title: Rozsudek Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 6. května 2009. # Outokumpu Oyj a Luvata Oy proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s měděnými průmyslovými trubkami - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Pokuty - Velikost dotčeného trhu - Přitěžující okolnosti - Recidiva. # Věc T-122/04.

text:
         ROZSUDEK SOUDU (osmého senátu)
      6. května 2009 (
            *1
         )
      „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s měděnými průmyslovými trubkami — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Stanovení cen a rozdělení trhů — Pokuty — Velikost dotčeného trhu — Přitěžující okolnosti — Recidiva“
      Ve věci T-122/04,

         Outokumpu Oyj, se sídlem v Espoo (Finsko),

         Luvata Oy, dříve Outokumpu Copper Products Oy, se sídlem v Espoo,
      zastoupené J. Ratliffem, barrister, F. Distefanen a J. Luostarinenem, advokáty,
      žalobkyně,
      proti

         Komisi Evropských společenství, zastoupené É. Gippini Fournierem, jako zmocněncem,
      žalované,
      jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyním na základě čl. 2 písm. b) rozhodnutí Komise K(2003) 4820 v konečném znění ze dne 16. prosince 2003 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/38.240 – Průmyslové trubky), a jednak vzájemný návrh Komise na zvýšení uvedené pokuty,
      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (osmý senát),
      ve složení E. Martins Ribeiro, předsedkyně, S. Papasavvas a N. Wahl (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kantza, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 5. března 2008,
      vydává tento

         Rozsudek

         Skutečnosti předcházející sporu

               1

               Outokumpu Oyj, společnost kótovaná na burze se sídlem v Espoo (Finsko), stojí v čele skupiny, která působí po celém světě a zabývá se zejména výrobou základních kovů, oceli, měděných výrobků a technikou výroby těchto produktů. V rozhodné době vlastnila Outokumpu 100% podíl ve společnosti Luvata Oy (dříve Outokumpu Copper Products Oy), která vyrábí zejména měděné průmyslové trubky (Outokumpu a Luvata jsou dále nazývány jen „Outokumpu“ nebo „žalobkyně“).

               2

               V návaznosti na sdělení informací učiněné společností Mueller Industries Inc. provedla Komise v březnu 2001 podle článku 14 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), předem neohlášená šetření v prostorách společností KME Germany AG (dříve KM Europa Metal AG), KME France SAS (dříve Tréfimétaux SA), KME Italy SpA (dříve Europa Metalli SpA) (dále jen společně „skupina KME“), Wieland-Werke AG (dále jen „Wieland“) a žalobkyň.

               3

               Dne 9. dubna 2001 učinila Outokumpu Komisi nabídku spolupráce na základě sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4) (dále jen „sdělení o spolupráci z roku 1996“). Dne 30. května 2001 k tomu žalobkyně předložily prohlášení.

               4

               V odpověď na žádost o informace podle čl. 11 odst. 2 nařízení č. 17, kterou v červenci 2002 zaslala Komise skupině KME a společnosti Wieland, posledně uvedená společnost dne 30. září 2002 požádala o přiznání výhod plynoucích z použití sdělení o spolupráci z roku 1996.

               5

               V návaznosti na tutéž žádost o informace skupina KME požádala za sebe dne 15. října 2002 o přiznání výhod plynoucích z použití uvedeného sdělení.

               6

               Komise provedla šetření, které zahrnovalo doplňkové kontroly v prostorách společnosti Outokumpu a skupiny KME, účastnila se jednání se zástupci společnosti Outokumpu, skupiny KME a společnosti Wieland a na základě článku 11 nařízení č. 17 zaslala skupině KME a společnosti Wieland žádosti o doplňující informace, načež v červenci roku 2003 zahájila řízení o protiprávním jednání a vydala oznámení námitek, které zaslala skupině KME a společnostem Wieland a Outokumpu. Vzhledem k tomu, že se podniky, jimž bylo oznámení určeno, vzdaly práva na slyšení, toto se nekonalo.

               7

               Dne 16. prosince 2003 přijala Komise rozhodnutí K(2003) 4820 v konečném znění v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/38.240 – Průmyslové trubky) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jehož shrnutí je zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 28. dubna 2004 (Úř. věst. L 125, s. 50, citace z uvedeného rozhodnutí použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem).

               8

               Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že výrobci organizovaní ve sdružení za kvalitu trubek používaných v odvětví klimatizace a chlazení, Cuproclima Quality Association (dále jen „Cuproclima“), jehož členy byly i žalobkyně, rozšířili svou spolupráci koncem osmdesátých let i na otázky spojené s hospodářskou soutěží.

               9

               Schůzky, které sdružení Cuproclima pořádalo dvakrát do roka, měly být pravidelnou příležitostí, kdy se po vyčerpání oficiálního pořadu jednání projednávaly a stanovovaly ceny, jakož i další obchodní podmínky platné pro průmyslové trubky. K těmto schůzkám, které odporovaly pravidlům hospodářské soutěže, přibyly dvojstranné kontakty mezi dotyčnými podniky. Dotyčné podniky údajně stanovovaly cenové cíle, jakož i další obchodní podmínky pro průmyslové trubky. Společně pak koordinovaly zvyšování cen, dělily se o zákazníky a podíly na trhu a dohlížely na provádění svých protisoutěžních dohod, a to jednak určováním vůdčích subjektů na trzích, a jednak vzájemným poskytováním důvěrných informací.

               10

               Napadené rozhodnutí obsahuje zejména následující ustanovení:

                  „Článek 1

               Následující podniky porušily ustanovení čl. 81 odst. 1 [ES] a od 1. ledna 1994 ustanovení čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se v uvedených obdobích účastnily souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě spočívajících ve stanovení cen a v rozdělení trhů v odvětví průmyslových trubek:

                        a)

                        [Wieland] od 3. května 1988 do 22. března 2001;

                        b)

                        Outokumpu […] samostatně od 3. května 1988 do 30. prosince 1988 a společně s [Luvata] od 31. prosince 1988 do 22. března 2001;

                        c)

                        [Luvata] od 31. prosince 1988 do 22. března 2001 (společně s Outokumpu […]);

                        d)

                        [KME Germany] samostatně od 3. května 1988 do 19. června 1995 a společně s [KME France] a [KME Italy] od 20. června 1995 do 22. března 2001;

                        e)

                        [KME Italy] společně s [KME France] od 3. května 1988 do 19. června 1995 a společně s [KME Germany] a [KME France] od 20. června 1995 do 22. března 2001;

                        f)

                        [KME France] společně s [KME Italy] od 3. května 1988 do 19. června 1995 a společně s [KME Germany] a [KME Italy] od 20. června 1995 do 22. března 2001.

                  Článek 2

               Za protiprávní jednání uvedená v článku 1 se ukládají následující pokuty:

                        a)

                        [Wieland]:20,79 milionu eur;

                        b)

                        Outokumpu […] a [Luvata] společně a nerozdílně: 18,13 milionu eur;

                        c)

                        [KME Germany], [KME France] a [KME Italy] společně a nerozdílně: 18,99 milionu eur;

                        d)

                        [KME Germany]: 10,41 milionu eur;

                        e)

                        [KME Italy] a [KME France] společně a nerozdílně: 10,41 milionu eur.“

               11

               Pokud jde zaprvé o stanovení výchozí částky pokuty, Komise měla za to, že protiprávní jednání, které spočívalo hlavně ve stanovení cen a rozdělení trhů, bylo svou povahou velmi závažné (bod 294 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               12

               K určení závažnosti protiprávního jednání vzala Komise rovněž v úvahu skutečnost, že kartel měl dopad na celé území Evropského hospodářského prostoru (EHP) (bod 316 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise dále zkoumala skutečné účinky protiprávního jednání a shledala, že kartelová dohoda „celkově měla dopad na trh“ (bod 314 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               13

               Nakonec Komise ještě v rámci určování závažnosti protiprávního jednání zohlednila skutečnost, že trh s měděnými průmyslovými trubkami je rozsáhlým odvětvím, jehož hodnota, pokud jde o EHP, byla odhadnuta na 288 milionů eur (bod 318 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               14

               S ohledem na všechny tyto skutečnosti dospěla Komise k závěru, že dotčené protiprávní jednání je nutno považovat za velmi závažné (bod 320 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               15

               Zadruhé Komise zaujala k dotčeným podnikům diferencovaný přístup, aby tak zohlednila skutečnou hospodářskou schopnost každého z nich přivodit hospodářské soutěži podstatnou újmu. Komise v tomto ohledu poukázala na rozdíl mezi podíly na trhu s průmyslovými trubkami v EHP, kde na jednu stranu tržní podíl skupiny KME, jedničky na trhu EHP, činí [důvěrné] (
                     1
                  ) %, a na druhou stranu tržní podíly žalobkyň a společnosti Wieland činí [důvěrné] a 13,4 %. Vzhledem k tomuto rozdílu byla výchozí částka pokuty uložené žalobkyním a společnosti Wieland stanovena na 33 % výchozí částky stanovené skupině KME, tedy 11,55 milionu eur pro společnosti Outokumpu a Wieland a 35 milionů eur pro skupinu KME (body 322 až 323 a 326 až 328 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               16

               Zatřetí Komise zvýšila výchozí částku pokuty uložené společnosti Outokumpu o 50 % na 17,33 milionu eur, aby zohlednila nutnost stanovit pokutu na takové úrovni, která jí zajistí odrazující účinek, neboť měla za to, že celosvětový obrat společnosti Outokumpu, který přesahuje 5 miliard eur, nasvědčuje tomu, že její velikost a ekonomická síla takové zvýšení dovolují (bod 334 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               17

               Začtvrté Komise kvalifikovala délku trvání protiprávního jednání, které trvalo od 3. května 1988 do 22. března 2001, jako „dlouhou“. Komise proto považovala za vhodné zvýšit výchozí částky pokut uložených dotyčným podnikům o 10 % za každý rok trvání jejich účasti v kartelu. Výchozí částka pokuty uložené žalobkyním tak byla zvýšena o 125 % a základní částka pak byla stanovena na 38,98 milionu eur (body 338, 342 a 347 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               18

               Zapáté byla základní částka pokuty uložené společnosti Outokumpu zvýšena s ohledem na přitěžující okolnosti o 50 %, a to z důvodu, že se dopustila recidivy, protože již vůči ní bylo vydáno rozhodnutí Komise 90/417/ESUO ze dne 18. července 1990 v řízení podle článku 65 [UO], které se týkalo dohody a jednání ve vzájemné shodě evropských výrobců nerezových plochých výrobků válcovaných za studena (Úř. věst. L 220, s. 28) (bod 354 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               19

               Zašesté Komise v souvislosti s polehčujícími okolnostmi uvedla, že bez spolupráce se společností Outokumpu by se jí podařilo prokázat protiprávní chování pouze za období čtyř let, a snížila proto základní částku její pokuty o 22,22 milionu eur, tak aby základní částka odpovídala pokutě, která by jí byla uložena za toto období (bod 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

               20

               Konečně zasedmé Komise na základě bodu D sdělení o spolupráci z roku 1996 snížila částku pokuty pro společnost Outokumpu o 50 %, pro společnost Wieland o 20 % a pro skupinu KME o 30 % (body 402, 408 a 423 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

         Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

               21

               Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 29. března 2004 podaly žalobkyně projednávanou žalobu.

               22

               Vzhledem k tomu, že došlo ke změně složení senátů Soudu, byl soudce zpravodaj přidělen k osmému senátu, jemuž tak byla přidělena i projednávaná věc.

               23

               Komise v duplice navrhla, aby částka pokuty uložené žalobkyním byla zvýšena, protože žalobkyně v replice zpochybnily určité skutečnosti, které ve správním řízení nebyly předmětem sporu. Soud žalobkyně vyzval, aby k tomuto vzájemnému návrhu předložily svá vyjádření, což také ve stanovené lhůtě učinily.

               24

               Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (osmý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření upravených článkem 64 jednacího řádu Soudu vyzval účastnice řízení k předložení určitých dokumentů a položil jim písemné otázky, na které tyto ve stanovené lhůtě odpověděly.

               25

               Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 5. března 2008. Při této příležitosti žalobkyně potvrdily svůj záměr, o kterém se již zmínily ve svých vyjádřeních ke zprávě k jednání, tedy vzít zpět dva argumenty, které byly uplatněny v rámci žalobního důvodu vycházejícího z nesprávného konstatování recidivy a týkaly se významu předchozí peněžní sankce a časového omezení pravomoci Komise konstatovat v projednávané věci recidivu.

               26

               Žalobkyně navrhují, aby Soud:

                        —

                        zrušil nebo snížil pokutu uloženou v článku 2 písm. b) napadeného rozhodnutí;

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               27

               Komise navrhuje, aby Soud:

                        —

                        žalobu zamítl;

                        —

                        zvýšil částku pokuty uložené žalobkyním;

                        —

                        uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

               28

               V dopise ze dne 1. dubna 2008 žalobkyně uvedly, že berou zpět třetí žalobní důvod, vycházející z nesprávného zvýšení částky pokuty o 50 % coby odrazujícího opatření. Usnesením ze dne 23. dubna 2008 rozhodl Soud znovuotevřít ústní část řízení v souladu s článkem 62 svého jednacího řádu a založit uvedený dopis do spisu v souladu s článkem 64 jednacího řádu. Komise se k tomuto zpětvzetí vyjádřila dopisem ze dne 5. května 2008.

               29

               Ústní část řízení skončila dne 2. června 2008.

         Právní otázky

               30

               Žalobkyně se na podporu projednávané žaloby dovolávají dvou žalobních důvodů, z nichž jeden vychází z nesprávného zvýšení částky pokuty z důvodu recidivy a druhý z neadekvátního vyhodnocení velikosti trhu dotčeného protiprávním jednáním pro účely výpočtu výchozí částky pokuty.

               31

               Úvodem je třeba připomenout, že z bodů 290 až 387 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise uložila pokuty za protiprávní jednání na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a že výši pokut určila nesporně metodou stanovenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 [UO] (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“), i když na ně v napadeném rozhodnutí výslovně neodkazuje.

               32

               Pokyny sice nelze kvalifikovat jako právní normu, vyjadřují však orientační pravidlo chování, podle nějž má být v praxi postupováno a od něhož se Komise může v konkrétním případě odchýlit pouze tehdy, uvede-li důvody (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 2006, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, C-397/03 P, Sb. rozh. s. I-4429, bod 91 a citovaná judikatura).

               33

               Soud tedy musí v rámci přezkumu legality pokut uložených napadeným rozhodnutím ověřit, zda Komise vykonala svou posuzovací pravomoc dle metody obsažené v pokynech, a pakliže by měl konstatovat, že se od ní odchýlila, musí ověřit, zda je tento odklon podložený a právně dostačujícím způsobem odůvodněný. V tomto ohledu je třeba poukázat na skutečnost, že Soudní dvůr potvrdil jednak platnost samotného principu, na němž pokyny stojí, a jednak platnost metody, která je v nich uvedena (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Sb. rozh. s. I-5425, body 252 až 255, 266 až 267, 312 a 313).

               34

               Omezení posuzovací pravomoci Komise, které si sama stanovila přijetím pokynů, totiž není neslučitelné se zachováním podstatného prostoru pro její uvážení. Pokyny obsahují různé pružné prvky, které umožňují Komisi výkon její diskreční pravomoci v souladu s ustanoveními nařízení č. 17, tak jak je vyložil Soudní dvůr (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 33 výše, bod 267).

               35

               Krom toho v oblastech, jako je určování výše pokuty ukládané na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, kde má Komise prostor pro uvážení, pokud jde například o míru navýšení z důvodu recidivy, se přezkum legality tohoto posouzení zužuje pouze na ověření, zda nedošlo k zjevně nesprávnému posouzení (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 18. července 2005, Scandinavian Airlines System v. Komise, T-241/01, Sb. rozh. s. II-2917, body 64 a 79).

               36

               Prostor pro uvážení Komise a meze, které si Komise v této souvislosti sama stanovila, krom toho v zásadě nemají vliv na výkon soudního přezkumu v plné jurisdikci prováděného soudem Společenství (rozsudek Soudu ze dne 8. července 2004, JFE Engineering a další v. Komise, T-67/00, T-68/00, T-71/00 a T-78/00, Sb. rozh. s. II-2501, bod 538), v jehož rámci je soud Společenství oprávněn pokutu, kterou Komise uložila, zrušit, snížit nebo zvýšit (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 8. února 2007, Groupe Danone v. Komise, C-3/06 P, Sb. rozh. s. I-1331, body 60 až 62; rozsudek Soudu ze dne 21. října 2003, General Motors Nederland a Opel Nederland v. Komise, T-368/00, Recueil, s. II-4491, bod 181).

         K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného zvýšení pokuty uložené žalobkyním z důvodu recidivy

      Argumenty účastnic řízení

               37

               Žalobkyně připomínají, že Komise s ohledem na přitěžující okolnosti zvýšila základní částku pokuty uložené společnosti Outokumpu o 50 % z důvodu, že se tato společnost dopustila recidivy, poněvadž byla zapojena do případu nerezové oceli, v němž bylo vydáno rozhodnutí 90/417.

               38

               Žalobkyně se domnívají, že zvýšením částky pokuty z důvodu recidivy Komise porušila čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, pokyny, povinnost uvést odůvodnění upravenou v článku 253 ES, jakož i obecnou zásadu rovného zacházení. Komise se krom toho měla dopustit zjevně nesprávného posouzení pokud jde o rozhodné skutkové okolnosti. V tomto ohledu jí žalobkyně vytýkají následující.

               39

               Zaprvé žalobkyně tvrdí, že dotčené protiprávní jednání nemůže být případem recidivy, protože na předchozí protiprávní jednání se vztahovala Smlouva o UO, kdežto předmětný kartel je postihován na základě Smlouvy o ES.

               40

               Zadruhé se žalobkyně domnívají, že tato dvě protiprávní jednání nejsou stejného typu. Komise podle nich nerespektovala pokyny ani koncept recidivy, tak jak vyplývá z rozsudku Soudu ze dne 11. března 1999, Thyssen Stahl v. Komise (T-141/94, Recueil, s. II-347), a to tím, že otázku, zda jsou tato dvě protiprávní jednání stejného typu, zkoumala pouze z hlediska povahy dotčeného protiprávního chování (stanovení cen a kvót a rozdělení trhu), aniž přitom přihlédla k celkovým souvislostem, v nichž byla tato dvě protiprávní jednání spáchána. Podle žalobkyň je přístup Komise příliš formalistický. Při zkoumání otázky recidivy měla Komise vzít v úvahu konkrétní okolnosti protiprávního jednání, které bylo potvrzeno rozhodnutím 90/417, a to tím spíše, že tyto okolnosti z uvedeného rozhodnutí jasně vyplývají.

               41

               Žalobkyně v tomto ohledu odkazují zároveň na rozhodnutí 90/417 a na spis Komise v této věci, jakož i na další s tím související dokumenty. Podle nich z těchto podkladů vyplývá, že případ nerezové oceli byl výsledkem chybějící koordinace mezi obchodní politikou Komise a její politikou hospodářské soutěže. V této věci údajně Outokumpu „proti svému přesvědčení“ a „proti vlastním zájmům“ přistoupila k dohodě omezující hospodářskou soutěž, aniž měla v úmyslu hospodářskou soutěž omezit, a v důvěře, že tak nejedná v rozporu s článkem 65 UO, a to kvůli tlaku, který byl na ni i na celý průmysl vyvíjen Komisí a některými vládami v rámci tehdejší obchodní politiky uplatňované mezi Společenstvím a Finskem.

               42

               Protiprávní jednání, které bylo potvrzeno rozhodnutím 90/417, tak podle žalobkyň nebylo běžné a v jeho souvislosti mezi Komisí a vnitrostátními orgány probíhaly kontakty, jejichž cílem bylo dosáhnout řešení v souladu s právem a zažehnat krizi, která zasáhla odvětví oceli na úrovni celého Společenství, kdežto protiprávní jednání, o něž se jedná v projednávané věci, se týká činností prováděných úmyslně bez vědomí Komise, jimiž chtěly žalobkyně uchránit vlastní obchodní zájmy.

               43

               Žalobkyně rovněž poznamenávají, že Komise v rozporu s článkem 253 ES nepodala vhodné vysvětlení k tomu, proč bylo třeba i přes tyto zvláštní okolnosti zvyšovat částku pokuty z důvodu recidivy.

               44

               Žalobkyně také tvrdí, že pokud Komise v rozhodnutích vydaných po rozhodnutí 90/417 nezvýšila z důvodu recidivy pokuty uložené jiným společnostem zapojeným do případu nerezové oceli, pak tato skutečnost potvrzuje, že uvedený případ byl natolik zvláštní povahy, že nebylo možné očekávat, aby jej žalobkyně považovaly za závažné varování ve vztahu k protiprávnímu chování sankcionovanému v napadeném rozhodnutí.

               45

               Žalobkyně tvrdí, že 50% zvýšení pokuty uložené v projednávané věci je s ohledem na konkrétní okolnosti případu nerezové oceli každopádně nepřiměřené. Neúmyslné protiprávní jednání by podle nich mělo znamenat nižší míru navýšení pokuty z důvodu recidivy. Na podporu tohoto tvrzení žalobkyně rovněž odkazují na několik předchozích rozhodnutí Komise, v nichž bylo zvýšení částky pokut z důvodu recidivy nižší.

               46

               Žalobkyně konečně tvrdí, že situace, kdy Komise přešla od rozhodnutí, jímž nebyla uložena žádná pokuta, k rozhodnutí, jímž byla uložena pokuta zvýšená z důvodu recidivy, je porušením zásady proporcionality.

               47

               Komise navrhuje zamítnutí tohoto žalobního důvodu. Krom toho podotýká, že na porušení zásady rovného zacházení s ohledem na rozhodovací praxi Komise v oblasti zvyšování pokut z důvodu recidivy poukázaly žalobkyně poprvé až v replice, a že by proto měl být tento argument prohlášen za nepřípustný.

         Závěry Soudu

               48

               Pokud jde zaprvé o tvrzený nedostatek odůvodnění, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí z odůvodnění individuálního rozhodnutí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a aby příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum.

               49

               Požadavek uvést odůvodnění musí být posuzován podle okolností případu. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na znění dotčeného aktu, ale také s ohledem na kontext, v němž byl daný akt přijat, jakož i s ohledem na všechny právní normy upravující danou oblast (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 63 a citovaná judikatura).

               50

               Pokud jde o stanovení pokut za porušení práva hospodářské soutěže, podstatné formální náležitosti, které zahrnují povinnost uvést odůvodnění, jsou splněny, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvede posuzované skutečnosti, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P až C-252/99 P a C-254/99 P, Recueil, s. I-8375, bod 463 a citovaná judikatura).

               51

               V projednávané věci Komise v napadeném rozhodnutí uvedla, že obě protiprávní jednání jsou stejné povahy, protože se týkají stanovení kvót a cen s cílem kontrolovat výrobu a rozdělit si trhy (bod 353 odůvodnění). Krom toho měla za to (bod 352 odůvodnění), že „[r]ecidiva nastává, jestliže podnik, vůči kterému již bylo v minulosti coby účastníku protiprávního jednání vydáno rozhodnutí Komise, je později shledán odpovědným z jiného protiprávního jednání stejného typu. Účelem takového rozhodnutí je nejen přikázat podniku, aby protiprávní jednání ukončil, ale také jej varovat a odradit jej od páchání podobných protiprávních jednání v budoucnu, i když mu z jakéhokoli důvodu nebyla uložena pokuta.“ Komise konkrétněji uvedla (bod 354 odůvodnění): „[S]kutečnost, že Outokumpu pokračovala v protiprávním jednání v odvětví průmyslových trubek poté, co jí bylo rozhodnutím Komise přikázáno, aby protiprávní jednání v odvětví nerezové oceli ukončila, zcela zjevně ukazuje, že předchozí rozhodnutí nemělo na chování společnosti Outokumpu na trhu dostatečný odrazující účinek. V projednávané věci je tedy nezbytné zvýšit částku pokuty k zajištění skutečně odkazujícího účinku do budoucna.“ Své rozhodnutí zvýšit z důvodu recidivy pokutu uloženou žalobkyním tedy Komise právně dostačujícím způsobem odůvodnila.

               52

               Pokud jde zadruhé o námitku nepřípustnosti, kterou uplatnila Komise, je třeba poznamenat, že se žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu skutečně výslovně nedovolávaly porušení zásady rovného zacházení.

               53

               Z judikatury, jakož i z článku 21 statutu Soudního dvora a článku 44 jednacího řádu Soudu však vyplývá, že žalobce není povinen zmiňovat články Smlouvy nebo obecné právní zásady, jichž se dovolává. Postačí, jsou-li skutkové okolnosti, žalobní důvody a návrhová žádání žalobce uvedeny v žalobě tak, aby Komise mohla účinně hájit své zájmy a aby Soud mohl provést přezkum (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 7. května 1991, Jongen v. Komise T-18/90, Recueil, s. II-187, bod 13 a citovaná judikatura). Tento požadavek je v projednávané věci splněn, neboť z žaloby vyplývá, že žalobkyně napadají 50% zvýšení částky pokuty, která jim byla uložena, zejména z hlediska míry navýšení z důvodu recidivy, jakou Komise uplatňovala ve svých předchozích rozhodnutích.

               54

               Výtky vyjádřené na podporu tohoto žalobního důvodu proto musejí být v plném rozsahu prohlášeny za nepřípustné.

               55

               Pokud jde zatřetí o opodstatněnost žalobního důvodu, je třeba připomenout, že zakládající smlouvy vytvořily jednotný právní řád, v jehož rámci Smlouva o AE tvoří – a Smlouva o UO až do 23. července 2002 tvořila – lex specialis obsahující odchylná ustanovení od lex generalis, tj. od Smlouvy o ES (viz rozsudek Soudu ze dne 5. června 2001, ESF Elbe-Stahlwerke Feralpi v. Komise, T-6/99, Recueil, s. II-1523, bod 102 a citovaná judikatura). Z judikatury mimoto vyplývá, že zákaz kartelových dohod je upraven dvěma podobnými ustanoveními, a to články 81 ES a 65 UO, které sice vycházejí ze dvou různých smluv, používají však stejných právních pojmů (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu Thyssen Stahl v. Komise, bod 40 výše, body 269, 270 a 277, ze dne 11. března 1999, Unimétal v. Komise, T-145/94, Recueil, s. II-585, body 248 a 252, a ze dne 13. prosince 2001, Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni v. Komise, T-45/98 a T-47/98, Recueil, s. II-3757, bod 181).

               56

               Proto je nutno připustit, že jakmile již Komise rozhodnutím potvrdila účast určitého podniku v kartelové dohodě v souladu s pravomocí, kterou jí svěřuje právní řád Společenství, takové rozhodnutí může v rámci nového rozhodnutí, které má vztah k právu Společenství, sloužit za základ pro posouzení náchylnosti tohoto podniku k porušování pravidel Společenství týkajících se kartelových dohod.

               57

               pokynech ostatně nic nenaznačuje, že by ustanovení, podle kterého se musí jednat o „opakované protiprávní jednání stejného typu spáchané stejným podnikem (stejnými podniky)“, bylo třeba chápat v tom smyslu, že Komise nemůže pro účely konstatování recidivy v rámci uplatnění článku 81 ES zohlednit protiprávní jednání konstatovaná na základě Smlouvy o UO. Z názvu pokynů naopak vyplývá, že se použijí na výpočet pokut ukládaných jak na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, tak na základě čl. 65 odst. 5 UO.

               58

               Pokud se jedná o argument, že zvláštní okolnosti předchozího protiprávního jednání údajně brání Komisi v tom, aby u žalobkyň konstatovala recidivu, je třeba jej odmítnout, protože z ustálené judikatury vyplývá, že pojem „recidiva“ znamená pouze předchozí shledání protiprávního jednání porušujícího právo hospodářské soutěže Společenství (rozsudek Groupe Danone v. Komise, bod 36 výše, bod 41).

               59

               V projednávané věci přitom z článků 1 a 4 rozhodnutí 90/417 jasně vyplývá, že Outokumpu byla upozorněna na to, že uzavřením cenových dohod a rozdělením trhů a zákazníků se svými konkurenty porušila právo hospodářské soutěže Společenství a že se musí zdržet opakování tohoto chování. Z článku 1 napadeného rozhodnutí přesto vyplývá, že se žalobkyně následně účastnily takřka totožného protiprávního jednání.

               60

               Pokud jde o argument, podle nějž bylo s žalobkyněmi údajně zacházeno diskriminačně v porovnání s jinými podniky, vůči kterým nebylo rozhodnutí 90/417 použito jako přitěžující okolnost, je třeba zdůraznit, že pouhá skutečnost, že Komise měla ve své předchozí rozhodovací praxi za to, že určité skutečnosti nejsou přitěžující okolností pro účely stanovení výše pokuty, sama o sobě neznamená, že by Komise byla povinna držet se stejného posouzení i v pozdějším rozhodnutí (viz obdobně rozsudek Soudu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T-38/02, Sb. rozh. s. II-4407, bod 57).

               61

               Z výše uvedeného vyplývá, že se Komise nedopustila pochybení, když v případě žalobkyň konstatovala recidivu.

               62

               Pokud jde o výtky namířené proti 50% míře navýšení použité v napadeném rozhodnutí, je třeba poukázat na skutečnost, že Komise při stanovení míry navýšení z důvodu recidivy může přihlédnout k náznakům, které směřují k potvrzení náchylnosti dotyčného podniku k nerespektování pravidel hospodářské soutěže, včetně doby, která mezi dotčenými protiprávními jednáními uplynula.

               63

               V projednávané věci je třeba konstatovat, že ke dni přijetí rozhodnutí 90/417, tj. 18. července 1990, již kartelová dohoda, která je předmětem napadeného rozhodnutí, začala existovat. Avšak i přes to, že v rozhodnutí 90/417 bylo shledáno takřka totožné protiprávní jednání žalobkyň porušující pravidla hospodářské soutěže, tyto se rozhodly pokračovat ve své účasti v nové kartelové dohodě. Tato okolnost jako taková odůvodňuje míru navýšení použitou v napadeném rozhodnutí.

               64

               Žalobkyně odkazují na řadu okolností, jimiž se vyznačovalo protiprávní jednání shledané v rozhodnutí 90/417 a které jsou objasněny v hlavě X bodě 12 uvedeného rozhodnutí. Tyto okolnosti, které sice v napadeném rozhodnutí odůvodňovaly neuložení pokuty žalobkyním, se však nutně vztahují pouze k tomuto rozhodnutí a nemají žádnou souvislost s náchylností žalobkyň k nerespektování pravidel hospodářské soutěže počínaje 18. červencem 1990. Pro účely stanovení míry navýšení pokuty z důvodu recidivy k nim tedy nelze přihlížet.

               65

               Pokud se jedná o argument, podle nějž bylo s žalobkyněmi zacházeno diskriminačně v porovnání s jinými podniky, v jejichž případě konstatovaná recidiva nevedla k tak přísnému zvýšení jako u žalobkyň, je třeba zdůraznit, že předchozí rozhodovací praxe Komise neslouží jako právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, Michelin v. Komise, T-203/01, Recueil, s. II-4071, bod 292) a dále že Komise má v rámci nařízení č. 17 prostor pro uvážení při stanovení výše pokut, aby usměrnila chování podniků ve smyslu dodržování pravidel hospodářské soutěže (rozsudek Soudu ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon a další v. Komise, T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Recueil, s. II-1181, bod 216) a aby mohla kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 33 výše, bod 169).

               66

               S ohledem na výše uvedené se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když vůči žalobkyním uplatnila z důvodu recidivy 50% zvýšení částky uložené pokuty. Soud krom toho nepovažuje za nutné, aby v rámci výkonu své soudní pravomoci v plné jurisdikci tuto míru navýšení měnil.

         Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z neadekvátního vyhodnocení velikosti odvětví dotčeného protiprávním jednáním pro účely výpočtu výchozí částky pokuty

      Argumenty účastnic řízení

               67

               V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že když Komise konstatovala, že hodnota dotčeného trhu činí 288 milionů eur, nadsadila velikost tohoto trhu, a tím i závažnost protiprávního jednání, což vedlo k uložení nepřiměřené pokuty.

               68

               Žalobkyně na úvod poznamenávají, že v odvětví průmyslových trubek je celková cena výrobků obvykle tvořena cenou mědi vycházející z kurzu na London Metal Exchange (Londýnská burza kovů, dále jen „LME“) a cenou za zpracování, která odpovídá přidané hodnotě výrobce (dále jen „marže za zpracování“). Surovina nezbytná pro výrobu průmyslových trubek je podle žalobkyň dodávána buď zákazníkem, nebo samotným výrobcem trubek, který ji pak účtuje v celkové ceně.

               69

               Podle žalobkyň má velikost dotčeného trhu význam při stanovení výchozí částky pokuty. Žalobkyně tvrdí, že alespoň v projednávané věci Komise stanovila výchozí částku dle velikosti dotčeného trhu.

               70

               Žalobkyně uvádějí, že jakožto výrobci průmyslových trubek nemají žádný vliv na cenu hlavní suroviny, tedy mědi, která podle nich představuje přibližně dvě třetiny konečné ceny, kterou zaplatí jejich zákazníci. Žalobkyně v tomto ohledu připomínají, že cena kovu je určována denními kurzy na LME a že nákupem tohoto kovu pouze plní pokyny těch, kdo pak nakupují průmyslové trubky. Cenu kovu tak podle nich určují sami zákazníci. Cena kovu je tedy faktorem, který se musí odrazit pouze na straně zákazníků. V důsledku toho se pak reálná ekonomická váha dotčeného trhu zredukuje pouze na marži za zpracování.

               71

               Na základě výše uvedeného žalobkyně tvrdí, že Komise měla při hodnocení velikosti dotčeného trhu odečíst z celkové ceny předmětných výrobků přibližně dvě třetiny, což by vedlo ke stanovení nižší výchozí částky pokuty. Žalobkyně vyslovují závěr, že když Komise opomněla odečíst cenu mědi od obratu na dotčeném trhu, nezohlednila tím hospodářskou realitu na trhu a stanovila nadměrnou výchozí částku pokuty v porovnání se závažností protiprávního jednání.

               72

               Komise navrhuje, aby byl tento žalobní důvod zamítnut. Komise krom toho v duplice požaduje, aby žalobkyně upřesnily, zda zpochybňují fakt, že se účastnily protiprávního jednání s dopadem na celé odvětví průmyslových trubek. Komise tvrdí, že je-li tomu tak, pak je žalobní důvod nepřípustný, protože nebyl uplatněn ve stadiu žaloby. Komise mimoto tvrdí, že pokud by žalobkyně tento fakt zpochybňovaly, byla by nucena Soudu navrhnout zvýšení částky pokuty uložené žalobkyním, protože jim bylo přiznáno 50% snížení této částky zejména na základě jejich prohlášení, že nebudou zpochybňovat věcnou správnost skutkových zjištění, na kterých Komise založila svá obvinění.

               73

               Ve svém písemném vyjádření k návrhu Komise žalobkyně uvádějí, že nezpochybňují svou účast v jediném protiprávním jednání, které zahrnovalo rozdělení trhů a zákazníků, uskutečňování systému vedoucích subjektů na dotčeném trhu, jakož i kartelové dohody o podmínkách dodávek průmyslových trubek. Krom toho připouštějí, že toto protiprávní jednání mělo dopad na celé odvětví průmyslových trubek. Zdůrazňují však, že se protiprávní jednání nevztahovalo na cenu mědi.

         Závěry Soudu

               74

               Na úvod je třeba konstatovat, že není třeba rozhodovat ani o námitce nepřípustnosti, ani o vzájemném návrhu, které uplatnila Komise. Žalobkyně totiž ve svém vyjádření k návrhu Komise jasně uvedly, že připouštějí, že se protiprávní jednání dotklo celého odvětví průmyslových trubek.

               75

               K věci samé je třeba nejprve zdůraznit, že metodika obsažená v pokynech, které Komise použila v napadeném rozhodnutí (viz bod 31 výše), vychází z logiky paušalizace, podle níž se obecná výchozí částka pokuty určená podle závažnosti protiprávního jednání vypočte v závislosti na povaze protiprávního jednání, na jejím skutečném dopadu na trh, pokud jej lze měřit, a na velikosti relevantního zeměpisného trhu (bod 1A první pododstavec pokynů). Obecná výchozí částka pokuty je pak individualizována ve vztahu ke každému účastníkovi zejména podle jeho velikosti.

               76

               Pro účely stanovení výchozí částky pokuty Komise dále může, aniž by však k tomu byla povinna, přihlédnout k velikosti dotčeného trhu (rozsudky Soudu ze dne 15. března 2006, BASF v. Komise, T-15/02, Sb. rozh. s. II-497, bod 134, a ze dne 27. září 2006, Roquette Frères v. Komise, T-322/01, Sb. rozh. s. II-3137, body 149 a 150).

               77

               S ohledem na tuto judikaturu je patrné, že předpoklad žalobkyň, podle nějž je velikost relevantního trhu jako taková určujícím hlediskem pro vyhodnocení závažnosti protiprávního jednání, a tudíž i pro určení výchozí částky pokuty, není opodstatněný.

               78

               Z napadeného rozhodnutí však jasně vyplývá, že se Komise v projednávané věci rozhodla při hodnocení závažnosti předmětného protiprávního jednání zohlednit velikost trhu s průmyslovými trubkami v EHP. Ačkoli již Komise na základě povahy protiprávního jednání dospěla k závěru, že toto protiprávní jednání je ve smyslu pokynů „velmi závažné“ (bod 294 odůvodnění), určila v napadeném rozhodnutí závažnost protiprávního jednání, a tím pádem i obecnou výchozí částku pokuty s přihlédnutím ke skutečným účinkům kartelu na trh (body 295 až 314 odůvodnění), k zeměpisnému rozsahu relevantního trhu (body 315 až 317 odůvodnění) a ke skutečnosti, že odvětví, v němž k protiprávnímu jednání došlo, je rozsáhlým trhem, jehož hodnota v rámci EHP byla odhadnuta na 288 milionů eur (body 318 a 319 odůvodnění).

               79

               Pro účely vyhodnocení závažnosti protiprávního jednání a obecné výchozí částky pokuty sice velikost dotčeného trhu představovala pouze jeden z faktorů, které Komise v napadeném rozhodnutí použila, nicméně Komise uvedenou částku skutečně stanovila tak, že k velikosti dotčeného trhu přihlédla. Tvrzení Komise, že výchozí částka pokuty uložené žalobkyním by nemusela být nutně nižší než 11,55 milionu eur, kdyby od obratu na trhu byla odečtena cena mědi, tedy musí být odmítnuto.

               80

               Proto je třeba ověřit, zda Komise při hodnocení dotčeného trhu zohlednila cenu mědi neprávem.

               81

               Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že výrobci průmyslových trubek nemají vliv na cenu mědi, protože se stanovuje podle LME, a že o tom, za jakou cenu se kov nakoupí, rozhodují ti, kdo nakupují průmyslové trubky.

               82

               Je však třeba konstatovat, že neexistuje žádný pádný důvod, proč by obrat na relevantním trhu měl být počítán bez zahrnutí určitých výrobních nákladů. Jak již Komise správně uvedla, ve všech průmyslových odvětvích existují náklady spjaté s konečným výrobkem, na které výrobce nemá vliv, ale které nicméně tvoří podstatnou část celé jeho činnosti, a proto nemohou být při stanovení výchozí částky pokuty z jeho obratu vyloučeny (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T-25/95, T-26/95, T-30/95 až T-32/95, T-34/95 až T-39/95, T-42/95 až T-46/95, T-48/95, T-50/95 až T-65/95, T-68/95 až T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 a T-104/95, Recueil, s. II-491, body 5030 a 5031). Skutečnost, že cena mědi tvoří významnou část konečné ceny průmyslových trubek nebo že riziko fluktuace cen mědi je o dost vyšší než u jiných surovin, nemůže tento závěr vyvrátit.

               83

               Je tedy nutno učinit závěr, že Komise pro účely určení velikosti dotčeného trhu právem zohlednila cenu mědi. Ani druhý žalobní důvod tedy není opodstatněný.

               84

               Žaloba proto musí být zamítnuta.

         K nákladům řízení

               85

               Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměly ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů
               SOUD (osmý senát)
               rozhodl takto:

                           1)

                           Žaloba se zamítá.

                           2)

                           Společnostem Outokumpu Oyj a Luvata Oy se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Wahl
                     Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 6. května 2009.
                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: angličtina.
      (
            1
         ) – Skryté důvěrné údaje.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. ledna 2006.#De Groot en Slot Allium BV a Bejo Zaden BV proti Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie a Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Conseil d'État - Francie.#Směrnice 70/458/EHS - Uvádění osiva zeleniny na trh - Článek 2 - Směrnice 92/33/EHS - Uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh - Příloha II - Společný katalog odrůd druhů zeleniny - Vnitrostátní právní úprava vyhrazující uvádění na trh s názvem šalotka výlučně odrůdám vyráběným vegetativním množením - Článek 28 ES - Ochrana spotřebitele.#Věc C-147/04.

text:
      Věc C-147/04
      De Groot en Slot Allium BV
      a
      Bejo Zaden BV
      v.
      Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      a
      Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et
      des Affaires rurales
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie)]
      „Směrnice 70/458/EHS – Uvádění osiva zeleniny na trh – Článek 2 – Směrnice 92/33/EHS – Uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh – Příloha II – Společný katalog odrůd druhů zeleniny – Vnitrostátní právní úprava vyhrazující uvádění na trh s názvem šalotka výlučně odrůdám vyráběným vegetativním množením – Článek 28 ES – Ochrana spotřebitele“
      Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 24. května 2005
      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. ledna 2006
      Shrnutí rozsudku
      1.     Zemědělství – Harmonizace právních předpisů – Uvádění osiva zeleniny na trh –Směrnice 70/458
      (Směrnice Rady 70/458, čl. 2 odst. 1 A, a směrnice Rady 92/33, příloha II)
      2.     Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem
      (Článek 28 ES)
      1.     Výklad ustanovení směrnice 70/458 o uvádění osiva zeleniny na trh, ve znění změn, a ustanovení směrnice 92/33 o uvádění sadby
         a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh, ve vzájemném spojení, neumožňuje dospět k závěru, že pokud zelenina
         není uvedena na seznamu v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, přesto lze druh této zeleniny zapsat do Společného katalogu druhů
         zeleniny jako osivo z důvodu, že tato zelenina je uvedena na seznamu v příloze II směrnice 92/33.

      Z toho vyplývá, že jelikož šalotka není uvedena na seznamu zeleniny spadající do působnosti směrnice 70/458, zápis odrůd ambition
         a matador jako osiva této zeleniny do Společného katalogu provedený Komisí na základě oznámení vnitrostátního katalogu příslušnými
         orgány členského státu nebyl proveden v souladu s uvedenou směrnicí.

      (viz body 65–66)
      2.     Členský stát, který umožňuje uvádět na trh pod označením „šalotky“ pouze zeleninu vypěstovanou vegetativním množením s vyloučením
         zeleniny vypěstované z osiv vyrobených a uváděných na trh pod tímtéž označením v jiných členských státech, nesplňuje povinnosti,
         které pro něj vyplývají z článku 28 ES.

      Takovou právní úpravu nelze považovat za odůvodněnou ve vztahu k článku 28 ES, neboť není nezbytná pro vyhovění kategorickým
         požadavkům týkajícím se zejména ochrany spotřebitelů. Kromě rozdílu mezi jejich způsobem množení se totiž oba druhy šalotky
         vyznačují značnou vnější podobností. Cíle sledovaného spornou vnitrostátní právní úpravou, tedy ochrany spotřebitele, lze
         tak dosáhnout vhodnou etiketou upřesňující, že sporné šalotky jsou vypěstovány z osiva a nepocházejí z vegetativního množení.

      (viz body 75, 77, 79–80 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      10. ledna 2006(*)

      „Směrnice 70/458/EHS – Uvádění osiva zeleniny na trh – Článek 2 – Směrnice 92/33/EHS – Uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh – Příloha II – Společný katalog odrůd druhů zeleniny – Vnitrostátní právní úprava vyhrazující uvádění na trh s názvem šalotka výlučně odrůdám vyráběným vegetativním množením – Článek 28 ES – Ochrana spotřebitele“
      Ve věci C‑147/04,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Conseil d’État (Francie)
         ze dne 4. února 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 22. března 2004, v řízení

      De Groot en Slot Allium BV,
      Bejo Zaden BV
      proti
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,
      Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales,
      za přítomnosti:
      Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Cerafel),
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J. Makarczyk, C. Gulmann, G. Arestis (zpravodaj) a J. Klučka, soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. dubna 2005,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za De Groot en Slot Allium BV a Bejo Zaden BV C. Amiguesem a M. Bayem, avocats,
      –       za Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Cerafel) M. Jacquotem, O. Prostem a K. Merten‑Lentzem,
         avocats,

      –       za francouzskou vládu G. de Bergues a A. Colomb, jako zmocněnci,
      –       za nizozemskou vládu H. G. Sevenster a D. J. M. de Gravem, jako zmocněnci,
      –       za Komisi Evropských společenství M. Nolinem a B. Stromskym, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 24. května 2005,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny
         na trh (Úř. věst. L 225, s. 7), ve znění směrnice Rady 88/380/EHS ze dne 13. června 1988 (Úř. věst. L 187, s. 31; Zvl. vyd.
         03/08, s. 86; dále jen „směrnice 70/458“), a směrnice Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího
         materiálu zeleniny mimo osivo na trh (Úř. věst. L 157, s. 1; Zvl. vyd. 03/12, s. 275).

      2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi nizozemskými společnostmi De Groot en Slot Allium BV a Bejo Zaden BV (dále jen
         „De Groot a Bejo“) a ministerstvem hospodářství, financí a průmyslu, jakož i ministerstvem zemědělství, potravinářství, rybolovu
         a místních záležitostí (dále jen „příslušná ministerstva“) v rámci žaloby těchto společností na neplatnost konkludentního
         rozhodnutí zamítajícího návrh posledně uvedených na zrušení vyhlášky ze dne 17. května 1990 o obchodu se šalotkami (JORF ze
         dne 2. června 1990, s. 6557).

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
       Směrnice 70/458
      3       Směrnice 70/458, jež se týká osiva zeleniny uváděného na trh v rámci Společenství, ve svém čl. 2 odst. 1 A stanoví seznam
         zeleniny, ve kterém není uvedena šalotka (allium ascalonicum).

      4       U osiva zeleniny zavádí čl. 2 odst. 1 B, C a D rozdělení do tří kategorií, totiž základní osivo, certifikované osivo a standardní
         osivo.

      5       Článek 2 odst. 1a směrnice 70/458 stanoví:
      „Změny prováděné z důvodu vývoje vědeckých nebo technických poznatků v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 části A, co se týče
         názvů a hybridů vyplývajících z křížení mezi druhy uvedenými v této směrnici, se přijímají postupem podle článku 40.“ (neoficiální překlad)

      6       Podle čl. 3 odst. 1 až 3 směrnice 70/458:
      „1.      Členské státy stanoví, že uznávat, kontrolovat jako standardní osivo a uvádět na trh lze pouze osivo zeleniny, jehož odrůda
         byla úředně povolena v jednom nebo více členských státech.

      2.      Každý členský stát sestaví jeden nebo více katalogů odrůd úředně povolených pro uznávání, pro kontrolu jako standardní osivo
         a pro uvádění osiva na trh na jeho území. […]

      […]
      3.      Na základě katalogů členských států bude sestaven v souladu s články 16 a 17 společný katalog odrůd zeleniny.“ (neoficiální překlad)
      7       Článek 4 první pododstavec směrnice 70/458 uvádí, že členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné,
         stálé a dostatečně uniformní. Článek 5 téže směrnice stanoví podmínky, za kterých je odrůda odlišná, stálá a dostatečně uniformní.

      8       Článek 10 odst. 1 směrnice 70/458 zejména stanoví, že členské státy  zajistí úřední zveřejnění katalogu odrůd povolených na
         jejich území a tam, kde je požadováno udržovací šlechtění, jméno osoby či osob odpovědných za toto udržovací šlechtění.

      9       Podle čl. 11 odst. 1 směrnice 70/458:
      „Každá žádost nebo [každé] zpětvzetí žádosti o zápis odrůdy, každý zápis do katalogu odrůd, jakož i veškeré jeho změny se
         neprodleně oznámí ostatním členským státům a Komisi.“ (neoficiální překlad)
      10     Odstavec 2 téhož článku 11 stanoví, že členské státy předají ostatním členským státům a Komisi stručný popis vlastností každé
         nově povolené odrůdy týkajících se jejího využití, které jsou jim známy na základě povolovacího řízení. Na žádost sdělí rovněž
         vlastnosti, které umožní odlišit odrůdu od ostatních podobných odrůd.

      11     Článek 12 odst. 1 a 2 směrnice 70/458 stanoví zejména, že členské státy stanoví, že povolené odrůdy jsou udržovány systematickým
         šlechtěním a že toto šlechtění musí být možné kdykoli zkontrolovat podle záznamů vedených osobou nebo osobami odpovědnými
         za odrůdu.

      12     Článek 13a směrnice 70/458 zní následovně:
      „1.      Členské státy zajistí, aby byly odstraněny jakékoli pochyby, které vzniknou po uznání odrůdy, ohledně hodnocení její odlišnosti
         nebo názvu v okamžiku uznání.

      2.       Pokud se po uznání odrůdy ukáže, že podmínka týkající se odlišnosti ve smyslu článku 5 nebyla v okamžiku uznání splněna, uznání
         bude nahrazeno jiným rozhodnutím, nebo případně zrušením v souladu s touto směrnicí.

      Tímto dalším rozhodnutím se nebude na odrůdu, s účinností od data původního uznání, nahlížet jako na odrůdu uznanou ve Společenství
         ve smyslu čl. 5 […].

      3.       Pokud se po uznání odrůdy prokáže, že její název ve smyslu článku 10 nebyl možný v okamžiku uznání odrůdy, název bude upraven
         tak, aby byl v souladu se směrnicí. Členské státy mohou jako doplňující název dočasně umožnit použití dříve používaného názvu.
         Pravidla, podle kterých lze předchozí název používat jako doplňující název, je možné přijmout postupem uvedeným v článku 40“.
         (neoficiální překlad)
      13     Článek 14 směrnice 70/458 stanoví:
      „1.      Členské státy zajistí, že povolení odrůdy bude zrušeno:
      a)      pokud se při zkouškách zjistí, že odrůda nadále není odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní;
      b)      pokud osoba nebo osoby odpovědné za odrůdu požádají o zrušení a pokud udržovací šlechtění není nadále zajištěno.
      2.      Členské státy mohou povolení odrůdy zrušit:
      a)      pokud nejsou dodržovány právní a správní předpisy přijaté na základě této směrnice;
      b)      pokud byly v době žádosti o povolení nebo během zkoušek podány nesprávné nebo zavádějící údaje o skutečnostech, na jejichž
         základě bylo povolení uděleno.“ (neoficiální překlad)
      14     Článek 15 odst. 1 směrnice 70/458 stanoví, že členské státy zajistí, že odrůda bude z jejich katalogu vymazána, jestliže je
         zrušeno povolení této odrůdy nebo uplyne doba platnosti jejího povolení.“

      15     Podle čl. 16 odst. 1 a 2 téže směrnice:
      „1.      Členské státy zajistí, aby po uplynutí lhůty dvou měsíců po zveřejnění podle článku 17 nepodléhalo uvádění na trh osiva odrůd,
         které byly povoleny podle této směrnice nebo podle zásad odpovídajících zásadám této směrnice, žádným omezením na základě
         odrůdy.

      2.      Odchylně od odstavce 1 může být členský stát na žádost, o níž se rozhodne podle článku 40, zmocněn zakázat uvádění na trh
         osiva určité odrůdy na celém svém území nebo na jeho části, není-li tato odrůda odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní.
         Žádost musí být předložena před koncem třetího kalendářního roku následujícího po roce, kdy byla odrůda povolena.“ (neoficiální překlad)
      16     Článek 17 odst. 1 uvedené směrnice zní následovně:
      „Komise průběžně zveřejňuje na základě sdělení členských států a tehdy, kdy jí jsou dodány, v Úředním věstníku      Evropských společenství pod názvem „Společný katalog odrůd zeleniny“ (dále jen „Společný katalog“) seznam všech odrůd, jejichž osivo nepodléhá podle
         článku 16 po uplynutí lhůty dvou měsíců žádným omezením uvádění na trh na základě odrůdy, a rovněž údaje vyžadované podle
         čl. 10 odst. 1 týkající se osoby či osob zodpovědných za udržovací šlechtění. Zveřejněné oznámení uvede členské státy, které
         byly zmocněny podle čl. 16 odst. 2 nebo článku 18. […]“ (neoficiální překlad)
      17     Podle článku 18 směrnice 70/458:
      „Pokud se zjistí, že by pěstování některé odrůdy, která byla zapsána do Společného katalogu […], mohlo v některém členském
         státě z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů, může být tento členský stát postupem
         podle článku 40 zmocněn zakázat uvádění osiva této odrůdy na trh na celém svém území nebo na jeho části. Při bezprostředním
         nebezpečí rozšíření škodlivých organismů může dotyčný členský stát, jakmile podá příslušnou žádost, vydat zákaz do doby, než
         bude přijato konečné rozhodnutí postupem podle článku 40.“ (neoficiální překlad)
      18     Článek 35 odst. 1 téže směrnice stanoví:
      „Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo zeleniny bylo při uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno
         s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.“ (neoficiální překlad)
      19     V souladu s článkem 36 směrnice 70/458 členské státy zajistí, aby bylo osivo kategorií „certifikované osivo“ a „standardní
         osivo“ podrobeno namátkové následné úřední kontrole prováděné přehlídkou a jeho odrůdová pravost a odrůdová čistota byly srovnány
         s kontrolním vzorkem.

      20     Článek 38 odst. 1 a 2 směrnice 70/458 stanoví:
      „1.      Zjistí-li se opakovaně během následné kontroly, že osivo některé odrůdy dostatečně nesplňuje požadavky kladené na odrůdovou
         pravost nebo odrůdovou čistotu, zajistí členské státy, aby bylo osobě odpovědné za uvedení osiva na trh zcela nebo zčásti,
         popřípadě na určité období, zakázáno uvádění tohoto osiva na trh.

      2.      Opatření podle odstavce 1 budou zrušena, jakmile se s dostatečnou jistotou zjistí, že osivo určené k uvedení na trh bude v budoucnu
         splňovat požadavky kladené na odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu“. (neoficiální překlad)
      21     Nakonec na základě článku 40 směrnice 70/458 v případech, kdy se odkazuje na postup podle tohoto článku, zaujme stálý výbor
         pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, jemuž je věc předložena podle téhož článku, stanovisko k návrhu
         Komise týkajícímu se opatření ve věci.

       Směrnice 92/33
      22     Podle svého čl. 1 odst. 1 se směrnice 92/33 vztahuje na uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo
         uvnitř Společenství. Tentýž článek v odstavci 2 prvním pododstavci stanoví, že články 2 až 20 a článek 24 se vztahují na rody
         a druhy uvedené v příloze II, jakož i na jejich hybridy. V této příloze je uvedena šalotka (allium ascalonicum).

      23     Článek 1 odst. 3 téže směrnice stanoví, že změny v seznamu rodů a druhů v příloze II se přijímají postupem podle článku 22
         této směrnice.

      24     Článek 9 směrnice 92/33 zní následovně:
      „1. Aniž je dotčen článek 2, lze ve Společenství uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny rodů nebo druhů vyjmenovaných
         v příloze II, na které se zároveň vztahuje směrnice 70/458/EHS, pouze v případě, že náležejí k odrůdě uznané podle zmíněné
         směrnice.

      2. Aniž jsou dotčeny článek 2 a odstavce 3 a 4 tohoto článku, nelze ve Společenství uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál
         zeleniny rodů nebo druhů vyjmenovaných v příloze II, na které se nevztahuje směrnice 70/458/EHS, pokud nepatří k odrůdě úředně
         uznané alespoň v jednom členském státě.

      Pokud jde o podmínky pro uznání odrůdy, použijí se články 4 a 5 a čl. 10 odst. 3 zmíněné směrnice.
      Postupy a pravidla vztahující se k uznávání a udržovacímu šlechtění se řídí přiměřeně čl. 3 odst. 2 a 4, články 6, 7 a 8,
         čl. 10 odst. 1, 2 a 4 a články 11 až 15 zmíněné směrnice.

      V každém případě mohou být vzaty v úvahu výsledky neúředních zkoušek i praktické informace získané během pěstování.
      3. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že doba platnosti úředního uznání odrůd rodů a druhů zmíněných
         v odstavci 2, které bylo uděleno před 1. lednem 1993 podle jiných zásad, než které stanoví směrnice 70/458/EHS, nebo na základě
         toho, že byl jejich rozmnožovací materiál uváděn na trh na jejich území před uvedeným datem, uplyne nejpozději 30. června
         1998, pokud k tomuto dni nebyly zmíněné odrůdy uznány podle odstavce 1.

      4. Odrůdy úředně uznané podle odstavce 2 nebo 3 se zapisují do Společného katalogu […], uvedeného v článku 17 směrnice 70/458/EHS.
         Ustanovení čl. 16 odst. 2 a 3 a článků 17, 18 a 19 zmíněné směrnice se použijí přiměřeně.

      Při zveřejnění se odrůdy uznané podle odstavce 3 označují zvláštním způsobem.“
      25     Podle článku 14 směrnice 92/33:
      „1. Kromě omezení stanovených touto směrnicí nepodléhá sadba a rozmnožovací materiál zeleniny, který splňuje požadavky a podmínky
         této směrnice, žádnému omezení uvádění na trh v souvislosti s dodavatelem, rostlinolékařským stavem rostlin, růstovým prostředím
         a režimem inspekcí.

      2. Uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny odrůd, které jsou zapsány ve Společném katalogu odrůd druhů zeleniny,
         nepodléhá žádnému omezení s ohledem na odrůdu kromě těch, která stanoví tato směrnice.“

       Vnitrostátní právní úprava
      26     Znění článků 1 a 2 vyhlášky ze dne 17. května 1990 je následující:
      „Článek 1

      S názvem šalotka lze přepravovat, držet pro účely prodeje, uvádět do oběhu nebo prodávat pouze odrůdy Allium cepa L. var. ascalonicum, jež se vegetativně rozmnožují cibulemi […].

      Článek 2
      Tato vyhláška se vztahuje na šalotky (Allium cepa L. var. ascalonicum) určené k dodání spotřebiteli v přírodním stavu, s výjimkou zelených šalotek s celými listy, jakož i šalotek určených ke
         zpracování.

      Šalotky musí po úpravě a balení splňovat požadavky této vyhlášky.“
      27     Z článku L. 214-2 spotřebitelského zákoníku vyplývá, že porušení ustanovení vyhlášky ze dne 17. května 1990 je trestně postihováno
         jako přestupek třetího stupně.

       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      28     Druh zeleniny nazvaný šalotka (allium ascalonicum), založený na vegetativním množení, tedy přímém množení z cibulí, s označením „tradiční šalotka“, se pěstuje především ve
         Francii, zejména v Bretani a oblasti údolí Loiry.

      29     De Groot a Bejo vyvinuly odrůdy šalotek s označením „ambition“ a „matador“, které se vyznačují odlišným způsobem množení od
         množení tradičních šalotek. Tyto dvě odrůdy totiž vznikají ze semínka (generativní množení), bez možnosti opětné výsadby (sazenice
         šalotky).

      30     V roce 1993 byly odrůdy ambition a matador předloženy k zápisu do nizozemského katalogu odrůd zeleniny (dále jen „vnitrostátní
         katalog“) a byly předmětem zkoušek, jejichž výsledky byly potvrzeny výsledky srovnávacích zkoušek, provedených zejména příslušným
         úředním nizozemským orgánem. S ohledem na výsledky těchto zkoušek byly rozhodnutím příslušných nizozemských orgánů tyto dvě
         odrůdy zapsány dne 29. června 1995 do vnitrostátního katalogu jako nové odrůdy druhu allium ascalonicumL. – Šalotka.

      31     Nizozemské království po uvedeném zápisu oznámilo Komisi a členským státům takto změněný vnitrostátní katalog a sdělilo informace
         týkající se vlastností těchto odrůd.

      32     Dne 18. března 1997 Komise zveřejnila první dodatek k devatenáctému úplnému vydání Společného katalogu, jímž byly do katalogu
         s označením druhu allium ascalonicum L. doplněny mezi jinými odrůdy ambition a matador (Úř. věst. C 87 A, s. 1). Dvacáté (Úř. věst. 1998, C 130 A, s. 1), dvacáté
         první (Úř. věst. 1999, C 167 A, s. 1), dvacáté druhé (Úř. věst. 2003, C 308 A, s. 5) a dvacáté třetí (Úř. věst 2004, C 260 A,
         s. 8) úplné vydání Společného katalogu nemění údaje týkající se odrůd ambition a matador.

      33     Od jejich zápisu do Společného katalogu byly šalotky odrůdy ambition a matador vyráběny a uváděny do oběhu s označením „šalotky“
         ve většině členských států.

      34     De Groot a Bejo, jež uváděly do oběhu zejména sazenice šalotky jako konečné výrobky, začaly od roku 1999 směřovat svou hlavní
         činnost k uvádění na trh osiva šalotky a zejména odrůd ambition a matador.  Na tomto základě bylo osivo šalotek těchto odrůd
         vyváženo z Nizozemska rovněž na francouzský trh. Nicméně s ohledem na ustanovení vyhlášky ze dne 17. května 1990 De Groot
         a Bejo pozastavily vývoz osiva šalotek do Francie.

      35     V průběhu roku 2000 podali francouzští výrobci tradičních šalotek u Komise stížnost týkající se uvádění na trh sazenic šalotek,
         o níž však tento orgán dosud nerozhodl. Jak vyplývá ze spisu, tato stížnost se týká souladu zápisu sazenic šalotek z odrůd
         ambition a matador do Společného katalogu v roce 1997.

      36     Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, De Groot a Bejo podaly v únoru 2001 příslušným ministerstvům opravný prostředek požadující
         zrušení vyhlášky ze dne 17. května 1990 z důvodu, že tato je překážkou volného uvádění na trh ve Francii výrobků těchto společností.
         Zároveň tyto společnosti podaly u Komise stížnost ohledně této vyhlášky, přičemž tvrdily, že zeleninu z odrůd ambition a matador
         je možné volně uvádět na trh ve Společenství, jelikož jsou zapsány ve Společném katalogu. O této druhé stížnosti Komise dosud
         nerozhodla.

      37     Návrhem zapsaným dne 8. června 2001 v kanceláři sporné agendy Conseil d’État se De Groot a Bejo domáhaly zrušení konkludentního
         rozhodnutí o zamítnutí vyplývajícího z nečinnosti příslušných ministerstev ohledně žádosti o zrušení vyhlášky ze dne 17. května
         1990. Podle uvedených společností je tato vyhláška v rozporu s článkem 28 ES a se směrnicí 70/458. V rámci tohoto řízení Comité
         économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (regionální hospodářský a zemědělský výbor pro ovoce
         a zeleninu pro region Bretaň) (dále jen „Cerafel“) požádal o přistoupení jako vedlejší účastník na podporu návrhů žalovaných
         v původním řízení a tomuto návrhu bylo rozhodnutím předkládajícího soudu vyhověno.

      38     Maje za to, že posouzení legality vyhlášky ze dne 17. května 1990 je nezbytně nutné provést na základě výkladu směrnic 70/458
         a 92/33, Conseil d'État se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

      „[J]e nutno vykládat spojená ustanovení směrnic 70/458 a 92/33 tak, že vyhrazují možnost zapsat do Společného katalogu […]
         pouze takové odrůdy šalotek, které se množí bez osiva vegetativním množením, a v důsledku toho […], bylo možné odrůdy ambition
         a matador legálně zapsat do Společného katalogu do oddílu určeného pro šalotky[?]“.

       K předběžné otázce
      39     Úvodem je třeba poznamenat, že vyhláška ze dne 17. května 1990 se týká šalotek jako konečného výrobku určeného k prodeji,
         zatímco směrnice 70/458 a 92/33 se týkají uvádění rozmnožovacího materiálu na trh v rámci Společenství. Tyto směrnice se totiž
         týkají uvádění na trh v rámci Společenství jednak osiv zeleniny zapsaných ve Společném katalogu a jednak rozmnožovacích materiálů
         a sadby zeleniny, jejíž odrůda je zapsána ve Společném katalogu, bez jakéhokoli omezení týkajícího se jejich odrůdy.

      40     Nicméně, i když se předmět směrnic 70/458 a 92/33 nepřekrývá s předmětem vnitrostátní právní úpravy dotčené v původním řízení,
         není možné z takové skutečnosti vyvozovat, že uvedené směrnice se a priori nevztahují na spor v původním řízení z důvodu, že neupravují, jak je tomu v případě vyhlášky ze dne 17. května 1990, uvádění
         na trh a označování konečného výrobku.

      41     V tomto ohledu je namístě poukázat na to, že s ohledem na zákaz zakotvený vyhláškou ze dne 17. května 1990 uvádět na trh jinou
         než tradiční šalotku a s ohledem na stanovení trestních sankcí v případě jeho porušení, neexistuje žádný důvod pro to, aby
         hospodářské subjekty v odvětví, tedy zejména zemědělci a dotčené distribuční sítě, dovážely osivo šalotky, pokud by bylo následně
         v praxi nemožné uvádět na trh výrobek, který z něho vzešel, pod stejným označením.

      42     Za těchto podmínek je podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu, zdali je jednak zápis odrůd šalotek ambition a matador
         jako osiva zeleniny do Společného katalogu proveden v souladu s ustanoveními směrnic 70/458 a 92/33 a jednak, v závislosti
         na odpovědi na tuto otázku, zda právo Společenství brání vnitrostátní právní úpravě, jako je vyhláška ze dne 17. května 1990,
         jež umožňuje uvádět ve Francii na trh s označením „šalotka“ pouze zeleninu vyrobenou vegetativním množením s vyloučením zeleniny
         pocházející z osiva.

      43     V důsledku toho je třeba nejprve rozhodnout o zápisu odrůd šalotky jako osiva do Společného katalogu, a následně o otázce,
         zda právo Společenství brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vyhláška ze dne 17. května 1990.

       K zápisu odrůd osiva šalotky do Společného katalogu
      44     Je namístě připomenout, že šalotka není uvedena mezi zeleninou vyjmenovanou v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458. V důsledku
         toho ustanovení této samotné směrnice neumožňují uvažovat o zápisu odrůd této zeleniny jako osiva, jak je tomu v případě odrůd
         ambition a matador, do Společného katalogu.

      45     Nic to nemění na skutečnosti, že šalotka je obsažena v příloze II směrnice 92/33, jež se týká uvádění na trh v rámci Společenství
         sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo. Z toho vyplývá, že odrůdy ambition a matador zeleniny označené jako
         „šalotka“ nemohou být zapsány do Společného katalogu na základě této směrnice jako odrůdy osiva.

      46     Nicméně, i když šalotka není uvedena na seznamu zeleniny vyjmenované v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, je nesporné, že uvedené
         odrůdy šalotky byly dne 29. června 1995 zapsány příslušnými nizozemskými orgány do vnitrostátního katalogu jako nové odrůdy
         osiva druhu allium ascalonicum. S odkazem na čl. 11 odst. 2 směrnice 70/458 uvedené orgány oznámily tento katalog Komisi, která dne 18. března 1997 zveřejnila
         první dodatek k devatenáctému úplnému vydání Společného katalogu. Tento dodatek doplňuje do Společného katalogu zejména odrůdy
         ambition a matador jako osivo s označením odrůdy allium ascalonicum.

      47     V tomto kontextu se tudíž nabízí otázka, zda takovému zápisu brání ustanovení směrnice 70/458 ve spojení s ustanoveními směrnice
         92/33.

      48     V tomto ohledu De Groot, Bejo, jakož i nizozemská vláda tvrdí, že ustanovení směrnice 70/458 ve spojení s ustanoveními směrnice
         92/33 je třeba vykládat tak, že odrůdy šalotky, jež se rozmnožují formou osiva, mohou být zapsány do Společného katalogu.
         Sestavení jediného katalogu totiž znamená, že v případě otázky zápisu odrůdy do tohoto katalogu je třeba přihlédnout k oběma
         seznamům zeleniny obsaženým v uvedených směrnicích současně.

      49     Nizozemská vláda zvláště uplatňuje, že i když šalotka není výslovně uvedena jako druh zeleniny ve směrnici 70/458, jeví se,
         jakmile je na její ustanovení nahlíženo ve spojení s ustanoveními směrnice 92/33, že odrůdy této rostliny z osiva mohou být
         zapsány do Společného katalogu. Cílem uvedených směrnic, jež je třeba pojmout komplementárně, je totiž sestavení společného
         katalogu odrůd, nezávisle na způsobu jejich množení. Tento argument je potvrzen skutečností, že seznam druhů uvedených v čl. 2
         odst. 1 A směrnice 70/458 není uzavřený.

      50     Uvedené společnosti a nizozemská vláda ve svých argumentech v podstatě tvrdí, že sestavení jediného společného katalogu má
         relevantní vliv na režimy zápisu odrůd zavedené směrnicemi 70/458 a 92/33, takže seznamy zeleniny stanovené těmito dvěma směrnicemi
         se vzájemně doplňují. Za těchto podmínek pro použití směrnice 70/458 na zeleninu neuvedenou na seznamu v jejím čl. 2 odst. 1 A
         postačuje, že tato zelenina je uvedena v příloze II směrnice 92/33.

      51     Je zajisté pravda, že existuje jediný katalog odrůd druhů zeleniny obsahující jak odrůdy, jejichž osiva patří druhům zeleniny
         uvedené v seznamu v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, tak odrůdy, jejichž sadba nebo rozmnožovací materiál patří rodům a druhům
         ze seznamu v příloze II směrnice 92/33.

      52     Nicméně toto tvrzení neumožňuje dospět k závěru, že se tyto dva seznamy vzájemně doplňují a umožňují zápis do Společného katalogu
         odrůd zeleniny, nezávisle na tom, zda je tato zelenina uvedena na seznamu směrnice 70/458 nebo na seznamu směrnice 92/33.

      53     V tomto ohledu je namístě nejprve připomenout, že jak směrnice 70/458, tak směrnice 92/33 vymezují svůj vlastní rozsah působnosti.
         Jak rovněž vyplývá z názvu těchto směrnic, první se týká uvádění v rámci Společenství na trh osiva zeleniny a druhá se týká
         uvádění v rámci Společenství na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo. Z toho vyplývá, že na základě samotného
         znění svého názvu se směrnice 92/33 vztahuje na hospodářské zboží, které nespadá do působnosti směrnice 70/458.

      54     Dále je třeba zdůraznit, že z čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 92/33 vyplývá, že zákonodárce Společenství stanovil odlišné důsledky
         v závislosti na tom, zda je zelenina uvedena současně na seznamu v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458 a na seznamu v příloze
         II směrnice 92/33, nebo pouze na posledně uvedeném seznamu.

      55     Takové rozlišení provedené v čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 92/33 prokazuje, že zákonodárce Společenství nezamýšlel, aby se tento
         posledně uvedený seznam a seznam v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458 vzájemně doplňovaly, nezávisle na působnosti každé z těchto
         směrnic, když vyvstane otázka zápisu do Společného katalogu odrůdy zeleniny uvedené na seznamu v příloze II směrnice 92/33.

      56     Nakonec je namístě konstatovat, že seznam odrůd zeleniny uvedený v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458 není uzavřený, a tato směrnice
         tedy ve svém čl. 2 odst. 1 A stanoví postup pro rozšíření tohoto seznamu o další zeleninu. Obdobné ustanovení je obsaženo
         rovněž v článku 22 směrnice 92/33, na který odkazuje čl. 1 odst. 3 téže směrnice.

      57     Existence vlastního ustanovení v každé z obou směrnic umožňujícího upravit obsah obou seznamů zmíněných v bodu 55 tohoto rozsudku
         je tedy důležitou okolností, jež může vyvrátit argumenty, které ohledně komplementární povahy těchto seznamů předkládají v projednávané
         věci De Groot a Bejo, jakož i nizozemská vláda.

      58     Mimoto, jak vyplývá z článku 40 směrnice 70/458, na stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
         jež vydává stanovisko při rozšiřování seznamu uvedeného v čl. 2 odst. 1 A téže směrnice, se může za tímto účelem obrátit zejména
         zástupce členského státu. Z toho vyplývá, že každý členský stát může vyvolat úpravu obsahu tohoto seznamu.

      59     V tomto ohledu je přitom namístě konstatovat, že i přes veškeré po sobě jdoucí úpravy tohoto seznamu nebyla šalotka nikdy
         zapsána mezi druhy zeleniny vyjmenované v čl. 2 odst. 1 A uvedené směrnice, i když tato možnost zjevně existovala.

      60     Za těchto podmínek nelze odrůdu osiva zeleniny, jež není uvedena v seznamu zeleniny v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, zapsat
         do Společného katalogu jinak než postupy obsaženými v uvedené směrnici.

      61     V tomto ohledu De Groot a Bejo uplatňují, že členský stát nemůže svými vnitrostátními právními předpisy zakázat uvádění na
         trh odrůdy osiva zeleniny zapsané ve Společném katalogu, aniž by použil zvláštní postupy stanovené pro tento účel v příslušných
         předpisech Společenství. Jakmile jsou podle nich odrůdy osiva zapsané ve Společném katalogu, nemohou v rámci Společenství
         podléhat žádným omezením uvádění na trh týkajícím se odrůdy.

      62     Mimoto byl podle těchto společností zápis odrůd ambition a matador do vnitrostátního katalogu oznámen nizozemskými orgány
         Komisi a členským státům a Společný katalog s uvedením tohoto zápisu byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství dne 18. března 1997. Z toho vyplývá, že jelikož Francouzská republika nezpochybnila tento zápis v roce 1995 nebo 1997 postupem
         zakotveným pro tento účel, jak k tomu byla oprávněna, nemůže omezit nebo zakázat uvádění na trh uvedených odrůd na svém území
         z důvodu jejich nesprávného zápisu do Společného katalogu.

      63     Je třeba připomenout, že taková argumentace je založena na nesprávném předpokladu. Je totiž oprávněná pouze v případě, kdy
         dotčená zelenina, tedy šalotka, byla uvedena v seznamu zeleniny v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458. Pouze tehdy by bylo třeba
         přezkoumat, zda postup zápisu do Společného katalogu odpovídal ustanovením této směrnice, a pak přistoupit zejména ke zrušení
         nebo zpětvzetí zápisu.

      64     Takový přezkum však v projednávaném případě nelze provést, jelikož šalotka není uvedena mezi druhy zeleniny vyjmenovanými
         v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, na které se tato směrnice vztahuje. Proto, na rozdíl od tvrzení předkládaných v projednávaném
         případě De Groot a Bejo, nebylo možné zápis šalotky do Společného katalogu jako osiva zpochybnit na základě článků 13a, 14
         a 35 až 38 této směrnice.

      65     Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že výklad směrnic 70/458 a 92/33 ve vzájemném spojení neumožňuje dospět k závěru, že
         pokud zelenina není uvedena na seznamu v čl. 2 odst. 1 A směrnice 70/458, přesto lze druh této zeleniny zapsat do Společného
         katalogu jako osivo z důvodu, že tato zelenina je uvedena na seznamu v příloze II směrnice 92/33.

      66     Jelikož šalotka není uvedena na seznamu zeleniny spadající do působnosti směrnice 70/458, zápis odrůd ambition a matador jako
         osiva této zeleniny do Společného katalogu provedený Komisí na základě oznámení vnitrostátního katalogu příslušnými orgány
         Nizozemského království nebyl proveden v souladu s uvedenou směrnicí.

       K výkladu článku 28 ES
      67     Vzhledem k nesprávnému zápisu druhů šalotky ambition a matador jako osiva zeleniny do Společného katalogu se směrnice 70/458
         v projednávaném případě nepoužije, a tudíž není namístě přezkoumat, zda brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vyhláška
         ze dne 17. května 1990.

      68     Za těchto podmínek vyvstává otázka, zda jiná ustanovení práva Společenství, na které předkládající soud neodkazuje, brání
         vyhlášce ze dne 17. května 1990 zakazující uvádění na trh s označením šalotka jiné než tradiční šalotky. Soudní dvůr může,
         aby dal soudu, který mu položil předběžnou otázku, užitečnou odpověď, přihlédnout k právním normám Společenství, na které
         se vnitrostátní soudce ve své otázce neodvolal (rozsudky ze dne 22. ledna 2004, COPPI, C‑271/01, Recueil, s. I‑1029, bod 27,
         a ze dne 12. října 2004, Wolff & Müller, C‑60/03, Recueil, s. I‑9553, bod 24 a uvedená judikatura).

      69     V tomto kontextu je namístě připomenout, že De Groot a Bejo u předkládajícího soudu tvrdily, že vyhláška ze dne 17. května
         1990 je v rozporu s článkem 28 ES.

      70     V tomto ohledu je namístě připomenout, že volný pohyb osob je základní svobodou zakotvenou Smlouvou ES, jež je vyjádřena v zákazu
         množstevních omezení dovozu mezi členskými státy, jakož i veškerých opatření s rovnocenným účinkem, stanoveném v článku 28
         ES.

      71     Zákaz opatření s účinkem rovnocenným omezením uvedeným v článku 28 Smlouvy se vztahuje na veškerou právní úpravu členských
         států, která by mohla, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství (viz zejména rozsudky
         ze dne 23. září 2003, Komise v. Dánsko, C‑192/01, Recueil, s. I‑9693, bod 39, a ze dne 2. prosince 2004, Komise v. Nizozemsko,
         C‑41/02, Recueil, s. I‑11375, bod 39 a uvedená judikatura).

      72     Je namístě konstatovat, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava dotčená v původním řízení, je překážkou pro obchod
         ve Společenství.

      73     Vyhláška ze dne 17. května 1990, která v podstatě umožňuje uvádět ve Francii do oběhu s označením šalotka pouze zeleninu založenou
         na vegetativním množení, totiž znemožňuje v tomto členském státu uvádění na trh pod označením šalotka osiv této zeleniny,
         jakož i  výrobku, který je z nich vypěstován, pocházejícího z jiných členských států, což nutí výrobce zamýšlející uvádět
         tato osiva a výrobky na trh ve Francii k tomu, aby tak činili pod jiným označením.

      74     Povinnost uložená výrobcům používat neznámá označení nebo označení méně ceněná spotřebitelem přitom může ztížit uvádění dotčených
         výrobků na trh, a v důsledku toho narušit obchod mezi členskými státy (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. ledna 2003,
         Komise v. Španělsko, C‑12/00, Recueil, s. I‑459, bod 82 a uvedená judikatura).

      75     V tomto ohledu je namístě připomenout, že narušení obchodu ve Společenství vyplývající z rozdílnosti vnitrostátních právních
         ustanovení je přípustné, pokud je nezbytné pro vyhovění kategorickým požadavkům týkajícím se zejména ochrany spotřebitelů
         a pokud výše uvedená vnitrostátní právní ustanovení jsou přiměřená vzhledem ke sledovanému cíli, jehož by nebylo možné dosáhnout
         opatřeními méně omezujícími obchod v rámci Společenství.

      76     V tomto kontextu Soudní dvůr již rozhodl, že je legitimní, aby členský stát dbal o správné informování spotřebitelů o výrobcích,
         které jsou jim nabízeny, a tak jim dával možnost provést na základě této informace jejich volbu. Členské státy mohou za účelem
         zajištění ochrany spotřebitelů zejména vyžadovat od dotčených osob úpravu označení potraviny, pokud výrobek nabízený pod určitým
         označením je s ohledem na své složení nebo výrobu tak odlišný od zboží všeobecně známého ve Společenství pod tímto označením,
         že jej nelze považovat za výrobek patřící do téže kategorie. Pokud však jde o méně významnou odlišnost, vhodná etiketa by
         měla postačovat pro podání nezbytných informací kupujícímu nebo spotřebiteli (výše uvedený rozsudek Komise v. Španělsko, body 84
         až 86 a uvedená judikatura).

      77     V projednávaném případě je nesporné, že rozdíly existující mezi tradičními šalotkami a šalotkami ze setby vyplývají především
         ze způsobu jejich množení. Kromě této odlišnosti se totiž oba druhy šalotky vyznačují značnou vnější podobností. Cíle sledovaného
         vyhláškou ze dne 17. května 1990, tedy ochrany spotřebitele, lze tak dosáhnout vhodnou etiketou upřesňující, že sporné šalotky
         jsou vypěstovány z osiva a nepocházejí z vegetativního množení.

      78     Z toho tedy vyplývá, že etiketa obsahující nestranné a objektivní označení, jež informuje spotřebitele o tom, že šalotky vyvážené
         De Groot a Bejo jsou šalotkami ze setby, je dostačující pro zajištění vhodného informování spotřebitelů.

      79     Za těchto podmínek nelze takovou povinnost, jako je povinnost uložená vyhláškou ze dne 17. května 1990 uvádět na trh pod označením
         „šalotka“ pouze šalotku z vegetativního množení, považovat za odůvodněnou ve vztahu k článku 28 ES.

      80     Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že na otázky předkládajícího soudu je třeba odpovědět tak, že:
      –       směrnice 70/458 brání zápisu odrůd ambition a matador jako odrůd osiva do Společného katalogu do oddílu určeného pro šalotky;
      –       článek 28 ES brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vyhláška ze dne 17. května 1990, která umožňuje uvádět na trh
         pod označením „šalotky“ pouze zeleninu vypěstovanou vegetativním množením s vyloučením zeleniny vypěstované z osiv vyrobených
         a uváděných na trh pod tímtéž označením v jiných členských státech.

       K nákladům řízení
      81     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      Směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh, ve znění směrnice Rady 88/380/EHS ze dne 13. června
            1988, brání zápisu odrůd ambition a matador jako odrůd osiva do Společného katalogu do oddílu určeného pro šalotky.
      Článek 28 ES brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vyhláška ze dne 17. května 1990 o obchodu s šalotkami, která
            umožňuje uvádět na trh pod označením „šalotky“ pouze zeleninu vypěstovanou vegetativním množením, s vyloučením zeleniny vypěstované
            z osiv vyrobených a uváděných na trh pod tímtéž označením v jiných členských státech.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: francouzština.