy, ve kterých proti sobě stáli účastníci řízení, nesprávné vylíčení skutkového stavu v přípravné zprávě k jednání a napadeném rozsudku, podjatost soudce zpravodaje, porušení jazykových pravidel řízení před Soudem a diskriminace navrhovatele na základě jazyka, jakož i nepřeložení dokumentů řízení.

               —

               Mimoto navrhovatel uvádí, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení a svůj rozsudek dostatečně neodůvodnil. To se údajně týká zejména nesprávného výkladu a uplatnění článků 11, 17, 17a, 19, 25 a 99 a násl. služebního řádu Evropské unie, článků 6, 10 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 11, 41, 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie.


               28.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/9

         Žaloba podaná dne 13. ledna 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
   (Věc E-4/14)
   (2014/C 163/08)
   Dne 13. ledna 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Gjermundem Mathisenem a Auður Ýr Steinarsdóttir, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie), k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Islandu.
   Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

               1.

               prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti vyplývající z článku 21 uvedeného aktu a z článku 7 Dohody o EHP;

               2.

               uložil Islandu úhradu nákladů řízení.

      Právní a skutkový rámec a žalobní důvody:

               —

               žaloba uvádí, že Island nejpozději do 26. srpna 2013 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 26. června 2013 týkajícímu se skutečnosti, že Island do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh („akt“) uvedenou v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,

               —

                Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 21 aktu a z článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení aktu nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO.


title: Věc C-604/14 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 21. ledna 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl v. Evropská komise, Italská republika „Kasační opravný prostředek — Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora — Státní podpora — Podpora poskytnutá Italskou republikou společnosti Alcoa Trasformazioni Srl — Proplacení části nákladů na elektřinu fakturovaných této společnosti poskytovatelem od Vyrovnávacího fondu — Neslučitelnost se společným trhem — Výhoda — Povinnost Evropské komise provést ekonomickou analýzu“

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/2

         Usnesení Soudního dvora ze dne 21. ledna 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl v. Evropská komise, Italská republika
   (Věc C-604/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Státní podpora - Podpora poskytnutá Italskou republikou společnosti Alcoa Trasformazioni Srl - Proplacení části nákladů na elektřinu fakturovaných této společnosti poskytovatelem od Vyrovnávacího fondu - Neslučitelnost se společným trhem - Výhoda - Povinnost Evropské komise provést ekonomickou analýzu“)
   (2016/C 136/02)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alcoa Trasformazioni Srl (zástupci: O. W. Brouwer, T. Salonico a M. Siragusa, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci a É. Gippini Fournier, zmocněnci), Italská republika

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Alcoa Trasformazioni Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


title: Věc C-89/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 22. února 2013 — Luigi D’Aniello a další v. Poste Italiane SpA

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 22. února 2013 — Luigi D’Aniello a další v. Poste Italiane SpA
   (Věc C-89/13)
   2013/C 156/29
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Napoli

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Luigi D'Aniello a další

      Žalovaná: Poste Italiane SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Je ustanovení vnitrostátního práva, které při použití směrnice 1999/70/ES (1) stanoví v případě protiprávního přerušení plnění pracovní smlouvy neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy jiné a podstatně mírnější hospodářské důsledky, než v případě protiprávního přerušení plnění smlouvy podle občanského práva neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy, v rozporu se zásadou rovnocennosti?

               2)

               Je v souladu s evropským právním řádem, že v rámci jeho použití zvýhodňují účinky sankce zneužívajícího zaměstnavatele v neprospěch zneužívaného zaměstnance tak, že doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               3)

               Je v rámci použití evropského právního řádu na základě článku 51 Listiny z Nice v souladu s článkem 47 Listiny (základních práv) a článkem 6 EÚLP, aby doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozovala pracovníka ve prospěch zaměstnavatele a aby se restituční účinek řízení úměrně snížil s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               4)

               Jsou vzhledem k vysvětlením podle čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (2) a čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54/ES (3) v pojmu pracovní podmínky podle ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES zahrnuty také důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru?

               5)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je možné různé důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru na dobu neurčitou a na dobu určitou běžně stanovené ve vnitrostátním právním řádu odůvodnit na základě ustanovení 4?

               6)

               Mají být obecné zásady platného práva Společenství, jako jsou zásady právní jistoty, ochrany legitimního očekávání, rovnosti procesněprávních prostředků obrany, účinné soudní ochrany, práva na projednání věci nezávislým soudem a obecněji na spravedlivý proces, zaručené v čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (ve znění článku 1.8 Lisabonské smlouvy a na který odkazuje článek 46 Smlouvy o Evropské unii) — ve spojení s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 a s články 46, 47 a čl. 52 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000, jak byly převzaty Lisabonskou smlouvou — vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby italský stát po uplynutí delší doby (9 let) přijal ustanovení (tedy odst. 7 čl. 32 zákona č. 183/10, jak vyplývá z výkladového ustanovení v čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/12), které mění důsledky probíhajících řízení tak, že přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               7)

               Pokud Soudní dvůr nepřizná uvedeným zásadám význam základních zásad právního řádu Evropské unie pro účely jejich horizontálního a všeobecného použití, a tedy neshledá rozpor ustanovení, jakým je čl. 32 odst. 5 až 7 zákona č. 183/10 (jak je vykládán čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/2012), s povinnostmi podle směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice, má se taková společnost, jako je žalovaná, považovat za státní orgán pro účely přímého vertikálního vzestupného použití evropského práva, a především ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice?

               8)

               Pokud Soudní dvůr EU odpoví na otázky č. 1, 2, 3 nebo 4 kladně, umožňuje zásada loajální spolupráce jakožto základní zásada Evropské unie nepoužít výkladové ustanovení, jako je čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/12, jež znemožňuje dodržení zásad vyplývajících z odpovědí na otázky č. 1 až 4?

      (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.

      (2)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, Úř. věst. L 303, Zvl. vyd. 05/04, s. 79.

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění), Úř. věst. L 204, s. 23.


title: Věc T-562/12: Žaloba podaná dne 24. prosince 2012 — Dalli v. Komise

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/24

         Žaloba podaná dne 24. prosince 2012 — Dalli v. Komise
   (Věc T-562/12)
   2013/C 46/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: John Dalli (St. Julians, Malta) (zástupci: L. Levi, A. Alamanou a S. Rodrigues, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí předsedy Evropské komise ze dne 16. října 2012 o jeho okamžitém propuštění;

               —

               uložil žalované náhradu morální a hmotné újmy; a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 245 a 247 SFEU, neboť napadené rozhodnutí nebylo přijato oprávněnou osobou.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející podpůrně z porušení čl. 17 odst. 6 SEU a obecné zásady právní jistoty, neboť nelze mít za to, že napadené rozhodnutí má za následek platné odstoupení žalobce z funkce.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevných právních pochybení a porušení procesních pravidel, neboť napadené rozhodnutí nespočívá na platných základech a závěry OLAF, na kterých se napadené rozhodnutí zakládá, jsou výsledkem nezákonného jednání.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práv obhajoby, neboř žalobce nemohl nijak posoudit ani vyhodnotit skutečnosti, které jsou mu vytýkány.

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, neboť žalobce nemohl vědět, jaké legitimní cíle napadené rozhodnutí sleduje a zda byla zvážena jiná možná méně represivní opatření.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. dubna 2005 ve věci C-329/04: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2000/43/ES — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/13

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 28. dubna 2005
   ve věci C-329/04: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/43/ES - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2005/C 143/18)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-329/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 29. července 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnci: D. Martin a H. Kreppel) proti Spolkové republice Německo (zmocněnec: C.-D. Quassowski), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, P. Kūris a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Spolková republika Německo tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 25.9.2004.


title: Věc F-5/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. června 2015 – CX v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Disciplinární opatření — Zbavení funkce — Nevyslechnutí dotyčného úředníka ze strany OJJ — Nedodržení práva být vyslechnut“

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. června 2015 – CX v. Komise
   (Věc F-5/14) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Disciplinární opatření - Zbavení funkce - Nevyslechnutí dotyčného úředníka ze strany OJJ - Nedodržení práva být vyslechnut“)
   (2015/C 245/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CX (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Ehrbar, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým byl žalobce na základě čl. 9 odst. 1 písm. h) přílohy IX služebního řádu zbaven funkce bez krácení důchodu v důsledku vnitřního šetření zahájeného po vyšetřování OLAF, které bylo zahájeno proti určitému podniku, a návrh na náhradu nemajetkové a majetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí ze dne 16. října 2013, kterým Komise uložila CX opatření v podobě zbavení funkce bez dočasného krácení důchodu, se zrušuje.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené CX, včetně nákladů týkajících se řízení o předběžném opatření ve věci F-5/14 R.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014, s. 27.


title: Věc T-22/11: Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband v. Komise

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband v. Komise
   (Věc T-22/11) (1)

   2012/C 39/41
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc T-401/07: Žaloba podaná dne 2. listopadu 2007 – Caixa Geral de Depósitos v. Komise

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/17

         Žaloba podaná dne 2. listopadu 2007 – Caixa Geral de Depósitos v. Komise
   (Věc T-401/07)
   (2008/C 8/33)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caixa Geral de Depósitos SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: Nuno Mimoso Ruiz, Francisca Ponce de Leão Paulouro a Carla Farinhas, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               rozhodnout o řádně podané žalobě na neplatnost podle článku 230 ES a zároveň a kumulativně o žalobě podle článku 238 ES na základě rozhodčí doložky stanovené v článku 18 dohody uzavřené dne 15. listopadu 1995 mezi Komisí a CGD;

               —

               zrušit článek 1 rozhodnutí K(2007) 3772 ze dne 31. července 2007 v souladu s článkem 230 ES;

               —

               nezávisle na tom, zda bude žaloba podaná na základě článku 230 ES přijata, nebo zamítnuta, posoudit žalobu podanou na základě článku 238 ES a návrh, který se k ní vztahuje, a v důsledku toho uložit Komisi zaplacení 1 962 858,61 eur, i s úroky za prodlení, vypočítanými ode dne oznámení žádosti ze dne 7. března 2003 až do dne 30. dubna 2003 v zákonné výši 7 % podle Portaria (nařízení) č. 263/99 ze dne 12. dubna 1999 a ode dne 1. května 2003 do úplného zaplacení v zákonné výši 4 % podle Portaria č. 291/03 ze dne 8. dubna 2003;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   I když stát se teoreticky může zdržet toho, aby vyžadoval od CGD navrácení částky požadované Komisí, napadené rozhodnutí nevychází bez dalšího z tohoto předpokladu poskytnutí zbývající částky, kterou Komise dluží CGD.
   Jelikož Komise v napadeném rozhodnutí nečiní rozdíl mezi právním postavením státu a právním postavením žalobkyně, CGD se snaží získat zrušení napadeného rozhodnutí, které přesto, že je určené Portugalské republice, se jí individuálně a bezprostředně dotýká. Napadené rozhodnutí je postiženo následujícími vadami:

               —

               nedostatek odůvodnění: v napadeném rozhodnutí není vůbec vysvětlen způsob, jakým Komise vypočítala částku finančního příspěvku EFRR předem vyplaceného, jež má být podle ní navrácen EFRR. Kromě toho odůvodnění je rozporuplné, obsahuje opomenutí, nepřesnosti a chyby;

               —

               nesprávné posouzení skutkového stavu: napadené rozhodnutí vychází z předpokladu, že zprostředkovatel platí příjemcům podpory úrokové subvence, které jsou předmětem globálních grantů, pokud tomu tak není, zmíněné úrokové subvence jsou odpočítány od úroků, které příjemci dluží CGD;

               —

               nesprávné právní posouzení: porušení právních předpisů týkajících se použití Smlouvy o ES a porušení dohody uzavřené mezi Komisí a CGD vzhledem k tomu, že skutečnost, že dne 31. prosince 2001 finanční příspěvek EFRR odpovídal 82 % všech splatných úrokových subvencí, není v projednávaném případě v rozporu s čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2052/88 (1). Je sice pravda, že čl. 21 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4253/88 (2) odkazuje na zálohy nebo na konečné platby vztahující se ke „skutečným výdajům“, které byly vynaloženy, ale náklady (nikoliv platby) vztahující se k úrokovým subvencím vznikly až po 31. prosinci 2001. Dluhy odpovídající toku zbývajících úrokových subvencí EFRR (nesplatných) každé půjčky mohou být potvrzeny Komisí jako výdaje EFRR, které byly skutečně vynaložené a zaplacené. Prokázání, že výdaje nebo náklady byly skutečně vynaloženy, se neprovádí tak, že se předem zaplatí tyto úrokové subvence konečným příjemcům, ale provedením povinností, které vyplývají nebo jinými slovy jsou „převzaty“ na základě smluv o půjčce, které jsou závazné a byly provedeny do tohoto dne. Neexistuje žádná povinnost předem zaplatit „platbu úrokových subvencí“, které nebyly splatné do 31. prosince 2001, ani podpůrně založit zvláštní účet k tomu, aby tam byly uloženy odpovídající veřejné finanční prostředky;

               —

               porušení zásad proporcionality, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání: v bodech 19 a 26 napadeného rozhodnutí Komise tvrdí, že obě alternativní podmínky, které mají být splněny, aby se mohlo mít za to, že výdaje byly skutečně vynaloženy před 31. prosincem 2001, byly uvedeny v obecných pokynech oznámených na schůzi CDRR (Výbor pro rozvoj a přeměnu regionů), která se dne 29. května 2002, zatímco tyto obecné pokyny byly oznámeny CDRR až po 31. prosinci 2001. Žalobkyně připouští, že tyto obecné pokyny mohou přispět k zajištění ukončení globálních grantů určených k úrokovým subvencím a ke skutečnosti, že na úroky, které dluží vypůjčovatel se nevztahují úrokové subvence. Přesto je také nutné, aby použitelná rozhodnutí a dohody uzavřené za tímto účelem byly v souladu s těmito řešeními, čemuž tak není v případě rozhodnutí SGAIA a dotčené dohody. V těchto obecných pokynech Komise připouští, že existují jiné metody, které umožňují zohlednit dotčené výdaje. Jednou z těchto metod je úplné „převzetí“ financování úrokových subvencí, které nebyly splatné po skončení programu. Přitom k tomuto převzetí skutečně dochází od okamžiku, kdy CGD nemůže vyžadovat od příjemců, aby jí zaplatili více než úroky bez úrokových subvencí. Napadené rozhodnutí tak ponechává bez povšimnutí řešení, která jsou více v souladu se SGAIA, lépe proveditelná a méně nevýhodná pro zprostředkovatele a příjemce a také ta, jež mohou zajistit dotčené úroky. Kromě toho Portugalská republika a CGD legitimně očekávaly, že mohou počítat se subvencí za jiných podmínek, než jsou podmínky vyplývající z těchto obecných pokynů, které jim byly sděleny až po skončení programu.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 185, s. 9).

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1).


title: Spojené věci C-478/08 a C-479/08: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Itálie) — Buzzi Unicem SpA a další ( „Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Zásada „znečišťovatel platí“ — Směrnice 2004/35/ES — Odpovědnost za životní prostředí — Použitelnost ratione temporis — Znečištění, které předchází dni stanovenému k provedení této směrnice a které pokračuje po tomto dni — Vnitrostátní právní úprava, která přičítá náklady na náhradu škod souvisejících s tímto znečištěním vícero podnikům — Požadavek pochybení nebo nedbalosti — Požadavek příčinné souvislosti — Opatření k nápravě — Povinnost konzultace s dotyčnými podniky — Příloha II uvedené směrnice“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/10

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Itálie) — Buzzi Unicem SpA a další
   (Spojené věci C-478/08 a C-479/08) (1)

   („Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Zásada „znečišťovatel platí“ - Směrnice 2004/35/ES - Odpovědnost za životní prostředí - Použitelnost ratione temporis - Znečištění, které předchází dni stanovenému k provedení této směrnice a které pokračuje po tomto dni - Vnitrostátní právní úprava, která přičítá náklady na náhradu škod souvisejících s tímto znečištěním vícero podnikům - Požadavek pochybení nebo nedbalosti - Požadavek příčinné souvislosti - Opatření k nápravě - Povinnost konzultace s dotyčnými podniky - Příloha II uvedené směrnice“)
   2010/C 134/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Buzzi Unicem SpA, ISAB Energy srl, Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-478/08), Dow Italia Divisione Commerciale Srl (C-479/08)

      Žalovaní: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Sviluppo Italia SpA, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia)

      za účasti: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Výklad článku 174 ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 358) a zásady „znečišťovatel platí“ — Vnitrostátní právní úprava, která dává správnímu orgánu pravomoc nařídit soukromým podnikatelům provést nápravná opatření, bez provedení šetření pro určení osoby zodpovědné za dotčené znečištění

      Výrok

               1)

               Ve stavu znečištění životního prostředí, jakou je stav dotčený v původních řízeních:

                           —

                           pokud nejsou splněny podmínky použitíratione temporis nebo ratione materiae směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, potom taková situace spadá do působnosti vnitrostátního práva, s podmínkou dodržování pravidel Smlouva a aniž by tím byly dotčeny další akty sekundárního práva;

                           —

                           směrnice 2004/35 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje příslušnému orgánu jednajícímu v rámci této směrnice předpokládat existenci příčinné souvislosti, včetně případu znečištění způsobeného rozptýlením, mezi provozovateli a zjištěným znečištěním, a to z důvodu, že se znečistěná oblast nachází v blízkosti jejich zařízení. Podle zásady „znečišťovatel platí“ však tento orgán musí mít, aby mohl vycházet z takového předpokladu příčinné souvislosti, hodnověrné indicie, které mohou jeho předpoklad podpořit, jako například to, že zjištěné znečištění se nachází v blízkosti zařízení provozovatele, a to, že se nalezené znečišťující látky shodují se složkami, které uvedený provozovatel používá v rámci svých činností;

                           —

                           článek 3 odst. 1, čl. 4 odst. 5 a čl. 11 odst. 2 směrnice 2004/35 je třeba vykládat v tom smyslu, že, pokud se příslušný orgán rozhodne uložit provozovatelům, jejichž činnosti spadají do přílohy III této směrnice, opatření k nápravě škod na životním prostředí, potom uvedený orgán není povinen prokázat pochybení ani nedbalost ani úmysl provozovatelů, jejichž činnosti jsou považovány za činnosti způsobující škody na životním prostředí. Naproti tomu je úkolem tohoto orgánu jednak nejprve vyhledat původ zjištěného znečistění, jelikož uvedený orgán má v tomto ohledu prostor pro uvážení, pokud jde o postupy, prostředky, které mají být použity, a délku takového vyhledávání. Jednak tento orgán je povinen prokázat podle vnitrostátních pravidel upravujících dokazování příčinnou souvislost mezi činnostmi provozovatelů, kterých se týkají nápravná opatření, a tímto znečištěním;

                           —

                           jelikož povinnost provést nápravu vzniká provozovatelům pouze z důvodu jejich podílu na znečištění nebo nebezpečí znečištění, musí příslušný orgán v zásadě prokázat úroveň podílu každého z těchto provozovatelů na znečištění, které chce napravit a zohlednit jejich příslušný podíl ve výpočtu nákladů akcí na nápravu, které tento orgán vyúčtuje uvedeným provozovatelům, aniž by tím byl dotčen článek 9 směrnice 2004/35.

               2)

               Článek 7 a čl. 11 odst. 4 směrnice 2004/35 ve spojení s přílohou II této směrnice je třeba vykládat v tom smyslu, že:

                           —

                           příslušný orgán je oprávněn podstatným způsobem změnit opatření k nápravě škod na životním prostředí, o kterých se rozhodlo po kontradiktorním řízení vedeném ve spolupráci s dotyčnými provozovateli, a která již byla provedena nebo s jejichž prováděním se začalo. Pro přijetí takového rozhodnutí však:

                                       —

                                       tento orgán je povinen vyslechnout provozovatele, kterým jsou uložena taková opatření, ledaže by naléhavý stav životního prostředí vyžadoval okamžitý zásah příslušného orgánu;

                                       —

                                       tento orgán je rovněž povinen vyzvat zejména osoby, na jejichž pozemcích mají být tato opatření uplatněna, aby předložily svá vyjádření, která zohlední;

                                       —

                                       tento orgán musí zohlednit kritéria uvedená v bodě 1.3.1 přílohy II směrnice 2004/35 a uvést ve svém rozhodnutí důvody svého postupu a případně důvody, které mohou vysvětlit to, že podrobné zkoumání podle uvedených kritérií nebylo nebo nemohlo být provedeno, například z důvodu naléhavého stavu životního prostředí;

                           —

                           za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, směrnice 2004/35 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která příslušnému orgánu umožňuje podmínit výkon práva provozovatelů, kterých se týkají opatření k nápravě škod na životním prostředí, používat své pozemky, tím, že uskuteční práce vyžadované těmito opatřeními, a to i kdyby uvedené pozemky nebyly těmito opatřeními dotčeny z důvodu, že už byly zlepšeny dříve nebo nikdy nebyly znečištěny. Takové opatření však musí být odůvodněno cílem zabránit zhoršení stavu životního prostředí tam, kde jsou provedena uvedená opatření, nebo, podle zásady obezřetnosti, cílem zabránit vzniku nebo opětovnému vzniku dalších škod na životním prostředí na uvedených pozemcích provozovatelů, sousedících s mořským pobřežím, které je předmětem uvedených nápravných opatření.

      (1)  Úř. věst. C 19, 24.1.2009.


title: Věc T-159/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2012 — Biofrescos v. Komise ( „Celní unie — Zmražené krevety pocházející z Indonésie — Neplatná osvědčení o původu — Dodatečný výběr dovozního cla — Žádost o prominutí dovozního cla — Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92“ )

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2012 — Biofrescos v. Komise
   (Věc T-159/09) (1)

   (Celní unie - Zmražené krevety pocházející z Indonésie - Neplatná osvědčení o původu - Dodatečný výběr dovozního cla - Žádost o prominutí dovozního cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92)
   2012/C 227/23
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugal) (zástupce: A. de Magalhães Menezes, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, P. Guerra e Andrade a L. Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 72 final ze dne 16. ledna 2009, kterým bylo konstatováno, že je odůvodněn dodatečný výběr dovozního cla a že v konkrétním případě není odůvodněno prominutí tohoto cla.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. července 2005 ve věci T-370/03: Jacques Wunenburger proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Místo ředitele v Evropské Komisi, úřadu spolupráce EuropeAid — Oznámení o volném místě — Zamítnutí kandidatury — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Odůvodnění — Zjevná chyba v posouzení)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/37

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 5. července 2005
   ve věci T-370/03: Jacques Wunenburger proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Místo ředitele v Evropské Komisi, úřadu spolupráce EuropeAid - Oznámení o volném místě - Zamítnutí kandidatury - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Odůvodnění - Zjevná chyba v posouzení)
   (2005/C 217/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-370/03, Jacques Wunenburger, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Záhřebu (Chorvatsko), zastoupený É. Boigelotem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. Currall a G. Berscheid, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost o zrušení jednak rozhodnutí Komise nejmenovat žalobce na místo ředitele ředitelství „Afrika, Karibik, Pacifik“ úřadu spolupráce EuropeAid a jednak rozhodnutí jmenovat na uvedené místo jiného kandidáta, Soud (první senát), ve složení J. D. Cooke, předseda, R. García-Valdecasas a I. Labucka, soudci; vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 5. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Každý účastník ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc C-522/15: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2015 – Evropská komise v. Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/23

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2015 – Evropská komise v. Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA
   (Věc C-522/15) (1)

   (2016/C 136/32)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 406, 7. 12. 2015.


title: Věc C-576/15: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 5. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulharsko) – Маja Маrinova ET v. Direktor na Direkcia „Obzchalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite „Řízení o předběžné otázce — Daňové právní předpisy — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 2 odst. 1 písm. a) — Článek 9 odst. 1 — Článek 14 odst. 1 — Články 73, 80 a 273 — Zásady daňové neutrality a proporcionality — Daňový únik — Nesrovnalosti v účetnictví — Zatajení dodávek a příjmů — Určení základu daně“

text:
               28.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 441/5

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 5. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulharsko) – Маja Маrinova ET v. Direktor na Direkcia „Obzchalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite
      (Věc C-576/15) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daňové právní předpisy - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. a) - Článek 9 odst. 1 - Článek 14 odst. 1 - Články 73, 80 a 273 - Zásady daňové neutrality a proporcionality - Daňový únik - Nesrovnalosti v účetnictví - Zatajení dodávek a příjmů - Určení základu daně“)
      (2016/C 441/07)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Маja Маrinova ET

         Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obzchalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite

         Výrok

      Článek 2 odst. 1 písm. a), článek 9 odst. 1, článek 14 odst. 1 a články 73 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, jakož i zásada daňové neutrality musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle které v případě absence zboží, které jí bylo dodáno, ve skladu osoby povinné k dani a neevidování příslušných daňových dokumentů v účetnictví této osoby povinné k dani může správce daně předpokládat, že uvedená osoba povinná k dani následně prodala toto zboží třetím osobám, a může podle pravidel, která nejsou stanovena touto směrnicí, stanovit základ daně pro prodeje uvedeného zboží na základě skutkových poznatků, kterými disponuje. Předkládajícímu soudu však přísluší ověřit, že ustanovení této vnitrostátní právní úpravy nejdou nad rámec toho, co je nezbytné k zajištění správného výběru DPH a předcházení daňovým únikům.

         (1)  Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


title: Věc C-85/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Telefónica Móviles España SA v. Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones (Telekomunikační služby — Směrnice 97/13/ES — Obecná povolení a individuální licence — Poplatky uplatnitelné na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí — Článek 11 odst. 2 — Výklad — Vnitrostátní právní předpisy, které nespojují poplatek se zvláštním účelem — Zvýšení poplatku pro digitální systémy beze změny poplatku pro analogické systémy první generace — Slučitelnost)

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Telefónica Móviles España SA v. Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
   (Věc C-85/10) (1)

   (Telekomunikační služby - Směrnice 97/13/ES - Obecná povolení a individuální licence - Poplatky uplatnitelné na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí - Článek 11 odst. 2 - Výklad - Vnitrostátní právní předpisy, které nespojují poplatek se zvláštním účelem - Zvýšení poplatku pro digitální systémy beze změny poplatku pro analogické systémy první generace - Slučitelnost)
   2011/C 139/16
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Telefónica Móviles España SA

      Žalovaná: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 117, s. 15) — Daně a poplatky vztahující se na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí — Uložení poplatku nad rámec poplatků povolených směrnicí a s cílem, který směrnice nepředvídá — Penalizace modernějších technologií ve srovnání s obstarožními technologiemi

      Výrok

   Požadavky stanovené v čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná oprávnění a individuální licence v oblasti telekomunikačních služeb, podle nichž poplatek uložený provozovatelům telekomunikačních služeb za užívání omezených zdrojů musí sledovat cíl optimálního využití těchto zdrojů a brát ohled na nezbytnost podporovat rozvoj inovačních služeb a hospodářské soutěže, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví uložení poplatku provozovatelům telekomunikačních služeb, kteří jsou držiteli individuálních licencí, za užívání radiových frekvencí, aniž stanoví zvláštní účel pro příjmy získané z tohoto poplatku, a která ve značné míře zvyšuje částku tohoto poplatku pro určenou technologii, aniž ji mění pro jinou technologii.

      (1)  Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. prosince 2004 ve věci C-48/04: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (Nesplnění povinnosti — Směrnice 2000/76/ES — Spalování odpadů — Neprovedení)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 2. prosince 2004
   ve věci C-48/04: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti - Směrnice 2000/76/ES - Spalování odpadů - Neprovedení)
   (2005/C 19/12)
   Jednací jazyk: portugalština
   Ve věci C-48/04, Komise Evropských společenství (zmocněnci: A. Caeiros a M. Konstantinidis) proti Portugalské republice (zmocněnci: L. Fernandes a F. Andrade), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, N. Colneric a E. Levits (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 2. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k zajištění souladu se směrnicí 2000/76/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze zmíněné směrnice a zejména z jejího čl. 21 odst. 1.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 71, 20.3.2004.


title: Věc C-8/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  9. ledna 2006  Annou Herrero Romeu proti rozsudku vydanému dne  25. října 2005  Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-298/02, Anna Herrero Romeu v. Komise Evropských společenství

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. ledna 2006 Annou Herrero Romeu proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-298/02, Anna Herrero Romeu v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-8/06 P)
   (2006/C 60/50)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 9. ledna 2006 kasační opravný prostředek podaný Annou Herrero Romeu, zastoupenou R. García-Gallardem Gil-Fournierem, D. Dommínguezem Pérezem a A. Sayaguésem Torresem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-298/02, Anna Herrero Romeu v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               Prohlásil tento opravný prostředek za přípustný.

               2.

               Zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 25. října 2005.

               3.

               Uložil Komisi ES náhradu veškerých nákladů řízení vyplývajících z řízení před Soudním dvorem, jakož i nákladů vynaložených v řízení před Soudem prvního stupně.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Tento opravný prostředek je založen výlučně na jediném důvodu: porušení práva Společenství Soudem prvního stupně v bodech 23 až 44 napadeného rozsudku. Navrhovatelka se zejména domnívá, že Soud vyložil nesprávně pojem „okolnosti vyplývající z práce konané pro některý jiný stát“ uvedený v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhém pododstavci přílohy VII služebního řádu.


title: Věc T-63/06: Žaloba podaná dne  16. února 2006  – Eyropaïki Dynamiki v. EMCDDA

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/45

         Žaloba podaná dne 16. února 2006 – Eyropaïki Dynamiki v. EMCDDA
   (Věc T-63/06)
   (2006/C 86/84)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eyropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, právní zástupce)

      Žalovaný: Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost, kterým byla nabídka žalobkyně posouzena jako neúspěšná a kterým byla veřejná zakázka udělena úspěšnému uchazeči;

               —

               uložit Evropskému monitorovacímu centru pro drogy a drogovou závislost, aby uhradilo žalobkyni náklady právního zastoupení a další náklady a výdaje, jež jí vznikly v souvislosti s touto žalobou, jakož i škodu vyplývající ze zadávacího řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně předložila nabídku, jako odpověď na otevřenou výzvu žalovaného k předložení nabídek na programování softwaru a poradenské služby (Úř. věst. 2005/S 187-183846). Žalobkyně napadá rozhodnutí, kterým byla její nabídka zamítnuta a veřejná zakázka udělena jinému uchazeči.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že přijetím napadeného rozhodnutí byla porušena zásada zákazu diskriminace a transparentnosti, jakož i směrnice 92/50 (1) a finanční nařízení (2). Podle žalobkyně byla její nabídka odmítnuta na základě kritérií, která nebyla zahrnuta v oznámení o zadání veřejné zakázky. Žalobkyně rovněž uplatňuje, že žalovaný žalobkyni nepožádal o objasnění, a proto porušil zásadu řádné správy. Konečně žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí obsahuje zjevně nesprávné posouzení.

      (1)  Směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1)

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1)


title: Věc T-434/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. ledna 2014 — Steiff v. OHIM (Etiketa s kovovým knoflíkem ve střední části ucha plyšového zvířete) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška ochranné známky Společenství spočívající v připevnění etikety ve střední části ucha plyšového zvířete knoflíkem — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. ledna 2014 — Steiff v. OHIM (Etiketa s kovovým knoflíkem ve střední části ucha plyšového zvířete)
   (Věc T-434/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství spočívající v připevnění etikety ve střední části ucha plyšového zvířete knoflíkem - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2014/C 52/67
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Margarete Steiff GMbH (Giengen an der Brenz, Německo) (zástupce: D. Fissl, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. července 2012 (věc R 1692/2011-1) týkajícímu se přihlášky zápisu označení, tvořeného připevněním etikety ve střední části ucha plyšového zvířete knoflíkem, jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Margarete Steiff GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení

      (1)  Úř. věst. C 366, 24.11.2012.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2004 ve věci T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství M+M EUROdATA — Starší slovní ochranná známka EURODATA TV — Relativní důvod zamítnutí — Nebezpečí záměny — Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/16

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 30. června 2004
   ve věci T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství M+M EUROdATA - Starší slovní ochranná známka EURODATA TV - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2004/C 239/32)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), zastoupená M. Treisem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: S. Laitinen a U. Pfleghar), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM je Mediametrie SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená původně D. Dupuis-Latourem, poté S. Szilvasim, advokáty, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2001 ve věci R 698/2000-1, týkajícímu se námitkového řízení mezi Mediametrie SA a M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A.W.H. Meij a N.J. Forwood, soudci; tajemník: D. Christensen, rada, vydal dne 30. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. října 2001 ve věci R 698/2000-1 se zrušuje s výjimkou té části, v níž vrací věc zpět námitkovému oddělení, aby rozhodlo o přihlášce ochranné známky pro výrobky a služby uvedené v této přihlášce a náležející do tříd 9, 16 a 42.

               2)

               Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

               3)

               Vedlejší účastník ponese své vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 56, 2.3.2002.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. dubna 2005 ve věci C-299/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/77/ES — Trhy sítí a služeb elektronických komunikací — Neprovedení v předepsané lhůtě)

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/13

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 14. dubna 2005
   ve věci C-299/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/77/ES - Trhy sítí a služeb elektronických komunikací - Neprovedení v předepsané lhůtě)
   (2005/C 143/17)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-299/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 14. července 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: T. Christoforou a K. Mojzesowicz) proti Řecké republice (zmocněnec: N. Dafniou), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet a J. Malenovský (zpravodaj), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Řecká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2.

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 228, 11.9.2004.


title: Věc C-645/13: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia n ° 34 de Barcelona – Španělsko) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito v. Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/10

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 34 de Barcelona – Španělsko) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito v. Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez
   (Věc C-645/13) (1)

   (2015/C 056/14)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


title: Věc C-433/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — Směrnice 2006/112/ES — DPH — Základ daně — Poplatek vybíraný při dodání vozidel dosud neregistrovaných v dotyčném členském státě, který závisí na jejich hodnotě a průměrné spotřebě —  „Normverbrauchsabgabe“  “ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/14

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-433/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daně - Směrnice 2006/112/ES - DPH - Základ daně - Poplatek vybíraný při dodání vozidel dosud neregistrovaných v dotyčném členském státě, který závisí na jejich hodnotě a průměrné spotřebě - „Normverbrauchsabgabe“)
   2011/C 55/24
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: D. Triantafyllou, zmocněnec)

      Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: E. Riedl a C. Pesendorfer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 78 a 79 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Prodej motorových vozidel — Zahrnutí poplatku vybíraného při dodaní vozidel dosud nezaregistrovaných v dotyčném členském státě, který závisí na jejich hodnotě a průměrné spotřebě („Normverbrauchsabgabe“), do základu daně

      Výrok

               1)

               Rakouská republika tím, že zahrnula poplatek z normované spotřeby („Normverbrauchsabgabe“) do základu daně z přidané hodnoty vybírané v Rakousku při dodaní automobilu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 78 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-396/11: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanța — Rumunsko) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných proti Ciprianu Vasilu Raduovi ( „Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Evropský zatýkací rozkaz a postupy předávání mezi členskými státy — Evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem trestního stíhání — Důvody odmítnutí výkonu“ )

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanța — Rumunsko) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných proti Ciprianu Vasilu Raduovi
   (Věc C-396/11) (1)

   (Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz a postupy předávání mezi členskými státy - Evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem trestního stíhání - Důvody odmítnutí výkonu)
   2013/C 86/07
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Constanța

      Účastník původního řízení

   Ciprian Vasile Radu

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Constanța — Výklad rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1), jakož i článku 6 SEU a Listiny základních práv Evropské unie, zejména článků 6, 48 a 52 — Evropský zatýkací rozkaz vydaný pro účely stíhání — Možnost členského státu vykonávajícího zatýkací rozkaz odmítnout žádost o předání hledané osoby z důvodu nedodržení Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z důvodu úplného nebo částečného neprovedení rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV členským státem vydávajícím zatýkací rozkaz

      Výrok

   Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládáno v tom smyslu, že vykonávající justiční orgány nemohou odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem trestního stíhání z důvodu, že vyžádaná osoba nebyla ve vystavujícím členském státě před vydáním tohoto rozkazu vyslechnuta.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-305/09: Žaloba podaná dne 30. července 2009 — Unicid v. Komise

text:
               10.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 244/12

         Žaloba podaná dne 30. července 2009 — Unicid v. Komise
   (Věc T-305/09)
   2009/C 244/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Union nationale interprofessionnelle cidricole (Unicid) (Paříž, Francie) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávanou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 7846 v konečném znění (1) ze dne 10. prosince 2008, na základě kterého měla Komise za to, že rámcový režim činností, které hodlají provést francouzské zemědělské mezioborové organizace a které sestávají z podpor technické pomoci, výroby a uvádění na trh kvalitních zemědělských produktů, výzkumu a vývoje a propagace prvovýrobců a podniků činných v oblasti zpracování zemědělských produktů a jejich uvádění na trh, které jsou financovány dobrovolnými příspěvky, které se staly na základě meziministerské vyhlášky povinnými a které se vybírají od členů těchto mezioborových organizací, představuje státní podporu slučitelnou se společným trhem.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, kterých se žalobkyně dovolává, jsou v zásadě totožné nebo podobné s argumenty dovolávanými v rámci věcí T-293/09, CNIEL v. Komise a T-302/09, CNIPT v. Komise.

      (1)  Úř. věst. C 116, s. 14.


title: Věc C-136/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 7. března 2016 – Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A., v. Banco Santander Totta, S.A.

text:
               10.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 7. března 2016 – Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A., v. Banco Santander Totta, S.A.
   (Věc C-136/16)
   (2016/C 165/13)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal de Justiça

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A.

      Žalovaná: Banco Santander Totta, S.A.

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje ve sporu mezi dvěma vnitrostátními podniky členského státu ohledně určitých smluv mezinárodní prvek dostatečný k tomu, aby vyvolal použití nařízení (ES) č. 44/2001 (1) a [(EU) č.] 1215/2012 (2) pro účely určení mezinárodní příslušnosti, jsou-li v takových smlouvách obsažena ujednání o příslušnosti ve prospěch jiného členského státu, nebo je nezbytné, aby byly navíc přítomny další mezinárodní prvky?

               2)

               Je možné nepoužít dohodu o příslušnosti, pokud volba soudů členského státu odlišného od státu státní příslušnosti stran způsobuje jedné z nich značné obtíže, aniž je u druhé strany dán zájem, který zasluhuje ochranu a odůvodňuje tuto volbu?
               V případě, že bude rozhodnuto, že jsou vedle ujednání o příslušnosti nezbytné další mezinárodní prvky:

               3)

               Představují swapové smlouvy uzavřené mezi společností [Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento, S. A.] SMD a společností Banco Santander Totta dostatečné mezinárodní prvky, aby vyvolaly použití nařízení (ES) č. 44/2001 a [(EU) č.] 1215/2012 pro účely určení mezinárodní příslušnosti k rozhodnutí sporů, které se jich týkají, když:

                           a)

                           tyto subjekty jsou příslušníky jednoho členského státu, Portugalska, v Portugalsku uzavřely dvě swapové smlouvy složené z jedné ISDA Master Agreement a dvou „confirmations“, sjednaných Autonomní oblastí Madeira v zastoupení SMD,

                           b)

                           při tomto sjednávání Autonomní oblast Madeira, která využila poradenství společnosti Banco BPI, S. A., a advokátní kanceláře, žádala různé mezinárodní banky, včetně společnost JP Morgan, aby předložily návrhy,

                           c)

                           společnost Banco Santander Totta, S. A., náleží v plném rozsahu společnosti Banco Santander se sídlem ve Španělsku,

                           d)

                           společnost Banco Santander Totta, S. A., jednala v postavení mezinárodní banky s dceřinými společnostmi v různých členských státech a pod jednotnou značkou Santander,

                           e)

                           společnost Banco Santander Totta, S. A., byla v ISDA Master Agreement považována za Multibranch Party, která může uskutečňovat a dostávat platby v jakékoli transakci prostřednictvím svých dceřiných společností v Londýně a Lucemburku,

                           f)

                           v souladu s uzavřenou ISDA Master Agreement mohou strany v určitých případech převádět svá práva a povinnosti na jiná zastoupení nebo dceřiné společnosti,

                           g)

                           strany swapových smluv označily za použitelné právo anglické právo a uzavřely dohody o příslušnosti, které zakládaly výlučnou a úplnou příslušnost anglických soudů,

                           h)

                           smlouvy byly sepsány v angličtině a použitá terminologie a instituty jsou anglosaské,

                           i)

                           swapové smlouvy byly uzavřeny s cílem pokrýt riziko změn úrokové míry u dvou smluv o financování, které jsou obě sepsány v angličtině a uzavřeny se zahraničními subjekty (jedním se sídlem v Nizozemsku a druhým v Itálii), a v jedné ze smluv o financování bylo stanoveno, že platby dlužníků mají být prováděny na účet banky HSBC Bank plc v Londýně a ve dnech uvedených s odkazem na časové pásmo Londýna, i to, že se řídí anglickým právem a podléhá příslušnosti anglických soudů,

                           j)

                           společnost Banco Santander Totta, S. A., jednala jako zprostředkovatel mezinárodního trhu, když uzavřela symetrické smlouvy o krytí v oblasti mezinárodního trhu?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).


title: Věc T-454/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2013 — Luna v. OHIM — Asteris (Al bustan) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství Al bustan — Starší národní obrazová ochranná známka ALBUSTAN — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) 207/2009“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/40

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2013 — Luna v. OHIM — Asteris (Al bustan)
   (Věc T-454/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství Al bustan - Starší národní obrazová ochranná známka ALBUSTAN - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) 207/2009)
   2013/C 156/74
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Luna International Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Asteris Industrial and Commercial Company SA (Atény, Řecko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2011 (věc R 1358/2008-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Asteris Industrial and Commercial Company SA a společností Luna International Ltd.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Luna International Ltd. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 319, 29.10.2011.


title: Věc T-282/04: Žaloba podaná dne 9. července 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/24

         Žaloba podaná dne 9. července 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-282/04)
   (2004/C 251/44)
   Jednací jazyk: italština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 9. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Italskou republikou, zastoupenou Giannim De Bellisem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C(2004) 1706 ze dne 24. dubna 2004, „které vylučuje z financování Společenství některé výdaje uskutečněné členskými státy ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)“ v části, ve které

               —

               učinilo opravu ve výši 19 058 682 euro „Rozvoj venkova – Opatření b; Zahájení činnosti mladých zemědělců; Záměr rozvoje venkova regionu Toskánsko“,

               —

               učinilo paušální opravu 2 % z dovozu ve výši 2 758 501 euro ve vztahu k dodávce potravinové pomoci lidem v nouzi;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Výdaje, které napadnuté rozhodnutí vyloučilo z financování Společenství, se vztahují, pokud jde o žalobkyni, k opatření „zahájení činnosti mladých zemědělců“ stanoveném v programovém dokumentu rozvoje venkova v regionu Toskánsko schváleném rozhodnutím C(2000) 2510 ze dne 7. září 2000, jakož i k paušální opravě 2 % použité na dodávku potravinové pomoci lidem v nouzi, které podle Komise neposkytují systém kontrol s dostatečnými zárukami.
   Na podporu svých tvrzení se žalobkyně dovolává:

               —

               Co se týče opatření „zahájení činnosti mladých zemědělců“, porušení článků 2 a 3 nařízení (EHS) č. 729/70 (1), článků 35 a 37 nařízení (ES) č. 1750/99 (2), čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES, EURATOM) č. 2988/95 (3), jakož i zásad v oblasti finančních oprav.

               —

               Co se týče dodávky potravinové pomoci lidem v nouzi, porušení článků 2 a 3 výše uvedeného nařízení (ES) č. 729/70.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 ze dne 23. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 214, 13.8.1999, s. 31).

      (3)  Nařízení Rady (ES, EURATOM) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, 23.12.1995, s.1).


title: Věc T-421/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 — Cooperativa Vitivinícola Arousana v. OHIM — Sotelo Ares (ROSALIA DE CASTRO) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ROSALIA DE CASTRO — Starší národní slovní ochranná známka ROSALIA — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Posouzení podobnosti označení z pojmového hlediska — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 )

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 — Cooperativa Vitivinícola Arousana v. OHIM — Sotelo Ares (ROSALIA DE CASTRO)
   (Věc T-421/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ROSALIA DE CASTRO - Starší národní slovní ochranná známka ROSALIA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Posouzení podobnosti označení z pojmového hlediska - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 340/39
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega (Meaño, Španělsko) (zástupce: E. Sánchez-Quiñones González, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: María Constantina Sotelo Ares (Cambados, Španělsko) (zástupce: C. Lema Devesa, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. července 2010 (věc R 1804/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Maria Constantina Sotelo Ares a Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


title: Věc T-403/15: Žaloba podaná dne 22. července 2015 – JYSK v. Komise

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/58

         Žaloba podaná dne 22. července 2015 – JYSK v. Komise
   (Věc T-403/15)
   (2015/C 311/63)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: JYSK sp. z o.o. (Radomsko, Polsko) (zástupce: H. Sønderby, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí Komise C(2015) 3228 final ze dne 11. května 2015 týkající se finančního příspěvku od Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) k významnému projektu „Společné evropské středisko sdílených služeb –Inteligentní logistické systémy“, který je součástí operačního programu „Inovativní ekonomika“ pro pomoc EFRR v Polsku v rámci konvergenčního cíle.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z toho, že JYSK splnila stanovené požadavky polské vlády a účely jak Operačního programu inovační hospodářství 2007-2013 (OP IE), tak i právních předpisů EU.

               2.

               Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že projekt je v souladu s OP IE i s unijním právem.

                           —

                           Žalobkyně uvádí, že Komise ve svém rozhodnutí nezpochybňuje, že kritéria stanovená v podopatření 4.5.2. (příloha 2) jsou v souladu s právními předpisy OP IE i s unijním právem. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise nezpochybňuje skutečnost, že projekt je v souladu se stanovenými kritérii, nebo že JYSK měla být přiznána skóre ve výši 60,5 bodu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z podstaty tohoto sporu.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že tento spor ve skutečnosti nikterak nesouvisí s JYSK, jelikož všichni účastníci řízení – dokonce i Komise – se shodují v tom, že JYSK stanovená kritéria ve skutečnosti splnila. Podle žalobkyně je tudíž tento spor pouze sporem o zákonnost vedeným mezi polskou veřejnou správou na jedné straně a Komisí na straně druhé. JYSK by se neměla stát obětí tohoto sporu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že zástupce Komise potvrdil, že postup polské veřejné správy je v souladu s unijním právem i s OP IE.

                           —

                           Podle žalobkyně je jasné, že Komise vyslovila souhlas se všemi stanovenými požadavky a uznala OP IE i jejich konkrétní provádění.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušuje rozdělení pravomocí mezi Komisi a polskou veřejnou správu a porušuje zásady subsidiarity a proporcionality.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise není oprávněna odmítnout vnitrostátní podporu na základě toho, že k rozhodnutí je příslušná polská veřejná správa, jelikož je blíže obeznámena s danou oblastí. Podle žalobkyně není Komise k tomuto odmítnutí oprávněna ani z důvodů, jež jí byly známy v okamžiku podání žádosti JYSK. Bodová tabulka" (podopatření 4.5.2.) údajně přesně vyjadřuje cíl a účel OP IE, jež byly známy zástupci Komise v monitorovacím výboru v době podání žádosti JYSK. Správné pochopení, popř. výklad OP IE musí podle tvrzení žalobkyně zohlednit specifické znalosti polské veřejné zprávy v oblasti pracovních míst a dovedností pracovníků v Radomsku, a Komise tudíž nemůže do všech podrobností měnit posouzení polské veřejné správy při realizaci programu, a není ani správné považovat jakýkoli záměr, nebo „cíl“ OP IE za rozhodující, jak to činí Komise. Podle žalobkyně by správné pochopení OP IE a unijního práva mělo vycházet ze skutečnosti, že některá ustanovení jsou významnější než jiná – což dokládá bodová tabulka (podopatření 4.5.2.).

               6.

               Šestý žalobní důvod týkající se argumentů Komise.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že žádný ze tří hlavních argumentů nebyl platný ani rozhodující v tom smyslu, jejž uvádí Komise, ani v rámci chápání, na něž odkazovala Komise v okamžiku době podání žádosti JYSK (červenec 2008). Podle žalobkyně nemohou být tudíž v projednávané věci relevantní, a v míře, v níž je soud bude považovat za relevantní, nebyly rozhodující.


title: Věc C-343/10: Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Evropská komise v. Španělské království

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/29

         Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-343/10)
   ()
   2010/C 234/47
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: S. Pardo Quintillán, zmocněnec)

      Žalované: Španělské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Španělské království tím, že nezajistilo

                           —

                           odvádění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Valle de la Orotava, Arenys de Mar, Alcossebre a Cariño stokovými soustavami v souladu s článkem 3 směrnice 91/271/EHS (1), ani

                           —

                           čištění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Arroyo de la Miel, Arroyo de la Víbora, Estepota (San Pedro de Alcántara), Alhaurín el Grande, Coín, Barbate, Chipiona, Isla Cristina, Matalascañas, Nerja, Tarifa, Torrox Costa, Vejer de la Frontera, Gijón-Este, Llanes, Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Los Llanos de Aridane, Arenys de Mar, Pineda de Mar, Ceuta, Alcossebre, Benicarló, Elx (Arenales), Peñíscola, Teulada Moraira (Rada Moraira), Vinaròs, A Coruña, Cariño, Tui, Vigo, Aguiño Carreira-Ribeira, Baiona, Noia, Santiago, Viveiro a Irán (Hondarribia) v souladu s čl. 4 odst. 1 a 3, případně čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených ustanovení směrnice 91/271/EHS;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice 91/271/EHS musí být aglomerace s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE do dne 31. prosince 2000 vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod a městské odpadní vody musí být před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
   Podle čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice mají stokové soustavy vyhovovat požadavkům přílohy I A.
   Pokud jde o povinnost čištění městských odpadních vod, čl. 4 odst. 1 směrnice ukládá členským státům povinnost zajistit, aby byly městské odpadní vody před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
   Podle čl. 4 odst. 3 musí vypouštění z čistíren městských odpadních vod vyhovovat požadavkům uvedeným v příloze I B. Příloha I B odkazuje na požadavky podle tabulky 1 uvedené přílohy. Nakonec monitorovací metody podle přílohy I D měly umožnit ověření toho, zda odpadní vody vypouštěné z čistíren městských odpadních vod odpovídají požadavkům přílohy I B.
   Španělské království ve vztahu k uvedeným 38 aglomeracím nezajistilo splnění požadavků stanovených v uvedené směrnici.

      (1)  Směrnice Rady ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40).