title: Věc C-543/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG v. Hauptzollamt Hamburg („Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Nařízení (EHS) č. 2913/92 – Článek 78 – Článek 236 odst. 1 – Dovozní řízení – Oprava celního prohlášení – Obchodní politika – Antidumping – Prováděcí nařízení (EU) 2015/82 – Konečné antidumpingové clo – Cenové závazky – Osvobození – Článek 2 odst. 1 – Podmínka předložení závazkové faktury – Neuvedení prvku uvedeného v příloze prováděcího nařízení 2015/82“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG v. Hauptzollamt Hamburg
      (Věc C-543/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Celní unie - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 78 - Článek 236 odst. 1 - Dovozní řízení - Oprava celního prohlášení - Obchodní politika - Antidumping - Prováděcí nařízení (EU) 2015/82 - Konečné antidumpingové clo - Cenové závazky - Osvobození - Článek 2 odst. 1 - Podmínka předložení závazkové faktury - Neuvedení prvku uvedeného v příloze prováděcího nařízení 2015/82“)
      (2020/C 423/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG

         Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/82 ze dne 21. ledna 2015, kterým se na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 a částečných prozatímních přezkumů podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 1225/2009 ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky, musí být vykládán v tom smyslu, že dovoz zboží nemůže být osvobozen od antidumpingového cla uloženého v článku 1 tohoto prováděcího nařízení, pokud faktura nezbytná k získání takového osvobození neuvádí v prohlášení uvedeném v bodě 9 výčtu obsaženého v příloze uvedeného prováděcího nařízení prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/87 ze dne 21. ledna 2015, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky, nýbrž rozhodnutí Komise 2008/899/ES ze dne 2. prosince 2008, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky.

                  2)

                  Závazková faktura, která obsahuje všechny údaje uvedené v příloze prováděcího nařízení 2015/82, nemůže být předložena pro účely získání osvobození od daně podle čl. 2 odst. 1 tohoto prováděcího nařízení v rámci řízení upraveného v článku 236 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se vydává celní kodex Unie, jež bylo zahájeno za účelem vrácení antidumpingového cla.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-556/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Société Eco TLC v. Ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire, Ministre de l’Économie et des Finances („Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Pojem ‚státní prostředky‘ – Rozšířená odpovědnost výrobců – Organizace odpovědnosti výrobců oprávněná orgány veřejné moci vybírat finanční příspěvky od subjektů uvádějících určité výrobky na trh, aby na jejich účet zajistila plnění jejich zákonné povinnosti zpracovávat odpady z těchto výrobků – Finanční podpory vyplácené touto organizací odpovědnosti výrobců smluvním provozovatelům systémů třídění odpadu“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Société Eco TLC v. Ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire, Ministre de l’Économie et des Finances
      (Věc C-556/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Pojem ‚státní prostředky‘ - Rozšířená odpovědnost výrobců - Organizace odpovědnosti výrobců oprávněná orgány veřejné moci vybírat finanční příspěvky od subjektů uvádějících určité výrobky na trh, aby na jejich účet zajistila plnění jejich zákonné povinnosti zpracovávat odpady z těchto výrobků - Finanční podpory vyplácené touto organizací odpovědnosti výrobců smluvním provozovatelům systémů třídění odpadu“)
      (2020/C 423/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d’État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Société Eco TLC

         Žalovaní: Ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire, Ministre de l’Économie et des Finances

         Za účasti: Fédération des entreprises du recyclage

         Výrok

      Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že mechanismus, na jehož základě soukromoprávní nezisková organizace odpovědnosti výrobců, která je držitelkou oprávnění vydaného příslušnými veřejnými orgány, vybírá od subjektů, jež uvádějí na trh určitou kategorii výrobků a jež s ní podepsaly za tímto účelem smlouvu, příspěvky jako protiplnění za službu spočívající v tom, že na jejich účet zajišťuje zpracování odpadů z výrobků, které uvádějí na trh, a vyplácí provozovatelům systémů třídění a využívání takových odpadů dotace ve výši stanovené v oprávnění s ohledem na ekologické a sociální cíle, nepředstavuje zásah ze státních prostředků ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud tyto dotace nezůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-623/19 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. září 2020 – Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí o vymáhání pohledávky – Exekuční titul – Překážka věci pravomocně rozsouzené – Přijetí rozhodnutí, které je podkladem pro výkon rozhodnutí ve smyslu článku 299 SFEU, za účelem vymáhání smluvně poskytnutých dotací – Grantová dohoda uzavřená v rámci rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace (CIP) (2007–2013)“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/12

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. září 2020 – Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda v. Evropská komise
      (Věc C-623/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Rozhodnutí o vymáhání pohledávky - Exekuční titul - Překážka věci pravomocně rozsouzené - Přijetí rozhodnutí, které je podkladem pro výkon rozhodnutí ve smyslu článku 299 SFEU, za účelem vymáhání smluvně poskytnutých dotací - Grantová dohoda uzavřená v rámci rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace (CIP) (2007–2013)“)
      (2020/C 423/17)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda (zástupci: G. Gentil Anastácio, D. Pirra Xarepe a M. Stock da Cunha, advogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Rechena a J. Estrada de Solà, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 348, 14.10.2019.


title: Věc C-629/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein“ v. Landeshauptmann von Steiermark („Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Odpady – Směrnice 2008/98/ES – Článek 2 odst. 2 písm. a), čl. 3 bod 1 a čl. 6 odst. 1 – Odpadní vody – Kaly z čistírny odpadních vod – Oblast působnosti – Pojem ‚odpad‘ – Stav, kdy odpad přestává být odpadem – Některý způsob využití, včetně recyklace“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/12

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein“ v. Landeshauptmann von Steiermark
      (Věc C-629/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Odpady - Směrnice 2008/98/ES - Článek 2 odst. 2 písm. a), čl. 3 bod 1 a čl. 6 odst. 1 - Odpadní vody - Kaly z čistírny odpadních vod - Oblast působnosti - Pojem ‚odpad‘ - Stav, kdy odpad přestává být odpadem - Některý způsob využití, včetně recyklace“)
      (2020/C 423/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein“

         Žalovaný: Landeshauptmann von Steiermark

         Výrok

      Článek 2 odst. 2 písm. a), čl. 3 bod 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic musí být vykládány v tom smyslu, že je třeba mít za to, že kaly z čistírny odpadních vod vyprodukované při tom, kdy jsou v čistírně odpadních vod společně čištěny odpadní vody průmyslového a rezidenčního nebo komunálního původu, které jsou spalovány ve spalovací peci pro zbytkové odpady pro účely energetického využití prostřednictvím výroby páry, nejsou odpadem, pokud jsou podmínky čl. 6 odst. 1 této směrnice 2008/98 splněny již před jejich spalováním. Přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda tomu tak je ve věci v původním řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc C-720/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Düsseldorf – Německo) – GR v. Stadt Duisburg („Řízení o předběžné otázce – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí č. 1/80 – Článek 7 první pododstavec – Právo pobytu rodinných příslušníků tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce v členském státě – Naturalizace dotčeného rodinného příslušníka v hostitelském členském státě – Zachování práva pobytu – Nabytá práva“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/13

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Düsseldorf – Německo) – GR v. Stadt Duisburg
      (Věc C-720/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí č. 1/80 - Článek 7 první pododstavec - Právo pobytu rodinných příslušníků tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce v členském státě - Naturalizace dotčeného rodinného příslušníka v hostitelském členském státě - Zachování práva pobytu - Nabytá práva“)
      (2020/C 423/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: GR

         Žalované: Stadt Duisburg

         Výrok

      Článek 7 první pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem musí být vykládán v tom smyslu, že rodinný příslušník tureckého pracovníka, který nabyl práva stanovená v tomto ustanovení, tato práva neztrácí, pokud získá státní občanství hostitelského členského státu a v důsledku toho ztratí své předchozí státní občanství.

         (1)  Úř. věst. C 19, 20. 1. 2020.


title: Věc C-654/19: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 1. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – FP Passenger Service GmbH v. Austrian Airlines AG („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Odškodnění cestujících v letecké dopravě v případě významného zpoždění letu – Právo na náhradu škody v případě zpoždění – Délka zpoždění – Čas otevření dveří letadla v místě určení – Skutečný čas příletu – Plánovaný čas příletu – Otázka, o níž již Soudní dvůr rozhodl, nebo odpověď na otázku, již lze jasně vyvodit z judikatury“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/14

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 1. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – FP Passenger Service GmbH v. Austrian Airlines AG
      (Věc C-654/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Odškodnění cestujících v letecké dopravě v případě významného zpoždění letu - Právo na náhradu škody v případě zpoždění - Délka zpoždění - Čas otevření dveří letadla v místě určení - Skutečný čas příletu - Plánovaný čas příletu - Otázka, o níž již Soudní dvůr rozhodl, nebo odpověď na otázku, již lze jasně vyvodit z judikatury“)
      (2020/C 423/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Korneuburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: FP Passenger Service GmbH

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Výrok

      Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, ve spojení s rozsudkem ze dne 4. září 2014, Germanwings (C-452/13, EU:C:2014:2141), musí být vykládáno v tom smyslu, že pro účely určení rozsahu zpoždění, které postihlo cestující při příletu, je třeba vypočítat dobu, která uplynula mezi plánovaným časem příletu a skutečným časem příletu, tj. okamžikem, kdy se otevřou alespoň jedny dveře letadla, přičemž se rozumí, že cestující jsou v tomto okamžiku oprávněni letadlo opustit.

         (1)  Úř. věst. C 406, 2.12.2019.


title: Věc C-334/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Veszprémi Törvényszék (Maďarsko) dne 23. července 2020 – Amper Metal Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Veszprémi Törvényszék (Maďarsko) dne 23. července 2020 – Amper Metal Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-334/20)
      (2020/C 423/22)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Veszprémi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Amper Metal Kft.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí nebo může být čl. 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) vykládán v tom smyslu, že vzhledem k výrazu „jsou-li […] použity“, který je v něm uveden, nelze odepřít odpočet DPH z plnění, na které se vztahuje směrnice o DPH z důvodu, že podle posouzení daňové správy není služba poskytovaná vystavitelem faktury v rámci plnění uskutečněného mezi nezávislými stranami „výnosná“ pro zdanitelné činnosti příjemce faktury, jelikož:

                              —

                              hodnota služby (reklamní služba), kterou poskytuje strana, jež vystavuje fakturu, je nepřiměřená ve vztahu k výnosu (obratu/zvýšení obratu) pocházejícího ze stejné služby pro jejího příjemce nebo

                              —

                              uvedená služba (reklamní služba) nevytvořila u jejího příjemce žádný obrat?

                  2)

                  Musí nebo může být čl. 168 písm. a) směrnice o DPH vykládán v tom smyslu, že podle uvedeného ustanovení lze odepřít odpočet DPH z plnění, na které se vztahuje směrnice o DPH, z důvodu, že podle posouzení daňové správy má služba poskytovaná vystavitelem faktury v rámci plnění uskutečněného mezi nezávislými stranami, nepřiměřenou hodnotu, neboť služba (reklamní služba) je drahá a její cena je příliš vysoká ve vztahu k jiným službám, které byly zohledněny pro srovnání?

         (1)  Úř. věst. 2006., L 347, s. 1.


title: Věc C-336/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 24. července 2020 – QY v. Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 24. července 2020 – QY v. Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH
      (Věc C-336/20)
      (2020/C 423/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Ravensburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: QY

         Žalovaná: Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  K fikci zákonnosti podle čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věty, § 12 odst. 1 třetí věty Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (uvozovací zákon k občanskému zákoníku) (EGBGB)

                              a)

                              Jsou čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB, v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES (1) splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB, v rozporu s čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48/ES?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Vyplývá z unijního práva, zejména z čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48, že čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB se nepoužijí v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB?

                        V případě záporné odpovědi na otázku 1. b):

                  2.

                  K informacím, které mají být uvedeny podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48/ES

                              a)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že u druhu úvěru je případně třeba uvést, že se jedná o smlouvu o vázaném úvěru?
                              Pokud ne:

                              b)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb platná při uzavření úvěrové smlouvy musí být sdělena jako absolutní číslo, přinejmenším ale musí být jako absolutní číslo uvedena platná referenční úroková sazba [v tomto případě základní úroková sazba podle § 247 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, občanský zákoník)], ze které se navýšením (v tomto případě o pět procentních bodů podle § 288 odst. 1 druhé věty BGB) vypočte platná úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. t) směrnice 2008/48 vykládat tak, že v textu úvěrové smlouvy musejí být sděleny podstatné formální předpoklady pro mimosoudní urovnávání stížností a prostředků nápravy?
                              V případě kladné odpovědi na některou z výše uvedených otázek 2. a) až c)

                              d)

                              Je třeba čl. 14 odst. 1 druhou větu písm. b) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že lhůta pro odstoupení od smlouvy začíná běžet pouze tehdy, pokud informace podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48 byly poskytnuty v úplné a obsahově správné podobě, aniž záleží na tom, zda je absence nebo nesprávnost informace způsobilá ovlivnit možnost spotřebitele posoudit rozsah jeho povinnosti?

                        V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky 1. a) a/nebo jednu z otázek 2. a) až c):

                  3.

                  K zániku práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48:

                              a)

                              Podléhá právo na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48 zániku?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Jedná se u zániku práva o časové omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Je podmínkou námitky zániku práva ze subjektivního hlediska to, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je za tuto neznalost alespoň odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti?
                              Pokud ne:

                              d)

                              Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, použití pravidel o zániku práva podle zásady dobré víry?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Je výše uvedené slučitelné s platnými zásadami, kterými je vázán německý soudce podle Ústavy, a pokud ano, jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?

                        Nezávisle na odpovědi na výše uvedené otázky 1. až 3.:

                  4.

                  K oprávnění samosoudce předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle čl. 267 odst. 2 SFEU
                  Je § 348a odst. 2 bod 1 Zivilprozessordnung (občanský soudní řád), v rozsahu, v němž se tato úprava vztahuje i na vydávání usnesení o předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle čl. 267 odst. 2 SFEU, neslučitelný s oprávněním vnitrostátních soudů předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle čl. 267 odst. 2 SFEU, takže jej nelze použít na vydání usnesení o žádosti o předběžné otázce?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, 22.5.2008, s. 66).


title: Věc C-352/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 31. července 2020 – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt. v. Magyar Nemzeti Bank

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 31. července 2020 – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt. v. Magyar Nemzeti Bank
      (Věc C-352/20)
      (2020/C 423/24)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.

         Žalovaná a odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Magyar Nemzeti Bank

         Předběžné otázky

      Vztahují se zásady odměňování správců investičních fondů na dividendy vyplácené [dotyčným řídícím pracovníkům]

                  a)

                  přímo na základě jejich postavení jako držitelů prioritních akcií s přednostním právem na dividendy u správce investičního fondu a

                  b)

                  prostřednictvím společností s jediným společníkem vlastněných [dotyčnými řídícími pracovníky],
                  které jsou držitelkami prioritních akcií s přednostním právem na dividendy u tohoto správce fondu?


title: Věc C-363/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 5. srpna 2020 – MARCAS MC Szolgáltató Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 5. srpna 2020 – MARCAS MC Szolgáltató Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-363/20)
      (2020/C 423/25)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: MARCAS MC Szolgáltató Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je slučitelná s právem na spravedlivý proces, uznaným jakožto obecná zásada právní v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), a s obecnými zásadami právní jistoty, přiměřenosti a ochrany legitimního očekávání taková praxe daňového orgánu členského státu, podle níž v rámci kontroly daňového přiznání poplatníka prováděné po jejich podání – aniž je učiněn závěr o porušení ze strany poplatníka konkrétního účetního pravidla nebo věcné právní normy týkající se daně, jež byla předmětem kontroly, a aniž je upravena výše dlužné daně s ohledem na daňové přiznání za roky, k nimž se hospodářská činnost vztahuje – daňový orgán bez odůvodnění vyvodí existenci daňového nedoplatku na straně poplatníka z jediného důvodu, že tento poplatník ve svém daňovém přiznání nezohlednil mezi účetními zásadami obsaženými v zákoně o účetnictví členského státu dvě daňové zásady, které jsou daňovým orgánem vyžadovány, nýbrž dle vlastního uvážení se opřel o jiné zásady, o nichž se domníval, že se jimi řídí účetnictví jeho hospodářské činnosti?

                  2)

                  Mohou být čl. 2 odst. 3 a článek 31 směrnice Rady 78/660/EHS (1) (čtvrtá směrnice) vykládány ve světle práva na spravedlivý proces zaručeného v článku 47 Listiny a obecných zásad právní jistoty, přiměřenosti a ochrany legitimního očekávání, uznaných obecnými zásadami právními unijního práva v tom smyslu, že pokud v případě hospodářské činnosti, jež se vztahuje k několika hospodářským rokům, daňový orgán nahradí účetní zásady zvolené poplatníkem za jiné účetní zásady, a v důsledku toho provede změnu účetních záznamů, které mají vliv také na předchozí a následující rok, pak má povinnost rozšířit svou kontrolu také na ty hospodářské roky, k nimž se hospodářská činnost vztahuje, a které tedy mají vliv na závěry daňového orgánu související s obdobím, jež je předmětem kontroly? Musí daňový orgán při kontrole daňových přiznání poplatníka prováděné po jejich podání zohlednit v hospodářském roce, který je předmětem přezkumu, účetní položky změněné prostřednictvím dodatečného daňového přiznání týkající se předchozího roku s takovým výsledkem, že zde byl přeplatek ze strany poplatníka v důsledku zaplacení daně před datem splatnosti, nebo takové jednání, jímž daňový orgán konstatuje existenci daňového dluhu k tíži poplatníka navzdory tomu, že měl přeplatek, je v souladu s uvedenými zásadami a se zákazem zneužití práva podle článku 54 Listiny?

                  3)

                  Je přiměřené uložit sankce za volbu případně nesprávné účetní metody konstatováním existence daňového rozdílu kvalifikovaného jako dluh, navíc při zohlednění toho, že bude uložena povinnost zaplatit pokutu – ačkoli by se jednalo pouze o částku 10 % – a úrok z prodlení, jestliže daň, která je předmětem sporu, byla zaplacena před datem splatnosti a figurovala zde v průběhu řízení až do konce jako přeplatek na běžném účtu žalobkyně, a nevznikla zde tedy žádná ztráta na příjmech do státní pokladny, a neexistují indicie o zneužití?

                  4)

                  Může být vykládána zásada (ochrany) legitimního očekávání v tom smyslu, že její objektivní základ, to znamená očekávání poplatníka ohledně posuzování účetnictví, je opodstatněný, pokud daňový orgán provedl předtím nějakou kontrolu v sídle poplatníka, v jejímž průběhu vyhodnotil – ačkoli zde nebylo konkrétní prohlášení nebo se jen předpokládá na základě jeho chování – že předložení a vedení daňových dokladů, účetních knih a registrů bylo v souladu s právními předpisy, nebo se poplatník může dovolávat zásady legitimního očekávání pouze tehdy, když daňový orgán provede kontrolu daňových přiznání, která se týkají uzavřených účetních období, po jejich podání, a když ji rozšíří na všechny typy daní a konstatuje výslovně souhlas s účetní metodou poplatníka? Jedná daňový orgán v souladu se zásadami právní jistoty a legitimního očekávání, pokud v pozdějších rozhodnutích přizná daňově-právní důsledky účetním nesrovnalostem takovým způsobem, že na základě skutečnosti, že předchozí kontrola byla čistě formální nebo neúplná, nebo že poplatník nedal výslovný souhlas, neuzná, že žalobkyně měla právo důvodně očekávat, že její předchozí účetní metoda byla správná?

         (1)  Čtvrtá směrnice Rady ze dne 25. července 1978, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností (Úř. věst. 1978, L 222, s. 11; Zvl. vyd. 17/01, s. 21).


title: Věc C-373/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym w Szczecinie (Polsko) dne 6. srpna 2020 – A.M. v. Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym w Szczecinie (Polsko) dne 6. srpna 2020 – A.M. v. Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa
      (Věc C-373/20)
      (2020/C 423/26)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: A.M.

         Odpůrce: Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

         Předběžná otázka

      Mají vnitrostátní orgány chápat definici „stálé pastviny“ – uvedenou v čl. 2 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 1120/2009 ze dne 29. října 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle hlavy III nařízení Rady (ES) č. 73/2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (1) – tak, že přirozené pravidelné záplavy a zátopy luk a pastvin ve zvláštním ochranném pásmu přírody (oblast Natura 2000; Iński Park Krajobrazowy (Ińský krajinářský park)), způsobují, že je tato půda zahrnuta do tzv. „střídání plodin“, a mají za následek přerušení pětiletého (nebo delšího) období, kdy se na danou půdu toto „střídání plodin“ nevztahuje, což následně také představuje důvod k zastavení nebo omezení agroenvironmentálních plateb pro zemědělce, jakož i další finanční důsledky spojené s přerušením kontinuity pětiletého období provádění agroenvironmentálního programu?

         (1)  Úř. věst. 2009 L 316, s. 1


title: Věc C-380/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – BQ v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – BQ v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-380/20)
      (2020/C 423/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: BQ

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc C-381/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – VR v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – VR v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-381/20)
      (2020/C 423/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VR

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, 17. 2. 2004, s. 1).


title: Věc C-382/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – AL v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – AL v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-382/20)
      (2020/C 423/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AL

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc C-383/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – LK v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – LK v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-383/20)
      (2020/C 423/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LK

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc C-384/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – DP v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 12. srpna 2020 – DP v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-384/20)
      (2020/C 423/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DP

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc C-389/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Vigo (Španělsko) dne 14. srpna 2020 – CJ v. Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo (Španělsko) dne 14. srpna 2020 – CJ v. Tesorería General de la Seguridad Social
      (Věc C-389/20)
      (2020/C 423/33)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: CJ

         Žalovaný: Tesorería General de la Seguridad Social

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (1), jenž upravuje rovné zacházení zakazující v souvislosti s povinností přispívat do sociálního zabezpečení jakoukoli – přímou i nepřímou – diskriminaci na základě pohlaví, a čl. 5 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (2), do něhož je převzat týž zákaz přímé nebo nepřímé diskriminace na základě pohlaví v oblasti působnosti systémů sociálního zabezpečení a podmínek přístupu k nim, jakož i v souvislosti s povinností přispívat a s výpočtem výše příspěvků, vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 251 písm. d) [Ley General de la Seguridad Social (obecný zákon o sociálním zabezpečení), dále jen „]LGSS[“], podle kterého: „d) ochrana poskytovaná ze zvláštního systému pro zaměstnance v domácnosti nezahrnuje ochranu pro případ nezaměstnanosti?“

                  2)

                  Je-li odpověď na výše položenou otázku kladná, je třeba mít za to, že citované ustanovení je příkladem zakázané diskriminace ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. e) nebo k) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006, neboť adresátkami sporné normy, a sice článku 251 písm. d) LGSS, jsou téměř výlučně ženy?

         (1)  Úř. věst. 1979, L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215

         (2)  Úř. věst. 2006, L 204, s. 23


title: Věc C-392/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polsko) dne 12. srpna 2020 – Evropská agentura pro chemické látky v. Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polsko) dne 12. srpna 2020 – Evropská agentura pro chemické látky v. Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej
      (Věc C-392/20)
      (2020/C 423/34)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

         Odpůrkyně: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 299 SFEU vykládán v tom smyslu, že se vztahuje pouze na rozhodnutí přijatá Radou, Komisí nebo Evropskou centrální bankou, nebo také na rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (ECHA), jež se týká uložení dodatečného administrativního poplatku?

                  2)

                  Musí být ustanovení článku 299 SFEU, podle kterého se doložka vykonatelnosti vystaví po přezkoumání rozhodnutí, jež se omezuje jen na ověření pravosti, vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátní soud je při rozhodování o vystavení doložky vykonatelnosti podle vnitrostátních předpisů občanského procesního práva oprávněn zkoumat, zda je nárok potvrzený exekučním titulem promlčen?


title: Věc C-393/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Polsko) dne 18. srpna 2020 – T.B., D. sp. z. o. o. v. G. I. A/S

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Polsko) dne 18. srpna 2020 – T.B., D. sp. z. o. o. v. G. I. A/S
      (Věc C-393/20)
      (2020/C 423/35)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: T.B., D. sp. z. o. o.

         Žalovaná: G. I. A/S

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 13 odst. 2 ve spojení s čl. 11 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládán v tom smyslu, že se ho může dovolávat osoba, která nabyla nárok na náhradu škody výměnou za služby, jež osobě přímo poškozené při dopravní nehodě poskytla v souvislosti se vzniklou škodou, avšak neprovozuje profesionální činnost v oblasti vymáhání nároků na náhradu škody od pojistitelů, a která podala k soudu místa svého sídla žalobu proti pojistiteli, s nímž má viník nehody sjednané povinné ručení a který má sídlo na území jiného členského státu?

                  2)

                  Musí být čl. 7 bod 2 nebo článek 12 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že se ho osoba, která na základě smlouvy o postoupení nabyla pohledávku od osoby poškozené při dopravní nehodě, může dovolávat za účelem podání žaloby k soudu členského státu místa události z titulu povinného ručení proti pojistiteli, s nímž má viník dopravní nehody sjednané pojištění a který má sídlo na území jiného členského státu, než ve kterém k nehodě došlo?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc C-396/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 30. července 2020 – CHEP Equipment Pooling NV v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 30. července 2020 – CHEP Equipment Pooling NV v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-396/20)
      (2020/C 423/36)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: CHEP Equipment Pooling NV

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 20 odst. 1 směrnice Rady 2008/9/ES (1) ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (směrnice 2008/9/ES), vykládán v tom smyslu, že v případě zjevných číselných rozdílů – aniž vyvstává otázka poměrného odpočtu – mezi žádostí o vrácení daně a fakturou v neprospěch osoby povinné k dani může mít členský stát vrácení daně za to, že není nutné vyžádat si doplňující údaje a že má k dispozici veškeré údaje důležité k rozhodnutí o vrácení daně?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 44, s. 23.


title: Věc C-406/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 28. srpna 2020 – Phantasialand v. Finanzamt Brühl

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 28. srpna 2020 – Phantasialand v. Finanzamt Brühl
      (Věc C-406/20)
      (2020/C 423/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Phantasialand

         Žalovaný: Finanzamt Brühl

         Předběžné otázky

                  1.

                  Může být uvedení trhů a zábavních parků v kategorii 7 přílohy III ve spojení s čl. 98 odst. 2 směrnice 2006/112/ES (1) použito ve smyslu rozlišování k tomu, aby volnočasové parky byly zdaněny běžnou sazbou daně, ačkoliv označení „zábavní park“ zahrnuje jak podniky provozující zábavní atrakce trvale na jednom místě nebo tak i podniky, které je provozují na různých místech?

                  2.

                  Lze judikaturu Soudního dvora, podle níž může kontext různých služeb vést k tomu, že tyto služby nejsou podobné, použít na poskytování služeb podniky provozujícími atrakce na různých místech a podniky provozujícími atrakce trvale na jednom místě v podobě volnočasových parků?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku:
                  Je „hledisko průměrného spotřebitele“, které je podle judikatury soudního dvora významným prvkem zásady neutrality daně z přidané hodnoty, „myšlenkovou perspektivou“, kterou nelze posoudit při dokazování znaleckým posudkem?

         (1)  Směrnice Rady ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-410/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de La Coruña (Španělsko) dne 2. září 2020 – Banco Santander, S.A. v. J.A.C. a M.C.P.R

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de La Coruña (Španělsko) dne 2. září 2020 – Banco Santander, S.A. v. J.A.C. a M.C.P.R
      (Věc C-410/20)
      (2020/C 423/38)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Audiencia Provincial de La Coruña

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Banco Santander, S.A.

         Odpůrci: J.A.C. a M.C.P.R

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mají být čl. 34 odst. 1 písm. a), čl. 53 odst. 1 a 3 a čl. 60 odst. 2 písm. b) a e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (1) vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby ti, kteří nabyli své akcie několik měsíců před zahájením postupu řešení krize finančního subjektu, mohli při příležitosti zvýšení základního kapitálu na základě veřejné nabídky upsání akcií podat žalobu na náhradu škody nebo žalobu s rovnocenným účinkem proti emitujícímu subjektu nebo proti subjektu vzniklému fúzí v důsledku jeho následného nástupnictví, založenou na nesprávných informacích uvedených v prospektu souvisejícím s danou emisí, pokud v rámci postupu řešení krize finančního subjektu došlo k odpisu všech akcií, které tvořily základní kapitál?

                  2)

                  V tomtéž případě, jako je případ v předchozí otázce, brání čl. 34 odst. 1 písm. a), čl. 53 odst. 3 a čl. 60 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 tomu, aby soud uložil emitujícímu subjektu nebo subjektu, který je jeho nástupcem, povinnost vrátit protihodnotu upsaných akcií, jakož i povinnost zaplatit úroky, v důsledku prohlášení neplatnosti smlouvy o upsání akcií, se zpětným účinkem (ex tunc), na základě žalob podaných po zániku subjektu?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).


title: Věc C-411/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Bremen (Německo) dne 2. září 2020 – S v. Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Bremen (Německo) dne 2. září 2020 – S v. Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit
      (Věc C-411/20)
      (2020/C 423/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Bremen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: S

         Žalovaná: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

         Předběžná otázka

      Musí být článek 24 směrnice 2004/38/ES (1) a článek 4 nařízení (ES) č. 883/2004 (2) vykládány v tom smyslu, že brání ustanovení členského státu, podle nějž státní příslušník jiného členského státu, který má v tuzemsku bydliště nebo obvyklý pobyt a neprokáže, že má v tuzemsku příjmy ze zemědělství nebo lesnictví, z podnikání, ze samostatně výdělečné činnosti nebo ze závislé činnosti, nemá po dobu prvních tří měsíců od zřízení bydliště nebo obvyklého pobytu nárok na rodinné dávky ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 883/2004 ve spojení s jeho čl. 1 písm. z), zatímco státní příslušník dotčeného členského státu, který se nachází ve stejné situaci, má na uvedené rodinné dávky nárok, aniž musí prokazovat dotčené příjmy?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1).


title: Věc C-415/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. září 2020 – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH v. Hauptzollamt Hamburg

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. září 2020 – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH v. Hauptzollamt Hamburg
      (Věc C-415/20)
      (2020/C 423/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH

         Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Platí povinnost vrátit poplatky vybrané v rozporu s unijním právem včetně úroků, kterou členským státům stanoví unijní právo, i v případech, kdy důvodem jejich vrácení není rozpor jejich právního základu s unijním právem konstatovaný Soudním dvorem Evropské unie, nýbrž výklad (pod) položky kombinované nomenklatury provedený Soudním dvorem?

                  2.

                  Lze zásady unijně právního nároku na úroky, který založil Soudní dvůr Evropské unie, přenést i na vyplacení vývozních náhrad, které orgán členského státu odmítl vyplatit v rozporu s unijním právem?


title: Věc C-426/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugalsko) dne 10. září 2020 – GD, ES v. Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugalsko) dne 10. září 2020 – GD, ES v. Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.
      (Věc C-426/20)
      (2020/C 423/41)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: GD, ES

         Žalovaná: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

         Předběžná otázka

      Brání čl. 3 odst. 1 písm. f) a čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/104/ES (1) Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání právní úpravě obsažené v čl. 185 odst. 6 Código do Trabalho (zákoník práce) (přijatý zákonem č. 7/2009 ze dne 12. února 2009), podle které má zaměstnanec agentury práce ve všech případech nárok na placenou dovolenou a na mimořádný příplatek na dovolenou pouze v poměru k době výkonu práce pro uživatele, ačkoli jeho pracovní poměr vznikne v jednom kalendářním roce a skončí po dvou nebo více kalendářních letech od uvedeného data, zatímco v případě zaměstnance, který je uživatelem zaměstnáván přímo, a který pracuje na stejném pracovním místě po stejnou dobu, se použije obecná právní úprava dovolené, což mu zajišťuje vyšší výměru placené dovolené a vyšší mimořádný příplatek na dovolenou, jelikož nejsou v poměru k době výkonu práce?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 327, s. 9


title: Věc C-436/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) dne 16. září 2020 – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE) v. Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) dne 16. září 2020 – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE) v. Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas
      (Věc C-436/20)
      (2020/C 423/42)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)

         Žalovaný: Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 49 SFEU a články 76 a 77 (ve spojení s článkem 74 a přílohou XIV) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 (1) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje veřejným zadavatelům využívat dohod se soukromými neziskovými subjekty – nejen dobrovolnickými organizacemi – za účelem poskytování všech druhů sociálních služeb osobám za náhradu nákladů, bez použití postupů stanovených směrnicí o zadávání veřejných zakázek a bez ohledu na odhadovanou hodnotu; a to prostě tím, že tato vztahy označí za nesmluvní?

                  2)

                  Pokud je odpověď záporná a je to tedy možné, musí být článek 49 SFEU a články 76 a 77 (ve spojení s článkem 74 a přílohou XIV) směrnice o zadávání veřejných zakázek vykládány v tom smyslu, že umožňují veřejným zadavatelům využívat dohod se soukromými neziskovými subjekty (nejen dobrovolnickými organizacemi) za účelem poskytování všech druhů sociálních služeb osobám za náhradu nákladů, bez použití postupů stanovených směrnicí a bez ohledu na odhadovanou hodnotu, prostě tím, že tato vztahy označí za nesmluvní, pokud nadto uvedená vnitrostátní právní úprava neobsahuje výslovně požadavky stanovené v článku 77 směrnice, nýbrž odkazuje na následný prováděcí předpis, aniž mezi požadavky, které tento předpis musí splňovat, zahrne, že musí výslovně stanovit požadavky uvedené v článku 77 uvedené směrnice?

                  3)

                  Pokud je odpověď znovu záporná a je to tedy možné, musí být články 49 a 56 SFEU, články 76 a 77 (ve spojení s článkem 74 a přílohou XIV) směrnice o zadávání veřejných zakázek a čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 123/2006/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (2) vykládány v tom smyslu, že umožňují veřejným zadavatelům, aby při výběru neziskového subjektu (nejen dobrovolnických organizací), se kterým bude sjednáno poskytování všech druhů sociálních služeb osobám — nejen služeb uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. j) posledně uvedené směrnice — zařadily mezi výběrová kritéria kritérium usazení v místě, kde má být služba poskytována?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (2)  Úř. věst. L 376, s. 36.


title: Věc C-452/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. září 2020 – PJ v. Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. září 2020 – PJ v. Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Věc C-452/20)
      (2020/C 423/43)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: PJ

         Odpůrci: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Předběžná otázka

      Porušuje čl. 25 odst. 2 královského nařízení č. 2316 ze dne 24. prosince 1934, ve znění čl. 24 odst. 3 legislativního nařízení č. 6 z roku 2016 (Provedení směrnice 2014/40/EU (1) o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES) – v části, ve které stanoví, že „Každému, kdo prodává nebo podává tabákové výrobky nebo elektronické cigarety nebo náhradní náplně s obsahem nikotinu nebo tabákové výrobky nové generace nezletilým osobám ve věku do 18 let, bude uložena peněžitá správní sankce ve výši od 500 do 3 000 eur a oprávnění k výkonu činnosti bude na patnáct dní pozastaveno“ – unijní zásady proporcionality a předběžné opatrnosti vyplývající z článku 5 SEU, čl. 23 odst. 3 směrnice 2014/40, jakož i z bodů 21 a 60 odůvodnění této směrnice, když upřednostňuje zásadu předběžné opatrnosti, aniž by ji zmírňoval zásadou proporcionality, a tím nepřiměřeně obětuje zájmy hospodářských subjektů ve prospěch ochrany práva na zdraví, čímž nezaručuje správnou rovnováhu mezi různými základními právy, navíc prostřednictvím sankce, která v rozporu s bodem 8 odůvodnění směrnice účinně nesleduje cíl odrazování od šíření kouření mezi mladými lidmi?

         (1)  Úř. věst. 2014, L 127, s. 1.


title: Věc C-472/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 30. září 2020 – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt. v. PN

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 30. září 2020 – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt. v. PN
      (Věc C-472/20)
      (2020/C 423/44)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně a odvolatelka: Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt.

         Žalovaný a další účastník v odvolacím řízení: PN

         Předběžné otázky

                  1)

                  Týká-li se zneužívající smluvní ujednání hlavního předmětu smlouvy (informace o směnném kurzu trpěly vadou), v důsledku čehož smlouva nemůže nadále existovat, a smluvní strany se nedohodly, zaručuje plnou účinnost směrnice 93/13 (1) skutečnost, že není-li ve vnitrostátním právu dispozitivní ustanovení, představuje stanovisko vyššího článku soudní soustavy, které však není závazné pro nižší soudy, vodítko pro určení platnosti či účinnosti smlouvy?

                  2)

                  Bude-li odpověď na první předběžnou otázku záporná, lze v případě, že smlouva nemůže z důvodu nepřiměřené podmínky týkající se jejího hlavního předmětu nadále existovat, smluvní strany se nedohodly ani nelze použít výše uvedené stanovisko, navrátit věci původního stavu?

                  3)

                  Bude-li odpověď na druhou předběžnou otázku kladná, může v případě žaloby na určení neplatnosti týkající se hlavního předmětu smlouvy v souvislosti s [tímto] smluvním typem zákon stanovit požadavek, aby spotřebitel zároveň spolu s touto žalobou podal žalobu na určení platnosti či účinnosti smlouvy?

                  4)

                  Bude-li odpověď na druhou předběžnou otázku záporná, mohou být smlouvy v případě, že není možné navrácení do původního stavu, prohlášeny za platné či účinné na základě pozdější právní úpravy přijaté za účelem nastolení rovnováhy mezi smluvními stranami?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26).


title: Věc C-474/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovni sud Republike Hrvatske (Chorvatsko) dne 30. září 2020 – I. D. v. Z. b. d.d., Z.

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovni sud Republike Hrvatske (Chorvatsko) dne 30. září 2020 – I. D. v. Z. b. d.d., Z.
      (Věc C-474/20)
      (2020/C 423/45)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Vrhovni sud Republike Hrvatske

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: I. D.

         Žalovaná: Z. b. d.d., Z.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být směrnice 93/13 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) vykládána v tom smyslu, že se její ustanovení uplatní i na smlouvu o úvěru uzavřenou před přistoupením Chorvatské republiky k Evropské unii, která byla po tomto přistoupení transformována podle zákona přijatého Chorvatskou republikou po přistoupení, a má v souvislosti s výše uvedeným Soudní dvůr pravomoc k zodpovězení druhé otázky?
                  Bude-li odpověď na první otázku kladná, další otázka zní následovně:

                  2)

                  Musí být ustanovení čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní úpravě, jako je zvláštní zákon posuzovaný v původním řízení – ZID ZPK 2015 – Zakon o konverziji (zákon o transformaci), jenž na jedné straně prostřednictvím kogentního ustanovení ukládá poskytovateli služby, aby způsobem stanoveným tímto zákonem nabídl spotřebiteli uzavření dodatku k úvěrové smlouvě, jímž se jednotlivá smluvní ujednání, která ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona (ujednání týkající se jednostranné změny úrokové sazby) nebo později (ujednání týkající se měnové doložky spojené s CHF) byla soudním rozhodnutím prohlášena za neplatná, nahradí platnými smluvními ujednáními, a to takovým způsobem, jako by mezi stranami od začátku platila ujednání obsažená v dodatku, čímž zajistí platnost smlouvy, a na straně druhé stanoví, že platby provedené na základě zneužívajících ujednání spotřebitelem, který dobrovolně souhlasil s uzavřením dodatku, budou započteny na splnění jeho závazků vyplývajících z ujednání platného dodatku, a to prostřednictvím dohody týkající se nakládání s případným přeplatkem nebo vrácením plateb spotřebiteli, pokud přeplatek převyšuje součet anuitních splátek podle nového splátkového kalendáře úvěru, přičemž shora uvedené je prováděno způsobem stanoveným tímto zákonem?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-501/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 6. října 2020 – M P A v. LC D N M T

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 6. října 2020 – M P A v. LC D N M T
      (Věc C-501/20)
      (2020/C 423/46)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: M P A

         Odpůrce: LC D N M T

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jak má být vykládán pojem „obvyklé bydliště“ uvedený v článku 3 nařízení č. 2201/2003 (1) a pojem „obvyklý pobyt“ uvedený v článku 3 nařízení č. 4/2009 v případě osob, které jsou státními příslušníky některého členského státu a pobývají ve třetím státě z důvodu úkolů, jež jsou jim svěřeny jako smluvním zaměstnancům EU, a kterým je v tomto třetím státě přiznáno postavení diplomatických zástupců Evropské unie, pokud jejich pobyt v uvedeném státě souvisí s plněním úkolů, jež vykonávají pro Unii?

                  2)

                  Pokud by pro účely článku 3 nařízení č. 2201/2003 a článku 3 nařízení č. 4/2009 (2) určení obvyklého bydliště manželů záviselo na jejich postavení jakožto smluvních zaměstnanců Evropské unie ve třetím státě, jaký by mělo vliv obvyklé bydliště manželů na určení obvyklého bydliště nezletilých dětí podle článku 8 nařízení č. 2201/2003?

                  3)

                  V případě, že bude určeno, že nezletilí nemají obvyklé bydliště v tomto třetím státě, lze pro účely určení obvyklého bydliště podle článku 8 nařízení č. 2201/2003 vzít v úvahu vazbu založenou na státní příslušnosti matky, její bydliště ve Španělsku před uzavřením manželství, španělskou státní příslušnost nezletilých dětí a jejich narození ve Španělsku?

                  4)

                  Pokud bude určeno, že obvyklé bydliště rodičů a nezletilých se nenachází ve členském státě vzhledem k tomu, že podle nařízení č. 2201/2003 není žádný jiný členský stát příslušný rozhodnout o návrhových žádáních, brání okolnost, že odpůrce je státním příslušníkem členského státu, uplatnění zbytkového ustanovení, které je obsaženo v článcích 7 a 14 nařízení č. 2201/2003?

                  5)

                  Bude-li určeno, že obvyklé bydliště manželů a nezletilých se nenachází v členském státě, jak má být pro účely stanovení výživného vykládána zásada forum necessitatis ve smyslu článku 7 nařízení č. 4/2009, především které podmínky musí být splněny k tomu, aby bylo určeno, že nelze rozumně zahájit nebo vést řízení ve třetím státě, k němuž má daný spor úzkou vazbu (v tomto případě v Togu)? Je třeba, aby účastník řízení prokázal, že neúspěšně podal nebo se pokusil podat návrh na zahájení řízení v uvedeném státě, a představuje státní příslušnost některého z účastníků řízení dostatečnou vazbu k členskému státu?

                  6)

                  Je v rozporu s článkem 47 Listiny základních práv, pokud v takovém případě, jako je tento, kdy manželé mají silné vazby k členským státům (státní příslušnost, předcházející bydliště), není na základě ustanovení uvedených nařízení příslušný žádný členský stát?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (Úř. věst. 2009, L 7, s. 1).


title: Věc C-584/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. listopadu 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/32

      Kasační opravný prostředek podaný dne 6. listopadu 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc C-584/20 P)
      (2020/C 423/47)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, A. Steiblytė, V. Di Bucci, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Landesbank Baden-Württemberg, Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu

                  —

                  uložil odpůrkyni náhradu nákladu řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Podle názoru navrhovatelky je třeba zrušit napadený rozsudek, kterým Tribunál zrušil rozhodnutí výkonného zasedání Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 11. dubna 2017 o výpočtu předem hrazených příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2017 (SRB/ES/SRF/2017/05) v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká Landesbank Baden-Württemberg (sporné rozhodnutí), z následujících důvodů:
      Zaprvé je kvalifikace přílohy sporného rozhodnutí nesprávná v rozsahu, v němž Tribunál vychází z toho, že tato příloha „není neoddělitelně spojená“ s tímto rozhodnutím. Krom toho Tribunál v této souvislosti porušil zásadu kontradiktornosti a právo na obhajobu Jednotného výboru pro řešení krizí. Příloha ke spornému rozhodnutí představuje neoddělitelnou součást tohoto rozhodnutí. Každá příloha byla elektronicky předložena předsednictvu SRB společně s textem rozhodnutí, které bylo předsednictvem SRB schváleno. Na průvodním listě týkajícím se rozhodnutí s vlastnoručním podpisem je tato příloha příloha uvedena se stejným číselným kódem. Tribunál toto nezohlednil a Jednotnému výboru pro řešení krizí neposkytl příležitost předložit důkaz o vztahu obou dokumentů, ačkoli se jednalo o právní vadu, kterou posuzuje Tribunál ex offo.
      Zadruhé, Tribunál považoval námitku protiprávnosti vznesenou v řízení v prvním stupni proti nařízení v přenesené působnosti (EU) 2015/63 (1) na základně nesprávného právního posouzení a bez odůvodnění za přípustnou. Tribunál nezohlednil, že údajná protiprávnost nařízení v přenesené působnosti vychází z nařízení (EU) č. 806/2014 (2) a ze směrnice 2014/59 (3). Vzhledem k tomu, že zákonnost obou uvedených právních aktů nebyla sporná, neměl Tribunál provést přezkum porušení nařízení v přenesené působnosti, která je založena na jednom ze dvou nadřazených právních aktů. To nevysvětluje rovněž, v jakém rozsahu vyplývají zjištěné právní vady nařízení v přenesené působnosti z nadřazeného práva.
      Zatřetí Tribunál provedl nesprávný výklad čl. 69 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 nařízení č. 806/2014, pokud jde o cílovou úroveň a roční základní částku. Tribunál vychází z toho, že cílová úroveň a roční základní částka mohou být vyšší resp. nižší. V tomto ohledu však Tribunál nezohledňuje, že agentura, jako je Jednotný výbor pro řešení krizí, nemůže být oprávněna ke stanovení takových částek. Pevná referenční částka souvisí s nezbytností poměrného rozdělení zatížení na všechny subjekty povinné platit příspěvky.
      Začtvrté Tribunál nesprávně z právního hlediska považoval nařízení v přenesené pravomoci, konkrétně jeho články 4 až 7, článek 9, jakož i přílohu I za „vzájemně závislé“, přičemž nesprávně kvalifikoval úpravu příspěvků podle rizikového profilu. Tribunál zakládá svůj názor o „vzájemné závislosti“ příspěvků na úpravě jednotlivých příspěvků podle rizikového profilu institucí, které jsou povinny platit příspěvky. Tato úprava je však výsledkem srovnání jednotlivých institucí se svými soutěžiteli, které nelze zaměnit se „vzájemnou závislostí“.
      Zapáté, Tribunál nesprávně rozšířil povinnost odůvodnění Evropské komise podle článku 296 SFEU. Tribunál kritizoval metodu výpočtu příspěvku jako netransparentní, přičemž kritizoval společně několik ustanovení nařízení v přenesené pravomoci, ačkoli připustil důvěrnost údajů konkurujících institucí. Podle navrhovatelky však mělo postačovat, že použitá metoda, její smysl a rozsah jsou v příslušném rozhodnutí vysvětleny tak, že každý subjekt povinný platit příspěvky, je může srovnat s relevantními údaji, které se jej týkají. Údaje jeho početných konkurentů nejsou v tomto ohledu relevantní. V judikatuře je uvedeno několik příkladů, kdy byla zachována důvěrnost údajů konkurujících se subjektů, přičemž dotčené právní předpisy nebyly odmítnuty. Tribunál konečně nepoužil svá procesní pravidla týkající se přístupu k důvěrným informacím.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190).


title: Věc T-51/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Laboratorios Ern v. EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie apiheal – Starší národní slovní ochranná známka APIRETAL – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Neexistence podobnosti výrobků – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence poškození dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001)“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Laboratorios Ern v. EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal)
      (Věc T-51/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie apiheal - Starší národní slovní ochranná známka APIRETAL - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Neexistence poškození dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001)“)
      (2020/C 423/49)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupkyně: S. Correa Rodríguez, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Palmero Cabezas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Istanbul, Turecko) (zástupkyně: M. López Camba, advokátka)

         Předmět

      Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2018 (věc R 1725/2017-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Laboratorios Ern a SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Laboratorios Ern se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc T-53/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – SBS Bilimsel Bio Çözümler v. EUIPO – Laboratorios Ern (apiheal) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie apiheal – Starší národní slovní ochranná známka APIRETAL – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Neexistence podobnosti označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – SBS Bilimsel Bio Çözümler v. EUIPO – Laboratorios Ern (apiheal)
      (Věc T-53/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie apiheal - Starší národní slovní ochranná známka APIRETAL - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2020/C 423/50)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Istanbul, Turecko) (zástupkyně: M. López Camba, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Palmero Cabezas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupkyně: S. Correa Rodríguez, advokátka)

         Předmět

      Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2018 (věc R 1725/2017-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Laboratorios Ern a SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 19. listopadu 2018 (věc R 1725/2017-4) se v rozsahu, v němž se týká „farmaceutických a veterinářských přípravků pro léčebné účely; chemických přípravků pro léčebné a veterinární účely, chemických činidel pro farmaceutické a veterinární účely; potravních doplňků pro farmaceutické a veterinární účely; potravinových doplňků; doplňků výživy; lékařských přípravků na hubnutí; potravin pro batolata; bylin a bylinných nápojů upravených pro léčebné účely; bylinných doplňků; bylinných krémů pro léčebné účely; rostlinných krémů pro léčebné účely; bylinných čajů k léčebným účelům; tekutých bylinných doplňků; materiálu na zubní výplně, materiálů na otisky zubů, lepidel pro zubní použití a materiálů na ošetření zubů; hygienických přípravků k léčebným účelům; hygienických vložek; hygienických tamponů; náplastí, obvazového materiálu; obvazových materiálů; plen, také vyrobených z papíru a textilu; fungicidů; dezinfekčních přípravků; antiseptik; čisticích prostředků k lékařským účelům“ spadajících do třídy 5 a „propolisu pro lidskou konzumaci, propolisu, propolisu pro lidskou spotřebu“ spadajících do třídy 30, zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ.

                  4)

                  Laboratorios Ern, SA, ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc T-87/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Broughton v. Eurojust („Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Odložení postupu do vyššího platového stupně o šest měsíců – Zrušení zařazení do vyšší platové třídy – Schopnost pracovat ve třetím jazyce – Správní šetření – Povinnost loajality – Nestrannost – Právo na obhajobu – Rovnost zbraní – Povinnost uvést odůvodnění – Články 11 a 12 služebního řádu“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Broughton v. Eurojust
      (Věc T-87/19) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Odložení postupu do vyššího platového stupně o šest měsíců - Zrušení zařazení do vyšší platové třídy - Schopnost pracovat ve třetím jazyce - Správní šetření - Povinnost loajality - Nestrannost - Právo na obhajobu - Rovnost zbraní - Povinnost uvést odůvodnění - Články 11 a 12 služebního řádu“)
      (2020/C 423/51)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Jon Broughton (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: D. Coppens, advokát)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech (zástupci: J. Jooma a A. Terstegen-Verhaag, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící v podstatě zaprvé na zrušení rozhodnutí ze dne 4. května 2018, kterým Eurojust odložil žalobci postup do vyššího platového stupně o šest měsíců, dospěl k závěru, že francouzština je jeho třetím jazykem, zrušil jeho přeřazení z platové třídy AD 9 do platové třídy AD 10, ke kterému došlo v roce 2012 a zahájil vymáhání částek obdržených od uvedeného roku v souvislosti s tímto přeřazením, zadruhé na určení, že francouzština musí být považována za druhý jazyk žalobce a nizozemština za jeho třetí jazyk, zatřetí, aby vymáhání částek, které byly vyplaceny žalobci po změně jeho zařazení do platové třídy, bylo prohlášeno za protiprávní, a aby byla stanovena povinnost Eurojustu vrátit mu vymožené částky a začtvrté, aby bylo určeno, že Eurojust musí žalobce navrátit do právního postavení, ve kterém se před tím nacházel.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Jon Broughton ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech (Eurojust).

         (1)  Úř. věst. C 139, 15. 4. 2019.


title: Věc T-487/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – CU v. Výbor regionů („Veřejná služba – Úředníci – Základní měsíční platy úředníků přijatých před 1. květnem 2004 – Uplatnění nižšího násobícího koeficientu na oddělení – Snížení násobícího koeficientu – Nesprávné právní posouzení – Rovné zacházení – Legitimní očekávání“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – CU v. Výbor regionů
      (Věc T-487/19) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Základní měsíční platy úředníků přijatých před 1. květnem 2004 - Uplatnění nižšího násobícího koeficientu na oddělení - Snížení násobícího koeficientu - Nesprávné právní posouzení - Rovné zacházení - Legitimní očekávání“)
      (2020/C 423/52)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: CU (zástupci: T. Martin a S. Orlandi, advokáti)

         Žalovaný: Výbor regionů (zástupci: B. Rentmeister, zmocněnkyně, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

         Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Evropská komise (zástupci: T. Bohr, T. Lilamand a B. Mongin, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podle článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Výboru regionů ze dne 18. října 2018, kterým byl povýšen žalobce do platové třídy AD 14, stupeň 1, v rozsahu, v němž stanoví jeho násobící koeficient na 0,9589951.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  CU a Výbor regionů ponesou vlastní náklady řízení.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 295, 2.9.2019.


title: Věc T-602/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Eugène Perma France v. EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky NATURANOVE – Starší slovní ochranná známka Evropské unie NATURALIUM – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2020 – Eugène Perma France v. EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)
      (Věc T-602/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky NATURANOVE - Starší slovní ochranná známka Evropské unie NATURALIUM - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 423/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Eugène Perma France (Saint-Denis, Francie) (zástupkyně: S. Havard Duclos, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Crespo Carrillo a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: SPI Investments Group, SL (Sant Just Desvern, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. července 2019 (věc R 2161/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi SPI Investments Group a Eugène Perma France.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 1. července 2019 (věc R 2161/2018-4) týkajícího se námitkového řízení mezi společnostmi SPI Investments Group a Eugène Perma France se zrušuje.

                  2)

                  EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní, včetně nutných výdajů vynaložených v souvislosti s odvolacím řízením vedeným před EUIPO

         (1)  Úř. věst. C 363, 28.10.2019.


title: Věc T-472/20: Žaloba podaná dne 15. října 2020 – LC v. Komise

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/37

      Žaloba podaná dne 15. října 2020 – LC v. Komise
      (Věc T-472/20)
      (2020/C 423/54)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: LC (zástupce: L. Bôle-Richard, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2020) 3503 final ze dne 28. května 2020;

                  —

                  vrátil věc Komisi;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení zájmu Společenství, kterého se měla dopustit Komise. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že Komise nezohlednila význam a závažnost porušení pravidel hospodářské soutěže jakožto kritérií pro posouzení zájmu Společenství. Žalobce dodává, že podvodné používání souboru jeho patentů umožňovalo elektronickým obchodníkům, jakož i provozovatelům poštovních a logistických služeb používat dotčený vynález bez rozšíření jeho používání, výhod a přínosů, které z něj vyplývají, na celý dotčený trh.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise neposoudila stížnost s řádnou péci a důsledně. Žalobce napadenému rozhodnutí vytýká, že v něm provedená prezentace věci a její chronologie je pouze částečná, přičemž mu poskytlo nevhodné právní rady. Kromě toho formulace napadeného rozhodnutí podle žalobce prokazuje, že Komise neprovedla analýzu skutkových a právních okolností, s kterými byla obeznámena.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci, za kterou je odpovědná Komise nacházející se v konfliktu zájmů při použití zdržovacích taktik vůči žalobci a jeho nárokům. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobce uvádí zejména propojení, která spojují Komisi a společnost Amazon.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení vyplývajícího z neexistence konstatování diskriminace v přístupu k postupu tvorby norem, jakož i k výsledku a zápisům z tohoto postupu, které se dle žalobce dopustila Komise. Žalobce tvrdí, že mu bylo zabráněno v přístupu k procesu normalizace u GS 1 a ISO, jakož i u provozovatelů poštovních a logistických služeb a podniků, které vyvinuli svou vlastní faktickou odvětvovou normu založenou na postupu, který měl žalobce patentovaný.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení vyplývajícího z toho, že Komise nekonstatovala porušení článku 101 odst. 1 SFEU. Žalobce se domnívá, že v rámci trhu s odesíláním a sledováním zásilek se ukázalo, že údajní padělatelé přistoupili k diskusím omezujícím hospodářkou soutěž, protikonkurenčnímu vyloučení a odmítli mu přístup k procesu normalizace. Přezkum dohod o horizontální spolupráci ve světle předpokladů slučitelnosti a neslučitelnosti nepochybně vede k tomu, že jsou tyto dohod považovány za neslučitelné s čl. 101 odst. 1 SFEU. Nakonec žalobce připomíná, že podle čl. 101 odst. 3 SFEU nelze dohodám o horizontální spolupráci, které jsou předmětem sporu, poskytnout žádnou výjimku.


title: Věc T-563/20: Žaloba podaná dne 9. září 2020 – Satabank v. ECB

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/38

      Žaloba podaná dne 9. září 2020 – Satabank v. ECB
      (Věc T-563/20)
      (2020/C 423/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Satabank plc (St. Julians, Malta) (zástupce: O. Behrends, advokát)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ECB ze dne 30. června 2020, kterým bylo žalobkyni odňato povolení jakožto úvěrové instituci;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je stiženo zásadními vadami s ohledem na předchozí opatření ECB a maltského Úřadu finančních služeb (MFSA) a skutečnost, že ECB se jimi v napadeném rozhodnutí náležitě nezabývala.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je stiženo vadami týkajícími se údajného neplnění požadavků, na kterých je toto rozhodnutí založeno.

                              —

                              Pokud jde o údajné otázky boje proti praní špinavých peněz a financování terorismu, žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí neuvádí žádné stávající nerespektování pravidel pro boj proti praní špinavých peněz a financování terorismu a ECB neuvádí žádné rozhodnutí orgánů příslušných v oblasti boje proti praní špinavých peněz a financování terorismu, podle kterého žalobkyně porušila ustanovení v dané oblasti v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí,

                              —

                              Žalobkyně rovněž tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo vadami týkajícími se údajného neplnění regulatorních kapitálových požadavků. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí pouze popisuje důsledky jednání MFSA, a tudíž nepřímo jednání samotné ECB.


title: Věc T-599/20: Žaloba podaná dne 22. září 2020 – YG v. Komise

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/39

      Žaloba podaná dne 22. září 2020 – YG v. Komise
      (Věc T-599/20)
      (2020/C 423/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: YG (zástupci: S. Rodrigues a A. Champetier, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 14. listopadu 2019 nezařadit žalobce na seznam povýšených úředníků za rok 2019;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 11. června 2020, kterým se zamítá stížnost žalobce proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 14. listopadu 2019 nezařadit žalobce na seznam povýšených úředníků; a,

                  —

                  uložil náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 45 služebního řádu – Zjevně nesprávná posouzení – absence srovnávacího hodnocení:

                              —

                              pokud jde o posouzení hodnotících zpráv žalobce a metodu srovnávacího hodnocení ((i) z absence srovnávacího hodnocení a (ii) z neexistence srovnávacího hodnocení s pracovníky ze stejného generálního ředitelství a ze stejné platové třídy).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 25 druhé odrážky služebního řádu (povinnost uvést odůvodnění).


title: Věc T-643/20: Žaloba podaná dne 23. října 2020 – Ryanair v. Komise

text:
               7.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/40

      Žaloba podaná dne 23. října 2020 – Ryanair v. Komise
      (Věc T-643/20)
      (2020/C 423/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ryanair DAC (Swords, Irsko) (zástupci: F. Laprévote, V. Blanc, E. Vahida, S. Rating a I. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 13. července 2020 o státní podpoře SA.57116 – Nizozemsko – COVID-19: Státní záruka za úvěr a úvěr státu pro společnost KLM],

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

            Žalobkyně rovněž navrhla, aby její žaloba byla zkoumána ve zrychleném řízení podle článku 23a statutu Soudního dvora.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: Evropská komise nesprávně vyloučila Air Francie z působnosti rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: Evropská komise porušila zvláštní ustanovení SFEU a obecné zásady unijního práva v oblasti zákazu diskriminace, volného pohybu služeb a svobody usazování, na nichž byla od konce 80. let založena liberalizace letecké dopravy v Evropské unii. Liberalizace trhu této dopravy umožnilo rozvoj skutečně celoevropských nízkonákladových leteckých společností. Tím, že Evropská komise umožnila Nizozemsku vyhradit podporu pro společnost KLM, nepřihlédla ke škodám způsobeným krizí COVID-19 celoevropským leteckým společnostem a k jejich roli v leteckém propojení Nizozemska. Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU stanoví výjimku ze zákazu státních podpor podle čl. 107 odst. 1 SFEU, ale nestanoví výjimku z ostatních pravidel a zásad plynoucích ze SFEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Evropská komise nesprávně použila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a dopustila se nesprávného posouzení tím, že měla za to, že podpora napravuje vážnou poruchu nizozemského hospodářství, a že porušila povinnost zvažování přínosů podpory a jejích nepříznivých dopadů na podmínky obchodu a na zachování nerušené hospodářské soutěže (tzv. „zvažování zájmů“) a zajištění toho, aby podpora byla přiměřená.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: Evropská komise navzdory závažným obtížím nezahájila formální vyšetřovací řízení a porušila procesní práva žalobkyně.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: Komise porušila povinnost odůvodnit své rozhodnutí.