title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 18. června 2002.#Koninklijke Philips Electronics NV proti Remington Consumer Products Ltd.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené království.#Sbližování právních předpisů.#Věc C-299/99.

text:
      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      18. června 2002 (*)

      „Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104/EHS – Článek 3 odst. 1 a 3, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 písm. b) – Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku – Označení tvořená výlučně tvarem výrobku“
      Ve věci C‑299/99,
      jejímž předmětem je žádost Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) předložená Soudnímu dvoru
         na základě článku 234 ES, směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi

      Koninklijke Philips Electronics NV
      a
      Remington Consumer Products Ltd,
      rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu čl. 3 odst. 1 a 3, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 písm. b) první směrnice
         Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst.
         1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92),

      SOUDNÍ DVŮR,
      ve složení G. C. Rodríguez Iglesias, předseda, P. Jann, F. Macken (zpravodajka), N. Colneric a S. von Bahr, předsedové senátů,
         C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, J.‑P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues a C. W. A. Timmermans, soudci,

      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: D. Louterman-Hubeau, vedoucí odboru,
      s ohledem na písemná vyjádření předložená:
      –        za Koninklijke Philips Electronics NV H. Carrem a D. Andersonem, QC, jakož i W. A. Hoyngem, professeur, zmocněnými původně
         Eversheds Solicitors a poté Allen & Overy, solicitors,

      –        za Remington Consumer Products Ltd Lochners Technology Solicitors, solicitors,
      –        za vládu Spojeného království R. Magrill, jako zmocněnkyní, ve spolupráci se S. Moore, barrister,
      –        za francouzskou vládu K. Rispal-Bellanger a A. Maitrepierre, jako zmocněnkyněmi,
      –        za Komisi Evropských společenství K. Banks, jako zmocněnkyní,
      s přihlédnutím ke zprávě k jednání,
      po vyslechnutí ústních vyjádření Koninklijke Philips Electronics NV, zastoupené H. Carrem a W. A. Hoyngem, Remington Consumer
         Products Ltd, zastoupené S. Thorleyem a R. Wyandem, QC, vlády Spojeného království, zastoupené R. Magrill, ve spolupráci s D.
         Alexanderem, barrister, a Komise, zastoupené K. Banks, na jednání konaném dne 29. listopadu 2000,

      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 23. ledna 2001,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Usnesením ze dne 5. května 1999, došlým Soudnímu dvoru dne 9. srpna 1999, položil Court of Appeal (England & Wales) (Civil
         Division) na základě článku 234 ES sedm předběžných otázek týkajících se výkladu čl. 3 odst. 1 a 3, čl. 5 odst. 1 a čl. 6
         odst. 1 písm. b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států
         o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92, dále jen „směrnice“).

      2        Tyto otázky byly vzneseny v rámci sporu mezi společností Koninklijke Philips Electronics NV (dále jen „Philips“) a společností
         Remington Consumer Products Ltd (dále jen „Remington“) ve věci žaloby o porušení práva z ochranné známky, kterou si nechal
         Philips na základě užívání zapsat podle Trade Marks Act 1938 (zákon o ochranných známkách z roku 1938).

       Právní rámec
       Právní předpisy Společenství
      3        Cílem směrnice 89/104 je podle prvního bodu jejího odůvodnění sblížit právní předpisy členských států o ochranných známkách,
         aby byly odstraněny existující rozdíly, které mohou bránit volnému pohybu zboží a služeb a mohou narušovat podmínky soutěže
         v rámci společného trhu.

      4        Nicméně, jak vyplývá ze třetího bodu odůvodnění směrnice, není jejím cílem sblížení právních předpisů členských států o ochranných
         známkách v celém rozsahu.

      5        Článek 2 směrnice, nazvaný „Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku“, stanoví:

      „Ochrannou známkou může být jakékoli označení, schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně osobních jmen, kresby,
         písmena, číslice, tvar zboží nebo jeho balení, pokud jsou tato označení způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku
         od zboží či služeb jiných podniků.“

      6        Článek 3 směrnice, který obsahuje výčet důvodů pro zamítnutí nebo neplatnost zápisu, stanoví:

      „Do rejstříku nebudou zapsány a jsou-li zapsány, budou prohlášeny neplatnými:
      a)      označení, která nemohou tvořit ochrannou známku;
      b)      ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
      c)      ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu,
         jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby zboží nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;

      d)      ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež se staly obvyklými v běžném jazyce nebo v poctivých
         a zavedených obchodních zvyklostech;

      e)      označení, která jsou tvořena výlučně:
      –        tvarem, který vyplývá z povahy samotného zboží;
      –        tvarem zboží, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku;
      –        tvarem, který dává zboží podstatnou hodnotu;
      […]
      3. Přihláška ochranné známky nebude zamítnuta nebo v případě, že je ochranná známka zapsána, nebude prohlášena za neplatnou
         podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky a v důsledku užívání získala rozlišovací způsobilost. Nadto
         mohou členské státy stanovit, že toto ustanovení se použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni
         podání přihlášky ochranné známky nebo po dni jejího zápisu.

      […]“
      7        Článek 5 odst. 1, který se týká práv z ochranné známky, stanoví:

      „1.      Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které
         nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:

      a)      označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
      b)      označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb
         označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou
         známkou“.

      8        Článek 6 směrnice, nazvaný „Omezení účinků ochranné známky“, je tohoto znění:

      „1.      Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:
      a)      své jméno a adresu;
      b)      údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby zboží nebo poskytnutí služby anebo
         jiných jejich vlastností;

      c)      ochrannou známku, je-li to nezbytné k označení účelu zboží nebo služby, zejména v případě příslušenství nebo náhradních dílů;
      pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
      […]“
       Vnitrostátní právní úprava
      9        Zápis ochranných známek je ve Spojeném království upraven v Trade Marks Act 1938. Tento zákon byl zrušen a nahrazen Trade
         Marks Act 1994 (zákon o ochranných známkách z roku 1994), který provádí směrnici a obsahuje určitá nová ustanovení o zapsaných
         ochranných známkách.

      10      Ochranné známky zapsané na základě Trade Marks Act 1938 mohou být podle přílohy 3 Trade Marks Act 1994 považovány za ochranné
         známky mající stejné právní účinky jako ty, které by měly, kdyby byly zapsány na základě tohoto zákona.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      11      V roce 1966 vyvinula Philips nový typ elektrického holicího strojku vybaveného třemi otáčecími hlavami. V roce 1985 podala
         přihlášku ochranné známky spočívající v grafickém ztvárnění tvaru a uspořádání vrchní části tohoto holicího strojku, skládající
         se ze tří výkyvných hlav s otáčecími frézkami uspořádanými v rovnoramenném trojúhelníku. Tato ochranná známka byla na základě
         užívání zapsána podle Trade Marks Act 1938.

      12      Konkurenční společnost Remington začala v roce 1995 vyrábět a uvádět na trh ve Spojeném království holicí strojek DT 55 vybavený
         třemi výkyvnými hlavami tvořícími rovnoramenný trojúhelník, s podobným uspořádáním, jako je uspořádání užité společností Philips.

      13      Posledně jmenovaná společnost tedy podala na Remington žalobu o porušení práva z její ochranné známky. Remington se protinávrhem
         domáhala prohlášení neplatnosti ochranné známky zapsané Philips.

      14      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Spojené království) vyhověl protinávrhu a prohlásil
         zápis ochranné známky Philips za neplatný, s odůvodněním, že označení, kterého se společnost Philips dovolávala, nebylo způsobilé
         odlišit dotčené zboží od zboží jiných podniků a postrádalo rozlišovací způsobilost. Podle výše uvedeného soudu byla sporná
         ochranná známka tvořena výlučně označením sloužícím v oblasti obchodu pro určení účelu zboží, jakož i tvarem nezbytným pro
         dosažení technického výsledku, který dává zboží podstatnou hodnotu. Soud dodal, že i kdyby byla ochranná známka platná, nešlo
         by o porušení práva z ochranné známky.

      15      Philips podala proti rozhodnutí High Court odvolání ke Court of Appeal.

      16      Vzhledem k tomu, že účastnice řízení vznesly otázky týkající se výkladu směrnice, rozhodl se Court of Appeal (England & Wales)
         (Civil Division) přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Existuje kategorie ochranných známek, jejichž zápis není vyloučen čl. 3 odst. 1 písm. b) až d) a odst. 3 směrnice Rady 89/104/EHS
         […], jejichž zápis je však vyloučen čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice (protože tyto ochranné známky nejsou způsobilé odlišit
         zboží majitele ochranné známky od zboží jiných podniků)?

      2)      Je tvar (nebo část tvaru) zboží (tj. zboží pro které je označení zapsáno) způsobilý odlišit toto zboží ve smyslu článku 2
         pouze tehdy, pokud obsahuje nějaké libovolné dodatky (spočívající v ozdobě bez funkčního účelu)?

      3)      Je-li hospodářský subjekt jediný, kdo nabízí na trhu specifické zboží, stačí časté užívání označení spočívajícího ve tvaru
         (nebo části tvaru) tohoto zboží a nezahrnujícího žádné libovolné dodatky k tomu, aby byla označení poskytnuta rozlišovací
         způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 3, pokud v důsledku tohoto užívání podstatná část dotčených obchodníků a veřejnosti

      a)      spojuje tento tvar s tímto hospodářským subjektem, s vyloučením jakéhokoli jiného podniku;
      b)      se domnívá, pokud není uvedeno jinak, že zboží, které má tento tvar, pochází od tohoto hospodářského subjektu?
      4)       a)     Lze se vyhnout použití omezení vyjádřenému slovy ‚tvořené výlučně tvarem zboží, který je nezbytný pro dosažení technického
         výsledku‘, obsaženými v čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážce, tím, že se prokáže, že existují jiné tvary umožňující dosáhnout
         stejného technického výsledku, nebo

      b)      tvar podle tohoto ustanovení zapsat nelze, pokud se prokáže, že podstatné vlastnosti tohoto tvaru lze přičíst výlučně technickému
         výsledku nebo

      c)      existuje jiné vhodné kritérium – a pokud ano, jaké – pro určení toho, zda se omezení použije?
      5)      Článek 3 odst. 1 písm. c) směrnice se vztahuje na ‚ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu…zboží nebo služby‘.
         Článek 6 odst. 1 písm. b) směrnice se použije na užívání třetí osobou ‚údajů týkajících se druhu, jakosti, množství, účelu…zboží
         nebo služby‘. Výraz ‚výlučně‘ se tedy vyskytuje v čl. 1 odst. 1 písm. c) a je vynechán v čl. 6 odst. 1 písm. b) směrnice. Při správném výkladu směrnice
         znamená toto vynechání, že o porušení práva z ochranné známky podle čl. 6 odst. 1 písm. b) nejde, i když je ochranná známka
         tvořená tvarem zboží platně zapsaná, v případě, že

      a)      užívání tvaru zboží, které je napadáno, je a bylo by považováno za údaj týkající se druhu, ke kterému patří dotčené zboží,
         nebo jeho účelu a

      b)      není-li uvedeno jinak, podstatná část dotčených obchodníků a veřejnosti se domnívá, že zboží mající tento tvar pochází od
         majitele ochranné známky?

      6)      Opravňuje výlučné právo podle čl. 5 odst. 1 majitele ochranné známky, aby zakázal třetím osobám užívat totožná nebo podobná
         označení v případě, že toto užívání není způsobilé označit původ, nebo se toto právo omezuje na zákaz užívání, které zcela
         nebo zčásti označuje původ výrobku?

      7)      Je užívání tvaru zboží, o němž se má za to, že porušuje právo z ochranné známky, a je považováno za označení druhu, ke kterému
         výrobek náleží, nebo jeho určení, přesto způsobilé označit jeho původ, pokud podstatná část dotčených obchodníků a veřejnosti
         se domnívá, pokud není uvedeno jinak, že zboží mající sporný tvar pochází od majitele ochranné známky?“

      17      Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 25. dubna 2001 požádala Philips o znovuotevření ústní části řízení, která byla
         uzavřena po přednesení stanoviska generálního advokáta dne 23. ledna 2001, a o spojení této věci s věcmi Linde AG (C‑53/01),
         Winward Industrie (C‑54/01) a Rado (C‑55/01), pro které byly žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Bundesgerichtshof
         (Německo) zapsány do rejstříku v kanceláři Soudního dvora dne 8. února 2001.

      18      Pro odůvodnění své žádosti Philips uplatňuje argument, že před poskytnutím odpovědi předkládajícímu soudu v projednávané věci
         by bylo rozumné vzít v úvahu názory Bundesgerichtshof ve věcech uvedených v předchozím bodě, z nichž vyplývají podobné otázky,
         a poskytnout tak dotčeným účastnicím řízení příležitost předložit v tomto ohledu vyjádření.

      19      Dopisy z 8. a 16. května 2001 oponovala Remington tomuto návrhu na znovuotevření a spojení.

      20      Je třeba připomenout, že Soudní dvůr může z moci úřední nebo na návrh generálního advokáta nebo také na návrh účastníků řízení
         nařídit v souladu s článkem 61 svého jednacího řádu znovuotevření ústní části řízení, pokud má za to, že věc není dostatečně
         objasněna nebo že musí být rozhodnuta na základě tvrzení, které nebylo mezi účastníky řízení projednáno (viz rozsudek ze dne
         10. února 2000, Deutsche Post, C‑270/97 a C‑271/97, Recueil, s. I‑929, bod 30).

      21      Soudní dvůr se domnívá, že není důvodné spojit projednávanou věc s věcmi uvedenými v bodě 17 tohoto rozsudku a že má k dispozici
         všechny poznatky, které jsou nezbytné pro poskytnutí odpovědi na otázky položené ve věci v původním řízení.

      22      Je tudíž důvodné návrh Philips zamítnout.

       K první otázce
      23      První otázkou se předkládající soud táže, zda existuje kategorie ochranných známek, jejichž zápis není vyloučen čl. 3 odst. 1
         písm. b) až d) a odst. 3 směrnice, ale jejichž zápis je přesto vyloučen jejím čl. 3 odst. 1 písm. a), z toho důvodu, že tyto
         ochranné známky nejsou způsobilé odlišit zboží majitele ochranné známky od zboží jiných podniků.

      24      Podle Philips se touto otázkou vnitrostátní soud táže, zda existuje zvláštní kategorie ochranných známek, které i když ve
         skutečnosti mají rozlišovací způsobilost, přesto nejsou způsobilé odlišovat v právním smyslu. Philips tvrdí, že tomu tak není
         vzhledem k argumentaci Soudního dvora v rozsudku ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, Recueil,
         s. I‑2779). S výhradou výjimky stanovené v čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice, jestliže tvar získal rozlišovací způsobilost v souladu
         s odstavcem 3 uvedeného ustanovení, důvody pro zamítnutí nebo prohlášení neplatnosti zápisu vyjmenované v čl. 3 odst. 1 písm. a)
         až d) se nemohou použít a tento tvar nemůže být považován za postrádající rozlišovací způsobilost v právním smyslu.

      25      Remington namítá, že existuje velký rozdíl mezi označeními, která nesplňují podmínky stanovené v článku 2 směrnice v tom smyslu,
         že nejsou způsobilá odlišit zboží jednoho podniku od zboží jiného, a tedy mezi těmi uvedenými v čl. 3 odst. 1 písm. a) této
         směrnice, a ochrannými známkami, které nesplňují kritéria stanovená v jejím čl. 3 odst. 1 písm. b) až d). Zatímco prvně uvedené
         nemohou být nikdy zapsány, i když je prokázáno „rozšířené užívání“, druhé mohou být v souladu s odstavcem 3 uvedeného ustanovení
         zapsány, pokud je prokázáno, že užíváním získaly rozlišovací způsobilost.

      26      Vláda Spojeného království tvrdí, že pokud je prokázáno, že označení, které prima facie nemá rozlišovací způsobilost, takovou způsobilost přesto získalo, musí být toto označení ve skutečnosti způsobilé odlišit
         zboží jednoho podniku od zboží jiných podniků ve smyslu článku 2 směrnice. Ve výše citovaném rozsudku Windsurfing Chiemsee
         podotkl Soudní dvůr, že směrnice povoluje zápis čistě popisných slov, která nejsou prima facie způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků ve smyslu zmíněného článku 2, jestliže
         tato slova ve skutečnosti získala rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice, a v důsledku toho druhotný význam
         jakožto ochranná známka.

      27      Francouzská vláda poukazuje na to, že směrnice sama nevylučuje zápis určité kategorie ochranných známek. Článek 3 směrnice
         může přispět v určitém konkrétním případě k vyloučení ochrany označení plynoucí z ochranné známky, ale nemůže být vykládán
         v tom smyslu, že vylučuje takovou ochranu pro určitou kategorii označení jako takovou.

      28      Komise namítá, že zápis ochranné známky, která získala rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice, nemůže být
         vyloučen na základě jejího čl. 3 odst. 1 písm. a) z důvodu, že není způsobilá odlišit zboží majitele ochranné známky od zboží
         jiných podniků.

       Závěry Soudního dvora
      29      V tomto ohledu je třeba rovnou připomenout, jak je upřesněno v desátém bodě odůvodnění směrnice, že cílem ochrany poskytnuté ochranné
         známce je zejména zaručit její funkci označení původu.

      30      Rovněž z judikatury Soudního dvora vyplývá, že základní funkcí ochranné známky je zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli
         totožnost původu zboží nebo služby označených ochrannou známkou tím, že mu umožní, aby bez možnosti záměny odlišil toto zboží
         nebo službu od zboží nebo služby, které mají jiný původ, a že k tomu, aby ochranná známka mohla plnit svoji roli základního
         prvku systému nenarušené hospodářské soutěže, který Smlouva zamýšlí zavést, musí být zárukou, že všechno zboží nebo služby,
         které označuje, bylo vyrobeno nebo byly poskytnuty pod dohledem jediného podniku, kterému může být přisouzena odpovědnost
         za jejich jakost (viz zejména rozsudky ze dne 11. listopadu 1997, Loendersloot, C‑349/95, Recueil, s. I‑6227, body 22 a 24,
         a ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 28).

      31      Tato základní funkce ochranné známky rovněž vyplývá ze znění a systematiky různých ustanovení směrnice, která se týkají důvodů
         pro zamítnutí zápisu.

      32      Nejprve článek 2 směrnice stanoví, že všechna označení mohou tvořit ochrannou známku, za podmínky jednak, že jsou schopná
         grafického ztvárnění, a jednak, že jsou způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků.

      33      Dále podle pravidla stanoveného v čl. 3 odst. 1 písm. b) až d) směrnice nejsou zapsány, a jsou-li zapsány, jsou prohlášeny
         za neplatné, ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost, popisné ochranné známky a ochranné známky tvořené výlučně
         označeními, jež se stala v běžném jazyce nebo v poctivých a zavedených obchodních zvyklostech obvyklými (výše citovaný rozsudek
         Windsurfing Chiemsee, bod 44).

      34      Nakonec čl. 3 odst. 3 směrnice podstatně zmírňuje pravidlo stanovené v odst. 1 písm. b) až d) tohoto ustanovení tím, že označení
         může získat, díky svému užívání, rozlišovací způsobilost, kterou původně nemělo, a může tedy být zapsáno jako ochranná známka.
         Právě za těchto okolností získává označení rozlišovací způsobilost, která je podmínkou jeho zápisu (viz výše citovaný rozsudek
         Windsurfing Chiemsee, bod 44).

      35      Jak Soudní dvůr uvedl v bodě 46 výše citovaného rozsudku Windsurfing Chiemsee, rozlišovací způsobilost ochranné známky získaná
         užíváním znamená, stejně jako rozlišovací způsobilost, která podle čl. 3 odst. 1 písm.b) je jednou z obecných podmínek vyžadovaných
         pro zápis ochranné známky, že ochranná známka je schopna identifikovat zboží, pro které je požadován zápis, jako pocházející
         od určitého podniku, a tedy odlišit toto zboží od zboží jiných podniků.

      36      Článek 3 odst. 1 písm. a) směrnice nepochybně stanoví, že označení, která nemohou tvořit ochrannou známku, nejsou zapsána,
         a jsou-li zapsána, jsou prohlášena za neplatná.

      37      Přesto ze znění čl. 3 odst. 1 písm. a) a systematiky směrnice jasně vyplývá, že cílem tohoto ustanovení je především vyloučit
         zápis označení, která nemají obecnou způsobilost tvořit ochrannou známku, a nelze je tedy graficky ztvárnit nebo nejsou způsobilá
         odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží a služeb jiných podniků.

      38      Proto čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice, stejně jako pravidlo stanovené v odst. 1 písm. b) až d) tohoto ustanovení brání tomu,
         aby byly zapsány údaje nebo označení, které nesplňují jednu ze dvou podmínek stanovených článkem 2 směrnice, a sice podmínku,
         aby taková označení byla způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků.

      39      Z toho vyplývá, že neexistuje kategorie ochranných známek, které mají inherentní rozlišovací způsobilost nebo tuto způsobilost
         získaly užíváním a které by nebyly schopny odlišit zboží nebo služby ve smyslu článku 2 směrnice.

      40      Vzhledem k těmto úvahám je třeba na první otázku odpovědět tak, že neexistuje kategorie ochranných známek, jejichž zápis není
         vyloučen čl. 3 odst. 1 písm. b) až d) a odst. 3 směrnice, ale jejichž zápis je přesto vyloučen jejím čl. 3 odst. 1 písm. a),
         z důvodu, že tyto ochranné známky nejsou způsobilé odlišit zboží majitele ochranné známky od zboží jiných podniků.

       K druhé otázce
      41      Svou druhou otázkou se vnitrostátní soud táže, zda tvar zboží (tj. zboží, pro které je označení zapsáno) je způsobilý odlišit
         toto zboží ve smyslu článku 2 směrnice pouze tehdy, pokud tento tvar obsahuje nějaký libovolný dodatek, jako je ozdoba bez
         funkčního účelu.

      42      V tomto ohledu Philips poukazuje na to, že jestliže na rozdíl od jejího vyjádření, které se týkalo první otázky, existuje
         kategorie ochranných známek, pro které lze prokázat, že získaly rozlišovací způsobilost, ale přesto nejsou způsobilé odlišit
         zboží, není vhodné užívat kritérium libovolného dodatku, vytýčené předkládajícím soudem pro určení ochranných známek, které
         spadají do této kategorie. Kdyby bylo nutné vytvořit zvláštní kategorii ochranných známek, které nejsou způsobilé odlišit
         takové zboží, ačkoli ve skutečnosti mají rozlišovací způsobilost, Philips navrhuje použít alternativní kritérium spočívající
         ve zjištění, zda dotčená ochranná známka je jediným praktickým způsobem, jak popsat dotčené zboží.

      43      Naproti tomu Remington tvrdí, že jestliže tvar zboží neobsahuje žádný libovolný dodatek, bude tvořen pouze funkčním tvarem,
         který není způsobilý odlišit zboží vyrobené pod touto ochrannou známkou od totožného zboží jiného podniku. V takovém případě
         je jedině libovolný dodatek schopný plnit funkci označení původu. Nadto Remington poukazuje na to, že stupeň rozlišovací způsobilosti
         je důležitým faktorem, takže čím více je označení popisné, tím méně je rozlišovací. V důsledku toho zcela popisné označení
         není způsobilé odlišit zboží a přítomnost libovolného dodatku je nutná, aby označení mohlo získat rozlišovací způsobilost.

      44      V tomto ohledu vláda Spojeného království namítá, že pro určení, zda je označení způsobilé odlišit zboží ve smyslu článku
         2 směrnice, nemá smysl zkoumat, zda označení tvořené tvarem obsahuje nějaký libovolný dodatek nebo ozdobu.

      45      Podle francouzské vlády z ustanovení článků 2 a 3 směrnice nijak nevyplývá, že tvar zboží může být způsobilý odlišit toto
         zboží od zboží jiných podniků pouze za podmínky, že obsahuje libovolný dodatek spočívající v ozdobě bez funkčního účelu.

      46      Vzhledem k vyjádřením týkajícím se první otázky navrhuje Komise na druhou otázku neodpovídat. V každém případě uvádí, že čl. 2
         a čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice nepředstavují samostatný důvod pro zamítnutí zápisu označení vyplývající z nedostatku jeho
         rozlišovací způsobilosti.

       Závěry Soudního dvoru
      47      Jednak je třeba připomenout, že z článku 2 směrnice vyplývá, že ochranná známka, která umožňuje odlišit podle jejich původu
         zboží nebo služby, pro které byl žádán zápis, má rozlišovací způsobilost. V tomto ohledu stačí, jak vyplývá z bodu 30 tohoto
         rozsudku, aby ochranná známka umožnila dotčené veřejnosti odlišit zboží nebo službu, které označuje, od zboží nebo služeb,
         které mají jiný obchodní původ, a učinit závěr, že všechno zboží nebo služby, které označuje, bylo vyrobeno, uvedeno na trh
         nebo poskytnuty pod dohledem majitele této ochranné známky, kterému může být přisouzena odpovědnost za jejich jakost.

      48      Krom toho článek 2 směrnice nečiní žádný rozdíl mezi jednotlivými kategoriemi ochranných známek. Hodnotící kritéria rozlišovací
         způsobilosti takových trojrozměrných ochranných známek, jako je ochranná známka, která je předmětem původního řízení, se tedy
         neliší od kritérií použitelných pro ostatní kategorie ochranných známek.

      49      Směrnice zejména v žádném případě nevyžaduje, aby tvar zboží, pro který je zapsáno označení, obsahoval nějaký libovolný dodatek.
         V souladu s článkem 2 směrnice musí být dotyčný tvar pouze způsobilý odlišit zboží majitele ochranné známky od zboží jiných
         podniků, a tedy plnit svoji základní funkci, a sice zaručit původ zboží.

      50      Vzhledem k těmto úvahám je třeba na druhou otázku odpověď tak, že k tomu, aby byl tvar zboží, pro které je označení zapsáno,
         způsobilý odlišit zboží ve smyslu článku 2 směrnice, nemusí obsahovat žádný libovolný dodatek, jako je ozdoba bez funkčního
         účelu.

       Ke třetí otázce
      51      Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda v případě, že hospodářský subjekt je jediným, kdo nabízí na trhu zboží,
         stačí časté užívání označení spočívajícího ve tvaru tohoto zboží k tomu, aby byla tomuto označení poskytnuta rozlišovací způsobilost
         ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice, pokud v důsledku tohoto užívání podstatná část zúčastněných kruhů spojuje tento tvar s tímto hospodářským
         subjektem, a nikoli s jiným podnikem, nebo se domnívá, pokud není uvedeno jinak, že zboží, které má tento tvar, pochází od
         tohoto hospodářského subjektu.

      52      Podle Philips je kritérium čl. 3 odst. 3 směrnice splněno tehdy, když z důvodu rozšířeného užívání specifického tvaru jsou
         dotčení obchodníci a veřejnost přesvědčeni, že zboží mající tento tvar pochází od určitého podniku. Nadto má Philips za to,
         že faktický monopol existující po dlouhá léta ve vztahu ke zboží majícímu dotčený tvar, je důležitým důkazem, který dokládá
         získání rozlišovací způsobilosti tohoto tvaru. Jestliže si hospodářský subjekt přeje odůvodnit podání přihlášky rozlišovací
         způsobilostí získanou užíváním, je faktický monopol prakticky předběžnou podmínkou takového zápisu.

      53      Remington tvrdí, že pro tvar, který je tvořen výlučně funkčními vlastnostmi, je nutné předložit nesporné důkazy, podle kterých
         byl tvar samotný užíván rovněž jako označení původu, takže byl tomuto tvaru dodán druhotný význam postačující pro odůvodnění
         zápisu. Kdyby existoval monopol na dodávání zboží, bylo by třeba se zvláště pečlivě ujistit, že posouzení skutkového stavu
         se týká relevantních skutečností.

      54      Vláda Spojeného království má za to, že každý tvar, jehož zápis je zamítnut na základě čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice, nemůže
         být chráněn na základě odstavce 3 tohoto ustanovení, neboť se toto posledně zmíněné ustanovení použije pouze na označení,
         která by byla prohlášena za neplatná podle odst. 1 písm. b) až d) tohoto ustanovení, a nikoli na ta, která jsou upravena uvedeným
         čl. 3 odst. 1 písm. e). Nicméně za předpokladu, že zápis tvaru nebude podle posledně uvedeného ustanovení zamítnut, vláda
         Spojeného království uvádí, že podmínky stanovené v odstavci 3 tohoto článku nejsou splněny, jestliže určení původu veřejností
         není dáno ochrannou známkou, ale vyplývá z monopolu na dodávání zboží.

      55      Francouzská vláda se domnívá, že je třeba opovědět na třetí otázku kladně. Rozlišovací způsobilost vyžadovaná čl. 3 odst. 3
         směrnice se může zajisté projevit tím, že díky užívání podstatná část dotčených obchodníků a veřejnosti spojuje tvar zboží
         s určitým hospodářským subjektem, a nikoli s jiným podnikem, a domnívá se, že zboží mající tento tvar pochází od tohoto hospodářského
         subjektu.

      56      Ať už byla rozlišovací způsobilost získána díky monopolu, nebo jiným způsobem, jsou podle Komise požadavky čl. 3 odst. 3 směrnice
         splněny, pokud se podstatná část dotčené veřejnosti domnívá, že zboží nesoucí ochrannou známku pochází od určitého podniku.

       Závěry Soudního dvora
      57      V tomto ohledu je třeba úvodem připomenout, že je-li zápis určitého tvaru zamítnut na základě čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice,
         jehož výklad je předmětem čtvrté otázky, nemůže být v žádném případě zapsán na základě odstavce 3 tohoto ustanovení.

      58      Naproti tomu čl. 3 odst. 3 směrnice stanoví, že ochranná známka, jejíž zápis je zamítnut na základě odst. 1 písm. b), c) a d)
         téhož ustanovení, může získat užíváním rozlišovací způsobilost, kterou původně neměla, a může tedy být zapsána jako ochranná
         známka. Ochranná známka tedy získává rozlišovací způsobilost, která je podmínkou jejího zápisu, užíváním.

      59      Rozlišovací způsobilost ochranné známky, včetně té získané užíváním, musí být posuzována vzhledem ke zboží nebo službám, pro
         které je zápis požadován.

      60      Jak vyplývá z bodu 51 výše citovaného rozsudku Windsurfing Chiemsee, pro posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky,
         která je předmětem přihlášky, mohou být zohledněny zejména podíl na trhu, který ochranná známka zaujímá, intenzita, geografické
         rozšíření a doba užívání této ochranné známky, výše investic vynaložených podnikem na její propagaci, poměr zúčastněných kruhů,
         které identifikují výrobky nebo služby jako pocházející od určitého podniku díky ochranné známce, a prohlášení obchodních
         a průmyslových komor nebo jiných profesních sdružení.

      61      Soudní dvůr rovněž rozhodl, že jestliže má na základě takových poznatků příslušný orgán za to, že zúčastněné kruhy nebo alespoň
         jejich podstatná část identifikují díky ochranné známce zboží jako pocházející od určitého podniku, musí v každém případě
         dospět k závěru, že podmínka zápisu ochranné známky vyžadovaná čl. 3 odst. 3 směrnice je splněna (výše citovaný rozsudek Windsurfing
         Chiemsee, bod 52).

      62      Přesto je nejprve třeba uvést, co se týče okolností, za kterých může být na podmínku vyžadovanou čl. 3 odst. 3 směrnice nahlíženo
         jako na splněnou, že Soudní dvůr upřesnil, že takové okolnosti nemohou být prokázány pouze na základě obecných a abstraktních
         údajů, jako jsou určité procentuální hodnoty (výše citovaný rozsudek Windsurfing Chiemsee, bod 52).

      63      Dále je třeba posoudit rozlišovací způsobilost označení spočívajícího ve tvaru zboží, a to i rozlišovací způsobilost získanou
         užíváním, s přihlédnutím k předpokládanému vnímání dotčené skupiny zboží nebo služeb průměrným spotřebitelem, běžně informovaným
         a přiměřeně pozorným a obezřetným (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. července 1998, Gut Springenheide a Tusky, C‑210/96,
         Recueil, s. I‑4657, bod 31).

      64      Konečně musí k identifikaci zboží zúčastněnými kruhy jako pocházejícího od určitého podniku dojít díky užívání označení jakožto
         ochranné známky, a tedy díky jeho povaze a účinku, které je činí způsobilým odlišit dotčené zboží od zboží jiných podniků.

      65      Vzhledem k těmto úvahám je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že pokud je hospodářský subjekt jediný, kdo nabízí na trhu
         specifické zboží, stačí časté užívání označení spočívajícího ve tvaru tohoto zboží k tomu, aby byla tomuto označení poskytnuta
         rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice, pokud v důsledku tohoto užívání podstatná část zúčastněných kruhů
         spojuje tento tvar s tímto hospodářským subjektem, a nikoli s jiným podnikem, nebo se domnívá, že zboží, které má tento tvar,
         pochází od tohoto hospodářského subjektu. Nicméně, co se týče okolností, za jakých je splněna podmínka vyžadovaná uvedeným
         ustanovením, je věcí vnitrostátního soudu ověřit, zda jsou tyto okolnosti prokázány, na základě konkrétních a důvěryhodných
         údajů, zda je přihlédnuto k předpokládanému vnímání dotčené skupiny zboží nebo služeb průměrným spotřebitelem, běžně informovaným
         a přiměřeně pozorným a obezřetným, a zda k identifikaci zboží zúčastněnými kruhy jako pocházejícího od určitého podniku dochází
         díky užívání označení jako ochranné známky.

       Ke čtvrté otázce
      66      Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 odst. 1 písm. e) druhá odrážka směrnice musí být vykládán v tom
         smyslu, že označení tvořené výlučně tvarem zboží nemůže být na základě tohoto ustanovení zapsáno, pokud se prokáže, že základní
         funkční vlastnosti tohoto tvaru lze přičíst pouze technickému výsledku. Předkládající soud se rovněž táže, zda se lze vyhnout
         uplatnění důvodu pro zamítnutí nebo neplatnosti zápisu, obsaženému v uvedeném ustanovení, pokud se prokáže, že existují jiné
         tvary umožňující dosáhnout stejného technického výsledku.

      67      Philips v tomto ohledu namítá, že cílem uvedeného ustanovení směrnice je zabránit tomu, aby byl získán monopol nad určitým
         technickým výsledkem díky ochraně plynoucí z ochranné známky. Přesto zápis ochranné známky tvořené tvarem, který vyjadřuje
         technický výsledek, neukládá průmyslu ani inovacím nepřiměřená omezení, pokud lze tohoto technického výsledku dosáhnout jinými
         tvary, které konkurující hospodářské subjekty mohou snadno realizovat. Podle Philips existuje mnoho náhradních řešení pro
         tvar tvořící ochrannou známku, která je předmětem věci v původním řízení, na základě kterých lze dosáhnout stejného technického
         výsledku, pokud jde o holení, a za stejnou cenu jako její vlastní zboží.

      68      Podle Remington je zjevným smyslem čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice to, že zápis tvaru nezbytného k dosažení určitého technického
         výsledku musí být zamítnut, v tom smyslu, že pokud tvar plní funkci dosažením tohoto výsledku, neznamená to, že je nezbytně
         jediným tvarem, který může tuto funkci plnit. Výklad navrhovaný Philips by toto vyloučení učinil natolik úzkým, že by se stalo
         zbytečným, a jeho důsledkem by bylo zkoumání technické hodnoty jednotlivých vzorů, což by znamenalo, že by směrnice nemohla
         zajistit ochranu veřejného zájmu.

      69      Vláda Spojeného království namítá, že zápis musí být zamítnut, pokud základní vlastnosti tvaru, který tvoří označení, jsou
         přičitatelné výlučně technickému výsledku.

      70      Podle francouzské vlády je cílem vyloučení stanoveného v uvedeném čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážce zabránit tomu, aby
         právní ochrana technických řešení, která je časově omezená, nebyla obcházena uplatněním statutu ochranné známky, jehož účinky
         jsou potenciálně trvalejší.

      71      Jak francouzská vláda, tak vláda Spojeného království se domnívají, že se nelze vyhnout uplatnění důvodu pro zamítnutí zápisu
         stanoveného v čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážce směrnice tím, že se prokáže, že existují jiné tvary způsobilé dosáhnout
         stejného technického výsledku.

      72      Jak vzhledem k předcházejícím legislativním úpravám čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice, tak k nutnosti striktního výkladu výjimek
         má Komise za to, že relevantním kritériem je existence jiných tvarů umožňujících dosáhnout hledaný technický výsledek.

       Závěry Soudního dvora
      73      V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že v souladu s článkem 2 směrnice může označení představující tvar zboží v zásadě
         tvořit ochrannou známku za podmínky, že je jednak schopné grafického ztvárnění, a jednak způsobilé odlišit zboží nebo službu
         jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků.

      74      Dále je nutné připomenout, že důvody pro zamítnutí zápisů označení tvořených tvarem zboží jsou výslovně uvedeny v čl. 3 odst. 1
         písm. e) směrnice. Podle tohoto ustanovení jsou zamítnuta, nebo jsou-li zapsána, mohou být prohlášena za neplatná, označení,
         která jsou tvořena výlučně tvarem, který vyplývá ze samotné povahy zboží, tvarem, který je nezbytný pro dosažení technického
         výsledku, a tvarem, který dává zboží podstatnou hodnotu. V souladu se sedmým bodem odůvodnění směrnice byly tyto důvody zamítnutí
         ve směrnici vyjmenovány taxativním způsobem.

      75      Konečně je třeba podotknout, že ochranné známky, jejichž zápis může být zamítnut z důvodů vyjmenovaných v čl. 3 odst. 1 písm. b)
         až d) směrnice, mohou, v souladu s odstavcem 3 téhož ustanovení, získat rozlišovací způsobilost užíváním. Naproti tomu označení,
         jehož zápis je zamítnut na základě čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice, nemůže nikdy získat rozlišovací způsobilost ve smyslu
         čl. 3 odst. 3 užíváním.

      76      Uvedený čl. 3 odst. 1 písm. e) se tedy týká určitých označení, která nemohou tvořit ochrannou známku, a tvoří předem překážku,
         jež může zabránit tomu, aby označení tvořené výlučně tvarem zboží mohlo být zapsáno. Jestliže je splněno jediné kritérium
         uvedené v tomto ustanovení, označení tvořené výlučně tvarem zboží, resp. grafickým ztvárněním tohoto tvaru, nemůže být zapsáno
         jako ochranná známka.

      77      Jednotlivé důvody pro zamítnutí zápisu vyjmenované v článku 3 směrnice je třeba vykládat ve světle obecného zájmu, který je
         základem každého z nich (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Windsurfing Chiemsee, body 25 až 27).

      78      Ratio důvodů pro zamítnutí zápisu upravených v čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice spočívá ve vyloučení toho, aby ochrana práv z ochranné
         známky vyústila v přiznání monopolu jejímu majiteli na technická řešení nebo užitné vlastnosti zboží, které mohou být vyhledávány
         uživatelem u zboží konkurentů. Článek 3 odst. 1 písm. e) tak usiluje o vyloučení, aby se ochrana vyplývající z práv z ochranné
         známky rozšířila nad rámec ochrany označení umožňujících odlišit zboží nebo službu od zboží nebo služeb nabízených konkurenty
         a aby se stala překážkou bránící posledně uvedeným v tom, aby mohli volně nabízet zboží s uvedenými technickými řešeními nebo
         užitnými vlastnostmi v rámci soutěže s majitelem ochranné známky.

      79      Co se zejména týče označení tvořených výlučně tvarem zboží, který jen nezbytný pro dosažení technického výsledku, uvedených
         v čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážce směrnice je třeba konstatovat, že cílem tohoto ustanovení je zamítnout zápis tvarů,
         jejichž základní vlastnosti odpovídají některé technické funkci, s tím následkem, že by výlučnost vlastní právům z ochranné
         známky bránila možnosti konkurentů nabízet zboží mající takovou funkci nebo přinejmenším jejich svobodné volbě technického
         řešení, které si přejí přijmout, aby jejich zboží bylo vybaveno takovou funkcí.

      80      Jelikož čl. 3 odst. 1 písm. e) směrnice sleduje cíl obecného zájmu, který vyžaduje, aby tvar, jehož základní vlastnosti odpovídají
         technické funkci a byly zvoleny tak, aby ji splňovaly, mohl být volně užíván všemi, brání toto ustanovení tomu, aby taková
         označení byla vyhrazena jedinému podniku z důvodu jejich zápisu jakožto ochranné známky (viz v tomto smyslu výše citovaný
         rozsudek Windsurfing Chiemsee, bod 25).

      81      Pokud jde o otázku, zda důkaz existence jiných tvarů umožňujících dosáhnout téhož technického výsledku může vyloučit uplatnění
         důvodu pro zamítnutí nebo prohlášení neplatnosti zápisu stanoveného v čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážce, je třeba podotknout,
         že nic ze znění tohoto ustanovení neumožňuje dospět k takovému závěru.

      82      Zamítnutím zápisu uvedených označení na základě čl. 3 odst. 1 písm. e) druhé odrážky směrnice odráží legitimní cíl neumožnit
         jednotlivcům využít zápis ochranné známky k nabytí nebo prodloužení trvání výlučných práv k technickým řešením.

      83      Jsou-li základní funkční vlastnosti tvaru zboží přičitatelné výlučně technickému výsledku, vylučuje uvedený čl. 3 odst. 1
         písm. e) druhá odrážka zápis označení tvořeného uvedeným tvarem, i když může být dotčený technický výsledek dosažen jinými
         tvary.

      84      Vzhledem k těmto úvahám je třeba na čtvrtou otázku odpovědět tak, že čl. 3 odst. 1 písm. e) druhá odrážka směrnice musí být
         vykládán v tom smyslu, že označení tvořené výlučně tvarem zboží nemůže být na základě tohoto ustanovení zapsáno, pokud se
         prokáže, že základní funkční vlastnosti tohoto tvaru lze přičíst výlučně technickému výsledku. Nadto důkaz existence jiných
         tvarů umožňujících dosáhnout téhož technického výsledku nemůže vyloučit uplatnění důvodu pro zamítnutí nebo prohlášení neplatnosti
         zápisu obsaženého v uvedeném ustanovení.

      85      Předkládající soud upřesňuje, že posouzení otázek týkajících se porušení práva z ochranné známky nebude nutné, jestliže bude
         jeho výklad článku 3 směrnice potvrzen Soudním dvorem. Vzhledem k tomu, že odpověď na čtvrtou otázku tento výklad potvrdila,
         není tedy třeba odpovídat na pátou, šestou a sedmou otázku.

       K nákladům řízení
      86      Výdaje vzniklé vládě Spojeného království a francouzské vládě, jakož i Komisi, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření,
         se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu
         ke sporu probíhajícímu před vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.

      Z těchto důvodů
      SOUDNÍ DVŮR
      o otázkách, které mu byly předloženy Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) usnesením ze dne 5. května 1999, rozhodl
         takto:

      1)      Neexistuje kategorie ochranných známek, jejichž zápis není vyloučen čl. 3 odst. 1 písm. b) až d) a odst. 3 směrnice první
            směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách,
            ale jejichž zápis je přesto vyloučen jejím čl. 3 odst. 1 písm. a) z důvodu, že tyto ochranné známky nejsou způsobilé odlišit
            zboží majitele ochranné známky od zboží jiných podniků.
      2)      Aby byl tvar zboží, pro které je označení zapsáno, způsobilý odlišit zboží ve smyslu článku 2 směrnice 89/104, nemusí obsahovat
            žádný libovolný dodatek, jako je ozdoba bez funkčního účelu.
      3)      Pokud je hospodářský subjekt jediný, kdo nabízí na trhu specifické zboží, stačí časté užívání označení spočívajícího ve tvaru
            tohoto zboží k tomu, aby byla tomuto označení poskytnuta rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice 89/104,
            pokud v důsledku tohoto užívání podstatná část zúčastněných kruhů spojuje tento tvar s tímto hospodářským subjektem, a nikoli
            s jiným podnikem, nebo se domnívá, že zboží, které má tento tvar, pochází od tohoto hospodářského subjektu. Nicméně, co se
            týče okolností, za jakých je splněna podmínka vyžadovaná uvedeným ustanovením, je věcí vnitrostátního soudu ověřit, zda jsou
            tyto okolnosti prokázány, na základě konkrétních a důvěryhodných údajů, zda je přihlédnuto k předpokládanému vnímání dotčené
            skupiny zboží nebo služeb průměrným spotřebitelem, běžně informovaným a přiměřeně pozorným a obezřetným, a zda k identifikaci
            zboží zúčastněnými kruhy jako pocházejícího od určitého podniku dochází díky užívání označení jako ochranné známky.
      4)      Článek 3 odst. 1 písm. e) druhá odrážka směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že označení tvořené výlučně tvarem
            zboží nemůže být na základě tohoto ustanovení zapsáno, pokud se prokáže, že základní funkční vlastnosti tohoto tvaru lze přičíst
            výlučně technickému výsledku. Nadto důkaz existence jiných tvarů umožňujících dosáhnout téhož technického výsledku nemůže
            vyloučit uplatnění důvodu pro zamítnutí nebo prohlášení neplatnosti zápisu obsaženého v uvedeném ustanovení.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               Colneric

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Puissochet

               Cunha Rodrigues

                     Timmermanns

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 18. června 2002.

               Vedoucí soudní kanceláře

                     Předseda

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2002. # Falck SpA a Acciaierie di Bolzano SpA proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpory. # Spojené věci C-74/00 P a C-75/00 P.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 1. července 2009. # Operator ARP sp. z o.o. proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpory - Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli - Rozhodnutí prohlašující podpory zčásti za neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení - Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Pojem ,příjemce‘ - Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999. # Věc T-291/06.

text:
         ROZSUDEK SOUDU (osmého senátu)
      1. července 2009 (
            *1
         )
      „Státní podpory — Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli — Rozhodnutí prohlašující podpory za zčásti neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení — Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Pojem ‚příjemce‘ — Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“
      Ve věci T-291/06,

         Operator ARP sp. z o.o., se sídlem ve Varšavě (Polsko), původně zastoupená J. Szymanowskou, dále J. Szymanowskou a P. Rosiakem a nakonec P. Rosiakem, advokáty,
      žalobkyně,
      proti

         Komisi Evropských společenství, zastoupené C. Giolitem a A. Stobieckou-Kuik, jako zmocněnci,
      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. (Úř. věst. L 366, s. 1) v rozsahu, v jakém prohlašuje určité podpory za neslučitelné se společným trhem a nařizuje Polské republice, aby zajistila jejich vrácení,
      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (osmý senát),
      ve složení M. E. Martins Ribeiro, předsedkyně, S. Papasavvas a A. Dittrich (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Pocheć, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 4. září 2008,
      vydává tento

         Rozsudek

         Právní rámec

               1

               Podle článku 8 Protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k Evropské dohodě ze dne 16. prosince 1991 zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 1993, L 348, s. 2; dále jen „Protokol č. 2“; citace z uvedeného protokolu použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem):
               „1.   Mohou-li ovlivnit obchod mezi Společenstvím a Polskem jsou s řádným fungováním dohody neslučitelné:
               […]

                        iii)

                        veřejné podpory jakékoli povahy, s výjimkou odchylek povolených na základě Smlouvy o ESUO.

                  […]
               4.   Strany dohody souhlasí, že v průběhu prvních pěti let následujících po vstupu dohody platnost a odchylně od odst. 1 [bodu] iii) se Polsk[é republice] výjimečně povoluje ve vztahu k výrobkům ‚ocel ESUO‘ poskytnout veřejnou podporu na restrukturalizaci, pokud:

                        —

                        program restrukturalizace bude spojen s plánem celkové racionalizace a snížením kapacit v Polsku,

                        —

                        tato podpora přispěje k tomu, že podniky, které podporu přijímají, budou na konci období restrukturalizace životaschopné v běžných tržních podmínkách,

                        —

                        výše a míra takové podpory budou omezeny na úroveň striktně nezbytnou pro obnovení životaschopnosti a budou postupně snižovány.

                  Rada přidružení rozhodne s ohledem na hospodářskou situaci Polsk[é republiky] o možnosti prodloužit stanovenou lhůtu pěti let.“

               2

               Rozhodnutí Rady přidružení EU-Polsko č. 3/2002 ze dne 23. října 2002 o prodloužení lhůty stanovené čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2 (Úř. věst. 2003, L 186, s. 38; Zvl. vyd. 03/34, s. 440; citace z uvedeného rozhodnutí použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem) prodloužilo o dalších osm let počínaje dnem , nebo až do data přistoupení Polské republiky k Evropské unii, lhůtu, v níž bylo Polské republice výjimečně povoleno ve vztahu k výrobkům „ocel“ poskytnout veřejnou podporu na restrukturalizaci v souladu s podmínkami stanovenými čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2. Jeho článek 2 stanoví:
               „Polsk[á republika] předloží Komisi […] program restrukturalizace a obchodní plán, které splňují požadavky čl. 8 odst. 4 protokolu [č.] 2 a byly posouzeny a schváleny jeho vnitrostátním orgánem pověřeným dohledem nad veřejnými podporami (Úřad pro hospodářskou soutěž a pro ochranu spotřebitele).“

               3

               Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu připojený k Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 948; dále jen „Protokol č. 8“) prostřednictvím odchylky od obecných pravidel týkajících se státních podpor povolil Polské republice poskytnout podpory na restrukturalizaci jejího ocelářského odvětví na základě podmínek stanovených v plánu restrukturalizace a podmínek stanovených v daném protokolu. Stanoví zejména:

                        „1.

                        Odchylně od článků 87 [ES] a 88 [ES] se státní podpora poskytnutá Polsk[ou republikou] pro účely restrukturalizace vymezeným částem polského ocelářského průmyslu považuje za slučitelnou se společným trhem za těchto podmínek:

                                 —

                                 období stanovené v čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2 […] bylo prodlouženo do přistoupení,

                                 —

                                 termíny stanovené v restrukturalizačním plánu, na jehož základě byl uvedený protokol prodloužen, jsou dodržovány v období 2002–2006,

                                 —

                                 podmínky stanovené v tomto protokolu jsou splněny a

                                 —

                                 žádná státní podpora nemá být polskému ocelářskému průmyslu vyplacena po přistoupení.

                        2.

                        […]

                        3.

                        Státní podporu v rámci polského restrukturalizačního programu pro ocelářský průmysl lze poskytovat pouze společnostem uvedeným v příloze 1 (dále jen ‚přijímající společnosti‘).

                        4.

                        Přijímající společnost nesmí:

                                 a)

                                 v případě fúze se společností neuvedenou v příloze 1 převést výhody z podpory poskytnuté přijímající společnosti;

                                 b)

                                 převzít aktiva žádné společnosti neuvedené v příloze 1, na kterou byl vyhlášen konkurs v období do 31. prosince 2006.

                        5.

                        […]

                        6.

                        Restrukturalizační podpora poskytnutá přijímajícím společnostem bude určena na základě hledisek stanovených ve schváleném polském restrukturalizačním plánu pro ocelářský průmysl a jednotlivých obchodních plánech schválených Radou. V každém případě je však výše podpory vyplacené v období 1997–2003 omezena na nejvýše 3387070000 PLN.
                        […]
                        Polsk[á republika] neposkytne polskému ocelářskému průmyslu žádnou další státní podporu pro účely restrukturalizace.

                  […]

                        10.

                        K veškerým následným změnám celkového restrukturalizačního plánu a jednotlivých plánů musí dát souhlas Komise, popřípadě Rada.

                  […]

                        18.

                        Pokud sledování ukáže, že:
                        […]

                                 c)

                                 Polsk[á republika] v průběhu restrukturalizačního období poskytla dodatečnou neslučitelnou státní podporu ocelářskému průmyslu, a zejména přijímajícím společnostem,

                           pozbude přechodná úprava obsažená v tomto protokolu účinku.
                        Komise učiní přiměřená opatření vyžadující od kterékoli dotyčné společnosti, aby při porušení podmínek stanovených v tomto protokolu vrátila jakoukoli poskytnutou podporu.“

               4

               Rozhodnutí Rady 2003/588/ES ze dne 21. července 2003 o splnění podmínek stanovených v článku 3 rozhodnutí č. 3/2002 (Úř. věst. L 199, s. 17, citace z uvedeného rozhodnutí použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem) stanoví ve svém jediném článku:
               „Program restrukturalizace a plány podniku předložené Komisi [Polskou republikou] dne 4. dubna 2003 podle článku 2 rozhodnutí č. 3/2002 […] splňují požadavky čl. 8 odst. 4 protokolu [č. 2].“

               5

               Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339) stanoví ve svém čl. 6 odst. 1:
               „Rozhodnutí o zahájení formální vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky v předepsané lhůtě, která obvykle nepřesáhne jeden měsíc. V řádně odůvodněných případech může Komise předepsanou lhůtu prodloužit.“

               6

               Článek 7 odst. 5 uvedeného nařízení stanoví:
               „Shledá-li Komise, že oznámená podpora není slučitelná se společným trhem, rozhodne, že podpora nemůže být uskutečněna (dále jen ‚záporné rozhodnutí‘).“

               7

               Článek 14 nařízení č. 659/1999 stanoví:
               „1.   Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (dále jen ‚rozhodnutí o navrácení‘). Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.
               2.   Podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
               3.   […]“

               8

               Podle čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení:
               „Každá zúčastněná strana může předložit připomínky podle článku 6 po rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení. Každé zúčastněné straně, která předložila takové připomínky, a každému příjemci jednotlivé podpory je zaslána kopie rozhodnutí přijatého Komisí podle článku 7.“

         Skutkový základ sporu

               9

               Projednávaná věc se týká restrukturalizace polského výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. (dále jen „HCz“). Restrukturalizace HCz proběhla mezi roky 2002 a 2005. Za tím účelem byla aktiva HCz převedena na nové společnosti:

                        —

                        v roce 2002 byla založena Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (dále jen „HSCz“) za účelem převzetí výroby oceli společnosti HCz. Společnost HSCz si pronajala výrobní zařízení společnosti HCz od správce konkurzní podstaty a převzala většinu zaměstnanců. Mateřská společnost společnosti HSCz byla Towarzystwo Finansowe SILESIA Sp. z o.o. (dále jen „TFS“), která byla ze 100 % vlastněna polským státem;

                        —

                        v roce 2004 byly založeny společnosti Majątek Hutniczy sp. z o.o. (dále jen „MH“) a Majątek Hutniczy Plus (dále jen „MH Plus“). Jejich akcie byly ze 100 % vlastněny společností HCz. MH obdržela aktiva společnosti HCz spojená s výrobou oceli a MH Plus obdržela některá další aktiva nezbytná pro výrobu;

                        —

                        aktiva nespojená s výrobou (zvaná „neocelářská aktiva“), jakož i elektro-energetický podnik Elsen byly převedeny na společnost Operator ARP sp. z o.o. (dále jen „Operator“ nebo „žalobkyně“), společnost podřízenou Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (agentura pro průmyslový rozvoj vlastněná polským státem, dále jen „ARP“), za účelem splacení veřejnoprávních pohledávek souvisejících s restrukturalizací (daně a příspěvky na sociální zabezpečení).

               10

               Dopisem ze dne 19. května 2004 informovala Komise Polskou republiku, že se rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně podpory na restrukturalizaci poskytnuté výrobci oceli HCz. Uvedené rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne (Úř. věst. C 204, s. 6; dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) v úředním jazyce věci (polský jazyk) a předcházelo mu shrnutí v ostatních úředních jazycích. Komise vyzvala všechny zúčastněné strany k podání připomínek ohledně skutečností a právní analýzy uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení. Obdržela připomínky Polské republiky a čtyř zúčastněných stran.

               11

               Na konci řízení Komise dospěla k závěru, že v rozporu s jejími počátečními pochybnostmi opatření směřující k restrukturalizaci HCz na základě ustanovení Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (zákon o veřejné podpoře podniků, které mají značný význam pro trh práce, ze dne 30. října 2002, Dz. U. č. 213, položka 1800, v platném znění, dále jen „zákon z roku 2002“) nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Naproti tomu měla Komise za to, že HCz byla z různých důvodů poskytnuta státní podpora v období od roku 1997 do roku 2002. Komise dospěla k závěru, že tato podpora byla částečně slučitelná se společným trhem, avšak požadovala vrácení té části, kterou považovala za neslučitelnou se společným trhem, tedy částky 19699452 polských zloty (PLN) (dále jen „sporná podpora“).

               12

               Dne 5. července 2005 přijala Komise rozhodnutí 2006/937/ES o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli HCz (Úř. věst. L 366, s. 1, dále jen „rozhodnutí“). Jeho článek 3 zní takto:
               „1.   Státní podpora ve výši 19699452 PLN, kterou Polsk[á republika] poskytl[a] [HCz] v období od roku 1997 do května 2002 ve formě operativní (provozní) podpory a podpory na restrukturalizaci zaměstnanosti, není slučitelná se společným trhem.
               2.   Polsk[á republika] podnikne všechny nezbytné kroky, aby od [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy [MH] a [Operator] získala zpět protiprávně poskytnutou podporu pro Huta Częstochowa S.A., uvedenou v prvním odstavci. Všechny tyto organizace nesou solidární odpovědnost za vrácení této podpory
               Navrácení podpory proběhne neprodleně a podle pravidel právního systému platného na území členského státu pod podmínkou, že to umožňuje okamžitý a účinný výkon tohoto rozhodnutí. K částkám podléhajícím navrácení budou připočítány úroky za celé období od dne přiznání podpory [HCz], až do jejího faktického navrácení. Úroky budou připočteny podle předpisů uvedených v kapitole V nařízení […] č[.] 794/2004.
               3.   […]“

               13

               V souladu s dohodou datovanou 30. září 2005, která vstoupila v platnost dne , ISD Polska sp. z o.o. (jednající pod obchodní firmou ZPD Steel sp. z o.o.; dále jen „ISD“), 100% vlastněná dceřiná společnost Industrial Union of Donbass Corp. (dále jen „UID“), odkoupila od HCz veškeré akcie MH a MH Plus, jakož i deset zbývajících dceřiných společností společnosti HCz. Prostřednictvím smlouvy datované rovněž , která vstoupila v platnost dne , ISD odkoupila od TFS veškeré akcie HSCz. Společnost ISD se tak stala vlastníkem HSCz, MH, MH Plus a dalších deseti dceřiných společností HCz.

               14

               Po prodeji HCz změnila obchodní firmu na Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (dále jen „RFG“). RFG stále existuje a je zcela vlastněna polským státem, ale vlastní pouze několik málo nemovitostí bez vztahu k ocelářskému průmyslu.

               15

               Dopisem ze dne 17. února 2006 požádala Komise polské orgány, aby jí oznámily úrokové míry pro vrácení sporné podpory ze strany solidárních dlužníků uvedených v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí. Polské orgány v odpovědi ze dne navrhly úrokové míry použitelné na vrácení a způsob výpočtu úroků. Konkrétně navrhly použít jako základ pro období od roku 1997 do roku 1999 pětiletou pevnou úrokovou míru pro polské státní dluhopisy vydané v PLN, a pro období od 2000 do přistoupení Polské republiky k Evropské unii desetiletou úrokovou míru týchž dluhopisů. Krom toho s ohledem na situaci kapitálových trhů v Polsku v rozhodné době, která byla charakterizovaná velmi vysokými, ale rychle klesajícími úrokovými mírami, polské orgány požádaly o provádění každoroční aktualizace uvedené úrokové míry a o to, aby úroky nebyly vypočítávány na složeném základě.

               16

               V dopise ze dne 7. června 2006 určeném polským orgánům konstatovala Komise, že úroková míra použitelná na vrácení podpory má být pro celé dotčené období pětiletá pevná úroková míra pro polské státní dluhopisy vydané v PLN a že podle čl. 11 odst. 2 nařízení č. 794/2004 se tato úroková míra uplatní na složeném základě.

         Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

               17

               Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 18. října 2006 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

               18

               Po částečné obměně Soudu byla věc přidělena novému soudci zpravodaji. Ten byl poté přidělen k osmému senátu, kterému byla v důsledku toho přidělena projednávaná věc.

               19

               Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Soud (osmý senát) zahájit ústní část řízení, položit určité písemné otázky Komisi a vyzvat ji k předložení určitých dokumentů. Komise odpověděla ve stanovené lhůtě

               20

               Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 4. září 2008.

               21

               Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

                        —

                        zrušil čl. 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká;

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               22

               Komise navrhuje, aby Soud:

                        —

                        zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

                        —

                        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Právní otázky

         K přípustnosti

      – Argumenty účastnic řízení

               23

               Komise na jednání uvedla, že Polské republice byla vrácena podpora od společností RFG a ISD a že uvedené společnosti proti žalobkyni nepodaly žalobu. Navíc v dohodě o privatizaci se IUD zaručila za navrácení sporné podpory ze strany MH. V důsledku toho již žalobkyně neměla právní zájem na podání žaloby.

               24

               Žalobkyně namítá, že podle polského práva se subjekty, které skutečně vrátily protiprávní podporu, mohou na ni obrátit a požadovat vrácení zaplacených částek, a to po dobu, která může dosáhnout až deseti let od zaplacení. Žalobkyně zdůrazňuje, že neví, zda existuje zajišťovací závazek společnosti IUD vrátit spornou podporu, a že se nemůže odvolávat na ustanovení dohody o privatizaci mezi polskou vládou a IUD.

         – Závěry Soudu

               25

               Podle ustálené judikatury je přípustnost žaloby na neplatnost podané fyzickou nebo právnickou osobou vázána na podmínku prokázání vzniklého a trvajícího zájmu na zrušení napadeného aktu (usnesení Soudu ze dne 10. března 2005, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a další v. Komise, T-228/00, T-229/00, T-242/00, T-243/00, T-245/00 až T-248/00, T-250/00, T-252/00, T-256/00 až T-259/00, T-265/00, T-267/00, T-268/00, T-271/00, T-274/00 až T-276/00, T-281/00, T-287/00 a T-296/00, Sb. rozh. s. II-787, bod 23).

               26

               Komise sice vznesla námitku nepřípustnosti vycházející z nedostatku právního zájmu na podání žaloby až ve stadiu jednání. Je však třeba připomenout, že podmínky přípustnosti žaloby, a zejména nedostatek právního zájmu na podání žaloby, spadají do nepřípustnosti z důvodu nedostatku nepominutelných podmínek řízení (usnesení Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a další v. Komise, bod 25 výše, bod 22; viz rovněž v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 7. října 1987, d. M. v. Rada a CES, 108/86, Recueil, s. 3933, bod 10). Soud tedy ve smyslu článku 113 svého jednacího řádu může kdykoli bez návrhu přezkoumat, zda má žalobkyně právní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne , Sniace v. Komise, T-141/03, Sb. rozh. s. II-1197, bod 22).

               27

               V projednávané věci nelze právní zájem žalobkyně na podání žaloby popřít jen proto, že sporná podpora byla vrácena jedním z ostatních subjektů označených v rozhodnutí jako solidárně odpovědné za navrácení. Žalobkyně totiž uvedla, aniž bylo její tvrzení v tomto bodě Komisí zpochybněno, že podle polského práva mohou vůči ní hospodářské subjekty, které skutečně vrátily protiprávní podporu, uplatnit práva na podání žaloby po dobu deseti let. Za těchto podmínek je třeba mít za to, že si žalobkyně zachovala právní zájem na zrušení rozhodnutí, neboť její žaloba, pokud by jí bylo vyhověno, by mohla zcela vyloučit jakékoli riziko podání žaloby proti ní.

               28

               Ohledně zajišťovacího závazku, na který se Komise odvolávala na jednání, postačí konstatovat, že spis neobsahuje dokument, který by mohl existenci takového závazku prokázat.

               29

               V důsledku toho musí být zamítnuta námitka nepřípustnosti vznesená Komisí.

         K věci samé

               30

               Žalobkyně vznáší čtyři žalobní důvody vycházející z porušení práva na obhajobu, nedostatku odůvodnění rozhodnutí, nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999 a z porušení zásady právní jistoty a zásady proporcionality.

         K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu
      – Argumenty účastnic řízení

               31

               Žalobkyně tvrdí, že ačkoli je zveřejnění v Úředním věstníku v zásadě přiměřeným prostředkem k tomu, aby se všechny zúčastněné strany dozvěděly o zahájení řízení o přezkumu státních podpor, přesto musí Komise definovat dostatečným způsobem rámec svého přezkumu, aby tak nezbavila svého významu právo zúčastněných stran podat připomínky.

               32

               Žalobkyně však tvrdí, že sdělení Komise o zahájení řízení bylo formulováno tak, že nebyl žádný důvod, aby se považovala za zúčastněnou stranu. Rozhodnutí o zahájení se týkalo zejména výrobců oceli, zatímco operátor pověřený správou veřejných pohledávek byl popsán jako společnost, která ocel nevyrábí. Nadto žalobkyně souhlasila s výkonem funkce „operátora“ až dne 8. července 2005, tedy po přijetí rozhodnutí, takže nemohla mít možnost předložit své připomínky ke zjištěním Komise.

               33

               Konečně žalobkyně zdůrazňuje, že popis sporné podpory uvedený v rozhodnutí o zahájení řízení se týká výhradně restrukturalizace prováděné po roce 2003, ohledně které Komise v rozhodnutí uznala, že se nejedná o státní podporu. Krom toho Polská republika rozhodnutí o zahájení řízení žalobkyni nepředala ani ji neinformovala o probíhajícím řízení.

               34

               Komise tyto argumenty odmítá. Uvádí, že odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení dostačovalo k tomu, aby žalobkyně, která byla jediným subjektem v Polsku oprávněným plnit funkci „operátora“, pochopila, že jako subjekt, který převzal aktiva HCz, může být povinna spornou podporu vrátit.

         – Závěry Soudu

               35

               Úvodem je třeba uvést, že skutečného práva na obhajobu se může dovolávat pouze oznamující členský stát jako adresát napadeného rozhodnutí. Ostatní zúčastněné strany, jako například žalobkyně, se účastní správního řízení, aniž by se však mohly dovolávat týchž práv. Naproti tomu disponují procesními právy přiznanými zúčastněným stranám čl. 88 odst. 2 ES (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 18. listopadu 2004, Ferriere Nord v. Komise, T-176/01, Sb. rozh. s. II-3931, bod 82, a ze dne , TV 2 v. Dánsko a další v. Komise, T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04, Sb. rozh. s. II-2935, bod 137).

               36

               Z judikatury vyplývá, že vyšetřovací fáze uvedená v čl. 88 odst. 2 ES je určena k tomu, aby Komisi umožnila získat úplné informace o všech údajích týkajících se věci (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 38).

               37

               Podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 rozhodnutí o zahájení řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne „předběžné hodnocení“ Komise o charakteru navrhovaného opatření a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Krom toho takové rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky.

               38

               Jak tedy vyplývá ze znění výše uvedeného ustanovení, posouzení Komise je nezbytně předběžné povahy. Z toho vyplývá, že od Komise nelze vyžadovat, aby ve svém oznámení o zahájení tohoto řízení předložila úplné posouzení dotčené podpory. Komise naopak musí definovat dostatečným způsobem rámec svého přezkumu, aby tak nezbavila svého významu právo zúčastněných stran podat jejich připomínky [rozsudek Soudu ze dne 31. května 2006, Kuwait Petroleum (Nizozemsko) v. Komise, T-354/99, Sb. rozh. s. II-1475, bod 85].

               39

               V projednávané věci body 6, 32 a 51 rozhodnutí o zahájení řízení, jehož znění v polském jazyce bylo zveřejněno v Úředním věstníku, jasně prokazují, že Komise vyšetřovala několik podpor vyplacených HCz a HSCz od roku 1997. V bodě 6 totiž konstatuje, že „[n]a základě aktuálně dostupných informací se zdá, že HCz od počátku období restrukturalizace v roce 1997 obdržela několik veřejných podpor“. V bodě 32 uvádí, že „[v] rámci tohoto řízení je třeba posoudit veškeré podpory poskytnuté HCz ode dne 1. ledna 1997“. Požaduje tedy od polských orgánů „[p]odrobné informace o částkách a určení veškerých veřejných podpor poskytnutých Polsk[ou republikou] společnosti HCz od roku 1997“ (bod 51).

               40

               V důsledku toho ze znění uvedeného rozhodnutí jasně vyplývá, že Komise zahájila souhrnné řízení týkající se všech podpor poskytnutých společnosti HCz od roku 1997.

               41

               Pokud jde konkrétně o žalobkyni, v bodě 18 rozhodnutí o zahájení řízení se konstatuje, že podle zákona z roku 2002 je za oblast veřejných pohledávek odpovědná dceřiná společnost ARP nazvaná „Operator“. V bodě 19 téhož rozhodnutí je dále uvedeno, že to znamená, že Operator výměnou za převod veškerých zajišťovacích práv veřejných věřitelů vyplývajících z veřejných pohledávek v odvětví výroby oceli převezme část aktiv HCz nespojených s výrobou oceli. Úloha společnosti Operator je dále vysvětlena v poznámce pod čarou 48 rozhodnutí o zahájení řízení. Konečně v bodě 51 rozhodnutí o zahájení řízení se Komise táže na důvod, proč aktiva převedená na společnost Operator a aktiva zůstávající v regionálních fondech dosahují částek 203 a 159 milionů PLN.

               42

               Je tedy třeba mít za to, že odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, jež bylo přijato dne 19. května 2004, umožnilo žalobkyni, která byla založena dne , pochopit, že jako subjekt, který převzal aktiva HCz, může být povinna vrátit spornou podporu.

               43

               Mimoto vzhledem k tomu, že žalobkyně byla jediným subjektem v Polsku oprávněným plnit funkci „operátora“ ve smyslu zákona z roku 2002, nemohla za účelem prokázání porušení svých procesních práv uplatňovat, že souhlasila s výkonem této funkce až dne 8. července 2005. To platí tím spíše, že předseda ARP, která je 100% vlastníkem žalobkyně, se účastnil formálního vyšetřovacího řízení a věděl o všech skutečnostech týkajících se restrukturalizace společnosti HCz.

               44

               V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu.

         K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatku odůvodnění
      – Argumenty účastnic řízení

               45

               Žalobkyně uvádí, že ohledně důvodů, které Komisi vedly k tomu, že ji kvalifikovala jako příjemce sporné podpory, a tudíž jako solidárního dlužníka s povinností vrátit podporu, je rozhodnutí lakonické a neumožňuje jí, jako zúčastněné straně, pochopit sled úvah.

               46

               To platí tím spíše, že Komise v rozhodnutí uvedla, že hodnota převzatých veřejnoprávních závazků přesahovala hodnotu převzatého majetku. V důsledku toho je teze Komise, podle níž byla žalobkyně příjemcem sporné podpory, a byla tedy povinna ji vrátit, neopodstatněná.

               47

               Komise tvrdí, že uvedené výhrady se týkají opodstatněnosti rozhodnutí, a nikoli jeho odůvodnění.

         – Závěry Soudu

               48

               Podle ustálené judikatury je třeba rozlišovat mezi výtkou vycházející z neexistence nebo z nedostatku odůvodnění a výtkou vycházející z nepřesnosti odůvodnění rozhodnutí (z důvodu nesprávného skutkového zjištění nebo nesprávného právního posouzení). Posledně uvedený aspekt spadá pod věcný přezkum legality napadeného rozhodnutí, a nikoli porušení podstatných formálních náležitostí a nemůže tedy vést k porušení článku 253 ES (rozsudek Komise v. Sytraval a Brink’s France, bod 36 výše, bod 67, a rozsudek Soudu ze dne 7. listopadu 1997, Cipeke v. Komise, T-84/96, Sb. rozh. s. II-2081, bod 47). V důsledku toho Soud nesmí z titulu přezkumu dodržení povinnosti odůvodnění přezkoumávat hmotněprávní legalitu žalobních důvodů dovolávaných Komisí za účelem odůvodnění jejího rozhodnutí. V rámci žalobního důvodu vycházejícího z neexistence odůvodnění nebo z nedostatku odůvodnění jsou tedy části žalobního důvodu a argumenty směřující ke zpochybnění opodstatněnosti napadeného rozhodnutí irelevantní (rozsudek Soudu ze dne , Corsica Ferries France v. Komise, T-349/03, Sb. rozh. s. II-2197, body 58 a 59).

               49

               V projednávané věci Komise v bodě 146 odůvodnění rozhodnutí uvedla, že aktiva a pasiva společnosti HCz byla rozdělena mezi tři nástupnické společnosti, tedy RFG, MH a Operator, a že právnická osoba, která obdržela spornou podporu, se tak neomezuje pouze na právnickou osobu, která tvoří společnost HCz, ale zahrnuje rovněž uvedené další subjekty. Komise tedy uvedla důvod, proč označila žalobkyni za subjekt solidárně odpovědný za vrácení sporné podpory, ačkoli ji neoznačila za příjemce uvedené podpory.

               50

               Za těchto podmínek nelze konstatovat nedostatek odůvodnění rozhodnutí. V rozsahu, v jakém žalobkyně zpochybňuje správnost důvodů a legalitu přijatých ustanovení, budou její argumenty přezkoumány v rámci následujícího žalobního důvodu.

               51

               Z toho plyne, že žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění musí být zamítnut.

         K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999
      – Argumenty účastnic řízení

               52

               Žalobkyně tvrdí, že Komise překročila meze své posuzovací pravomoci, když ji považovala za příjemce sporné podpory.

               53

               Pouhá skutečnost, že žalobkyně, která nevykonává činnost v odvětví oceli, získala určitý majetek společnosti přijímající spornou podporu, není dostačujícím odůvodněním závěru, že žalobkyně získala spolu s uvedeným majetkem finanční výhody, jež podnik, který na ni převedl uvedený majetek, dříve získal díky veřejné podpoře, jejímž byl příjemcem. Jestliže hodnota veřejnoprávních závazků převzatých žalobkyní přesahovala tržní hodnotu majetku, který byl na ni převeden, nic neumožňuje tvrdit, že získala jakékoli finanční výhody, včetně výhody ve formě veřejné podpory. Jestliže je totiž podnik přijímající protiprávní státní podporu odkoupen za tržní cenu, nelze nabyvatele daného podniku považovat za příjemce dané podpory (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, Německo v. Komise, C-277/00, Recueil, s. I-3925, dále jen „rozsudek SMI“).

               54

               Žalobkyně tvrdí, že případné vrácení sporné podpory z její strany by „narušilo“ základy restrukturalizace veřejnoprávních závazků, které byly dopodrobna vypočteny, analyzovány a přijaty Komisí, a rovněž by to snížilo finanční prostředky určené k financování uvedených veřejnoprávních závazků.

               55

               Krom toho žalobkyně zdůrazňuje, že neocelářská aktiva nezískala na základě zákona z roku 2002. Podle uvedeného zákona mohlo dojít pouze k převzetí dluhů podniku. Na jednání žalobkyně upřesnila, že souhlasila s výkonem funkce „operátora“ ve smyslu zákona z roku 2002 až dne 8. července 2005. Označení žalobkyně v článku 3 rozhodnutí tedy bylo předčasné, neboť v okamžiku jeho přijetí uvedená dohoda dosud neexistovala.

               56

               Krom toho by se nepřímí věřitelé s nárokem na vrácení rovněž mohli obrátit na žalobkyni jako solidárního dlužníka s žádostí o vrácení sporné podpory v plném rozsahu včetně úroků. Mezi žalobkyní a MH nebo IUD však neexistuje žádný smluvní vztah, který by jí umožnil požadovat od nich vrácení sporné podpory.

               57

               Komise připomíná, že ačkoli dospěla k závěru, že restrukturalizace společnosti HCz na základě zákona z roku 2002 byla provedena bez dodatečné státní podpory, neboť splňovala požadavky „testu soukromého věřitele“, rovněž konstatovala, že společnost HCz v období od roku 1997 do roku 2002 byla příjemcem státní podpory částečně neslučitelné se společným trhem.

               58

               Komise nesdílí myšlenku, podle níž žalobkyně získala aktiva společnosti HCz za tržních podmínek. Nelze totiž určit nejvyšší cenu, kterou by soukromý investor činný na trhu byl připraven za uvedená aktiva zaplatit. Všechny změny týkající se majetku provedené v rámci restrukturalizace HCz a rozdělení jejích aktiv, které z toho vyplynulo, byly transakcemi založenými na ustanoveních zákona z roku 2002.

               59

               Pokud jde o solidární odpovědnost společností HCz, RFG, MH a žalobkyně, přísluší podle Komise členskému státu řádně vykonat příkaz k navrácení sporné podpory. Komise poznamenává, že se původní tržní hodnota aktiv převzatých žalobkyní, jak je uvedena v rozhodnutí, liší od účetní hodnoty uvedené v příloze A.5. Komise nemohla určit přesnou hodnotu aktiv. V každém případě se členský stát, který není schopen vykonat rozhodnutí, může obrátit na Komisi se žádostí o spolupráci při překonávání uvedených obtíží.

         – Závěry Soudu

               60

               Podstatou tvrzení žalobkyně je, že Komise ji v rozhodnutí neprávem považovala za subjekt solidárně odpovědný za navrácení sporné podpory.

               61

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, je-li v případě protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, rozhodne Komise, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby „příjemce“ podporu navrátil.

               62

               Přitom v projednávané věci Komise zdůraznila, že žalobkyně nebyla příjemcem sporné podpory. Přesto ji označila za solidárně odpovědnou za její navrácení.

               63

               Je pravda, že od rozhodnutí 1999/720/ES, ESUO ze dne 8. července 1999 o státní podpoře, kterou Německo poskytlo ve prospěch společnosti Gröditzer Stahlwerke GmbH a její dceřiné společnosti Walzwerk Burg GmbH (Úř. věst. L 292, s. 27), v němž poprvé nařídila navrácení podpory od podniků, které získaly aktiva, měla Komise v některých případech za to, že pojem „příjemce“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 neoznačuje výhradně původního příjemce podpory, ale případně též veškeré podniky, na něž byla převedena aktiva s cílem způsobit neúčinnost ustanovení jejího příkazu k navrácení.

               64

               Nic to nemění na tom, že zaprvé rozšíření okruhu subjektů povinných k navrácení podpory vyžaduje převod aktiv. Přitom ke dni přijetí rozhodnutí, tedy ke dni 5. července 2005, k takovému převodu dosud nedošlo, neboť žalobkyně souhlasila s výkonem funkce „operátora“ v procesu restrukturalizace společnosti HCz až o několik dnů později. Podle ustálené judikatury přitom v rámci žaloby na neplatnost musí být legalita napadeného aktu posuzována v závislosti na skutkovém a právním stavu, který existoval ke dni, kdy byl akt přijat (viz rozsudek Soudního dvora ze dne , Francie v. Komise, 15/76 a 16/76, Sb. rozh. s. 321, bod 7, a rozsudek SMI, bod 53 výše, bod 39 a citovaná judikatura).

               65

               Komise sice na jednání tvrdila, že jakákoli restrukturalizace společnosti HCz se zakládá na zásadě, že aktiva byla převedena na žalobkyni, jejíž souhlas byl čistě formální záležitostí. Nicméně žalobkyně právem zdůraznila, že ačkoli zákon z roku 2002 upravuje úlohu „operátora“, nespecifikuje, kdo je „operátor“ ani kolik „operátorů“ lze vytvořit. V důsledku toho mohl být „operátorem“ v projednávané věci jiný subjekt než žalobkyně. Proto v den přijetí rozhodnutí bylo bezpodmínečné zahrnutí žalobkyně do okruhu subjektů solidárně odpovědných za navrácení sporné podpory předčasné.

               66

               Zadruhé rozšíření okruhu subjektů povinných navrátit podporu je odůvodněno, pouze pokud převod aktiv přináší riziko obcházení účinků příkazu k navrácení, a zejména pokud po odkoupení aktiv zůstane původní příjemce jako „prázdná skořápka“, od které není možné získat protiprávní podpory zpět (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 19. října 2005, CDA Datenträger Albrechts v. Komise, T-324/00, Sb. rozh. s. II-4309, body 98 a následující). Navíc lze takové rozšíření odůvodnit skutečností, že nabyvatel aktiv nadále účinně využíval konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním uvedených podpor (rozsudek SMI, bod 53 výše, bod 86).

               67

               V tomto ohledu Soudní dvůr rozhodl, že pokud byl podnik přijímající protiprávní státní podporu odkoupena za tržní cenu, nelze mít za to, že nabyvatel byl zvýhodněn ve vztahu k ostatním hospodářských subjektům na trhu. Nelze tedy od nabyvatele požadovat vrácení takové podpory (viz v tomto smyslu rozsudek SMI, bod 53 výše, body 80 a 81). Konkrétněji v případě odkupu aktiv měl Soud v rozsudku CDA Datenträger Albrechts v. Komise, bod 67 výše, za to, že ačkoli nabyvatel zaplatil za převzetí aktiv tržní kupní cenu, nevyužívá nadále účinně konkurenční zvýhodnění spojené se získáním podpor poskytnutých prodejci. V takovém případě nelze mít za to, že původní příjemce podpory zůstává jako „prázdná skořápka“, od které není možné získat protiprávní podpory zpět (viz v tomto smyslu body 99 a 100 rozsudku) ani že nabyvatel aktiv nadále účinně využíval konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním uvedených podpor.

               68

               Krom toho Soudní dvůr uvedl, že pro účely ověření finančních podmínek převodu mohou vnitrostátní orgány zohlednit zejména znalecký posudek případně vyhotovený v rámci převodu (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Francie, C-214/07, Sb. rozh. s. I-8357, body 59 a 60).

               69

               V projednávané věci žalobkyně tvrdí, že hodnota veřejnoprávních závazků, které převzala, značně přesahovala hodnotu majetku, který byl na ni převeden. Z bodu 53 odůvodnění rozhodnutí totiž vyplývá, že nezávislý znalecký posudek ocenil tržní hodnotu aktiv získaných žalobkyní, tedy pozemku, akcií podniku Elsen a pohledávek, na 156 milionů PLN (částka uvedená v příloze A.5 je v tomto ohledu jen lehce odlišná). Naproti tomu celková hodnota veřejnoprávních závazků právoplatně převzatých žalobkyní přesahuje 280 milionů PLN. Za těchto podmínek Komise nemohla bez dalšího vysvětlení tvrdit ani to, že existuje riziko obcházení, ani to, že žalobkyně účinně využívala konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním sporné podpory. Komise měla přinejmenším vysvětlit, proč považovala za irelevantní skutečnost, že aktiva byla převzata za „cenu“ vylučující využití takového konkurenčního zvýhodnění. Komise totiž vzhledem k tomu, že žalobkyně není ani společnost náležející do skupiny prodejce, a dokonce ani společnost přítomná na trhu výroby oceli, ale plní úlohu subjektu přebírajícího dluhy a aktiva podniků v potížích, aby protihodnotou uspokojila jejich věřitele, měla konkrétněji prokázat riziko obcházení příkazu k navrácení podpory a účinného využívání konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním sporné podpory žalobkyní.

               70

               V důsledku toho bylo nesprávné zahrnout žalobkyni do okruhu subjektů solidárně odpovědných za navrácení sporné podpory.

               71

               Z toho plyne, že žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999 musí být přijat.

               72

               Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že je třeba zrušit rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně, aniž je třeba přezkoumat poslední žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty a zásady proporcionality.

         K nákladům řízení

               73

               Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů
               SOUD (osmý senát)
               rozhodl takto:

                           1)

                           Článek 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká společnosti Operator ARP sp. z o.o.

                           2)

                           Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 1. července 2009.
                     Podpisy.

            Obsah

                  Právní rámec

                  Skutkový základ sporu

                  Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

                  Právní otázky

                  K přípustnosti

                  – Argumenty účastnic řízení

                  – Závěry Soudu

                  K věci samé

                  K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu

                  – Argumenty účastnic řízení

                  – Závěry Soudu

                  K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatku odůvodnění

                  – Argumenty účastnic řízení

                  – Závěry Soudu

                  K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999

                  – Argumenty účastnic řízení

                  – Závěry Soudu

                  K nákladům řízení

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: polština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1997. # Frits Loendersloot (F. Loendersloot Internationale Expeditie) proti George Ballantine & Son Ltd a dalším. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Hoge Raad - Nizozemsko. # Věc C-349/95.