title: Věc T-455/21: Žaloba podaná dne 2. srpna 2021 – Nomura International a Nomura Holdings v. Komise

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/16

      Žaloba podaná dne 2. srpna 2021 – Nomura International a Nomura Holdings v. Komise
      (Věc T-455/21)
      (2021/C 412/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Nomura International plc (Londýn, Spojené království), Nomura Holdings, Inc. (Tokio, Japonsko) (zástupci: W. Howard, advokát, M. Demetriou a C. Thomas, Barristers at law, a N. Seay a S. Whitfield, Solicitors)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil v plném rozsahu nebo zčásti čl. 1 čtvrtou odrážku rozhodnutí Komise ze dne 20. května 2021 ve věci AT.40324 (Evropské vládní dluhopisy) v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (dále jen „rozhodnutí“), a v plném rozsahu nebo zčásti tak zrušil závěr Komise o vzniku odpovědnosti žalobkyň;

                  —

                  podpůrně zrušil v plném rozsahu nebo zčásti čl. 2 druhou odrážku rozhodnutí, a v plném rozsahu nebo zčásti tak zrušil pokutu uloženou žalobkyním;

                  —

                  ještě podpůrněji výrazně snížil pokutu uloženou žalobkyním podle článku 2 druhé odrážky rozhodnutí na takovou výši, jakou bude Tribunál považovat za přiměřenou, a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení při konstatování, že se žalobkyně dopustily protiprávního jednání odporujícího čl. 101 odst. 1 SFEU a článku 53 Dohody o EHP „z hlediska účelu“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházejí z nesprávného posouzení skutkového stavu a/nebo nesprávného právního posouzení v souvislosti s kvalifikací předmětných kontaktů a v souvislosti s následným závěrem, že se jedná o kontakty protisoutěžní.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházejí z nesprávného posouzení skutkového stavu a/nebo nesprávného právního posouzení v souvislosti s délkou údajného protiprávního jednání žalobkyň.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházejí z nesprávného posouzení skutkového stavu a/nebo nesprávného právního posouzení v souvislosti se závěrem, že v době od 18. ledna 2011 do 28. listopadu 2011 šlo o jediné trvající protiprávní jednání.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházejí z porušení podstatných procesních náležitostí a Smluv v souvislosti s otázkou odpovědnosti, včetně prezentace závěrů Komise a způsobu, jak kvalifikovala příslušné kontakty, a z porušení rovného zacházení v souvislosti s určením délky účasti žalobkyň na tvrzeném protiprávním jednání.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházejí z nesprávného posouzení skutkového stavu v důsledku toho, že byla namísto hodnoty tržeb přijata náhradní hodnota, která je založena na věcně nepřesných domněnkách a jejíž použití nebylo Komisí zdůvodněno; dále je navržená metodika každopádně sama o sobě vadná.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházejí z porušení obecných zásad proporcionality, rovného zacházení a individualizace sankcí v souvislosti s výpočtem pokuty žalobkyň na základě náhradní hodnoty použité Komisí.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházejí z porušení práva na obhajobu a povinnosti uvést odůvodnění v souvislosti s prezentací náhradní hodnoty Komisí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházejí z nesprávného posouzení skutkového stavu a porušení zásady rovného zacházení při posuzování závažnosti účasti žalobkyň na tvrzeném protiprávním jednání.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházejí z tvrzení, že omezená role žalobkyň nebyla při výpočtu pokuty žalobkyň uznána za polehčující okolnost.


title: Věc T-460/21: Žaloba podaná dne 3. srpna 2021 – MCO (IP) v. EUIPO – C8 (C2 CYPRUS CASINOS)

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/17

      Žaloba podaná dne 3. srpna 2021 – MCO (IP) v. EUIPO – C8 (C2 CYPRUS CASINOS)
      (Věc T-460/21)
      (2021/C 412/18)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MCO (IP) Holdings Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupce: A. Roughton, Barrister-at-law)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C8 (Issy les Moulineaux, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie C2 CYPRUS CASINOS – přihláška č. 17 867 693

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. května 2021, ve věci R 908/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a povolil zápis ochranné známky (přihláška k EUIPO č. 17 867 693);

                  —

                  rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení;

                  —

                  rozhodl, že C8 ponese vlastní náklady řízení;

                  —

                  uložil EUIPO nahradit náklady řízení vynaložené společností MCO (IP) Holdings Ltd.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti, které vedlo k neoprávněnému odmítnutí zápisu označení;

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti, které vedlo k neoprávněnému zamítnutí odvolání odvolacím senátem;

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti tím, že bylo vyhověno námitce a v důsledku toho byl neoprávněně odmítnut zápis označení.


title: Věc T-461/21: Žaloba podaná dne 3. srpna 2021 – MCO (IP) v. EUIPO – C8 (C2)

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/18

      Žaloba podaná dne 3. srpna 2021 – MCO (IP) v. EUIPO – C8 (C2)
      (Věc T-461/21)
      (2021/C 412/19)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MCO (IP) Holdings Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupce: A. Roughton, Barrister-at-law)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C8 (Issy les Moulineaux, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie C2 – přihláška č. 17 867 689

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. května 2021, ve věci R 909/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a povolil zápis ochranné známky (přihláška k EUIPO č. 17 867 689);

                  —

                  rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení;

                  —

                  rozhodl, že C8 ponese vlastní náklady řízení;

                  —

                  uložil EUIPO nahradit náklady řízení vynaložené společností MCO (IP) Holdings Ltd.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti, které vedlo k neoprávněnému odmítnutí zápisu označení;

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti, které vedlo k neoprávněnému zamítnutí odvolání odvolacím senátem;

                  —

                  nesprávné uplatnění zásady vzájemné závislosti tím, že bylo vyhověno námitce a v důsledku toho byl neoprávněně odmítnut zápis označení.


title: Věc T-470/21: Žaloba podaná dne 30. července 2021 – Klymenko v. Rada

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/19

      Žaloba podaná dne 30. července 2021 – Klymenko v. Rada
      (Věc T-470/21)
      (2021/C 412/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Klymenko (Moskva, Ruská federace) (zástupce: M. Cessieux, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu O. V. Klymenka za přípustnou;

                  —

                  prohlásil, že přijetím omezujících opatření vůči O. V. Klymenkovi, která byla zrušena či nikoli, týkajících se:

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2021/394 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2021/391 ze dne 4. března 2021;

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2020/373 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2019/354 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2019/352 ze dne 4. března 2019

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2018/33 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2017/381 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2016/318 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016

                              —

                              rozhodnutí (SZBP) 2015/364 a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/357 ze dne 5. března 2015

                  —

                  Rada Evropské unie založila mimosmluvní odpovědnost Evropské unie;

                  —

                  prohlásil, že Evropská unie je v důsledku toho povinna nahradit újmu, která z toho žalobci vznikla;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie, aby nahradila újmu plynoucí ze zásahu do cti a dobré pověsti ve výši 50 000 eur, k nimž je třeba připočítat zákonné úroky a jakoukoli další částku, která bude odůvodněná;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie přiznat žalobci částku odpovídající 500 eur za každý měsíc, během něhož bylo jeho jméno zapsáno na sporných seznamech, jako náhradu za nemajetkovou újmu plynoucí z obtíží způsobených jeho každodennímu životu a ze zásahu do jeho zdraví, k nimž je třeba připočítat zákonné úroky a jakoukoli další částku, která bude odůvodněná.

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění, které představuje porušení zásady dodržení práva na obhajobu a účinnou právní ochranu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení plynoucího z porušení povinnosti ze strany Rady prokázat opodstatněnost přijatých omezujících opatření.


title: Věc T-479/21: Žaloba podaná dne 7. srpna 2021 – Haswani v. Rada

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/20

      Žaloba podaná dne 7. srpna 2021 – Haswani v. Rada
      (Věc T-479/21)
      (2021/C 412/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: George Haswani (Yabroud, Sýrie) (zástupce: G. Karouni, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil následující akty v rozsahu, v němž se týkají žalobce:

                              —

                              rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/855 ze dne 27. května 2021, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP;

                              —

                              prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/848 ze dne 27. května 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;

                        a v důsledku toho

                  —

                  nařídil vyškrtnutí jména George Haswaniho z příloh výše uvedených aktů;

                  —

                  uložil Radě povinnost zaplatit částku 100 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy;

                  —

                  jelikož se podle článku 134 jednacího řádu Tribunálu uloží náhrada nákladů řízení účastníku řízení, který neměl ve věci úspěch, G. Haswani navrhuje, aby bylo rozhodnuto, že Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem, jejichž výši si vyhrazuje odůvodnit v průběhu řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces. Žalobce Radě vytýká, že porušila jeho právo na obhajobu a zejména právo být vyslechnut předtím, než bylo přijato rozhodnutí o ponechání jeho jména na sankčních seznamech.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Žalobce Radě vytýká, že se spokojila s nejednoznačnými a obecnými úvahami, aniž specificky a konkrétně uvedla, proč má v rámci výkonu své diskreční posuzovací pravomoci za to, že se na žalobce musí dotčená omezující opatření vztahovat.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality při zásahu do základních práv. Žalobce se v tomto ohledu domnívá, že opatření, které vůči němu bylo přijato, je nepřiměřené z hlediska stanoveného cíle a představuje nepřiměřený zásah do svobody podnikání a práva na vlastnictví, jelikož se bez dalších kritérií vztahuje na veškerou podstatnou hospodářskou činnost.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a nedostatku důkazů. Žalobce tvrdí, že účinnost soudní kontroly podle ustálené judikatury vyžaduje zejména to, aby se unijní soud při přezkumu legality důvodů, o které se opírá rozhodnutí o zařazení jména určité osoby na seznamy osob, vůči nimž jsou namířeny sankce, nebo o jeho ponechání na těchto seznamech, ujistil o tom, že se toto rozhodnutí opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Tvrzení Rady týkající se „úzkých vazeb na režim“ a údajné úlohy zprostředkovatele při transakcích s ropou mezi režimem a Islámským státem jsou však neopodstatněná, a musí být tedy s konečnou platností odmítnuta.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod se týká návrhu na náhradu vzniklé újmy.


title: Věc T-481/21: Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Foz v. Rada

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/21

      Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Foz v. Rada
      (Věc T-481/21)
      (2021/C 412/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Samer Foz (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupce: L. Cloquet, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/855 ze dne 27. května 2021, kterým se mění rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (1), v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce;

                  —

                  zrušil provádění nařízení Rady (EU) 2021/848 ze dne 27. května 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (2), v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce, a

                  —

                  uložil Radě náhradu všech nákladů řízení, a to včetně těch, které vynaložil žalobce.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jeden žalobní důvod. Žalobce tvrdí, že se Rada dopustila zjevného pochybení, když posoudila skutkové okolnosti tak, že žalobce podporuje syrský režim a má z něj prospěch a že je žalobce předním syrským podnikatelem.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/855 ze dne 27. května 2021, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2021, L 188, s. 90).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/848 ze dne 27. května 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2021, L 188, s. 18).


title: Věc T-483/21: Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Polskie sieci elektroenergetyczne v. ACER

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/22

      Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Polskie sieci elektroenergetyczne v. ACER
      (Věc T-483/21)
      (2021/C 412/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Polskie sieci elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Polsko) (zástupci: S. Goldberg, A. Galos a E. White, advokáti)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil (konsolidované) rozhodnutí odvolacího senátu ACER ve věci A-007-2021 ze dne 28. května 2021 (dále jen „napadené rozhodnutí odvolacího senátu“), jímž byly zamítnuty návrhy na zrušení a vrácení rozhodnutí č. 33/2016 ze dne 4. prosince 2020 (dále jen „rozhodnutí ACER“), kterým se stanoví metodika pro regionální koordinaci bezpečnosti provozu regionu pro výpočet kapacity Core (dále jen „metodika ROSC“);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého měla ACER pravomoc překročit přísně vymezený mandát ke schválení metodiky vypracované provozovateli přenosových soustav, jak stanoví čl. 6 odst. 3 a 8 nařízení 2017/1485 (1), a oprávnění vyvinout nástroje politik, které významně rozšiřují rozsah a působnost regionální koordinace.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z nedostatku řádného odůvodnění rozhodnutí odvolacího senátu, potažmo z porušení článku 296 SFEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého je metodika ROSC stanovená rozhodnutím ACER v souladu s čl. 35 odst. 5 nařízení 2019/943 (2) a s čl. 40 odst. 1 písm. d) směrnice 2019/944 (3).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého metodika ROSC nemá dopad na možnost provozovatelů přenosových soustav využívat model centrálního řízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého metodika ROSC přijatá rozhodnutím ACER stanoví pravidla pro přeshraniční obchod s elektřinou a zajišťuje slučitelnost pobídek k řízení přetížení a investicím do hardwarových nápravných opatření, jako jsou transformátory s regulací fázového posunu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého metodika ROSC přijatá rozhodnutím ACER nebrání udržování limitů provozní bezpečnosti, zejména napěťových limitů, a tudíž je v souladu s příslušnými právními předpisy.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2017/1485 ze dne 2. srpna 2017, kterým se stanoví rámcový pokyn pro provoz elektroenergetických přenosových soustav (Úř. věst. 2017, L 220, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/943 ze dne 5. června 2019 o vnitřním trhu s elektřinou (Úř. věst. 2019, L 158, s. 54).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 ze dne 5. června 2019 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o změně směrnice 2012/27/EU (Úř. věst. 2019, L 158, s. 125).


title: Věc T-484/21: Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Polskie sieci elektroenergetyczne v. ACER

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/23

      Žaloba podaná dne 9. srpna 2021 – Polskie sieci elektroenergetyczne v. ACER
      (Věc T-484/21)
      (2021/C 412/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Polskie sieci elektroenergetyczne S. A. (Konstancin-Jeziorna, Polsko) (zástupci: S. Goldberg, A. Galos a E. White, advokáti)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil (konsolidované) rozhodnutí odvolacího senátu ACER ve věci A-001-2021 ze dne 28. května 2021 (dále jen „napadené rozhodnutí odvolacího senátu“), jímž byly zamítnuty návrhy na zrušení a vrácení rozhodnutí č. 30/2016 ze dne 30. listopadu 2020 (dále jen „rozhodnutí ACER“) o návrhu provozovatelů přenosových soustav regionu pro výpočet kapacity Core týkajícím se metodiky pro sdílení nákladů na redispečink a protiobchody (dále jen „metodika RDCTCS“);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z následujících nesprávných právních posouzení: nesprávné právní posouzení spočívající v závěru odvolacího senátu, podle kterého pravomoc ACER nebyla omezena článkem 16 odst. 13 nařízení o elektřině a ACER měla skutečně pravomoc přijmout nástroje politik, které penalizují transakce mezi zónami nekonzistentně s čl. 16 odst. 13 nařízení 2019/943 (1); nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že odvolací senát ignoroval meze pravomoci ACER vyplývající z čl. 9 odst. 11 nařízení Komise 2015/1222 (2), a nesprávné právní posouzení spočívající v závěru, že ACER je pravomoc „přiznána“ článkem 6 odst. 10 nařízení 2019/942 (3).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z nedostatku řádného odůvodnění rozhodnutí odvolacího senátu, potažmo z porušení článku 296 SFEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého rozložení toků není v rozporu s definicemi uvedenými v článku 2 metodiky ACER pro RDCTCS.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého rozložení toků obsažené v metodice ACER pro RDCTCS (nadhodnocení kruhových toků dovážejících nabídkových zón) není v rozporu s čl. 74 odst. 6 písm. c) a i) nařízením Komise 2015/1222.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru odvolacího senátu, podle kterého prahová hodnota kruhových toků stanovená ACER na 10 % není příliš vysoká, což je v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 16 odst. 13 nařízení 2019/943.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/943 ze dne 5. června 2019 o vnitřním trhu s elektřinou (Úř. věst. 2019, L 158, s. 54).

         (2)  Nařízení Komise (EU) 2015/1222 ze dne 24. července 2015, kterým se stanoví rámcový pokyn pro přidělování kapacity a řízení přetížení (Úř. věst. 2015, L 159, s. 24).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2019/2009 ze dne 5. června 2019, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2019, L 158, s. 22).


title: Věc T-489/21: Žaloba podaná dne 10. srpna 2021 – Španělsko v. Komise

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/24

      Žaloba podaná dne 10. srpna 2021 – Španělsko v. Komise
      (Věc T-489/21)
      (2021/C 412/25)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Španělské království (zástupkyně: S. Centeno Huerta, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 10. června 2021, týkající se státní podpory SA.28599 (C 23/2010) (ex NN 36/2010) (ex CP 163/2009) poskytnuté Španělským královstvím na zavedení digitálního pozemního vysílání ve vzdálených nebo méně osídlených oblastech (s výjimkou Kastilie-La Mancha);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z porušení práva Španělska být vyslechnut, zakotveného v čl. 41 odst. 2 LZPEU (1), a z porušení čl. 4 odst. 4 ve spojení s článkem 6 nařízení 2015/1589 (2), spočívajících v přenesení důkazního břemene stran selektivity na Španělské království.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení článku 266 SFEU spočívajícího v tom, že Evropská komise se omezila jen na vykonání rozsudku ze dne 20. prosince 2017, C-70/16 P, a z porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, a zejména zásady reformatio in peius a článku 47 LZPEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení práva na řádnou správu zakotveného v článku 41 LZPEU, spočívajícího v neodůvodněném prodlení v délce 3 let a 6 měsíců se splněním povinnosti odůvodnit selektivitu stanovené v uvedeném rozsudku.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU spočívajícího v nesprávném posouzení selektivity a obrácení důkazního břemene.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 1 písm. d) nařízení 2015/1589 spočívajícího v kvalifikování daného opatření jako „režimu podpory“.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU spočívajícího v zavedení matoucích a rozporných kritérií pro vyčíslení v souvislosti s definováním zvýhodnění samotného rozhodnutí.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, protože na straně označených příjemců neexistuje zvýhodnění a při určování příjemce došlo k nesprávnému posouzení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod, vycházející z porušení článku 107 SFEU spočívajícího v nesprávném posouzení při posuzování slučitelnosti.

         (1)  Listina základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2016, C 202/02, s. 389).

         (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-497/21: Žaloba podaná dne 14. srpna 2021 – Girardi v. EUIPO

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/25

      Žaloba podaná dne 14. srpna 2021 – Girardi v. EUIPO
      (Věc T-497/21)
      (2021/C 412/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Giovanna Paola Girardi (Madrid, Španělsko) (zástupce: G. Macías Bonilla, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil oznámení vydané dne 14. června 2021 oddělením EUIPO „Operace“ v rámci řízení 50057C a ve všech ostatních aktech, ve kterých má žalobce nebo držitel práv svou adresu mimo Evropskou unii, a podle něhož žalobkyně nesmí zastupovat klienty, kteří mají své sídlo mimo Evropskou unii;

                  —

                  prohlásil za nezákonné změny v praxi zavedené směrnicemi EUIPO týkající se profesního zastoupení španělskými právníky před EUIPO (příloha 1 oddíl 5 část A)

                  —

                  uložil Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení smluv tím, že EUIPO porušil zásady právní jistoty, legitimního očekávání, proporcionality a zákazu diskriminace tím, že žalobkyni oznámil nesrovnalost týkající se pravomoci jednat jako zástupce před EUIPO, z důvodu, že ve Španělsku mohou „abogados“ zastupovat pouze klienty, kteří mají trvalé bydliště v Evropské unii, zatímco klienti, kteří mají trvalé bydliště mimo Evropskou unii, musí být zastoupeni profesionálním zástupcem s titulem „Agente Oficial de la Propiedad Industrial“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 120 nařízení (EU) 2017/1001 (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci EUIPO zbavit španělské právníky práva, které jim náleží od roku 1996, plně a bezpodmínečně jednat před EUIPO.

         (1)  Nařízení Evorpského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).


title: Věc T-506/21: Žaloba podaná dne 16. srpna 2021 – Saure v. Komise

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/25

      Žaloba podaná dne 16. srpna 2021 – Saure v. Komise
      (Věc T-506/21)
      (2021/C 412/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hans-Wilhelm Saure (Berlín, Německo) (zástupce: C. Partsch, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. června 2021, kterým mu byl odepřen přístup k dokumentům Komise poskytnutím kopií veškerých zápisů, shrnutí, noticek, poznámek a spisů „řídícího výboru“, jakož i „společného vyjednávacího týmu“ týkajících se schůzek, jednání, rozhodnutí, nabídek, zápisů, e-mailů, pošty, výpisů telefonických hovorů – zejména co se týče předběžných dohod o nákupu – a zvláštních smluv uzavřených s farmaceutickými společnostmi ohledně dodávek vakcín proti nemoci COVID19 pro boj s epidemií koronaviru. „Předběžnými dohodami o nákupu“ se rozumějí veškeré smlouvy na nákup, dodávky, zabezpečení, rezervace nebo vývoj vakcín proti nemoci COVID19 pro členské státy Evropské unie,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalobce má podle čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) nárok na přístup ke sporným dokumentům Evropské komise. Odmítnutí Komise toto ustanovení porušuje.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žádná výjimka právu žalobce na přístup nebrání. Žádosti nebrání ani výjimka uvedená v čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001. Předání požadovaných informací je pro četné osoby nezbytné ve veřejném zájmu. Z tohoto důvodu jsou případné zásahy do soukromého života a integrity jedince přípustné. Mimoto je požadováno prokázání konkrétního a skutečného rizika zásahu. Žalovaná přitom tomuto důkaznímu břemenu nedostála.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).


title: Věc T-512/21: Žaloba podaná dne 20. srpna 2021 – Epsilon Data Management v. EUIPO – Epsilon Technologies (EPSILON TECHNOLOGIES)

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/26

      Žaloba podaná dne 20. srpna 2021 – Epsilon Data Management v. EUIPO – Epsilon Technologies (EPSILON TECHNOLOGIES)
      (Věc T-512/21)
      (2021/C 412/28)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Epsilon Data Management LLC (Plano, Texas, Spojené státy) (zástupci: J. Lindemans and J. Bussé, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Epsilon Technologies, SL (Sant Cugat del Valles, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie EPSILON TECHNOLOGIES – Ochranná známka Evropské unie č. 8 914 855

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. června 2021, ve spojených věcech R 1611/2020-5 a R 1839/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že je žaloba přípustná včetně všech přiložených dokumentů a příslušných kopií;

                  —

                  vyhověl žalobě, zrušil sporné rozhodnutí a nařídil zrušení sporné ochranné známky Evropské unie č. 8 914 855 z důvodu jejího nevyužívání;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Sporná ochranná známka Evropské unie není skutečně využívána [čl. 18 odst. 1 písm. a) a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001].


title: Věc T-516/21: Žaloba podaná dne 21. srpna 2021 – Itálie v. Komise

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/27

      Žaloba podaná dne 21. srpna 2021 – Itálie v. Komise
      (Věc T-516/21)
      (2021/C 412/29)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Palmieri, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil z níže uvedených důvodů prováděcí rozhodnutí (EU) č. 2021/988 ze dne 16. června 2021 Komise, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1) (rozhodnutí ad hoc č. 66) oznámeno pod číslem C (2021) 4118;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu nařízení (EU) č. 1383/2015 (2) (bod 5 odůvodnění) a čl. 53 odst. 4 nařízení (EU) č. 639/2014 (3), ve znění nařízení (EU) č. 1383/2015, jakož i porušení článku 1 nařízení (EU) č. 1383/2015 a zásady přiměřenosti, zákazu diskriminace a proporcionality, pokud jde o zpracování pozdních hlášení do počítačové databáze pro opatření, která stanoví retenční období.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu nařízení (EU) č. 1383/2015 (bod 5 odůvodnění) a čl. 53 odst. 4 nařízení (EU) č. 639/2014, ve znění nařízení (EU) č. 1383/2015, jakož i porušení zásad přiměřenosti, zákazu diskriminace a proporcionality, pokud jde o zpracování pozdních hlášení do počítačové databáze pro opatření, která nestanoví retenční období.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu nařízení (ES) č. 1760/2000 (4) (článek 7), pokud jde o lhůtu pro hlášení do počítačové databáze.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 218, s. 9.

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1383 ze dne 28. května 2015, kterým se mění nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014, pokud jde o podmínky způsobilosti v souvislosti s požadavky na identifikaci a registraci zvířat pro účely podpory vázané na produkci podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 (Úř. věst. 2015, L 214, s. 1).

         (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení (Úř. věst. 2014, L 181, s. 1).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a evidence skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 (Úř. věst. 2000, L 204, s. 1).


title: Věc T-523/21: Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – Shatrov v. Rada

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/28

      Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – Shatrov v. Rada
      (Věc T-523/21)
      (2021/C 412/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Alexander Evgenevich Shatrov (Minsk, Bělorusko) (zástupci: G. Lansky a A. Egger, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  v souladu s článkem 263 SFEU zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/1002 ze dne 21. června 2021, kterým se provádí rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Bělorusku (Úř. věst. 2021, L 219I, s. 70), jakož i prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/997 ze dne 21. června 2021, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. 2021, L 219I, s. 3), v rozsahu, v jakém se týkají žalobce,

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení v souladu s článkem 134 jednacího řádu Tribunálu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby žalobce uvádí zjevně nesprávné posouzení. Zvláště Rada nesplnila své ověřovací povinnosti tím, že nepředložila žádné konkrétní důkazy k odůvodnění platnosti zápisu žalobce na seznam v napadených právních aktech.


title: Věc T-524/21: Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – Saure v. Komise

text:
               11.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 412/28

      Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – Saure v. Komise
      (Věc T-524/21)
      (2021/C 412/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hans-Wilhelm Saure (Berlín, Německo) (zástupce: C. Partsch, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 13. července 2021 o zamítnutí žádosti žalobce o zpřístupnění dokumentů Komise pořízením kopií celé komunikace Komise se společností AstraZeneca plc nebo jejími dceřinými společnostmi, Bundeskanzleramt Deutschland (úřad spolkového kancléře, Německo) nebo Bundesministerium der Gesundheit (ministerstvo zdravotnictví) týkající se společnosti AstraZeneca plc nebo jejích dceřiných společností od 1. dubna 2020 a zejména množství očkovacích látek proti Covid 19 nabídnutých společností AstraZeneca plc a jejich dodacích lhůt;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nároku žalobce na přístup ke sporným dokumentům Evropské komise podle čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1). Odepření Komise porušuje toto ustanovení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že nároku žalobce na přístup k uvedeným dokumentům nebrání důvod pro odepření přístupu vyplývající z čl. 4 odst. 2 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1049/2001. Tento důvod pro odepření přístupu je časově omezený a platí pouze pro probíhající soudní řízení a právní poradenství. Soudní řízení vedené proti společnosti AstraZeneca v Belgii pod č.j. 2021/48/C se týká zcela jiného skutkového stavu a bylo již ukončeno rozsudkem ze dne 18. června 2021. Předpoklady porušení zásady rovnosti zbraní a řádného výkonu spravedlnosti nejsou také naplněny, neboť všechna případně dotčená řízení byla již skončena.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Rozsudek soudního dvora ze dne 18. června 2021 ve věci E-10/20 ADCADA Immobilien AG PCC v konkurzu v. Úřad pro dohled nad finančním trhem (Finanzmarktaufsicht) (nařízení (EU) 2017/1129 – ochrana investorů – pojem „veřejná nabídka cenných papírů“ – zpřístupňování informací – povinnost uveřejnit prospekt – výjimky) 2021/C 417/04

text:
               14.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 417/23

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 18. června 2021
      ve věci E-10/20
      ADCADA Immobilien AG PCC v konkurzu v. Úřad pro dohled nad finančním trhem (Finanzmarktaufsicht)

            (nařízení (EU) 2017/1129 – ochrana investorů – pojem „veřejná nabídka cenných papírů“ – zpřístupňování informací – povinnost uveřejnit prospekt – výjimky)

      (2021/C 417/04)
      Ve věci E-10/20, ADCADA Immobilien AG PCC v konkurzu v. Úřad pro dohled nad finančním trhem (Finanzmarktaufsicht) – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru Odvolací komisí Úřadu pro dohled nad finančním trhem (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) ohledně výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1129 ze dne 14. června 2017 o prospektu, který má být uveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování na regulovaném trhu, a o zrušení směrnice 2003/71/ES, a zejména čl. 1 odst. 4 písm. b) a čl. 2 písm. d) uvedeného nařízení, vynesl 18. června 2021 Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Zda jsou uvedeny dostatečné informace o podmínkách nabídky a cenných papírech, které jsou nabízeny, tak, aby byl investor schopen rozhodnout se o koupi nebo o upsání těchto cenných papírů, v souladu s čl. 2 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1129 ze dne 14. června 2017 o prospektu, který má být uveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování na regulovaném trhu, musí být posouzeno případ od případu.
                  Za okolností, jaké jsou dány v původním řízení, s výhradou ověření ze strany předkládajícího orgánu, jde o „veřejnou nabídku cenných papírů“ ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení (EU) 2017/1129.

                  2.

                  Pro posouzení, zda jde o „veřejnou nabídku cenných papírů“ ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení (EU) 2017/1129, může být relevantní, že ve sdělení je jasně viditelným způsobem uvedeno, že další informace lze získat jinde, a že úplné podmínky dluhopisů nejsou přístupné on-line nebo jinak obecně dostupné. Pokud už však sdělení poskytuje dostatečné informace pro účely čl. 2 písm. d), zahrnutí těchto upozornění nebo skutečnost, že úplné podmínky dluhopisů nejsou přístupné on-line nebo jinak obecně dostupné, nemůže změnit jeho klasifikaci jakožto „veřejné nabídky cenných papírů“.

                  3.

                  Pro účely čl. 1 odst. 4 písm. b) nařízení (EU) 2017/1129 je v zásadě důležité, že jsou informace o nabídce cenných papírů potenciálním kupujícím sděleny pouze na požádání při současném zajištění, že jsou tyto informace sděleny jen maximálně 149 fyzickým nebo právnickým osobám z jednoho státu EHP, které nejsou kvalifikovanými investory. Aby však bylo možno se spolehnout na výjimku v čl. 1 odst. 4 písm. b), nabídka cenných papírů musí být skutečně určena méně než 150 fyzickým nebo právnickým osobám v jednom státě EHP jiným než kvalifikovaným investorům. Limit stanovený v uvedeném ustanovení nelze obejít šířením nabídky ve státě EHP prostřednictvím různých médií.


title: Rozsudek Soudního Dvora ze dne 30. června 2021 ve věci E-13/20 O v. norská vláda zastoupená Ředitelstvím práce a sociálního zabezpečení (Arbeids- og velferdsdirektoratet) (sociální zabezpečení – nařízení (ES) č. 883/2004 – články 7, 63 a 64 – dávky v nezaměstnanosti – požadavek na pobyt v příslušném státě EHP – nezaměstnaná osoba odcházející do jiného státu EHP) 2021/C 417/05

text:
               14.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 417/25

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 30. června 2021
      ve věci E-13/20
      O v. norská vláda zastoupená Ředitelstvím práce a sociálního zabezpečení (Arbeids- og velferdsdirektoratet)

            (sociální zabezpečení – nařízení (ES) č. 883/2004 – články 7, 63 a 64 – dávky v nezaměstnanosti – požadavek na pobyt v příslušném státě EHP – nezaměstnaná osoba odcházející do jiného státu EHP)

      (2021/C 417/05)
      Ve věci E-13/20, O v. norská vláda zastoupená Ředitelstvím práce a sociálního zabezpečení (Arbeids- og velferdsdirektoratet) – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru norským národním soudem pro záležitosti sociálního zabezpečení (Trygderetten) ohledně výkladu článků 28, 31 a 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, dne 30. června 2021 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Podmínění nároku na peněžitou dávku v nezaměstnanosti povinným pobytem nezaměstnané osoby v příslušném státě v případech, kdy nejsou splněny podmínky článků 64, 65 nebo 65a, je slučitelné s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, včetně čl. 5 písm. b) uvedeného nařízení.

                  2.

                  Mimo situace výslovně uvedené v článcích 64, 65 a 65a nařízení (ES) č. 883/2004 nespadá podmínění nároku na dávky v nezaměstnanosti pobytem v příslušném státě EHP pod posouzení podle článků 31 a 36 Dohody o EHP a není neslučitelné se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států.

                  3.

                  Státům EHP je ponechána pravomoc určit, zda by měly, nebo neměly být vráceny neoprávněně získané dávky. Státy EHP však musí tuto pravomoc vykonávat v souladu s právem EHP a jeho obecnými zásadami včetně zásad rovnocennosti a efektivity.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 30. června 2021 ve věci E-15/20 Trestní řízení proti P (sociální zabezpečení – nařízení (ES) č. 883/2004 – články 7, 63 a 64 – dávky v nezaměstnanosti – požadavek na pobyt v příslušném státě EHP – nezaměstnaná osoba odcházející do jiného státu EHP) 2021/C 417/06

text:
               14.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 417/26

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 30. června 2021
      ve věci E-15/20
      Trestní řízení proti P

            (sociální zabezpečení – nařízení (ES) č. 883/2004 – články 7, 63 a 64 – dávky v nezaměstnanosti – požadavek na pobyt v příslušném státě EHP – nezaměstnaná osoba odcházející do jiného státu EHP)

      (2021/C 417/06)
      Ve věci E-15/20, Trestní řízení proti P – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru odvolacím soudem Borgarting (Borgarting lagmannsrett) ohledně výkladu Dohody o Evropském hospodářském prostoru, zejména jejích článků 3, 7, 28, 29 a 36, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, dne 30. června 2021 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Podmínění nároku na peněžitou dávku v nezaměstnanosti povinným pobytem nezaměstnané osoby v příslušném státě v případech, kdy nejsou splněny podmínky článků 64, 65 nebo 65a, je slučitelné s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení.

                  2.

                  Mimo situace výslovně uvedené v článcích 64, 65 a 65a nařízení (ES) č. 883/2004 nespadá podmínění nároku na dávky v nezaměstnanosti pobytem v příslušném státě EHP pod posouzení podle článků 28, 29 a 36 Dohody o EHP a není neslučitelné se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států.

                  3.

                  Státům EHP je ponechána pravomoc určit, zda lze za získávání dávek v nezaměstnanosti vědomým poskytováním nesprávných informací uložit trestní sankce. Státy EHP však musí tuto pravomoc vykonávat v souladu s právem EHP a jeho obecnými zásadami včetně zásady přiměřenosti.


title: Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ze dne 26. května 2021 podaná soudem Norges Høyesterett ve věci Norep AS v. Haugen Gruppen AS (Věc E-2/21) 2021/C 417/07

text:
               14.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 417/27

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ze dne 26. května 2021 podaná soudem Norges Høyesterett ve věci Norep AS v. Haugen Gruppen AS
      (Věc E-2/21)
      (2021/C 417/07)
      Dne 11. června 2021 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko ze dne 26. května 2021, kterou Soudnímu dvoru ESVO podal Norges Høyesterett (Nejvyšší soud Norska) ve věci Norep AS v. Haugen Gruppen AS v souvislosti s následujícími otázkami:

                  1.

                  Má být výraz „sjednávat“ v čl. 1 odst. 2 směrnice 86/653 vykládán tak, že předpokládá angažovanost v objednávkách zákazníků vůči zmocniteli s tím, že objednávky ve výsledku nemohou jít přímo od zákazníků k zmocniteli (viz skutečnosti v předmětné věci popsané v kapitole 3[ (1)])?

                  2.

                  Pokud je odpověď na první otázku záporná, jaké faktory jsou relevantní při posuzování toho, zda má být činnost související s prodejem považována za „sjednávání“ pro účely čl. 1 odst. 2 směrnice 86/653?

         (1)  Úplné znění žádosti o poradní stanovisko viz https://eftacourt.int/download/2-21-request-ao/?wpdmdl=7454


title: Věc C-94/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 16. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. FT

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 16. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. FT
      (Věc C-94/21)
      (2021/C 422/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Žalovaný: FT
      Tato věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 17. června 2021 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-141/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 5. března 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. VR

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 5. března 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. VR
      (Věc C-141/21)
      (2021/C 422/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Žalovaný: VR
      Tato věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 18. června 2021 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-423/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. července 2021 – Grand Production d.o.o. v. GO4YU GmbH a další

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. července 2021 – Grand Production d.o.o. v. GO4YU GmbH a další
      (Věc C-423/21)
      (2021/C 422/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Grand Production d.o.o.

         Žalované: GO4YU GmbH, DH, GO4YU d.o.o., MTEL Austria GmbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být pojem „sdělování veřejnosti“ uvedený v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (1) ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) vykládán v tom smyslu, že toto sdělování veřejnosti provádí přímý provozovatel streamingové platformy, jenž v projednávané věci není usazen v Unii, který

                              —

                              jako jediný rozhoduje o obsahu a začernění televizního vysílání, které šíří, a provádí toto začernění po technické stránce,

                              —

                              má výlučná administrátorská práva k dané streamingové platformě,

                              —

                              může ovlivnit, jaké televizní programy může prostřednictvím dané služby přijímat koncový uživatel, aniž však může ovlivnit obsah daných programů,

                              —

                              je jediným subjektem, který kontroluje, jaké programy a obsahy a kdy lze sledovat na kterých územích,

                        pokud je přitom

                              —

                              uživateli zajištěn přístup nejen k vysílacímu obsahu, k jehož online využívání udělili svolení příslušní nositelé práv, nýbrž i k takovým chráněným obsahům, u nichž nedošlo k náležitému vypořádání práv, a

                              —

                              přímý provozovatel streamingové platformy si je vědom toho, že jeho služba umožňuje i sledování chráněných vysílacích obsahů bez souhlasu nositelů práv v případě, že koncoví uživatelé používají VPN služby, které budí zdání, že se IP adresa a zařízení koncového zákazníka nachází v oblastech, pro které nositel práv udělil souhlas, avšak

                              —

                              sledování chráněných vysílacích obsahů prostřednictvím dané streamingové platformy bylo bez souhlasu nositelů práv ve skutečnosti po dobu několika týdnů možné i bez zřízení VPN tunelu?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Musí být pojem „sdělování veřejnosti“ uvedený v čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES vykládán v tom smyslu, že toto sdělování veřejnosti provádí i třetí subjekty (v projednávané věci se sídlem v Unii), které jsou s provozovatelem platformy popsaným v první otázce spjaty na základě smluv nebo práva obchodních společností a které, aniž mají vliv na začerňování a na programy a obsahy nabízené na dané streamovací platformě,

                              —

                              propagují streamovací platformu provozovatele a její služby, nebo

                              —

                              se zákazníky sjednávají předplatné na zkoušku, které automaticky končí po 15 dnech, nebo

                              —

                              coby zákaznická podpora zajišťují péči o zákazníky dané streamingové platformy, nebo

                              —

                              na své internetové stránce nabízejí placené předplatné pro danou streamingovou platformu a poté působí jako smluvní partneři zákazníků a jako příjemci plateb, přičemž placené předplatné je koncipováno tak, že k výslovnému upozornění na to, že některé pořady nejsou k dispozici, dojde pouze v případě, že zákazník při uzavření smlouvy výslovně uvede, že má v úmyslu tyto pořady sledovat, avšak v případě, že to zákazník neuvede, resp. konkrétně nepožaduje, nejsou zákazníci na tuto skutečnost předem upozorněni?

                  3)

                  Musí být čl. 2 písm. a) a e), jakož i čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (2) ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1) vykládány v tom smyslu, že v případě údajného porušení autorského práva a práv s ním souvisejících, která přiznává členský stát sídla soudu, jemuž byla věc předložena, je tento soud – protože výkonu soudní pravomoci vnitrostátních soudů, pokud jde o protiprávní jednání uskutečněná v zahraničí, brání zásada teritoriality – příslušný pouze k rozhodnutí o újmě, která byla způsobena na území členského státu, jehož orgánem je, nebo tento soud může či musí rozhodnout i o skutcích, které byly podle tvrzení autora, jehož práva byla porušena, spáchány mimo toto území (kdekoli na světě)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, 22.6.2001, s. 10).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 351, 20.12.2012, s. 1).


title: Věc C-433/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. července 2021 – Agenzia delle Entrate v. Contship Italia SpA

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. července 2021 – Agenzia delle Entrate v. Contship Italia SpA
      (Věc C-433/21)
      (2021/C 422/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Agenzia delle Entrate

         Odpůrkyně: Contship Italia SpA

         Předběžná otázka

      Brání článek 18 (dříve článek 12 SES) a článek 49 (dříve článek 43 SES) SFEU takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 30 odst. 1 bod 5 zákona č. 724 ze dne 23. prosince 1994, ve znění použitelném ratione temporis, před změnami zavedenými zákonem č. 296 ze dne 27. prosince 2006, která z daňového režimu neaktivních společností potírajícího vyhýbání se daňovým povinnostem – založeného na stanovení minimálních standardů příjmů a výnosů vázaných na hodnotu určitých aktiv společnosti, jejichž nedosažení je znakem jejich neaktivní povahy a vede k určení zdanitelného příjmu na základě domněnky – vylučuje pouze společnosti a subjekty, jejichž cenné papíry jsou obchodovány na italských regulovaných trzích, a nikoli také společnosti a subjekty, jejichž cenné papíry jsou obchodovány na zahraničních regulovaných trzích, jakož i společnosti, které ovládají nebo jsou ovládány, byť nepřímo, těmito kótovanými společnostmi a subjekty?


title: Věc C-434/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. července 2021 – Agenzia delle Entrate v. Contship Italia SpA

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. července 2021 – Agenzia delle Entrate v. Contship Italia SpA
      (Věc C-434/21)
      (2021/C 422/06)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Agenzia delle Entrate

         Odpůrkyně: Contship Italia SpA

         Předběžná otázka

      Brání článek 18 (dříve článek 12 SES) a článek 49 (dříve článek 43 SES) SFEU takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 30 odst. 1 bod 5 zákona č. 724 ze dne 23. prosince 1994, ve znění použitelném ratione temporis, před změnami zavedenými zákonem č. 296 ze dne 27. prosince 2006, která z daňového režimu neaktivních společností potírajícího vyhýbání se daňovým povinnostem – založeného na stanovení minimálních standardů příjmů a výnosů vázaných na hodnotu určitých aktiv společnosti, jejichž nedosažení je znakem jejich neaktivní povahy a vede k určení zdanitelného příjmu na základě domněnky – vylučuje pouze společnosti a subjekty, jejichž cenné papíry jsou obchodovány na italských regulovaných trzích, a nikoli také společnosti a subjekty, jejichž cenné papíry jsou obchodovány na zahraničních regulovaných trzích, jakož i společnosti, které ovládají nebo jsou ovládány, byť nepřímo, těmito kótovanými společnostmi a subjekty?


title: Věc C-435/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 15. července 2021 – easyJet Airline Company Ltd v. HG

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 15. července 2021 – easyJet Airline Company Ltd v. HG
      (Věc C-435/21)
      (2021/C 422/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: easyJet Airline Company Ltd

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: HG
      Tato věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 10. srpna 2021 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-446/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 20. července 2021 – Maximilian Schrems v. Facebook Ireland Ltd

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 20. července 2021 – Maximilian Schrems v. Facebook Ireland Ltd
      (Věc C-446/21)
      (2021/C 422/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Maximilian Schrems

         Žalovaná: Facebook Ireland Ltd

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být ustanovení čl. 6 odst. 1 písm. a) a b) GDPR (1) vykládána v tom smyslu, že legalita smluvních podmínek obsažených ve všeobecných podmínkách používání služby pojednávajících o takových smlouvách o používání platforem, jako je smlouva dotčená v původním řízení (zejména smluvní ustanovení jako: „Za používání Facebooku a dalších námi nabízených produktů a služeb nic neplatíte. Používáním Facebook produktů, na které se vztahují tyto smluvní podmínky, však vyjadřujete souhlas s tím, že vám můžeme zobrazovat reklamy […] Vaše osobní údaje […] používáme k tomu, abychom vám zobrazovali relevantnější reklamy.“), které zahrnují zpracování osobních údajů z důvodu agregace a analýzy údajů pro účely personalizované reklamy, musí být posuzována na základě požadavků stanovených v čl. 6 odst. 1 písm. a) GDPR ve spojení s jeho článkem 7, které nelze nahradit odvoláním se na čl. 6 odst. 1 písm. b) GDPR?

                  2.

                  Musí být čl. 5 odst. 1 písm. c) GDPR (minimalizace údajů) vykládán v tom smyslu, že veškeré osobní údaje, které byly (zejména dotčenou osobou nebo třetími subjekty v rámci dané platformy a mimo ní) poskytnuty takové platformě, jako je platforma dotčená v původním řízení, lze bez jakéhokoli omezení, pokud jde o čas nebo povahu daných údajů, agregovat, analyzovat a zpracovávat pro účely cílené reklamy?

                  3.

                  Musí být čl. 9 odst. 1 GDPR vykládán v tom smyslu, že se použije na zpracování údajů, které umožňuje cílené filtrování zvláštních kategorií osobních údajů, jako je politické přesvědčení nebo sexuální orientace (například pro účely reklamy), i pokud správce mezi těmito údaji nerozlišuje?

                  4.

                  Musí být čl. 5 odst. 1 písm. b) GDPR ve spojení s jeho čl. 9 odst. 2 písm. e) vykládán v tom smyslu, že vyjádření o vlastní sexuální orientaci pro účely panelové diskuze umožňuje zpracování jiných údajů týkajících se sexuální orientace za účelem agregace a analýzy údajů pro účely personalizované reklamy?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).


title: Věc C-450/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná dal Tribunale ordinario di Vercelli (Itálie) dne 20. července 2021 – UC v. Ministero dell'istruzione

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná dal Tribunale ordinario di Vercelli (Itálie) dne 20. července 2021 – UC v. Ministero dell'istruzione
      (Věc C-450/21)
      (2021/C 422/09)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      dal Tribunale ordinario di Vercelli

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: UC

         Žalovaný: Ministero dell'istruzione

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení 4 odst. 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je uvedena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (1), vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015, která výslovně vylučuje přiznání a výplatu určitého dodatečného příplatku ve výši 500 eur ve prospěch pedagogických pracovníků ministerstva školství přijatých do zaměstnání na dobu určitou, neboť tento dodatečný příplatek představuje odměnu za vzdělávání a rozvoj pouze pro zaměstnance zaměstnané na dobu neurčitou?

                  2)

                  Je třeba takový doplňkový příplatek ve výši 500 eur ročně, jako je příplatek uvedený v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015 [a v článku] 2 nařízení vlády s mocí zákona č. 22/2020 (tzv. „Elektronická karta pedagogického pracovníka“), který je určen na nákup zboží a služeb v oblasti vzdělávání zaměřených na rozvoj odborných dovedností a na nákup služeb v oblasti připojení, považovat za spadající pod pracovní podmínky uvedené v ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která byla uzavřena dne 18. března 1999?

                  3)

                  Pokud se má za to, že takový příspěvek nespadá pod výše uvedené pracovní podmínky, musí být ustanovení 6 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, který byla uzavřena dne 18. března 1999, ve spojení s článkem 150 [SES], článkem 14 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 10 Evropské sociální charty vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015, který vyhrazuje možnost přístupu k financování vzdělávání pouze pracovníkům se smlouvou nebo pracovním poměrem na dobu neurčitou, přestože se nacházejí v situaci srovnatelné se situací pedagogických pracovníků na dobu určitou?

                  4)

                  Musí být v rámci působnosti směrnice 1999/70/ES obecné zásady platného [unijního] práva týkající se rovnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace v zaměstnání, zakotvené v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, ve směrnicích 2000/43 (2) a 2000/78 (3) a v ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která byla provedena směrnicí 1999/70/ES, vykládány v tom smyslu, že brání takovému pravidlu, jako je pravidlo obsažené v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015, které umožňuje méně příznivé zacházení a diskriminaci, pokud jde o pracovní podmínky a přístup ke vzdělávání, pedagogických pracovníků, kteří jsou ve srovnatelné situaci jako pedagogičtí pracovníci na dobu neurčitou, pokud jde o druh práce a pracovní podmínky, plní stejné úkoly a mají stejné oborové, pedagogické, metodicko-didaktické, organizačně-vztahové a výzkumné dovednosti, kterých dosáhli získáním pedagogické praxe uznané touto vnitrostátní právní úpravou za rovnocenné, a to pouze z toho důvodu, že mají pracovní poměr na dobu určitou?

                  5)

                  Musí být ustanovení 6 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která byla uzavřena dne 18. března 1999, které je vykládáno ve světle a v souladu s obecnými zásadami platného [unijního] práva týkajícími se rovnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace v zaměstnání, a se základními právy zakotvenými v článcích 14, 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015, která vyhrazuje možnost přístupu ke vzdělávání pouze pracovníkům v pracovním poměru na dobu neurčitou?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43).

         (2)  Směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. 2000, L 180, s. 22).

         (3)  Směrnice Rady 2000/78 ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16).


title: Věc C-467/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 30. července 2021 – Comune di Venezia v. Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 30. července 2021 – Comune di Venezia v. Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA
      (Věc C-467/21)
      (2021/C 422/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Comune di Venezia

         Odpůrkyně: Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo takové vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava uvedená v čl. 8 odst. 6 zákona č. 36 ze dne 22. února 2001), která je chápána a uplatňována v tom smyslu, že umožňuje jednotlivým orgánům místní správy [určit] kritéria pro umístění mobilních telefonních zařízení, vyjádřená také ve formě zákazů, jako je zákaz umístění antén v určitých oblastech nebo v určité vzdálenosti od budov určitého typu?


title: Věc C-481/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 4. srpna 2021 – TX v. Spolková republika Německo

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 4. srpna 2021 – TX v. Spolková republika Německo
      (Věc C-481/21)
      (2021/C 422/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TX

         Žalovaná: Spolková republika Německo, zastoupená Bundeskriminalamt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 15 odst. 3 a 1 ve spojení s článkem 14 směrnice (EU) 2016/680 (1) ve světle článku 54 této směrnice vykládán tak, že připouští vnitrostátní právní úpravu,

                              a)

                              podle které v případě společné odpovědnosti za zpracování údajů nemusí být uveden orgán, který je skutečně odpovědný za uchovávané údaje, a

                              b)

                              která mimoto připouští, aby soudu nebylo poskytnuto věcné odůvodnění odepření přístupu k informacím?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na otázky 1 a) a 1 b), je čl. 15 odst. 3 a 1 směrnice 2016/680 slučitelný s právem na účinnou právní ochranu, které vyplývá z článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (2), ačkoli je tak soudu znemožněno, aby

                              a)

                              v souladu s vnitrostátními procesními předpisy ve správním řízení, které zahrnuje několik fází, rozhodl o vstupu dalšího zúčastněného a skutečně odpovědného orgánu, který musí udělit své svolení k poskytnutí přístupu k informacím, do řízení a

                              b)

                              věcně přezkoumal, zda jsou splněny podmínky pro odepření přístupu k informacím a zda byly ze strany orgánu odpírajícího přístup k informacím použity správně?

                  3)

                  Zasahuje se odepřením přístupu k informacím, a tedy účinné právní ochrany podle článku 47 Listiny protiprávně do svobodné volby povolání podle článku 15 Listiny, pokud jsou uchovávané informace použity k tomu, aby byl subjekt údajů z důvodu domnělého bezpečnostního rizika vyloučen z výkonu činnosti, o kterou se ucházel?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV (Úř. věst. 2016, L 119, s. 89).

         (2)  Úř. věst. 2012, C 326, s. 391.


title: Věc C-488/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 10. srpna 2021 – GV v. Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irsko, Attorney General

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 10. srpna 2021 – GV v. Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irsko, Attorney General
      (Věc C-488/21)
      (2021/C 422/12)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Court of Appeal

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: GV

         Žalovaní: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irsko, Attorney General

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je odvozené právo pobytu osoby, jež je předkem v přímé linii pracovníka, který je občanem Unie, podle čl. 7 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1), podmíněno zachováním statusu tohoto předka jako osoby vyživované dotčeným pracovníkem?

                  2.

                  Brání směrnice 2004/38/ES tomu, aby hostitelský členský stát omezil přístup k dávkám sociální pomoci osobě, která je rodinným příslušníkem pracovníka, jenž je občanem Unie, a které náleží odvozené právo pobytu z důvodu jejího statusu osoby vyživované tímto pracovníkem, pokud by přístup k takovým dávkám znamenal, že by tato osoba již nebyla osobou vyživovanou tímto pracovníkem?

                  3.

                  Brání směrnice 2004/38/ES tomu, aby hostitelský členský stát omezil přístup k dávkám sociální pomoci osobě, která je rodinným příslušníkem pracovníka, jenž je občanem Unie, a které náleží odvozené právo pobytu z důvodu jejího statusu osoby vyživované tímto pracovníkem, s odůvodněním, že vyplácení takových dávek bude mít za následek, že se dotčený rodinný příslušník stane nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci státu?“

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).


title: Věc T-328/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2021 – Naturgy Energy Group v. Komise („Státní podpory – Pobídka v oblasti životního prostředí přijatá Španělskem ve prospěch uhelných elektráren – Rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Selektivní povaha“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/10

      Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2021 – Naturgy Energy Group v. Komise
      (Věc T-328/18) (1)

      („Státní podpory - Pobídka v oblasti životního prostředí přijatá Španělskem ve prospěch uhelných elektráren - Rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Selektivní povaha“)
      (2021/C 422/13)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Naturgy Energy Group, SA, dříve Gas Natural SDG, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: F. González Díaz a J. Blanco Carol, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: P. Němečková a D. Recchia, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: EDP España, SA (Oviedo, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra a A. Lamadrid de Pablo, advokáti) a Viesgo Producción, SL, právní nástupkyně Viesgo Generación, SL (Santander, Španělsko) (zástupci: F. Plasencia Sánchez, L. Ques Mena a L. de Pedro Martín, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 7733 final ze dne 27. listopadu 2017 o státní podpoře SA.47912 (2017/NN) – Pobídka v oblasti životního prostředí přijatá Španělskem ve prospěch uhelných elektráren, jímž bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Naturgy Energy Group, SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Společnosti Viesgo Producción, SL s EDP España, SA ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 268, 30.7.2018.


title: Věc T-152/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2021 – Brunswick Bowling Products v. Komise („Ochrana zdraví a bezpečnosti spotřebitelů a pracovníků – Směrnice 2006/42/ES – Ochranná doložka – Vnitrostátní opatření o stažení určitého stavěče kuželek a doplňkové sady z trhu a o zákazu jejich uvádění na trh – Základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost – Rozhodnutí Komise, kterým se opatření prohlašuje za odůvodněné – Rovné zacházení“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/10

      Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2021 – Brunswick Bowling Products v. Komise
      (Věc T-152/19) (1)

      („Ochrana zdraví a bezpečnosti spotřebitelů a pracovníků - Směrnice 2006/42/ES - Ochranná doložka - Vnitrostátní opatření o stažení určitého stavěče kuželek a doplňkové sady z trhu a o zákazu jejich uvádění na trh - Základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost - Rozhodnutí Komise, kterým se opatření prohlašuje za odůvodněné - Rovné zacházení“)
      (2021/C 422/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brunswick Bowling Products LLC, dříve Brunswick Bowling & Billiards Corporation (Muskegon, Michigan, Spojené státy) (zástupci: R. Martens a V. Ostrovskis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Huttunen a P. Ondrůšek, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Švédské království (zástupci: H. Eklinder, R. Eriksson, C. Meyer Seitz, A. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, J. Lundberg a O. Simonsson, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2018/1960 ze dne 10. prosince 2018 o ochranném opatření, které přijalo Švédsko na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES a jehož cílem je zakázat uvádění na trh určitého typu stavěče kuželek a doplňkové sady určené k použití s daným stavěčem kuželek, které vyrobila společnost Brunswick Bowling & Billiards, a stáhnout z trhu stroje, které již byly uvedeny na trh (Úř. věst. 2018, L 315, s. 29).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Brunswick Bowling Products LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Švédské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc T-517/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Homoki v. Komise („Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Závěrečná zpráva z vyšetřování OLAF ohledně realizace investičního projektu veřejného osvětlení v Maďarsku – Odepření přístupu – Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu – Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetí osoby – Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce – Ochrana osobních údajů“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/11

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Homoki v. Komise
      (Věc T-517/19) (1)

      („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Závěrečná zpráva z vyšetřování OLAF ohledně realizace investičního projektu veřejného osvětlení v Maďarsku - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetí osoby - Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Ochrana osobních údajů“)
      (2021/C 422/15)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Andrea Homoki (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: T. Hüttl, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Béres a A. Spina, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) ze dne 22. května 2019, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost o přístup k dokumentům podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43)

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) OCM(2019)11506 ze dne 22. května 2019 se zrušuje v rozsahu, v němž odmítlo přístup k závěrečné zprávě z vyšetřování OLAF týkající se spisu OF/2015/0034/B4 a upravilo všechny případné osobní údaje týkající se svědků, interní sdělení a zmínky o metodách OLAF.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc T-834/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – e*Message Wireless Information Services v. EUIPO – Apple (e*message) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Obrazová ochranná známka Evropské unie e*message – Absolutní důvody pro zamítnutí – Popisný charakter – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Prohlášení neplatnosti – Ustanovení použitelná ratione temporis – Uplatnění pozdější judikatury – Článek 17 Listiny základních práv – Zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/12

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – e*Message Wireless Information Services v. EUIPO – Apple (e*message)
      (Věc T-834/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie e*message - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Prohlášení neplatnosti - Ustanovení použitelná ratione temporis - Uplatnění pozdější judikatury - Článek 17 Listiny základních práv - Zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty“)
      (2021/C 422/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: e*Message Wireless Information Services GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: A. Hotz, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Walicka a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: V. Schmitz Fohrmann, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátéhoo odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. září 2019 (věc R 2454/2018-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Apple a e*Message Wireless Information Services.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  1)

                  e*Message Wireless Information Services GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Apple Inc.

         (1)  Úř. věst. C 45, 10.2.2020.


title: Věc T-23/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – FF IP v. EUIPO – Seven (the DoubleF) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie the DoubleF – Starší slovní ochranná známka Evropské unie THE DOUBLE – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Relevantní veřejnost – Podobnost výrobků – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/12

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – FF IP v. EUIPO – Seven (the DoubleF)
      (Věc T-23/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie the DoubleF - Starší slovní ochranná známka Evropské unie THE DOUBLE - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Relevantní veřejnost - Podobnost výrobků - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 422/17)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: FF IP Srl (Mantoue, Itálie) (zástupce: M. Locatelli, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: M. Capostagno, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Seven SpA (Leinì, Itálie) (zástupci: D. Sindico a E. Tonello, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. října 2019 (věc R 2588/2018-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Seven a FF IP.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Návrh společnosti Seven SpA znějící na zápis obrazové ochranné známky Evropské unie the Double F pro výrobky spadající do třídy 18 a služby spadající do třídy 35 se zamítá.

                  3)

                  Společnosti FF IP Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc T-96/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Gruppe Nymphenburg Consult v. EUIPO (Limbic® Types) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné zámky Evropské unie Limbic® Types – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem – Postoupení věci velkému odvolacímu senátu – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] – Nesprávné právní posouzení – Zkoumání skutečností z úřední moci – Článek 95 odst. 1 nařízení 2017/1001 – Překážka věci rozsouzené – Článek 72 odst. 6 nařízení 2017/1001 – Složení velkého odvolacího senátu“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Gruppe Nymphenburg Consult v. EUIPO (Limbic® Types)
      (Věc T-96/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné zámky Evropské unie Limbic® Types - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem - Postoupení věci velkému odvolacímu senátu - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] - Nesprávné právní posouzení - Zkoumání skutečností z úřední moci - Článek 95 odst. 1 nařízení 2017/1001 - Překážka věci rozsouzené - Článek 72 odst. 6 nařízení 2017/1001 - Složení velkého odvolacího senátu“)
      (2021/C 422/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Gruppe Nymphenburg Consult AG (Mnichov, Německo) (zástupce: R. Kunze, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí velkého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2019 (věc R 1276/2017-G) týkajícímu se přihlášky slovního označení Limbic® Types jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí velkého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 2. prosince 2019 (věc R 1276/2017-G) se zrušuje.

                  2)

                  EUIPO se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc T-463/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – – Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO – Wong (GT RACING) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie GT RACING – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie, která zobrazuje tučné zakřivené, vertikální a horizontální linie – Starší slovní ochranná známka Evropské unie GT – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Článek 8 odst. 5 nařízení (EU) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001]“ – Starší nezapsané národní obrazové ochranné známky – Článek 8 odst. 4 nařízení (EU) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001] – Režim žaloby podle ‚common law‘ týkající se neoprávněného užívání označení (action for passing off) – Neexistence klamavé prezentace – Užívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku – Dohoda o vystoupení Spojeného království z Unie a Euratomu“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – – Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO – Wong (GT RACING)
      (Věc T-463/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie GT RACING - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie, která zobrazuje tučné zakřivené, vertikální a horizontální linie - Starší slovní ochranná známka Evropské unie GT - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Článek 8 odst. 5 nařízení (EU) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001]“ - Starší nezapsané národní obrazové ochranné známky - Článek 8 odst. 4 nařízení (EU) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001] - Režim žaloby podle ‚common law‘ týkající se neoprávněného užívání označení (action for passing off) - Neexistence klamavé prezentace - Užívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku - Dohoda o vystoupení Spojeného království z Unie a Euratomu“)
      (2021/C 422/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, QC a M. Maier, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: H. O’Neill a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO: Wai Leong Wong (Glasgow, Spojené království)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. května 2020 (věc R 1612/2019-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Sony Interactive Entertainment Europe a W.L. Wongem

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Sony Interactive Entertainment Europe Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 313, 21.9.2020.


title: Věc T-561/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO – Vieta Audio (Vita) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Slovní ochranná známka Evropské unie Vita – Skutečné užívání ochranné známky – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001] – Užívání u výrobků, pro které byla ochranná známka zapsána“)

text:
               18.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 1. září 2021 – Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO – Vieta Audio (Vita)
      (Věc T-561/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Evropské unie Vita - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001] - Užívání u výrobků, pro které byla ochranná známka zapsána“)
      (2021/C 422/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, QC, a P. Ruess, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: H. O’Neill a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Vieta Audio, SA (Barcelona, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. června 2020 (věc R 425/2020-2) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Vieta Audio a Sony Interactive Entertainment Europe.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá

                  2)

                  Společnosti Sony Interactive Entertainment Europe Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 371, 3.11.2020.