title: Věc T-394/14: Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Turon & Ros v. Komise

text:
               28.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/29

         Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Turon & Ros v. Komise
   (Věc T-394/14)
   2014/C 245/40
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Inmobiliaria Turon & Ros, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz a J. Corral García, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-392/14.


title: Věc C-454/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgie) – Proximus SA, dříve Belgacom SA v. Commune d'Etterbeek „Řízení o předběžné otázce — Sítě a služby elektronických komunikací — Směrnice 2002/20/ES — Články 12 a 13 — Správní poplatky — Poplatek za práva na instalování zařízení — Oblast působnosti — Právní předpisy obce — Poplatek z antén pro mobilní telekomunikace“

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgie) – Proximus SA, dříve Belgacom SA v. Commune d'Etterbeek
   (Věc C-454/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/20/ES - Články 12 a 13 - Správní poplatky - Poplatek za práva na instalování zařízení - Oblast působnosti - Právní předpisy obce - Poplatek z antén pro mobilní telekomunikace“)
   (2016/C 068/02)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Proximus SA, dříve Belgacom SA

      Žalovaná: Commune d'Etterbeek

      Výrok

   Články 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl takový poplatek, jako je poplatek ve věci v původním řízení, uložen každé fyzické nebo právnické osobě, jíž náleží věcné či užívací právo k anténě pro mobilní telekomunikace.

      (1)  Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


title: Věc T-143/17: Žaloba podaná dne 6. března 2017 – Ilunga Luyoyo v. Rada

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/32

         Žaloba podaná dne 6. března 2017 – Ilunga Luyoyo v. Rada
   (Věc T-143/17)
   (2017/C 129/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kasa-Vubu, Demokratická republika Kongo) (zástupce: O. Okito, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil nařízení (EU) 2016/2230, kterým se provádí rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/2231 ze dne 12. prosince 2016, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice a kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP, v rozsahu v němž se týká Ferdinanda Ilunga Luyoyo;

               —

               rozhodl, že Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem a všemi vedlejšími účastníky řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody, které se v zásadě shodují se žalobními důvody uplatněnými v rámci věci T-139/17, Kibelisa v. Rada, nebo se jim podobají.


title: Věc C-64/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obvodním soudem pro Prahu 3 dne  6. února 2006  – Český Telecom as v. Czech On Line as

text:
               20.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obvodním soudem pro Prahu 3 dne 6. února 2006 – Český Telecom as v. Czech On Line as
   (Věc C-64/06)
   (2006/C 121/03)
   Jednací jazyk: čeština
   Předkládající soud
   Obvodní soud pro Prahu 3
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Český Telecom as

      Žalovaný: Czech On Line as
   Předběžné otázky

               1)

               Byl oprávněn národní telekomunikační regulátor (Český telekomunikační úřad) formou správního rozhodnutí po 1. květnu 2004, tedy po dni přistoupení České republiky do Evropských společenství) uložit telekomunikační společnosti s výraznou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu povinnost uzavřít smlouvu o propojení její sítě s jiným operátorem?

               2)

               Pokud je odpověď na otázku ad 1) kladná:
               byl oprávněn národní regulátor tak učinit pouze za podmínek stanovených v článku 8 bod 2 Směrnice Evropského parlamentu a Rady číslo 2002/19/ES (přístupové směrnice), to jest také na základě předchozí analýzy trhu provedené v souladu s článkem 16 Směrnice číslo 2002/21/ES (rámcová směrnice) a na základě předchozí procedury popsané v článku 6 a článku 7 Rámcové směrnice č. 2002/12/ES.
               nebo (například podle bodu 15 základních cílů, článku 3, článku 4 bod 1. článku 5 odstavec 1 písmeno a) a odstavec 4, článku 10 bod 1 a 2 přístupové Směrnice č. Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ) tak mohl učinit i bez předchozí analýzy trhu?

               3)

               Může mít vliv na odpověď k otázce ad 2) skutečnost, že žádost konkrétního operátora o vydání rozhodnutí o nuceném propojení jeho sítě se sítí operátora s výraznou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu byla národnímu regulátorovi doručena a řízení o této žádosti před ním z rozhodující části probíhalo před 1. květnem 2004, tj. přede dnem vstupu České republiky do Evropských společenství?

               4)

               Pokud v rozhodné době – v období od 1. května 2004 do 30. dubna 2005 – Česká republika neimplementovala v dostatečném rozsahu shora označené Směrnice, je možno přímo aplikovat Směrnici číslo 2002/21/ES (rámcovou směrnici) a Směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (směrnice o propojení), tedy

                           a)

                           jsou tyto Směrnice (některá z nich) bezpodmínečné a dostatečně určité tak, aby mohly být (soudem) aplikovány namísto vnitrostátního zákona ?

                           b)

                           je operátor s výraznou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu oprávněn (aktivně subjektivně legitimován) dovolávat se v důsledku nenáležité transpozice Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (směrnice o propojení) a Směrnice číslo 2002/21/ES (rámcové směrnice) jejich přímého účinku s ohledem na to, zda tyto Směrnice (některá z nich) vůbec zajišťují ochranu zájmů tohoto subjektu, který odmítá uzavřít dohody o propojení (v rozsahu služby ADSL) s jinými tuzemskými telekomunikačními operátory (a podle stanoviska národního telekomunikačního regulátora, které má být soudem také přezkoumáváno, tak jedná v rozporu s cíly Nového regulačního rámce)?

                           c)

                           může se tentýž operátor dovolávat přímého účinku řádně neimplementovaných Směrnic (některé z nich), když (i při splnění podmínek ve Směrnicích uvedených) při rozhodování národního telekomunikačního regulátora se vždy rozhoduje o konkrétních podmínkách propojení sítí operátorů, tedy jde o ukládání konkrétních povinností jednotlivcům?


title: Věc C-690/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Efeteio Thrakis (Řecko) dne 27. prosince 2013 — Trapeza Eurobank Ergasias AE v. Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) a Pavlos Sidiropoulos

text:
               15.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Efeteio Thrakis (Řecko) dne 27. prosince 2013 — Trapeza Eurobank Ergasias AE v. Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) a Pavlos Sidiropoulos
   (Věc C-690/13)
   2014/C 78/09
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Efeteio Thrakis

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Trapeza Eurobank Ergasias AE

      Žalovaní: Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) a Pavlos Sidiropoulos

      Předběžné otázky

               1)

                           a)

                           Spadají hmotněprávní a procesní výsady, které jsou „A.T.E. AE“ přiznány v článku 12 a čl. 13 odst. 1 zákona č. 4332/1929, ve spojení s čl. 26 odst. 1 zákona č. 1914/1990, do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie?

                           b)

                           Uplatní se toto omezení i tehdy, pokud by se mělo za to, že „Α.Τ.Ε. ΑΕ“ v souladu se svými stanovami nadále vykonává „veřejně prospěšnou“ činnost?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázky 1a) a 1b) mělo Řecko povinnost dodržet postup stanovený v čl. 108 odst. 3 SFEU, aby dotčené výsady mohly být zachovány v platnosti?

               3)

               a)Musí předkládající soud v projednávaném případě nepoužít ustanovení článku 12 a čl. 13 odst. 1 zákona č. 4332/1929 z důvodu jejich případného rozporu s ustanoveními čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 3 SFEU?


title: Věc T-226/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2008 – Prana Haus v. OHIM (PRANAHAUS) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky PRANAHAUS — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/39

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2008 – Prana Haus v. OHIM (PRANAHAUS)
   (Věc T-226/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky PRANAHAUS - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 285/72)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Prana Haus GmbH (Freiburg im Breisgau, Německo) (zástupce: N. Hebeis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Weberndörfer, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. dubna 2007 (věc R 1611/2006-1), týkajícímu se přihlášky slovního označení PRANAHAUS jako ochranné známky Společenství
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Prana Haus GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc T-239/10: Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2011 — Itálie v. Komise ( EFRR — Snížení finanční pomoci — Zpětvzetí napadeného oznámení o dluhu — Bezpředmětnost sporu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2011 — Itálie v. Komise
   (Věc T-239/10) (1)

   (EFRR - Snížení finanční pomoci - Zpětvzetí napadeného oznámení o dluhu - Bezpředmětnost sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 331/41
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Prete a A. Steiblytė, zmocněnci)

      Předmět

   Návrh na zrušení oznámení o dluhu č. 3241001630 ze dne 26. února 2010, vydaného Komisí v rámci výkonu jejího rozhodnutí K(2009) 10350 v konečném znění, ze dne 22. prosince 2009, o snížení finanční pomoci z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) poskytnuté na základě rozhodnutí Komise K(2000) 2349 ze dne 8. srpna 2000 o schválení operačního programu POR Puglia, cíl 1 (2000-2006)

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


title: Věc C-467/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2009 Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) vydanému dne 9. září 2009 ve spojených věcech T-30/01 až T-32/01 a T-86/02 až T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava a další v. Komise Evropských společenství

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2009 Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) vydanému dne 9. září 2009 ve spojených věcech T-30/01 až T-32/01 a T-86/02 až T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava a další v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-467/09 P)
   2010/C 37/09
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, advokáti)

      Další účastnice řízení: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Komise Evropských společenství a Comunidad Autónoma de la Rioja

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               prohlásit kasační opravný prostředek za přípustný a odůvodněný;

               —

               zrušit napadený rozsudek;

               —

               vyhovět žalobě vznesené v prvním stupni;

               —

               podpůrně, vrátit věc Soudu prvního stupně a popřípadě mu uložit, aby provedl dokazování, které odmítl;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Nesprávné právní posouzení provedené v odůvodnění napadeného rozsudku pokud jde o bezpředmětnost žaloby ve věci T-31/1.

               2)

               Soud měl nesprávně za to, že zastavení předběžného přezkoumání ohledně sporného daňového opatření muselo být před vstupem nařízení (ES) č. 659/1999 (1) v platnost provedeno výslovným rozhodnutím Komise (určeným členskému státu).

               3)

               Soud nesprávně posoudil rozhodnutí ze dne 28.listopadu v tom rozsahu, ve kterém je považoval za ukončení předběžného přezkoumání ohledně sporného daňového opatření, které bylo zahájeno stížností došlou v dubnu 1994. Soud nesprávně nevzal v úvahu, že nové přezkoumání sporného daňového opatření v roce 2000 by muselo proběhnout v rámci řízení pro existující podpory.

               4)

               Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož porušil pravidla řízení ohledně důkazního břemene a hodnocení důkazů, zejména pokud jde o listinný důkaz, který představuje rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2000 (důvěryhodnost a důkazní síla tohoto důkazního prostředku). Došlo k porušení práva na spravedlivý proces.

               5)

               Nesprávné právní posouzení, jelikož Soud porušil pravidla řízení ohledně důkazního břemene a hodnocení důkazů pokud jde o objektivní, relevantní, korespondující a logicky správné indicie, které se nacházely ve spisu, a které dokazovaly, že Komise před rozhodnutím ze dne 28. listopadu 2000 předběžně přezkoumala sporné daňové opatření a tento přezkum zastavila. Soud dále nesprávně nevzal v úvahu, že nové přezkoumání sporného daňového opatření v roce 2000 by muselo probíhat v rámci řízení pro existující podpory

               6)

               Nesprávné právní posouzení, jelikož Soud tím, že se rozhodl nenařídit předložení určitých dokumentů Komise, které účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nabízela a které se ukázalo ve světle odůvodnění odmítnutí žaloby Soudem jako zásadní pro obhajobu zájmů účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, porušil pravidla řízení ohledně dokazování. Došlo k porušení práva na spravedlivý proces, rovného postavení účastníků řízení a práva na obhajobu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339)


title: Věc C-669/15: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Versailles – Francie) – Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF) v. Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS „Řízení o předběžné otázce — Chybějící právní rámec — Zjevná nepřípustnost — Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora“

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/16

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Versailles – Francie) – Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF) v. Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS
   (Věc C-669/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Chybějící právní rámec - Zjevná nepřípustnost - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora“)
   (2016/C 343/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Versailles

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)

      Odpůrkyně: Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím cour d’appel de Versailles (Francie) ze dne 8. prosince 2015 je zjevně nepřípustná.

      (1)  Úř. věst. C 78, 29.2.2016.


title: Věc F-74/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2010 — Gowitzke v. Europol (Veřejná služba — Zaměstnanci Europolu — Článek 27 služebního řádu pro zaměstnance Europolu — Článek 4 politiky určování platových tříd a platových stupňů zaměstnanců Europolu — Přeřazení pracovního místa na vyšší platový stupeň — Zařazení do platového stupně)

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/60

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2010 — Gowitzke v. Europol
   (Věc F-74/09) (1)

   (Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Článek 27 služebního řádu pro zaměstnance Europolu - Článek 4 politiky určování platových tříd a platových stupňů zaměstnanců Europolu - Přeřazení pracovního místa na vyšší platový stupeň - Zařazení do platového stupně)
   2011/C 30/115
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Werner Siegfried Gowitzke (Haag, Nizozemsko) (zástupce: D. C. Coppens, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 5. června 2009, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o změnu jeho zařazení do platové třídy 5, platového stupně 1.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobce ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009, s. 85.


title: Věc T-242/10: Usnesení Tribunálu ze dne 27. května 2011 — Danzeisen v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Nařízení č. 271/2010 — Žaloba, která se stala bezpředmětnou — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               23.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 27. května 2011 — Danzeisen v. Komise
   (Věc T-242/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Nařízení č. 271/2010 - Žaloba, která se stala bezpředmětnou - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 219/24
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Werner Danzeisen (Eichstetten, Německo) (zástupce: H. Schmidt, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen, F. W. Bulst, M. Vollkommer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení nařízení Komise (EU) č. 271/2010 ze dne 24. března 2010, kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o logo Evropské unie pro ekologickou produkci (Úř. věst. L 84, s. 19).

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


title: Věc C-237/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/50/EHS — Veřejné zakázky na služby — Služby pomoci zemědělcům týkající se roku 2001 — Nařízení (EHS) č. 3508/92 — Zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému v Řecku (integrovaný systém) — Neexistence zadávacího řízení — Nepřípustnost žaloby)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-237/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/50/EHS - Veřejné zakázky na služby - Služby pomoci zemědělcům týkající se roku 2001 - Nařízení (EHS) č. 3508/92 - Zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému v Řecku (integrovaný systém) - Neexistence zadávacího řízení - Nepřípustnost žaloby)
   (2007/C 297/06)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a X. Lewis, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos a S. Charitaki, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 3 odst. 2, článku 7, čl. 11 odst. 1 a čl. 15 odst. 2 směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1)
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


title: Věc C-240/16 P: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 1. února 2017 – Vedran Vidmar a další v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora — Žaloba na náhradu škody — Akt o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii — Závazky ohledně strategie soudní reformy — Vytvoření povolání soudního exekutora a jeho následné zrušení — Škoda způsobená osobám jmenovaným jako soudní exekutoři — Bezvadné monitorování plnění závazků Chorvatskou republikou ze strany Evropské komise — Zamítnutí žaloby — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/3

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 1. února 2017 – Vedran Vidmar a další v. Evropská komise
   (Věc C-240/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Žaloba na náhradu škody - Akt o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii - Závazky ohledně strategie soudní reformy - Vytvoření povolání soudního exekutora a jeho následné zrušení - Škoda způsobená osobám jmenovaným jako soudní exekutoři - Bezvadné monitorování plnění závazků Chorvatskou republikou ze strany Evropské komise - Zamítnutí žaloby - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“)
   (2017/C 129/03)
   Jednací jazyk: chorvatština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Vedran Vidmar, Saša Čaldarević, Irena Glogovšek, Gordana Grancarić, Martina Grgec, Ines Grubišić, Sunčica Horvat Peris, Zlatko Ilak, Mirjana Jelavić, Romuald Kantoci, Svjetlana Klobučar, Ivan Kobaš, Tihana Kušeta Šerić, Damir Lemaić, Željko Ljubičić, Gordana Mahovac, Martina Majcen, Višnja Merdžo, Tomislav Perić, Darko Radić, Damjan Saridžić (zástupce: D. Graf, odvjetnik)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: S. Ječmenica a G. Wils, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se odmítá.

               2)

               Vedranu Vidmarovi, Sašovi Čaldarevićovi, Ireně Glogovšek, Gordaně Grancarić, Martině Grgec, Ines Grubišić, Sunčici Horvat Peris, Zlatko Ilakovi, Mirjaně Jelavić, Romualdu Kantoci, Svjetlaně Klobučar, Ivanu Kobašovi, Tihaně Kušeta Šerić, Damiru Lemaićovi, Željko Ljubičićovi, Gordaně Mahovac, Martině Majcen, Višnje Merdžo, Tomislavu Perićovi, Darko Radićovi a Damjanu Saridžićovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


title: Věc C-350/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. září 2009 ze strany Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 30. června 2009 ve věci T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) v. Komise Evropských společenství

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. září 2009 ze strany Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 30. června 2009 ve věci T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-350/09 P)
   2009/C 312/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (zástupkyně: C. Bonnefoi, advokátka)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně,

               —

               vyhovět zcela nebo částečně návrhovým žádáním předloženým v řízení v prvním stupni;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatel dovolává třinácti důvodů kasačního opravného prostředku, které se vztahují k zamítnutí jeho žaloby na neplatnost rozhodnutí Komise ze dne 4. října 2007, kterým se zrušuje pomoc udělená Evropským sociálním fondem (ESF) rozhodnutím K(1999) 2645 ze dne 17. srpna 1999, Soudem.
   V rámci svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že Soud porušil zásadu rovného zacházení tím, že nedostál požadavkům na spravedlivou rovnováhu mezi argumenty účastníků řízení. Soud totiž tím, že se několikrát omezil pouze na konstatování, že Komise odmítla či vyvrátila argumenty CPEM, neuvedl ani argumenty Komise, ani způsob, jakým tyto argumenty odmítají či vyvracejí argumenty navrhovatele, což vytvořilo nerovnovážný stav v rámci předkládání argumentů do diskuze, a v důsledku toho i v rámci projednání těchto argumentů v rozsudku.
   V rámci svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku CPEM tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že odmítl uznat „spoluodpovědnost“ Komise v rozsahu, v němž si byla vědoma vytýkaných skutečností, ale při svých pravidelných kontrolách realizace podporovaného projektu nepřijala žádné opatření za účelem zablokování jednotlivých plateb nebo zůstatku podpory. Povinnost CPEM navrátit veškerou poskytnutou finanční pomoc je tedy neopodstatněná s ohledem na argumenty předložené ze strany CPEM, které přinejmenším prokazují spoluodpovědnost Komise na vzniklý protiprávní stav.
   V rámci svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že Soud postupoval nesprávně, když nepřezkoumal jeho argumenty týkající se volby právního základu pro provádění kontroly, která je stižena protiprávností v rozsahu, v němž byla provedena na základě jiného nařízení, než je nařízení, na jehož základě je oficiálně vedena.
   V rámci svého čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel uvádí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když prohlásil za nepřípustná jeho návrhová žádání, jimiž se domáhal náhrady škody za veřejný zásah do jeho dobré pověsti. Místnímu tisku totiž byly ze strany OLAF poskytnuty informace, i když CPEM dosud žádné oznámení o rozhodnutí zjednávajícím nápravu neobdrželo. Za těchto okolností zveřejnění těchto informací zasahuje závažným způsobem do dobré pověsti subjektu, jemuž je svěřeno poslání obecného zájmu, který nemá vlastní finanční zdroje ani klientelu, a který je financován pouze soukromými a veřejnými přispívateli.
   V rámci svého pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení a porušil zásadu proporcionality, když zamítl návrh na symbolické odškodnění jeho zaměstnanců z důvodu neexistence zvláštní plné moci advokáta, přestože nesrovnalosti uváděné navrhovatelem, pokud jde o plnou moc vyšetřovatelů OLAF a zaměstnanců Komise, nebyly týmž soudem přezkoumány.
   V rámci svého šestého důvodu kasačního opravného prostředku CPEM Soudu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozsah stížnosti a přezkum prvního žalobního důvodu omezil pouze na otázku dodržení práva na obhajobu, přestože výslovně odkazoval na základní práva obhajoby a obecné právní zásady.
   V rámci svého sedmého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že se Soud mimoto dopustil nesprávného právního posouzení, když rozsah dodržení práva na obhajobu zúžil pouze na otázku, zda měli adresáti rozhodnutí, které citelně zasahuje do jejich zájmů, možnost účinně vyjádřit svůj názor. Dodržení práva na obhajobu je přitom značně většího rozsahu. Nadto je v projednávané věci nanejvýš zpochybnitelná „užitečná“ povaha diskuze s OLAF a Komisí a „pečlivý a nestranný“ přezkum všech okolností v projednávané věci, stejně jako skutečnost, že OLAF neinformoval o předmětu stížností podaných proti CPEM.
   V rámci svého osmého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Soudu konkrétněji vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož měl za to, že skutečnost, že byl tisk informován o obsahu správního rozhodnutí ukládajícího sankci předtím, než bylo oznámeno adresátu, nepředstavuje porušení práva na obhajobu.
   V rámci svého devátého důvodu kasačního opravného prostředku CPEM vytýká Soudu, že nesprávně odmítl jeho žalobní důvod týkající se skutečnosti, že Komise v řízení, které vedlo k vydání napadeného rozhodnutí, porušila právo na obhajobu a zásady presumpce neviny, právní jistoty, vyváženosti a neutrality kontrol. Dodržení těchto obecných právních zásad by totiž mělo být zajištěno nejen v rámci správních řízení, v nichž mohou být uloženy sankce, ale i v rámci předcházejícího vyšetřovacího řízení.
   V rámci svého desátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když opominul francouzský pojem „nezisková organizace“, jakož i vztahy, které taková organizace může a musí udržovat s různými místními územně správními celky. Zopakoval tak původní chybu, které se dopustily Komise a OLAF, které považovaly vazby mezi CPEM a místními územně správními celky, včetně města Marseille, za závažnou nesrovnalost.
   V rámci svého jedenáctého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Soudu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když uvedl, že CPEM mělo za to, že „Průvodce vedoucího projektu“ je nepoužitelný, a když zamítl jeho argumenty v tomto ohledu, zatímco ve skutečnosti CPEM nepovažovalo Průvodce za nepoužitelného, ale pouze namítalo existenci několika různých verzí vedoucí k právní nejistotě a k porušení práva na kontradiktorní řízení.
   V rámci svého dvanáctého důvodu kasačního opravného prostředku CPEM tvrdí, že Soud poskytl chybný výklad pojmu „valorizace“, když převzal právně chybný argument Komise, podle něhož tato technika započtení výdajů byla povolena v „klasickém“ rámci projektů spadajících do působnosti ESF, ale je zakázána v rámci pilotních projektů podle čl. 6 odst. 1 písm. a) nařízení č. 4255/88 (1).
   V rámci svého třináctého a posledního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel konečně Soudu vytýká nedodržení zásady právní jistoty, jelikož se Soud vyhnul diskuzi týkající se žalobního důvodu vycházejícího z nepoužitelnosti nařízení č. 1605/2002 (2), na němž se zakládá rozhodnutí OLAF a Komise, přestože v době rozhodné z hlediska skutkového stavu bylo v platnosti finanční nařízení ze dne 21. prosince 1977 (3). Krom toho, CPEM podle čl. 47 odst. 1 druhého a třetího pododstavce jednacího řádu Soudního dvora navrhuje, aby byly skutkové okolnosti ověřeny výslechem svědků.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 4255/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o Evropský sociální fond (Úř. věst. L 374, s. 21).

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).

      (3)  Finanční nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 356, s. 1), ve znění nařízení Rady (ES, ESUO, Euratom) č. 2779/98 ze dne 17. prosince 1998, kterým se mění finanční nařízení ze dne 21. prosince 1977 (Úř. věst. L 347, s. 3).


title: Věc T-332/13: Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Christodoulou a Stavrinou v. Komise a Evropská centrální banka

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/35

         Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Christodoulou a Stavrinou v. Komise a Evropská centrální banka
   (Věc T-332/13)
   2013/C 252/59
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chrysanthi Christodoulou (Pafos, Kypr) a Maria Stavrinou (Larnaca, Kypr) (zástupci: E. Efstathiou, K. Efstathiou a K. Liasidou, advokáti)

      Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil rozhodnutí euroskupiny ze dne 25. března 2013, v konečném znění obsaženém v rozhodnutí guvernéra Centrální banky Kypru, jakožto zástupce/zmocněnce Evropského systému centrálních bank ze dne 29. března 2013, K.D.P [správní nařízení] 104/2013, jímž bylo rozhodnuto o „prodeji určitých operací“ Cyprus Popular Bank Public Co Ltd, a které v podstatě představuje společné rozhodnutí Evropské centrální banky, jakož i Evropské komise;

               —

               určil, že výše uvedené rozhodnutí euroskupiny představuje v podstatě společné rozhodnutí Evropské centrální banky a Evropské komise, bez ohledu na jeho podobu či formu;

               —

               uložil Evropské centrální bace a Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je neplatné, jelikož byly překročeny pravomoci, které Smlouva o Evropské unii svěřuje nejen Evropské centrální bance, ale také Evropské komisi, takže se jedná o akt, který oba orgány přijaly ultra vires.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje právo na majetek, které je chráněno článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a jejím článkem 14 a které je potvrzeno v Listině základních práv Evropské unie.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že napadené rozhodnutí nemá zjevně žádný právní základ a porušuje zásadu proporcionality.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí porušuje i obecně uznávané právní zásady unijního práva a především zásadu, že se nikdo nemůže dovolávat svých opomenutí k získání určité výhody a/nebo k ospravedlnění svého nesprávného či protiprávního jednání.


title: Věc C-461/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2009 The Wellcome Foundation Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 23. září 2009 ve věci T-493/07, The Wellcome Foundation Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/4

         Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2009 The Wellcome Foundation Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 23. září 2009 ve věci T-493/07, The Wellcome Foundation Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-461/09 P)
   2010/C 37/06
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: The Wellcome Foundation Ltd (zástupce: R. Gilbey, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sereno Genetics Institute S.A.

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               rozhodl tím, že potvrdí napadené rozhodnutí odvolacího senátu, že Soud prvního stupně porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství (1),

               —

               zrušil napadený rozsudek tím, že potvrdí rozhodnutí odvolacího senátu v rozsahu, ve kterém odmítlo zrušit všechna rozhodnutí OHIM a Soudu prvního stupně o nákladech řízení, a nařídil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka tvrdí, vzhledem ke skutečnostem, které vyplývají z rejstříků ochranných známek, a skutečnostem, které byly předloženy OHIM, že Soud prvního stupně došel bez jakéhokoliv právního základu k závěru, že úroveň vnímání relevantní veřejnosti byla vysoká.
   Navrhovatelka tvrdí, že Soud prvního stupně odmítl vzít v úvahu důkazy předložené navrhovatelkou z důvodu, že se jednalo o pouhé rozvedení argumentů a důkazů předložených OHIM, i když tyto důkazy měl připustit.
   Navrhovatelka tvrdí, že Soud prvního stupně použil při popisování stupně podobnosti mezi výrobky terminologii, která je neurčitá a nesoudržná, a tedy neprovedl podrobné, přesné a soudržné odůvodnění rozsudku v této věci.
   Navrhovatelka tvrdí, vzhledem ke skutečnostem, které byly předloženy Soudu prvního stupně, že tento soud uplatnil nepřesná, neúplná a nesprávná právní kritéria, když došel k závěru, že odvolací senát správně shledal, že stupeň podobnosti mezi výrobky byl nízký.
   Navrhovatelka tvrdí, vzhledem ke skutečnostem, které byly Soudu prvního stupně předloženy, že tento soud neuplatnil správné kritérium pro celkové porovnání označení, když došel k závěru, že stupeň podobnosti označení je nízký.
   Navrhovatelka konečně tvrdí, že vzhledem k tomu, že Soud prvního stupně uplatnil nepřesná, neúplná a nesprávná právní kritéria za účelem definování relevantní veřejnosti, posouzení stupně podobnosti výrobků a posouzení podobnosti mezi označeními, založil své zjištění o nebezpečí záměny na nepřesných, neúplných a nesprávných právních kritériích.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-144/06 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 4. října 2007 – Henkel KGaA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 7 odst. 1 písm. b) — Zamítnutí zápisu — Obrazová ochranná známka — Ztvárnění obdélníkové červeno-bílé tablety s oválným modrým jádrem — Rozlišovací způsobilost)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/10

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 4. října 2007 – Henkel KGaA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-144/06 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. b) - Zamítnutí zápisu - Obrazová ochranná známka - Ztvárnění obdélníkové červeno-bílé tablety s oválným modrým jádrem - Rozlišovací způsobilost)
   (2007/C 297/14)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Henkel KGaA (zástupce: C. Osterrieth, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 17. ledna 2006, ve věci T-398/04 Henkel v. OHIM, kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost proti rozhodnutí, kterým byl zamítnut zápis trojrozměrné ochranné známky pro čistící prostředky ve formě červeno-bílé obdélníkové tablety s oválným modrým jádrem – Trojrozměrná ochranná známka tvořená tvarem výrobku – Rozlišovací způsobilost ochranné známky.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Henkel KGaA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 121, 20.5.2006.


title: Věc C-451/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Rakousko) dne 6. listopadu 2006 – Gabriele Walderdorff v. Finanzamt Waldviertel

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/39

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Rakousko) dne 6. listopadu 2006 – Gabriele Walderdorff v. Finanzamt Waldviertel
   (Věc C-451/06)
   (2006/C 326/83)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien
   Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Gabriele Walderdorff

      Odpůrce: Finanzamt Waldviertel
   Předběžné otázky
   Má se čl. 13 část B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1) (naposledy změněna směrnicí Rady 2006/69/ES (2) ze dne 24. července 2006, dále jen „šestá směrnice“), vykládat v tom smyslu, že poskytnutí oprávnění k výkonu rybolovu za úplatu ve formě pachtovní smlouvy uzavřené na dobu 10 let

               1)

               vlastníkem pozemku, na kterém se nachází vodní plocha, pro kterou bylo oprávnění uděleno,

               2)

               majitelem rybářského práva k vodní ploše, která je veřejným majetkem,

         představuje „pacht nebo nájem nemovitého majetku“?

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 1 (Zvl. vyd. 09/01, s. 23).

      (2)  Úř. věst. L 221, s. 9.


title: Věc C-501/11 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. července 2013 — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH v. Evropská komise, Rada Evropské unie ( „Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů — Odpovědnost mateřské společnosti za porušení kartelového práva, kterých se dopustila její dceřiná společnost — Holdingová společnost — Vnitropodnikový program slučitelnosti ( „Compliance-Programme“ ) — Základní práva — Zásady právního státu v rámci stanovení ukládaných pokut — Dělba moci, zásady legality, zákazu zpětné účinnosti, ochrany legitimního očekávání a odpovědnosti za zavinění — Nařízení (ES) č. 1/2003 — Článek 23 odstavec 2 — Platnost — Legalita pokynů Komise z roku 1998“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/7

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. července 2013 — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH v. Evropská komise, Rada Evropské unie
   (Věc C-501/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů - Odpovědnost mateřské společnosti za porušení kartelového práva, kterých se dopustila její dceřiná společnost - Holdingová společnost - Vnitropodnikový program slučitelnosti („Compliance-Programme“) - Základní práva - Zásady právního státu v rámci stanovení ukládaných pokut - Dělba moci, zásady legality, zákazu zpětné účinnosti, ochrany legitimního očekávání a odpovědnosti za zavinění - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 23 odstavec 2 - Platnost - Legalita pokynů Komise z roku 1998)
   2013/C 260/12
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH (zástupci: R. Bechtold aW. Bosch, advokáti, J. Schwarze, Prozessbevollmächtigter)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Sauer a C. Hödlmayr, zástupci, ve spolupráci s A. Böhlke, advokát), Rada Evropské unie (zástupci: F. Florindo Gijón a M. Simm, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 — Schindler Holding a další v. Komise (T-138/07), kterým Tribunál zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 512 final ze dne 21. února 2007 v řízení podle článku 81 ES (ve věci COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory) ohledně kartelové dohody v oblasti instalace a údržby výtahů a eskalátorů v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku spočívající v manipulování se zadávacím řízením, rozdělování trhů, stanovování cen, zadávání projektů a příslušných smluv a výměně informací, nebo podpůrně návrh na snížení výše pokut uložených účastnicím řízení podávajícím kasační opravný prostředek

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV a Schindler Deutschland Holding GmbH ponesou vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 347, 26.11.2011.


title: Věc T-215/13: Žaloba podaná dne 15. dubna 2013 — Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM — Recticel (Lambda)

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/12

         Žaloba podaná dne 15. dubna 2013 — Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM — Recticel (Lambda)
   (Věc T-215/13)
   2013/C 178/23
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Recticel SA (Brusel, Belgie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného R 112/2012-5 a

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: obrazová ochranná známka znázorňující řecké písmeno lambda v červené a bílé barvě, přihláška ochranné známky Společenství č. 2 960 789

      Majitelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné zrušení ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


title: Věc C-324/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England a Wales), Chancery Division dne 12. srpna 2009 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited v. eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/40

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England a Wales), Chancery Division dne 12. srpna 2009 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited v. eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi
   (Věc C-324/09)
   2009/C 267/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Žalovaní: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Předběžné otázky

               1)

               V případě, kdy jsou testery parfémů a kosmetiky (tj. vzorky, které slouží jako předváděcí výrobky pro spotřebitele v maloobchodních prodejnách) a „dramming bottles“ (tj. zásobníky, které slouží k naplnění menších nádob, jež jsou dodávány spotřebitelům jakožto bezplatné vzorky), které nejsou určeny k prodeji spotřebitelům (a často jsou označeny jako „neprodejný“ nebo „samostatně neprodejný“), bezplatně dodávány autorizovaným distributorům majitele ochranné známky, jsou takové výrobky „uváděny na trh“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS (1) ze dne 21. prosince 1988 (dále jen „směrnice o ochranných známkách“) a čl. 13 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94 (2) ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (dále jen „nařízení o OZS“)?

               2)

               Představuje skutečnost, že z parfémů a kosmetiky byly bez souhlasu majitele ochranné známky odstraněny krabice (nebo jiné obaly), „legitimní důvod“ pro majitele ochranné známky bránit dalšímu uvádění nezabalených výrobků na trh ve smyslu čl. 7 odst. 2 směrnice o ochranných známkách a čl. 13 odst. 2 nařízení o OZS?

               3)

               Je pro odpověď na výše uvedenou druhou otázku relevantní, pokud:

                           a)

                           výsledkem odstranění krabic (nebo jiných obalů) je skutečnost, že nezabalené výrobky nejsou označeny informacemi požadovanými čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 76/768/EHS (3) ze dne 27. července 1976 (dále jen „směrnice o kosmetických prostředcích“) a konkrétně na nich není uveden seznam složek nebo „datum minimální trvanlivosti“?

                           b)

                           nabízení nebo prodej nezabalených výrobků, na kterých nejsou uvedeny takové informace, představuje trestný čin podle práva členského státu Společenství, ve kterém jsou tyto výrobky nabízeny nebo prodávány třetími osobami?

               4)

               Je pro odpověď na výše uvedenou druhou otázku relevantní, pokud další uvádění na trh poškozuje nebo může poškodit image zboží, a tudíž dobré jméno ochranné známky? Pokud tomu tak je, je třeba takový dopad předpokládat, nebo je vyžadováno, aby jej majitel ochranné známky prokázal?

               5)

               V případě, že hospodářský subjekt, který provozuje služby on-line trhu, od provozovatele (internetového) vyhledávače nabude užívání označení, které je totožné se zapsanou ochrannou známkou, jako klíčového slova za tím účelem, aby toto označení bylo uživateli vyhledávačem zobrazeno jako inzerce na internetovou stránku provozovatele on-line trhu, představuje toto zobrazení označení v inzerci „užívání“ označení ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení o OZS?

               6)

               Představuje skutečnost, že v případě, že se uživatel kliknutím na inzerci uvedenou v otázce 5 výše dostane přímo na reklamy nebo nabídky zboží totožného se zbožím, pro které je ochranná známka zapsána pod označením umístěným na internetovou stránku jinými osobami, z nichž některé práva vyplývající z ochranné známky porušují a některé nikoli z důvodu odlišných statusů příslušných výrobků, užívání označení provozovatelem on-line trhu „pro“ porušující zboží ve smyslu [čl.] 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení o OZS?

               7)

               V případě, že mezi zboží, jež je předmětem reklamy, a zboží, které je nabízeno na internetové stránce uvedené v otázce 6 výše, patří zboží, které nebylo uvedeno na trh v EHP majitelem ochranné známky nebo s jeho souhlasem, postačuje k tomu, aby takové užívání spadalo do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení o OZS a mimo čl. 7 odst. 1 směrnice o ochranných známkách a čl. 13 odst. 1 nařízení o OZS, že je reklama nebo nabídka určena spotřebitelům na území, na které se vztahuje ochranná známka nebo musí majitel ochranné známky prokázat, že reklama nebo nabídka znamená nutně uvádění předmětného zboží na trh na území, na které se vztahuje ochranná známka?

               8)

               Je pro odpovědi na otázky 5 až 7 výše relevantní, pokud užívání vytýkané majitelem ochranné známky spočívá v samotném zobrazení označení na internetové stránce provozovatele on-line trhu a nikoli v inzerci?

               9)

               Pokud k tomu, aby takové užívání spadalo do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení o OZS a mimo čl. 7 odst. 1 směrnice o ochranných známkách a čl. 13 odst. 1 nařízení o OZS, postačuje, že je reklama nebo nabídka určena spotřebitelům na území, na které se vztahuje ochranná známka:

                           a)

                           spočívá takové užívání v „ukládání informací poskytovaných příjemcem služby“ nebo takové užívání zahrnuje „ukládání informací poskytovaných příjemcem služby“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu?

                           b)

                           pokud užívání nespočívá výhradně v činnostech spadajících do působnosti čl. 14 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu, ale takové činnosti zahrnuje, je poskytovatel on-line trhu zproštěn odpovědnosti v rozsahu, v němž užívání spočívá v takových činnostech a v případě kladné odpovědi mohou být náhrady škody nebo jiné finanční náhrady poskytovány s ohledem na takové užívání v rozsahu, v němž toto užívání není zproštěno odpovědnosti?

                           c)

                           za okolností, že si byl poskytovatel on-line trhu vědom, že tím, že toto zboží bylo předmětem reklamy a bylo nabízeno a prodáváno na jeho internetové stránce, byla porušena práva vyplývající ze zapsaných ochranných známe a že k takovému porušení práv vyplývajících z těchto zapsaných ochranných známek může nadále docházet prostřednictvím reklamy, nabídky a prodeje stejného nebo podobného zboží týmiž nebo jinými uživateli internetové stránky, představuje to „účinné seznámení“ nebo „dozvědění se“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu?

               10)

               V případě, že služby prostředníka, jako je provozovatel internetové stránky, byly třetí osobou užívány k porušení práv vyplývajících ze zapsané ochranné známky, vyžaduje článek 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES (4) ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (dále jen „směrnice o dodržování práv“), aby členské státy zajistily, aby majitel ochranné známky mohl požadovat vydání soudního zákazu vůči prostředníku k tomu, aby se předešlo dalšímu porušování práv vyplývajících ze zmíněné ochranné známky zabráněním v pokračování tohoto specifického protiprávního jednání a v případě kladné odpovědi, jaký rozsah soudního zákazu lze uplatnit?

      (1)  První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).

      (2)  Úř. věst. L 11, s. 1.

      (3)  Směrnice Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků (Úř. věst. L 262, s. 169).

      (4)  Úř. věst. L 157, s. 45.


title: Věc C-27/05: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne  27. dubna 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg) – Elfering Export GmbH v. Hauptzollamt Hamburg – Jonas (Vývozní náhrady — Hmotněprávní podmínka — Nařízení (ES) č. 800/1999 — Hovězí maso — Neexistence důkazu o původu produktů — Použitelnost sankcí)

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/18

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. dubna 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg) – Elfering Export GmbH v. Hauptzollamt Hamburg – Jonas
   (Věc C-27/05) (1)

   (Vývozní náhrady - Hmotněprávní podmínka - Nařízení (ES) č. 800/1999 - Hovězí maso - Neexistence důkazu o původu produktů - Použitelnost sankcí)
   (2006/C 143/32)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Hamburg
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Elfering Export GmbH

      Žalovaná: Hauptzollamt Hamburg – Jonas
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Výklad čl. 5 odst. 4 a čl. 51 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11) – Informace ve vývozním prohlášení o původu produktů ve Společenství – Nedostatek důkazů o původu produktů – Použitelnost sankcí
   Výrok
   Prohlášení obsažené ve vývozním prohlášení, že produkt, pro který je požadována náhrada, má původ ve Společenství, patří mezi údaje, které musejí být poskytnuty pod hrozbou sankce podle čl. 51 odst. 2 ve spojení s čl. 5 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc T-85/12: Žaloba podaná dne 21. února 2012 — Lilleborg v. OHIM — Hardford (Pierre Robert)

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/31

         Žaloba podaná dne 21. února 2012 — Lilleborg v. OHIM — Hardford (Pierre Robert)
   (Věc T-85/12)
   2012/C 118/52
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lilleborg AS (Oslo, Norsko) (zástupci: E. Ullberg a M. Plogell, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hardford AB (Limhamn, Švédsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. prosince 2011 ve věci R 2462/2010-1, a v důsledku toho uložil OHIM, aby přezkoumal důkazy předložené žalobkyní o existenci, platnosti a dosahu starší ochranné známky;

               —

               alternativně, změnil rozhodnutí prvního odvolacího senátu svým vlastním rozhodnutím a zamítl zápis ochranné známky Společenství č. 8 541 849„Pierre Robert“;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených v řízení před námitkovým oddělením a prvním odvolacím senátem OHIM.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní označení „Pierre Robert“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 44 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 541 849

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Švédská slovní ochranná známka „PIERRE ROBERT“ zapsaná pod č. 164 251 pro výrobky zařazené do třídy 3

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení pravidla 50 odst. 1 nařízení Komise č. 2868/95 a článků 76 a 8 a čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát (i) zanedbal skutečnost, že je oprávněn přezkoumat skutkové okolnosti z vlastního podnětu, a nevzal v úvahu skutkové okolnosti, které by zjevně mohly ovlivnit rozhodnutí o námitkách; (ii) se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že „PIERRE ROBERT“ je dobře známá ochranná známka; (iii) se dopustil pochybení, když nevzal v úvahu důkazy obsažené v příloze 1 předložené v souvislosti s podáním námitek; a (iv) se dopustil pochybení, když nepřijal osvědčení vydané švédským patentovým a registračním úřadem předložené před vydáním rozhodnutí námitkového oddělení.


title: Věc T-692/13: Usnesení Tribunálu ze dne 2. března 2016 – SACBO v. INEA

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/54

         Usnesení Tribunálu ze dne 2. března 2016 – SACBO v. INEA
   (Věc T-692/13) (1)

   (2016/C 156/73)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


title: Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unieÚř. věst. C 262, 23.10.2004

text:
               6.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/39

         (2004/C 273/74)
   Poslední publikace Soudního dvora v
         Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 262, 23.10.2004

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 251, 9.10.2004

      Úř. věst. C 239, 25.9.2004

      Úř. věst. C 228, 11.9.2004

      Úř. věst. C 217, 28.8.2004

      Úř. věst. C 201, 7.8.2004

      Úř. věst. C 190, 24.7.2004

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Věc T-444/07: Žaloba podaná dne 5. prosince 2007 – Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise v. Komise

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/29

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2007 – Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise v. Komise
   (Věc T-444/07)
   (2008/C 37/45)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (Marseille, Francie) (zástupce: C. Bonnefoi, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušení rozhodnutí Komise č. C(2007) 4645 ze dne 4. října 2007, kterým se odnímá finanční podpora přiznaná Evropským sociálním fondem pro účely financování dotace ESF ve Francii (CPEM) rozhodnutím č. C(1999) 2645 ze dne 17. srpna 1999;

               —

               uznání práva na odškodnění za veřejné poškození dobrého jména organizace vyvíjející činnost v rámci plnění úkolu obecného zájmu (odškodnění odhadováno na 100 000 eur);

               —

               uznání práva zaměstnanců CPEM na individuální odškodnění ve výši „jednoho symbolického eura“ za narušení pokojného výkonu jejich práce (ohrožování budoucnosti struktury, v níž jsou zaměstnáni, a tedy jejich pracovních míst, neboť zaplacení milionu eur znamená uzavření CPEM a MSD);

               —

               náhrada nákladů na advokáta a právní pomoc, které si spor vynutil a které lze doložit vyúčtováním.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí Komise č. C(2007) 4645 ze dne 4. října 2007, kterým se odnímá, na základě zprávy vypracované OLAF, finanční podpora poskytnutá Evropským sociálním fondem (1) ve formě globální dotace na financování pilotního projektu realizovaného žalobcem.
   Na podporu své žaloby žalobce uvádí dvě skupiny důvodů, přičemž první důvody se týkají způsobu, jakým OLAF vedl vyšetřování, na jehož konci bylo přijato napadené rozhodnutí, a vycházejí z porušení práv obhajoby; ostatní důvody se vážou k meritu napadeného rozhodnutí.
   Žalobce zaprvé tvrdí, že forma, jakou OLAF vedl své vyšetřování, porušila několik zásad práva Společenství a nezaujatého vyšetřování, jako jsou zásada presumpce neviny a právo znát přesně skutečný obsah obvinění obsažených v oznámeních, na jejichž základě bylo řízení vyvoláno. Žalobce mimo jiné tvrdí, že OLAF se dopustil záměny postupů stanovených nařízením č. 2185/96 (2) s postupy, které se vážou k vyšetřováním vedeným podle nařízení č. 2988/95 (3). Zadruhé žalobce vytýká OLAF, že své závěry v žalobcův neprospěch opřel o různá a proměnlivá vydání „Průvodce vedoucího projektu“ (Guide du promoteur).
   Pokud jde o meritum sporu, žalobce Komisi vytýká, že své rozhodnutí opřela o závěry zprávy OLAF, který závažným způsobem pominul pojmy francouzského práva „nezisková organizace“ („organisme à but lucratif“) a „poskytnutí“ („mise à disposition“). Dále tvrdí, že OLAF žalobci namítal nadřazenost „Průvodce vedoucího projektu“ ve vztahu k obsahu nařízení Společenství. Rovněž tvrdí, že Komise byla informována, a dokonce povolila jednání, která jsou žalobci vytýkána OLAF a v napadeném rozhodnutí. Žalobkyně rovněž uplatňuje žalobní důvod vycházející z nepoužitelnosti a nenamítatelnosti nařízení č. 1605/2002 (4), o které se podle ní částečně opírají úvahy OLAF a napadeného rozhodnutí.

      (1)  Rozhodnutí Komise č. C(1999) 2645 ze dne 17. srpna 1999, ve znění rozhodnutí č. C(2001) 2144 ze dne 18. září 2001.

      (2)  Nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. prosince 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem (Úř. věst. L 292, s. 2; Zvl. vyd. 09/01, s. 303).

      (3)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).

      (4)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


title: Věc T-430/08: Žaloba podaná dne 30. září 2008 – Grain Millers v. OHIM – Grain Millers (GRAIN MILLERS)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/46

         Žaloba podaná dne 30. září 2008 – Grain Millers v. OHIM – Grain Millers (GRAIN MILLERS)
   (Věc T-430/08)
   (2008/C 313/83)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Grain Millers, Inc. (Eden Prairie, Spojené státy) (zástupce: L.-E. Ström, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Grain Millers GmbH & Co. KG (Brémy, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. července 2008 ve věci R 487/2007-2; a

               —

               uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „GRAIN MILLERS“ pro výrobky a služby tříd 29, 30 a 31 – přihláška č. 365 0256

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: německé „obchodní označení“„GRAIN MILLERS“ a jeho obrazová verze

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 4 nařízení Rady č. 40/94 tím, že odvolací senát přecenil význam důkazů předložených další účastnicí řízení před odvolacím senátem za účelem prokázání přednosti vlastních práv před uvedeným obchodním označením


title: Věc C-467/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Audiencia Provincial de Málaga, Sección Primera ze dne 8. července 2004 ve věci odvolání proti usnesení o zahájení zkráceného řízení ze dne 21. listopadu 2003, podaného G. Francesco Gasparinim a dalšími

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/31

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Audiencia Provincial de Málaga, Sección Primera ze dne 8. července 2004 ve věci odvolání proti usnesení o zahájení zkráceného řízení ze dne 21. listopadu 2003, podaného G. Francesco Gasparinim a dalšími
   (Věc C-467/04)
   (2005/C 6/57)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Audiencia Provincial de Málaga, Sección Primera (Španělsko) ze dne 8. července 2004 ve věci odvolání proti usnesení o zahájení zkráceného řízení ze dne 21. listopadu 2003, podaného G. Francescem Gasparinim a dalšími, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Audiencia Provincial de Málaga žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               —

               Pokud jde o rozhodnutou trestní věc, Tribunal de Málaga žádá o výklad článku 54 Prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě k následujícímu:

                           1.

                           Je závěr soudů jednoho státu Společenství o promlčení trestného činu závazný pro soudy ostatních států Společenství?

                           2.

                           Má zproštění jednoho obžalovaného obžaloby ze spáchání trestného činu na základě promlčení příznivé důsledky pro obžalované v jiném státě Společenství, jestliže jsou činy totožné, anebo, což je totéž, lze mít zato, že promlčení zvýhodňuje rovněž obžalované na základě totožných činů v jiném státě Společenství?

                           3.

                           Jestliže trestní soudy jednoho státu Společenství určí, že pro účely trestného činu nedovoleného dovozu není prokázáno, že původ zboží je mimo Společenství, a rozhodnou o zproštění obžaloby, mohou soudy jiného státu Společenství rozšířit vyšetřování za účelem prokázání toho, že k dovozu zboží došlo bez zaplacení cla ze státu, který nenáleží ke Společenství?

               —

               Pokud jde o pojem zboží ve volném oběhu, Tribunal de Málaga žádá o výklad článku 24 Smlouvy o založení Evropského společenství k následujícímu:
               „Jestliže trestní soud Společenství určí, že není prokázáno, že zboží bylo dovezeno na území Společenství protiprávně, nebo že trestný čin nedovoleného dovozu je promlčen“:

                           a)

                           Může být uvedené zboží pokládáno za zboží ve volném oběhu na zbývajícím území Společenství?

                           b)

                           Může být uvádění na trh ve třetím státě Společenství po dovozu do státu Společenství, který rozhodl o zproštění obžaloby, pokládáno za jednání samostatné a tudíž trestné, nebo naopak za jednání neoddělitelné od dovozu?


title: Věc T-429/11: Žaloba podaná dne 4. srpna 2011 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria v. Komise

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/46

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2011 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria v. Komise
   (Věc T-429/11)
   2011/C 282/85
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Ruiz Calzado, advokát, M. Núñez-Müller, advokát, a J. Domínguez Pérez, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 odst. 1 rozhodnutí;

               —

               podpůrně, zrušil čl. 1 odst. 4 a 5 rozhodnutí;

               —

               podpůrněji, zrušil článek 4 rozhodnutí nebo případně změnil jeho působnost;

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti článku 1 rozhodnutí Evropské komise dne 12. ledna 2011 ve věci C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích, zavedených Španělskem (dále jen „napadené rozhodnutí“).
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává sedmi žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení článků 107 a 108 SFEU, jelikož podle napadeného rozhodnutí představuje čl. 12 odst. 5 TRLIS státní podporu, neboť umožňuje daňové odpisy finančního goodwillu v případě nabytí podílu ve společnostech nacházejících se mimo Společenství.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nesprávného postupu, jelikož podle napadeného rozhodnutí k závěru, že opatření představuje státní podporu, která je zakázána v celém rozsahu, stačí, že jeho použití vede k situacím, které zahrnují podpory.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož v rozhodnutí byl přijat závěr, že i) opatření v celém rozsahu představuje protiprávní podporu, včetně ve vztahu k takových zemím, jako je Čína nebo Indie nebo jiné země, u nichž bylo prokázáno nebo může být prokázáno, že v nich existují zjevné právní překážky, které brání přeshraničním fúzím podniků a že ii) opatření představuje v celém rozsahu neslučitelnou státní podporu, včetně v té části, v níž povoluje odpisy finančního goodwillu vzniklého nabytím většinového podílu v zahraničních společnostech nacházejících se mimo Unii.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásad legitimního očekávání a rovného zacházení, jelikož Komise se odchýlila od doporučení uvedených ve sdělení o přímých daních a od své administrativní praxe.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, jelikož Komise neověřila přesný dosah praktických překážek, které brání fúzím se společnostmi mimo Společenství.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení dosahu zásady legitimního očekávání, který připouští rozhodnutí.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění rozhodnutí.


title: Věc T-489/15: Usnesení Tribunálu ze dne 28. března 2017 – LG Electronics v. EUIPO – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky k zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 28. března 2017 – LG Electronics v. EUIPO – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP)
   (Věc T-489/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2017/C 178/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Korejská republika) (zástupce: M. Graf, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: A. Wulff a U. Hildebrandt, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. června 2015 (věc R 1938/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Cyrus Wellness Consulting GmbH a LG Electronics, Inc.

      Výrok

               1.

               Již není důvodné rozhodnout ve věci samé.

               2.

               Společnost LG Electronics, Inc. Ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Cyrus Wellness Consulting GmbH.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc C-375/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Grenoble (Francie) dne 6. srpna 2012 — Margaretha Bouanich v. Direction départementale des finances publiques de la Drôme

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Grenoble (Francie) dne 6. srpna 2012 — Margaretha Bouanich v. Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Věc C-375/12)
   2012/C 319/03
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Grenoble

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Margaretha Bouanich

      Žalovaný: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Předběžné otázky

               1)

               Brání články 43, 56 a 58 Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní články 49, 63 a 65 Smlouvy o fungování Evropské unie) takovým právním předpisům, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, jež zavádí mechanismus horní hranice zdanění ve výši 60 % nebo 50 % příjmů pobíraných v průběhu roku, který v případě, že rezident jednoho členského státu Evropské unie, který je akcionářem společnosti usazené v jiném členském státě Unie a pobírá dividendy, jež jsou zdaněny v obou těchto státech, přičemž dvojímu zdanění je ve státě, jehož je tato osoba rezidentem, zamezeno metodou zápočtu daně ve stejné výši, jako je výše daně zaplacená ve státě sídla vyplácející společnosti, nezohledňuje daň zaplacenou v jiném státě nebo ji zohledňuje pouze částečně?

               2)

               V případě kladné odpovědi, může být takové omezení odůvodněno potřebou zajistit soudržnost daňového systému, nebo vyváženým rozdělením zdaňovací pravomoci mezi členskými státy anebo jakýmkoli jiným naléhavým důvodem obecného zájmu?


title: Věc T-22/07: Žaloba podaná dne 1. února 2007 – US Steel Košice v. Komise

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/38

         Žaloba podaná dne 1. února 2007 – US Steel Košice v. Komise
   (Věc T-22/07)
   (2007/C 56/71)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: US Steel Košice (Košice, Slovenská republika) (zástupci: E. Vermulst, S. Van Cutsem, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise D/59829 ze dne 22. listopadu 2006 o uplatnění prodejního stropu na Bulharsko a Rumunsko; a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise D/59829 ze dne 22. listopadu 2006, kterým se rozšiřuje uplatnění prodejního stropu stanoveného v oddíle 4 bod 2(a)(i) přílohy XIV Smlouvy o přistoupení tak, aby se vztahoval na Bulharsko a Rumunsko. Napadené rozhodnutí stanovilo, že prodejní strop pro rok 2007 a následující roky musel být znovu vypočítán se zohledněním údajů o prodejích v Rumunsku a Bulharsku za rok 2001. V tomto ohledu zavázalo Slovenskou republiku, aby poskytlo údaje o prodejích žalobkyně v těchto zemích v roce 2001.
   Žalobkyni byla poskytnuta podpora ve formě daňové úlevy na základě přechodných opatření v oblasti státních podpor, která Slovenská republika může uplatnit ve vztahu k jednomu příjemci působícímu v ocelářském odvětví.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje, že napadené rozhodnutí je protiprávní vzhledem k tomu, že vyžaduje, aby upravila svoji prodejní politiku a omezila své prodeje určitých ocelových výrobků spotřebitelům v Bulharsku a Rumunsku za účelem získání podpory, která je schválená podle práva Společenství.
   Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí ukládá povinnost splnit dodatečnou podmínku, která neexistovala, když Smlouva o přistoupení vstoupila v platnost, a tato podmínka tedy odporuje znění, duchu a obecné systematice Smlouvy o přistoupení. Podle žalobkyně se pojem „v rozšířené EU“, na který odkazuje oddíl 4 bod 2(a)(i) přílohy XIV nevztahuje na Rumunsko a Bulharsko.
   Mimoto žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno, jelikož Komise jednala v oblasti, ve které nemá žádnou pravomoc, čímž porušila legitimní očekávání žalobkyně a zásadu proporcionality.


title: Věc C-419/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 30. července 2015 – Thomas Philipps GmbH & Co. KG v. Grüne Welle Vertriebs GmbH

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 30. července 2015 – Thomas Philipps GmbH & Co. KG v. Grüne Welle Vertriebs GmbH
   (Věc C-419/15)
   (2015/C 346/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Thomas Philipps GmbH & Co. KG

      Odpůrkyně: Grüne Welle Vertriebs GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 33 odst. 2 první věta nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (1) uplatnění nároků vyplývajících z porušení zapsaného průmyslového vzoru Společenství nabyvatelem licence, který není zapsán v rejstříku průmyslových vzorů Společenství?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Může nabyvatel výlučné licence průmyslového vzoru Společenství uplatnit nároky na náhradu škody, kterou utrpěl, na základě zmocnění uděleného majitelem práv v řízení o právním sporu zahájeném jím samotným podle čl. 32 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o průmyslových vzorech Společenství, anebo může pouze podle odstavce 4 tohoto článku vstoupit do řízení, které zahájil samotný majitel práv z důvodu porušení jeho průmyslového vzoru Společenství?

      (1)  Úř. věst. L 3, s. 1.


title: Věc C-307/06: Žaloba podaná dne 14. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/24

         Žaloba podaná dne 14. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-307/06)
   (2006/C 224/45)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz a I. Kaufmann-Bühler, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že na základě vnitrostátních ustanovení zákona o poskytování přídavku a dovolené na výchovu poskytuje pracovníkům s bydlištěm v jiném členském státě přídavek na výchovu pouze tehdy, pokud pracovníci vykonávají zaměstnání, jehož rozsah není zanedbatelný, přičemž tyto podmínky musí být splněny pouze příhraničními pracovníky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 39 ES a čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1612/68 (1) a

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Podle čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1612/68 má pracovník, který je státním příslušníkem členského státu, na území jiného členského státu stejné sociální a daňové výhody jako tuzemští pracovníci.
   Podle čl. 1 odst. 7 zákona o poskytování přídavku a dovolené na výchovu je přídavek na výchovu v Německu poskytován pracovníkům s bydlištěm v jiném členském státě pouze tehdy, pokud vykonávají zaměstnání, jehož rozsah není zanedbatelný. Tuto podmínku musí splňovat pouze příhraniční pracovníci, pracovníků s bydlištěm v Německu se toto pravidlo netýká: tyto osoby mají nárok na přídavek na výchovu nezávisle na počtu odpracovaných hodin týdně nebo na výši pracovního příjmu. Německý zákonodárce tedy vychází z toho, že u osob, které bydlí v Německu, zanedbatelný rozsah jejich zaměstnání nebrání tomu, aby byli kvalifikovány jako pracovníci.
   Tento požadavek je neslučitelný s článkem 39 ES a čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68.
   I kdyby pracovníci vykonávající zaměstnání, jehož rozsah je zanedbatelný, nespadali do osobní působnosti nařízení (EHS) č. 1408/71, pokud nejsou v jejich případě splněny podmínky uvedené v příloze I, C (nyní D) – pro Německo -, nelze v žádném případě dospět k závěru, že nařízení (EHS) č. 1612/68 se nepoužije. Soudní dvůr ve své judikatuře zdůraznil, že vyloučení plnění z rozsahu působnosti nařízení (EHS) č. 1408/71 neosvobozuje členské státy od povinnosti se ujistit, že žádné další ustanovení práva Společenství, vycházející zejména z nařízení (EHS) č. 1612/68, nebrání stanovení podmínky bydliště. Co se týče přídavku na výchovu, Soudní dvůr dokonce výslovně rozhodl, že se jedná o sociální výhodu ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1612/68.
   Osoba, která vykonává zaměstnání, jehož rozsah je zanedbatelný, může spadat pod pojem pracovníka ve smyslu článku 39 ES. Podle ustálené judikatury Soudního dvora má pojem pracovníka podle článku 39 ES a nařízení (EHS) č. 1612/68 zvláštní význam na úrovni Společenství a nelze jej vykládat striktně. Objektivní znak pracovního poměru spočívá v tom, že určitá osoba vykonává po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením činnosti, za které protihodnotou pobírá odměnu. Soudní dvůr dospěl k závěru, že částečný pracovní úvazek není vyloučen z rozsahu působnosti ustanovení o volném pohybu pracovníků.
   Ustanovení vnitrostátního práva, které není objektivně odůvodněné a přiměřené s ohledem na sledovaný cíl, je nepřímo diskriminační, pokud může mít svou povahou méně příznivý dopad na migrující pracovníky než na tuzemské pracovníky, a v důsledku toho hrozí nebezpečí, že znevýhodní především migrující pracovníky. Podle Komise není požadavek, který poskytnutí německého přídavku na výchovu migrujícím pracovníkům, kteří vykonávají zaměstnání, jehož rozsah není zanedbatelný, podmiňuje tím, že bydlí v Německu, objektivně odůvodněný a přiměřený, a porušuje tedy článek 39 ES a čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1612/68.

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 2.


title: Věc T-581/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. března 2015 – Royal County of Berkshire Polo Club v. OHIM – Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Royal County of Berkshire POLO CLUB — Starší obrazové ochranné známky Společenství BEVERLY HILLS POLO CLUB — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Povinnost odůvodnění — Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. března 2015 – Royal County of Berkshire Polo Club v. OHIM – Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB)
   (Věc T-581/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Royal County of Berkshire POLO CLUB - Starší obrazové ochranné známky Společenství BEVERLY HILLS POLO CLUB - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Povinnost odůvodnění - Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 155/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: J. Maitland-Walker, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Bullock a N. Bambara, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Lifestyle Equities CV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupce: D. Russo, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. července 2013 (věc R 1374/2012-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lifestyle Equities CV a Royal County of Berkshire Polo Club Ltd.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 25. července 2013 (věc R 1374/2012-2) se zrušuje v části, v níž zamítá přihlášku ochranné známky Společenství č. 9642621 pro výrobky „biče, postroje, sedlářské výrobky“.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


title: Věc C-470/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Arnhem (Nizozemsko) dne 3. listopadu 2008 – K. van Dijk v. Gemeente Kampen

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Arnhem (Nizozemsko) dne 3. listopadu 2008 – K. van Dijk v. Gemeente Kampen
   (Věc C-470/08)
   (2009/C 6/24)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Gerechtshof te Arnhem
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: K. van Dijk

      Žalovaná: Gemeente Kampen
   Předběžné otázky

               1)

               Je nájemce na základě nařízení č. 1782/2003 (1) a nařízení č. 795/2004 (2) nebo na základě obecných zásad práva Společenství, zejména zásady zákazu bezdůvodného obohacení, pokud v této oblasti neexistují žádné vnitrostátní předpisy, povinen pronajímateli po uplynutí nájemní smlouvy převést najatý pozemek včetně platebních nároků, které ve vztahu k tomuto pozemku vznikly nebo které s ním souvisejí?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1: Je pronajímatel na základě nařízení č. 1782/2003 a nařízení č. 795/2004 nebo na základě obecných zásad práva Společenství, zejména zásady zákazu bezdůvodného obohacení, pokud v této oblasti neexistují žádné vnitrostátní předpisy, povinen nájemci zaplatit náhradu za platební nároky převedené na pronajímatele, a pokud toto bude zodpovězeno kladně, musí pronajímatel nahradit celkovou hodnotu těchto nároků nebo pouze část této hodnoty, a v druhém uvedeném případě jakou část?

               3)

               V případě záporné odpovědi na otázku 1: Je nájemce na základě nařízení č. 1782/2003 a nařízení č. 795/2004 nebo na základě obecných zásad práva Společenství, zejména zásady zákazu bezdůvodného obohacení, pokud v této oblasti neexistují žádné vnitrostátní předpisy, povinen pronajímateli zaplatit náhradu za platební nároky, které zůstanou nájemci, a pokud toto bude zodpovězeno kladně, musí nájemce nahradit celkovou hodnotu těchto nároků nebo pouze část této hodnoty, a v druhém uvedeném případě jakou část?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 795/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 1; Zvl. vyd. 03/44, s. 226).


title: Věc C-38/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budai Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 24. ledna 2017 – GT v. HS

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budai Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 24. ledna 2017 – GT v. HS
   (Věc C-38/17)
   (2017/C 178/02)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Budai Központi Kerületi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: GT

      Žalovaný: HS

      Předběžné otázky

   Brání pravomoc, která je přiznána Evropské unii s cílem zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele,
   základní zásady unijního práva, a to zásada rovnosti před zákonem, zásada účinné soudní ochrany a zásada spravedlivého procesu, a
   různé body odůvodnění směrnice 93/13/ES (1) („…vzhledem k tomu, že dva programy Společenství pro politiku ochrany a informování spotřebitele zdůraznily význam ochrany spotřebitele v oblasti zneužívajících smluvních ujednání; že tato ochrana by měla být zajištěna právními a správními předpisy buď harmonizovanými na úrovni Společenství, anebo přímo přijatými na této úrovni; vzhledem k tomu, že v souladu se zásadou uvedenou pod nadpisem ‚Ochrana hospodářských zájmů spotřebitelů‘, jak je vyjádřena v těchto programech: ‚příjemci zboží nebo služeb by měli být chráněni před zneužitím moci prodávajícího nebo poskytovatele, zejména před adhezními smlouvami a nespravedlivým vyloučením základních práv ve smlouvách‘; vzhledem k tomu, že účinnější ochrany spotřebitele lze dosáhnout přijetím jednotných právních předpisů v oblasti zneužívajících ujednání; že takové přepisy by se měly vztahovat na všechny smlouvy uzavírané mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli; že z působnosti této směrnice musí být vyňaty mimo jiné pracovní smlouvy, smlouvy týkající se dědického práva, smlouvy týkající se rodinného práva a smlouvy týkající se zřizování a organizace společností nebo dohod o sdružení fyzických osob; vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít stejnou ochranu u smluv uzavíraných ústně i písemně bez ohledu na to, zda v druhém případě jsou smluvní ujednání obsažena v jednom nebo více dokumentech; vzhledem k tomu, že však za daného stavu věcí vnitrostátní právní předpisy umožňují, aby se uvažovalo pouze o částečné harmonizaci; že zejména tato směrnice se vztahuje pouze na smluvní ujednání, která nebyla sjednána individuálně; že členským státům by měla být ponechána možnost, aby s náležitým ohledem na Smlouvu zajistily spotřebitelům vyšší úroveň ochrany prostřednictvím přísnějších vnitrostátních ustanovení, než jsou ustanovení této směrnice; […] vzhledem k tomu, že smlouvy by měly být sepsány jasným a srozumitelným jazykem; že by měla být spotřebiteli dána příležitost, aby si prověřil všechna ujednání a v případě pochybnosti by měl převažovat výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější; […]“), a konečně
   článek 4 odst. 2 a článek 5 směrnice 93/13/ES
   vnitrostátní judikatuře normativní povahy, která a) anebo b)

               a)

               nestanoví, že smlouva je platná pouze pod podmínkou, že smluvní partner spotřebitele umožní spotřebiteli seznámit se před uzavřením smlouvy s jasně a srozumitelně sepsanými smluvními ujednáními, která jsou hlavním předmětem této smlouvy, včetně směnného kurzu použitelného na vyplácení finančních prostředků z titulu úvěru vyjádřeného v cizí měně, a to tak, aby smlouva nebyla stižena neplatností;

               b)

               umožňuje, aby smluvní partner spotřebitele oznámil (například ve zvláštním dokumentu) jasně a srozumitelně sepsaná smluvní ujednání, která jsou hlavním předmětem této smlouvy, až v okamžiku, kdy se již spotřebitel neodvolatelně zavázal k plnění smlouvy, aniž tato samotná okolnost představuje důvod neplatnosti smlouvy?

      (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29).