title: Věc C-776/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – VB, WA v. BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – VB, WA v. BNP Paribas Personal Finance SA
      (Věc C-776/19)
      (2020/C 19/24)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: VB, WA

         Žalovaná: BNP Paribas Personal Finance SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice č. 93/13 (1), vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění předpisů o promlčení v následujících případech: a) prohlášení určitého ujednání za zneužívající, b) případné náhrady, c) je-li spotřebitel žalující stranou a d) je-li spotřebitel žalovanou stranou, a to i v případě, že proti němu byla podána vzájemná žaloba?

                  2)

                  V případě zcela či částečně záporné odpovědi na první otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které začíná promlčecí lhůta běžet dnem přijetí nabídky úvěru a nikoli dnem, kdy vznikly vážné finanční problémy?

                  3)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  4)

                  Brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžná nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení,

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny; ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou 25 let vedle aspektů zmíněných ve čtvrté předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,37 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  6)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice č. 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  7)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice č. 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  8)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc T-527/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2019 – K.A. Schmersal Holding v. EUIPO – Tecnium (tec.nicum) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tec.nicum – Starší národní obrazová ochranná známka TECNIUM – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost služeb – Podobnost označení – Článek 8, odst. 1, písm. b), nařízení (EU) 2017/1001 – Skutečné užívání starší ochranné známky – Článek 18 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení 2017/1001 – Podoba, která se liší prvky neměnícími rozlišovací způsobilost – Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2019 – K.A. Schmersal Holding v. EUIPO – Tecnium (tec.nicum)
      (Věc T-527/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tec.nicum - Starší národní obrazová ochranná známka TECNIUM - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost služeb - Podobnost označení - Článek 8, odst. 1, písm. b), nařízení (EU) 2017/1001 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 18 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení 2017/1001 - Podoba, která se liší prvky neměnícími rozlišovací způsobilost - Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)
      (2020/C 19/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: K.A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG (Wuppertal, Německo) (zástupce: A. Haudan, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Ivanauskas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Tecnium, SL (Manrise, Španělsko) (zástupkyně: E. Sugrañes Coca, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. června 2018 (věc R 2427/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Tecnium a K. A. Schmersal Holding.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti K. A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 381, 22. 10. 2018.


title: Věc T-719/19: Žaloba podaná dne 23. října 2019 – Northgate a Northgate Europe v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/54

      Žaloba podaná dne 23. října 2019 – Northgate a Northgate Europe v. Komise
      (Věc T-719/19)
      (2020/C 19/66)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Northgate plc (Darlington, Spojené království) a Northgate Europe Ltd (Darlington) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž se týká žalobkyní;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla s referenčním rámcem zacházet jako s režimem korporační daně Spojeného království, nikoli pouze jako se samotným režimem Controlled Foreign Companies (ovládané zahraniční společnosti, dále jen „CFC“).

                  2.

                  Druhý důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu CFC. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení Kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád, mezinárodní a jiná ustanovení) za odchylku od obecné úpravy zdanění podle Kapitoly 5 uvedeného zákona.

                  3.

                  Třetí důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo splněno, neboť s podniky nacházejícími se ve skutkově i právně srovnatelné situaci bylo zacházeno rozdílně.

                  4.

                  Čtvrtý důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle oddílu 371ID of the Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý důvod vychází z toho, že uložení daňového břemene na CFC splňující kritéria pro osvobození podle uvedené Kapitoly 9, jako kategorie, porušilo právo žalobkyň na svobodu usazování a to v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý důvod vychází z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení ohledně 75 % osvobození a pevně stanoveného poměru.

                  7.

                  Sedmý důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecnou unijní právní zásadu zákazu diskriminace a zásadu rovného zacházení.

                  8.

                  Osmý důvod vychází z toho, že se se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když obdobně uplatnila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla ratione temporis použitelná.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu.


title: Věc C-799/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Košice I (Slovensko) dne 30. října 2019 – NI, OJ, PK v. Sociálna poisťovňa

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Košice I (Slovensko) dne 30. října 2019 – NI, OJ, PK v. Sociálna poisťovňa
      (Věc C-799/19)
      (2020/C 19/33)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Okresný súd Košice I

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: NI, OJ, PK

         Žalovaná: Sociálna poisťovňa

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je třeba článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (1) ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele vykládat v tom smyslu, že pojem „nesplacené pohledávky zaměstnanců, které vyplývají z pracovních smluv“ zahrnuje rovněž nemajetkovou újmu, která vznikla v důsledku úmrtí zaměstnance způsobeného pracovním úrazem?

                  2.

                  Je třeba článek 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele vykládat v tom smyslu, že se za zaměstnavatele v platební neschopnosti považuje i zaměstnavatel, vůči kterému byl sice podán návrh na výkon rozhodnutí v souvislosti se soudem přiznaným nárokem na náhradu nemajetkové újmy způsobené úmrtím zaměstnance v důsledku pracovního úrazu, avšak pohledávka byla v exekučním řízení prohlášena za nedobytnou pro nemajetnost zaměstnavatele?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


title: Věc T-726/19: Žaloba podaná dne 25. října 2019 – LSEGH (Luxembourg) a London Stock Exchange Group Holdings (Italy) v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/55

      Žaloba podaná dne 25. října 2019 – LSEGH (Luxembourg) a London Stock Exchange Group Holdings (Italy) v. Komise
      (Věc T-726/19)
      (2020/C 19/67)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: LSEGH (Luxembourg) Ltd (Londýn, Spojené království) a London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (Londýn) (zástupci: O. Brouwer, A. Pliego Selie a A. von Bonin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 Final ze dne 2. dubna 2019 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů podle článku 134 jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů vedlejších účastníků.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a neposkytla přiměřené odůvodnění při identifikaci referenčního systému v napadeném rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a neposkytla přiměřené odůvodnění tím, že v napadeném rozhodnutí nesprávně charakterizovala daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny jako odchylku od běžného fungování referenčního systému.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení tím, že v napadeném rozhodnutí konstatovala, že daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představuje diskriminaci mezi hospodářskými subjekty.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise v napadeném rozhodnutí dopustila zjevně nesprávného právního posouzení tím, že dospěla k závěru, že daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny není odůvodněno povahou nebo celkovou strukturou referenčního systému.


title: Věc T-592/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Wywiał-Prząda v. Komise („Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Odměna – Rozhodnutí o zamítnutí příspěvku za práci v zahraničí – Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu – Práce konaná pro jiný stát – Diplomatický status – Pětileté referenční období“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Wywiał-Prząda v. Komise
      (Věc T-592/18) (1)

      („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Odměna - Rozhodnutí o zamítnutí příspěvku za práci v zahraničí - Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Práce konaná pro jiný stát - Diplomatický status - Pětileté referenční období“)
      (2020/C 19/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Katarzyna Wywiał-Prząda (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Bohr a D. Milanowska, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. listopadu 2017, kterým bylo žalobkyni odepřeno přiznání příspěvku za práci v zahraničí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Katarzyně Wywiał-Prząda se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-812/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 4. listopadu 2019 – Danske Bank A/S v. Skatteverket

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 4. listopadu 2019 – Danske Bank A/S v. Skatteverket
      (Věc C-812/19)
      (2020/C 19/34)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial

         Další účastnice řízení: Skatteverket

         Předběžná otázka

      Je švédská pobočka banky usazené v jiném členském státě v situaci, kdy hlavní provozovna poskytuje uvedené pobočce služby a účtuje jí s nimi související náklady a kdy hlavní provozovna je členem seskupení pro účely DPH v jiném členském státě, zatímco švédská pobočka není členem žádného švédského seskupení pro účely DPH, samostatnou osobou povinnou k dani (1)?

         (1)  Článek 2 odst. 1, čl. 9 odst. 1 a článek 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-92/16: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Španělsko) – Bankia SA v. Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Články 6 a 7 – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo na kterou lze odpověď jasně vyvodit z judikatury – Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající – Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ – Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Zjevně nepřípustná otázka“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/2

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Španělsko) – Bankia SA v. Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza
      (Věc C-92/16) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Články 6 a 7 - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo na kterou lze odpověď jasně vyvodit z judikatury - Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající - Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ - Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevně nepřípustná otázka“)
      (2020/C 19/02)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Bankia SA

         Žalovaní: Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

         Výrok

      Články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru, jež je považováno za zneužívající, bylo zčásti zachováno, a to tak, že vnitrostátní soud odstraní prvky, které ho činí zneužívajícím. Tyto články naproti tomu nebrání tomu, aby vnitrostátní soud zhojil neplatnost takového zneužívajícího ujednání, jehož formulace vychází ze zákonného ustanovení použitelného v případě dohody smluvních stran, tak, že ho nahradí novým zněním tohoto zákonného ustanovení přijatého po uzavření smlouvy, pokud dotčená smlouva nemůže v případě odstranění tohoto zneužívajícího ujednání nadále existovat a zrušení této smlouvy v plném rozsahu spotřebitele vystavuje zvláště nepříznivým důsledkům.

         (1)  Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


title: Věc T-642/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopimed) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes Atopimed – Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopimed)
      (Věc T-642/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes Atopimed - Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 19/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Německo) (zástupce: A. Thünken, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Ivanauskas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Španělsko) (zástupci: A. Vela Ballesteros a S. Fernandez Malvar, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. července 2018 (věc R 1365/2017-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dr. August Wolff a Faes Farma.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá

                  2)

                     Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Faes Farma, SA, včetně nezbytných nákladů, které posledně uvedená vynaložila v řízení před odvolacím senátem EUIPO.

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2019.


title: Věc C-777/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tTribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – XZ,YY v. BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tTribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – XZ,YY v. BNP Paribas Personal Finance SA
      (Věc C-777/19)
      (2020/C 19/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: XZ,YY

         Žalovaná: BNP Paribas Personal Finance SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice č. 93/13 (1), vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění předpisů o promlčení v následujících případech: a) prohlášení určitého ujednání za zneužívající, b) případné náhrady, c) je-li spotřebitel žalující stranou a d) je-li spotřebitel žalovanou stranou, a to i v případě, že proti němu byla podána vzájemná žaloba?

                  2)

                  V případě zcela či částečně záporné odpovědi na první otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které začíná promlčecí lhůta běžet dnem přijetí nabídky úvěru a nikoli dnem, kdy vznikly vážné finanční problémy?

                  3)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  4)

                  Brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžné nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení,

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny; ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou 25 let vedle aspektů zmíněných ve čtvrté předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,37 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  6)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice č. 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  7)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice č. 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  8)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-821/19: Žaloba podaná dne 8. listopadu 2019 – Evropská komise v. Maďarsko

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/34

      Žaloba podaná dne 8. listopadu 2019 – Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-821/19)
      (2020/C 19/36)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande, J. Tomkin a A. Tokár, zmocněnci)

         Žalovaný: Maďarsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  a)

                  rozhodl, že:

                              —

                              Maďarsko tím, že zavedlo nový důvod nepřípustnosti žádostí o azyl vedle důvodů nepřípustnosti výslovně stanovených ve směrnici 2013/32/EU, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 33 odst. 2 uvedené směrnice;

                              —

                              Maďarsko tím, že přijalo opatření k označení organizační činnosti vyvíjené za účelem umožnit zahájení azylového řízení osobám, jež nesplňují požadavky stanovené vnitrostátním právem v oblasti azylu, za skutkovou podstatu trestného činu a která stanoví povinnost přijmout omezující opatření vůči osobám obviněným z takového trestného činu nebo odsouzeným za něj, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 8 odst. 2, čl. 12 odst. 1 písm. c) a čl. 22 odst. 1 směrnice 2013/32/EU, jakož i z čl. 10 odst. 4 směrnice 2013/33/EU;

                  b)

                  uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Maďarsko od doby, kdy se v roce 2015 náhle zvýšil počet žádostí o azyl, několikrát změnilo svůj azylový systém. V roce 2018 doznala maďarská právní úprava v oblasti azylového práva podstatných změn. Dne 20. června 2018 schválil maďarský Parlament az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló 2018. évi VI. törvény (zákon č. VI z roku 2018, o změně některých zákonů v souvislosti s opatřeními proti ilegálnímu přistěhovalectví) a sedmou změnu maďarské Ústavy. Tento soubor legislativních opatření je znám i jako zákon „Stop Soros“. V důsledku těchto změn se ještě více zúžil okruh osob, kterým může svědčit právo na azyl, neboť na základě změny azylového zákona se za nepřípustnou považuje žádost tehdy, když žadatel přicestoval na území Maďarska přes zemi, ve které nebyl ani pronásledován, ani mu přímo nehrozilo, že bude pronásledován. Ve stejném duchu byl změněn Büntető Törvénykönyv (trestní zákoník). V něm byla za skutkovou podstatu trestného činu označena organizační činnost, jejímž účelem je umožnit zahájení azylových řízení osobám, jež v zemi svého původu, v zemi svého obvyklého bydliště nebo v jiné zemi, přes kterou přicestovaly [do Maďarska], nejsou z důvodů rasových, národnostních, příslušnosti k určitým společenským vrstvám, náboženských nebo zastávání určitých politických názorů pronásledovány nebo nemají odůvodnění strach z přímého pronásledování.
      Komise měla za to, že právní úprava přijatá v roce 2018 je v rozporu s unijním právem, a tak proti Maďarsku zahájila řízení pro nesplnění povinnosti. Vzhledem k tomu, že argumenty vznesené Maďarskem v průběhu postupu před zahájením soudního řízení nerozptýlily pochybnosti Komise, rozhodla se Komise předložit věc Soudnímu dvoru.


title: věc C-847/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2019 Achemos Grupė UAB a Achema AB proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 12. září 2019 ve věci T-417/16, Achemos Grupė a Achema AB v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/35

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2019 Achemos Grupė UAB a Achema AB proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 12. září 2019 ve věci T-417/16, Achemos Grupė a Achema AB v. Komise
      (věc C-847/19 P)
      (2020/C 19/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Achemos Grupė UAB, Achema AB (zástupci: R. Martens, avocat, a V. Ostrovskis, advokatas)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Litevská republika, Klaipėdos Nafta AB

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek (navrhovatelek)

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil body 1 a 2 výroku napadeného rozsudku;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu,

                  —

                  podpůrně aby sám rozhodl o žalobě a zrušil žalobou napadené rozhodnutí (1) v celém rozsahu;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu všech nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení článku 263 SFEU ve spojení s čl. 256 odst. 1 SFEU a povinností uvést odůvodnění, spočívajícího v nesprávném právní posouzení, kterého se Tribunál dopustil tím, že neposoudil informace, z nichž Komise vycházela při přijímání rozhodnutí, ačkoli náležitý přezkum legality rozhodnutí Komise Tribunálem vyžaduje ověření věcné správnosti informací, z nichž Komise vychází, jejich věrohodnost a soudržnost.

                  2.

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (právo na řádnou správu) a článku 12 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (2) ve spojení s článkem 5 téhož nařízení, spočívajícího v nesprávném právní posouzení, kterého se Tribunál dopustil tím, že navrhovatelkám vytkl, že Komisi v průběhu jejího předběžného šetření neposkytly informace, ačkoli z povinnosti provést řádné a nestranné šetření a z práva na řádnou správu vyplývá, že povinnost zajistit si co nejúplnější a co nejspolehlivější informace má Komise.

                  3.

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení čl. 296 odst. 2 SFEU, čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie a povinnosti uvést odůvodnění, spočívajícího v tom, že Tribunál jasně a jednoznačně neuvedl důvody, proč mohl být projekt LNG vyňat z působnosti článku 14 směrnice 2004/18/ES (3) a zadán přímo společnosti Klaipėdos Nafta, ačkoli z povinnosti Tribunálu uvést odůvodnění vyplývá, že své argumenty měl uvést takovým způsobem, aby se navrhovatelky mohly seznámit s důvody přijatého rozhodnutí.

         (1)  Rozhodnutí Komise C(2013) 7884 final ze dne 20. listopadu 2013, kterým byla státní podpora SA.36740 (2013/NN), kterou Litva poskytla společnosti Klaipedos Nafta, prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem (Úř. věst. 2016, C 161, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, 2004, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132)


title: Věc C-486/16: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Španělsko) – Bankia SA v. Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Články 6 a 7 – Nepřiměřené podmínky ve spotřebitelských smlouvách – Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo na kterou lze odpověď jasně vyvodit z judikatury – Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ – Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva – Zásada efektivity – Zásada procesní autonomie“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/4

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Španělsko) – Bankia SA v. Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño
      (Věc C-486/16) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Články 6 a 7 - Nepřiměřené podmínky ve spotřebitelských smlouvách - Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo na kterou lze odpověď jasně vyvodit z judikatury - Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ - Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva - Zásada efektivity - Zásada procesní autonomie“)
      (2020/C 19/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Bankia SA

         Žalovaní: Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño

         Výrok

      Článek 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách a zásada efektivity musí být za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl vnitrostátní soud prvního stupně vázán rozhodnutím odvolacího soudu, kterým se nařizuje zahájení exekučního řízení s přihlédnutím k závažnosti nesplnění povinností spotřebitele vyplývajících ze smlouvy o hypotečním úvěru, i když tato smlouva obsahuje ujednání prohlášené za zneužívající v předchozím rozsudku, který je konečný, avšak ve vnitrostátním právu nezakládá překážku věci pravomocně rozsouzené.

         (1)  Úř. věst. C 441, 28.11.2016.


title: Věc T-643/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes – Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes)
      (Věc T-643/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes - Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 19/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Německo) (zástupce: A. Thünken, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Ivanauskas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Španělsko) (zástupci: A. Vela Ballesteros a S. Fernandez Malvar, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. června 2018 (věc R 1842/2017-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dr. August Wolff a Faes Farma.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá

                  2)

                     Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Faes Farma, SA, včetně nezbytných nákladů, které posledně uvedená vynaložila v řízení před odvolacím senátem EUIPO.

         (1)  Úř. věst. C 16, 14.1.2019.


title: Věc C-849/19: Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Evropská komise v. Řecká republika

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/36

      Žaloba podaná dne 21. listopadu 2019 – Evropská komise v. Řecká republika
      (Věc C-849/19)
      (2020/C 19/38)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar, C. Hermes)

         Žalovaná: Řecká republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Řecká republika porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 4 a čl. 6 odst. 1 směrnice 92/43/EHS (1), jakož i Smlouvu o fungování evropské unie tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala všechna opatření nezbytná pro stanovení vhodných cílů ochrany a vhodných ochranných opatření ve vztahu ke 239 lokalitám významným pro Společenství (SCI), které se nacházejí na řeckém území a jsou obsaženy v rozhodnutí Komise 2006/613/ES ze dne 19. července 2006 (2);

                  —

                  uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Evropská komise tvrdí, že Řecká republika nestanovila vhodné povinnosti ochrany ve stanovených lhůtách ve vztahu ke 239 lokalitám významným pro Společenství, které se nacházejí na řeckém území.
      Mimoto Evropská komise tvrdí, že Řecká republika nestanovila vhodná ochranná opatření ve stanovených lhůtách ve vztahu ke 239 lokalitám významným pro Společenství, které se nacházejí na řeckém území.
      Z těchto důvodů porušila Řecká republika čl. 4 odst. 4 a čl. 6 odst. 1 směrnice 92/43/EHS, jakož i Smlouvu o fungování evropské unie.

         (1)  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2006/613/ES ze dne 19. července 2006, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 259, 21.9.2006, s. 1).


title: Věc C-801/18: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 5. září 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil supérieur de la Sécurité sociale - Lucembursko) – EU v. Caisse pour l'avenir des enfants („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Volný pohyb pracovníků – Rovné zacházení – Článek 45 SFEU – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 4 – Úmluva o sociálním zabezpečení uzavřená mezi členským státem zaměstnání a třetí zemí – Rodinné dávky – Použití na příhraniční pracovníky, kteří nejsou státními příslušníky ani osobami s bydlištěm ve smluvním státě úmluvy“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/4

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 5. září 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil supérieur de la Sécurité sociale - Lucembursko) – EU v. Caisse pour l'avenir des enfants
      (Věc C-801/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Volný pohyb pracovníků - Rovné zacházení - Článek 45 SFEU - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 4 - Úmluva o sociálním zabezpečení uzavřená mezi členským státem zaměstnání a třetí zemí - Rodinné dávky - Použití na příhraniční pracovníky, kteří nejsou státními příslušníky ani osobami s bydlištěm ve smluvním státě úmluvy“)
      (2020/C 19/05)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: EU

         Odpůrkyně: Caisse pour l'avenir des enfants

         Výrok

      Článek 45 SFEU ve spojení s článkem 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné orgány prvního členského státu odmítly vyplatit státnímu příslušníku druhého členského státu, který pracuje v prvním členském státě, aniž zde pobývá, rodinné dávky pro jeho dítě pobývající ve třetí zemi se svou matkou, pokud uvedené orgány za stejných podmínek pro poskytnutí uvedených dávek na základě dvoustranné mezinárodní smlouvy uzavřené mezi prvním členským státem a touto třetí zemí přiznávají právo na rodinné dávky vlastním státním příslušníkům a osobám s bydlištěm v tomto státě, ledaže tyto orgány mohou předložit objektivní odůvodnění jejich odmítnutí.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-779/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – AV v. BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – AV v. BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Věc C-779/19)
      (2020/C 19/27)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AV

         Žalovaní: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice č. 93/13 (1), vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění předpisů o promlčení v následujících případech: a) prohlášení určitého ujednání za zneužívající, b) případné náhrady, c) je-li spotřebitel žalující stranou a d) je-li spotřebitel žalovanou stranou, a to i v případě, že proti němu byla podána vzájemná žaloba?

                  2)

                  V případě zcela či částečně záporné odpovědi na první otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které začíná promlčecí lhůta běžet dnem přijetí nabídky úvěru a nikoli dnem, kdy vznikly vážné finanční problémy?

                  3)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  4)

                  Brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžné nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení,

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny; ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou 25 let vedle aspektů zmíněných ve čtvrté předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,37 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  6)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice č. 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  7)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice č. 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  8)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc T-731/19: Žaloba podaná dne 29. října 2019 – Arris Global v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/57

      Žaloba podaná dne 29. října 2019 – Arris Global v. Komise
      (Věc T-731/19)
      (2020/C 19/69)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Arris Global Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Lesar, Solicitor a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla s referenčním rámcem zacházet jako s režimem korporační daně Spojeného království, nikoli pouze jako se samotným režimem Controlled Foreign Companies (ovládané zahraniční společnosti, dále jen „CFC“).

                  2.

                  Druhý důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu CFC. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení Kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád, mezinárodní a jiná ustanovení) za odchylku od obecné úpravy zdanění podle Kapitoly 5 uvedeného zákona.

                  3.

                  Třetí důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo splněno, neboť s podniky nacházejícími se ve skutkově i právně srovnatelné situaci bylo zacházeno rozdílně.

                  4.

                  Čtvrtý důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle oddílu 371ID of the Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý důvod vychází z toho, že uložení daňového břemene na CFC splňující kritéria pro osvobození podle uvedené Kapitoly 9, jako kategorie, porušilo právo žalobkyň na svobodu usazování a to v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý důvod vychází z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení ohledně 75 % osvobození a pevně stanoveného poměru.

                  7.

                  Sedmý důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecnou unijní právní zásadu zákazu diskriminace a zásadu rovného zacházení.

                  8.

                  Osmý důvod vychází z toho, že se se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když obdobně uplatnila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla ratione temporis použitelná.

                  9.

                  Devátý důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 napadeného rozhodnutí, že existuje kategorie příjemců (včetně žalobkyň), a že žalobkyně získaly podporu, která měla být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí vrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu.


title: Věc C-856/19: Žaloba podaná dne 25. listopadu 2019 – Evropská komise v. Maďarsko

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/37

      Žaloba podaná dne 25. listopadu 2019 – Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-856/19)
      (2020/C 19/39)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Perrin a A. Sipos, zmocněnci)

         Žalovaná: Maďarská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  určit, že Maďarsko porušilo povinnosti vyplývající pro něj z čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (1), jelikož po uplynutí přechodného období dne 31. prosince 2017 uplatňovalo celkovou spotřební daň v nižší sazbě než 60 % vážené průměrné maloobchodní prodejní ceny cigaret, které byly propuštěny ke spotřebě, a vybíralo z 1 000 kusů cigaret spotřební daň nižší než 115 eur, a

                  —

                  uložit Maďarsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Článek 10 odst. 2 směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků stanoví, že od 1. ledna 2014 činí celková spotřební daň z cigaret nejméně 60 % vážené průměrné maloobchodní prodejní ceny cigaret propuštěných ke spotřebě, ledaže je spotřební daň z 1 000 kusů cigaret alespoň 115 eur. Vzhledem k tomu, že Maďarsko vybírá spotřební daň nižší než 115 eur z 1 000 kusů cigaret, je vyžadováno, aby uplatňovalo sazbu spotřební daně rovnající se nebo vyšší než 60 % vážené průměrné ceny.
      Za účelem dosažení této sazby spotřební daně bylo Maďarsku a sedmi dalším členským státům poskytnuto přechodné období, které uplynulo dne 31. prosince 2017. Podle čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2011/64/EU měly tyto členské státy dosáhnout stanovené sazby spotřební daně na konci tohoto období.
      Komise má za to, že Maďarsko nedosáhlo sazby spotřební daně stanovené v čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2011/64/EU na konci přechodného období a od 31. prosince 2017 vybírá spotřební daň v nižší sazbě, než je sazba stanovená směrnicí.

         (1)  Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (Úř. věst. L 176).


title: Věc C-262/19: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Polymeles Protodikeio Athinon - Řecko) – RM, SN v. Agrotiki Trapeza Ellados („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Státní podpory – Zřizování hypotéčních zástavních práv za účelem zajištění bankovních úvěrů poskytnutých zemědělcům – Vnitrostátní právní úprava omezující výši částky, pro kterou jsou zřizována hypotéční zástavní práva – Nedostatečné uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu unijního práva – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/5

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Polymeles Protodikeio Athinon - Řecko) – RM, SN v. Agrotiki Trapeza Ellados
      (Věc C-262/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Státní podpory - Zřizování hypotéčních zástavních práv za účelem zajištění bankovních úvěrů poskytnutých zemědělcům - Vnitrostátní právní úprava omezující výši částky, pro kterou jsou zřizována hypotéční zástavní práva - Nedostatečné uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu unijního práva - Zjevná nepřípustnost“)
      (2020/C 19/06)
      Jednací jazyk: řečtina

         Předkládající soud

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: RM, SN

         Žalovaný: Agrotiki Trapeza Ellados

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Polymeles Protodikeio Athinon (soud prvního stupně v Aténách, Řecko) ze dne 8. února 2019 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019.


title: Věc C-569/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. července 2019 – Evropská komise v. Španělské království, vedlejší účastník řízení: Francouzská republika

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/38

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. července 2019 – Evropská komise v. Španělské království, vedlejší účastník řízení: Francouzská republika
      (Věc C-569/17) (1)

      (2020/C 19/40)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 392, 20. 11. 2017.


title: Věc T-79/19: Usnesení Tribunálu ze dne 18. listopadu 2019 – Lantmännen a Lantmännen Agroetanol v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/58

      Usnesení Tribunálu ze dne 18. listopadu 2019 – Lantmännen a Lantmännen Agroetanol v. Komise
      (Věc T-79/19) (1)

      (2020/C 19/70)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-580/18 P: Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 14. srpna 2019 – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH v. Lotte Co. Ltd, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/38

      Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 14. srpna 2019 – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH v. Lotte Co. Ltd, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-580/18 P) (1)

      (2020/C 19/41)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21. 1. 2019.


title: Věc C-491/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polsko) dne 27. července 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polsko) dne 27. července 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Věc C-491/18)
      (2020/C 19/07)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

         Žalovaný: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Předběžná otázka

      Brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1), zejména její článek 168, čl. 178 písm. a) a čl. 226 bod 6, a zásady systému DPH, zejména zásada daňové neutrality a zásada proporcionality, takové vnitrostátní praxi, která odpírá nárok na odpočet DPH v případě faktur, na nichž je uveden nesprávný druh zboží, přestože v průběhu daňového řízení (před vydáním rozhodnutí) předložila osoba povinná k dani veškerá nezbytná vysvětlení a podkladové dokumenty, které potvrzují existenci i podrobné vlastnosti zboží, jež bylo předmětem plnění, a které byly následně daňovými orgány uznány v průběhu daňového řízení, přičemž nebyl zjištěn daňový únik?


title: Věc T-537/19: Usnesení Tribunálu ze dne 12. listopadu 2019 – DK v. GSA

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/58

      Usnesení Tribunálu ze dne 12. listopadu 2019 – DK v. GSA
      (Věc T-537/19) (1)

      (2020/C 19/71)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-583/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2019 Belén Bernaldo de Quirós proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. června 2019 ve věci T-273/18, Bernaldo de Quirós v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2019 Belén Bernaldo de Quirós proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. června 2019 ve věci T-273/18, Bernaldo de Quirós v. Komise
      (Věc C-583/19 P)
      (2020/C 19/08)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovateka): Belén Bernaldo de Quirós (zástupkyně: M. Casado García-Hirschfeld, advokátka)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

                  —

                  zrušit rozsudek ze dne 5. června 2019, Bernaldo de Quirós v. Komise (T-273/18),

                  —

                  vyhovět návrhovým žádáním podaným v prvním stupni,

                  —

                  uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší jediný důvod vycházející ze zkreslení skutkového stavu, zjevně nesprávného posouzení a nesprávného právního odůvodnění.
      Navrhovatelka ve svém druhém žalobním důvodu před Tribunálem uvedla porušení zásady dodržování práva na obhajobu v rámci článku 3 přílohu IX služebního řádu úředníků. Tribunál rozhodl o tomto důvodu v bodech 81 až 94 napadeného rozsudku.
      Navrhovatelka se domnívá, že konstatování, ke kterému dospěl Tribunál, jsou z věcného hlediska nesprávná. Domnívá se, že napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením a obsahuje zjevně nesprávné posouzení, protože zaprvé interní předpisy nemohou odůvodnit nedodržení ustanovení služebního řádu a zadruhé dotčená obecná prováděcí ustanovení (OPU) nestanoví delegaci pravomocí OOJ. Konečně výklad ustanovení článku 3 přílohy IX služebního řádu úředníků a článku 4 odst. 4 OPU vede k nesprávnému právnímu odůvodnění.


title: Věc C-751/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 29. srpna 2019 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) – Portugalsko] – Totalmédia - Marketing Directo e Publicidade SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/39

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 29. srpna 2019 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) – Portugalsko] – Totalmédia - Marketing Directo e Publicidade SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-751/18) (1)

      (2020/C 19/42)
      Jednací jazyk: portugalština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-655/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 30. srpna 2019 – LN v. Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 30. srpna 2019 – LN v. Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov
      (Věc C-655/19)
      (2020/C 19/10)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: LN

         Odpůrci: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 2 směrnice 2006/112 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) tomu, aby plnění, prostřednictvím kterého plátce daně, který jako věřitel získá nemovitost, která je předmětem nuceného výkonu rozhodnutí, a později ji prodá za účelem dosažení splacení zapůjčené částky, bylo považováno za ekonomickou činnost ve formě využití hmotného nebo nehmotného majetku za účelem získávání pravidelného příjmu z něj?

                  2)

                  Může být osoba, která provedla takovou právní transakci, považována za osobu povinnou k dani ve smyslu článku 9 směrnice 2006/112?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-709/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. září 2019 – Vereniging van Effectenbezitters v. BP plc

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. září 2019 – Vereniging van Effectenbezitters v. BP plc
      (Věc C-709/19)
      (2020/C 19/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Vereniging van Effectenbezitters

         Žalovaná: BP plc

         Předběžné otázky

                  1)

                              a.

                              Musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1, dále jen „nařízení Brusel Ia“) vykládán v tom smyslu, že přímý vznik čistě majetkové újmy na investičním účtu vedeném v Nizozemsku nebo na investičním účtu vedeném u banky nebo investiční společnosti usazené v Nizozemsku, která je důsledkem investičních rozhodnutí, která byla učiněna pod vlivem obecně celosvětově zveřejňovaných, ale nesprávných, neúplných a zavádějících informací nadnárodní společnosti kótované na burze, poskytuje dostatečnou vazbu na místo, kde došlo ke škodné události (Erfolgsort), zakládající mezinárodní příslušnost nizozemských soudů?

                              b.

                              Pokud tomu tak není, je třeba dalších okolností, které odůvodňují příslušnost nizozemských soudů, a o jaké okolnosti se v takovém případě jedná? Postačují tyto další okolnosti […], které jsou uvedeny v bodě 4.2.2 předkládajícího rozhodnutí, k tomu, aby založily příslušnost nizozemských soudů?

                  2)

                  Musí být odpověď na první otázku jiná, pokud se jedná o žalobu podle článku 3:305a [Burgerlijk Wetboek (nizozemský občanský zákoník, dále jen „BW“)], podanou sdružením, jehož cílem je hájit na základě vlastní legitimace kolektivní zájmy investorů, kteří utrpěli újmu ve smyslu první otázky, což mj. vede k tomu, že nejsou zjišťována ani bydliště těchto investorů, ani zvláštní okolnosti individuálních nákupů, resp. individuálních rozhodnutí neprodat již vlastněné akcie?

                  3)

                  Pokud jsou nizozemské soudy podle čl. 7 bodu 2 nařízení Brusel Ia příslušné k rozhodnutí o žalobě podané podle článku 3:350a BW, je pak dotyčný soud podle čl. 7 bodu 2 tohoto nařízení jak z mezinárodního, tak i vnitrostátního hlediska místně příslušný k rozhodnutí o všech následných individuálních žalobách na náhradu škody, podaných investory, kteří utrpěli újmu ve smyslu první otázky?

                  4)

                  Pokud je dotyčný nizozemský soud ve smyslu třetí otázky k rozhodnutí o všech individuálních žalobách na náhradu škody, podaných investory, kteří utrpěli újmu ve smyslu první otázky, sice místně příslušný z mezinárodního, ale nikoli z vnitrostátního hlediska, musí se pak vnitrostátní místní příslušnost určit podle bydliště poškozeného investora, sídla banky, u které je veden osobní bankovní účet tohoto investora, nebo podle sídla banky, u které je veden investiční účet, nebo se musí vycházet z jiného určujícího kritéria?


title: Věc C-719/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 30. září 2019 – FS v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 30. září 2019 – FS v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-719/19)
      (2020/C 19/12)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: FS

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158 (1), …) vykládán v tom smyslu, že povinnosti vyplývající z rozhodnutí o vyhoštění občana Unie z území hostitelského členského státu, vydaného podle tohoto ustanovení, jsou splněny a toto rozhodnutí již nevyvolává žádné právní účinky, jakmile tento občan Unie ve lhůtě pro dobrovolné opuštění území, stanovené v tomto rozhodnutí, prokazatelně opustí území tohoto hostitelského členského státu?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Náleží tomuto občanu Unie při okamžitém návratu do hostitelského členského státu právo pobytu po dobu až tří měsíců stanovené v čl. 6 odst. 1 směrnice 2004/38/ES, nebo hostitelský členský stát může vydat nové rozhodnutí o vyhoštění, aby zabránil tomu, aby dotčený občan Unie krátkodobě vstupoval na území hostitelského členského státu?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Musí pak tento občan Unie po určitou dobu pobývat mimo území daného hostitelského členského státu a jak dlouho tato doba trvá?

         (1)  s. 77.


title: Věc C-720/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Düsseldorf (Německo) dne 30. září 2019 – GR v. Stadt Duisburg

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Düsseldorf (Německo) dne 30. září 2019 – GR v. Stadt Duisburg
      (Věc C-720/19)
      (2020/C 19/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: GR

         Žalované: Stadt Duisburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Ztratí rodinný příslušník tureckého pracovníka, který od tohoto pracovníka může odvozovat práva podle čl. 7 odst. 1 [rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, dále jen „rozhodnutí č. 1/80“], tato práva, pokud přijme státní občanství hostitelského členského státu a tím pozbude dosavadní státní občanství?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Může se rodinný příslušník tureckého pracovníka ve výše popsané situaci nadále dovolávat práv plynoucích z článku 7 rozhodnutí č. 1/80 tehdy, pokud státní občanství hostitelského členského státu zase pozbyl, protože opět přijal dřívější státní občanství?


title: Věc C-738/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 7. října 2019 – A v. B,C

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 7. října 2019 – A v. B,C
      (Věc C-738/19)
      (2020/C 19/14)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: A

         Žalované: B.C

         Předběžná otázka

      Jak musí být vykládána směrnice 93/13 (1) a zejména v ní obsažená zásada kumulativního účinku při posouzení otázky, zda je náhrada, kterou musí poskytnout spotřebitel, který neplní svůj závazek, nepřiměřeně vysoká ve smyslu bodu 1 písm. e) přílohy k této směrnici, jedná-li se o ujednání o smluvní pokutě, jež se vážou na porušení smlouvy různého druhu, která se ze své podstaty nemusí uskutečnit současně a v projednávané věci se také společně neuskutečnila? Je přitom relevantní, že v souvislosti s porušeními smlouvy, na která se váže smluvní pokuta, je požadována také náhrada škody v podobě vydání protiprávně dosažených zisků?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Žádost o poradní stanovisko předložená dne 17. září 2019 Výborem pro vyřizování stížností v oblasti zadávání veřejných zakázek ve věci Tak – Malbik ehf. v. Islandská správa silnic a pobřeží a Þróttur ehf. (Věc E-7/19)2020/C 23/09

text:
               23.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 23/9

      Žádost o poradní stanovisko předložená dne 17. září 2019 Výborem pro vyřizování stížností v oblasti zadávání veřejných zakázek ve věci Tak – Malbik ehf. v. Islandská správa silnic a pobřeží a Þróttur ehf.
      (Věc E-7/19)
      (2020/C 23/09)
      Dne 23. září 2019 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko, kterou Soudnímu dvoru ESVO předložil dne 17. září 2019 Výbor pro vyřizování stížností v oblasti zadávání veřejných zakázek (kærunefnd útboðsmála) ve věci Tak – Malbik ehf. v. Islandská správa silnic a pobřeží a Þróttur ehf. v souvislosti s následující otázkou:

                  Považuje se veřejná zakázka, která má být realizována v návaznosti na nabídkové řízení a v jejímž rámci se uchazeči zavazují ke zpracovávání a skladování určitých surovin poskytovaných veřejným zadavatelem a v souladu s jeho požadavky, za zakázku na stavební práce ve smyslu směrnice 2014/24/EU, zejména čl. 2 odst. 6 a 7, nebo za zakázku na služby ve smyslu téže směrnice, zejména čl. 2 odst. 9?


title: Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 18. října 2019 Radou pro stížnosti v oblasti zadávání veřejných zakázek ve věci Scanteam AS v. norská vláda (Věc E-8/19)2020/C 23/10

text:
               23.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 23/10

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 18. října 2019 Radou pro stížnosti v oblasti zadávání veřejných zakázek ve věci Scanteam AS v. norská vláda
      (Věc E-8/19)
      (2020/C 23/10)
      Dne 18. října 2019 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko z téhož dne, kterou Soudnímu dvoru ESVO předložila norská Rada pro stížnosti v oblasti zadávání veřejných zakázek (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) ve věci Scanteam AS v. norská vláda ohledně následující otázky:
      Je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek použitelná na zadávací řízení diplomatické mise státu ESVO ve třetí zemi (tj. mimo EHP)?


title: Žaloba organizace Abelia a společnosti WTW AS ze dne 26. listopadu 2019 proti Kontrolnímu úřadu ESVO (Věc E-9/19)2020/C 23/07

text:
               23.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 23/7

      Žaloba organizace Abelia a společnosti WTW AS ze dne 26. listopadu 2019 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
      (Věc E-9/19)
      (2020/C 23/07)
      Dne 26. listopadu 2019 podaly organizace Abelia a společnost WTW AS, zastoupené advokátem Espenem Bakkenem, Arntzen de Besche Advokatfirma AS, PO Box 2734, Solli, 0204 Oslo, Norsko, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
      Žalobci požadují, aby Soudní dvůr ESVO:

                  1.

                  zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 57/19/KOL ze dne 10. července 2019;

                  2.

                  uložil Kontrolnímu úřadu ESVO náhradu nákladů řízení.

         Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  Abelia je profesní sdružení zaměstnavatelů v rámci největší norské organizace zaměstnavatelů, NHO (Svaz norského obchodu a průmyslu).

                  —

                  Společnost WTW AS, která je členem profesní organizace Abelia, se zabývá vývojem softwaru a nabízí inovativní technická řešení zákazníkům v řadě obchodních segmentů. WTW rovněž působí v odvětví elektronického zdravotnictví a přímo konkuruje veřejným řešením v oblasti elektronického zdravotnictví, kterými se Kontrolní úřad ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) v napadeném rozhodnutí zabýval.

                  —

                  Napadené rozhodnutí se týká oznámeného financování veřejného subjektu, který je pověřen poskytováním vnitrostátního řešení elektronického zdravotnictví.

                  —

                  Norská vláda nepovažovala vzájemně provázané činnosti elektronického zdravotnictví financované z veřejných prostředků za státní podporu, protože se nejednalo o „hospodářské činnosti“ ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP. Předložila však oznámení z důvodů právní jistoty ze dne 3. května 2019.

                  —

                  Kontrolní úřad přijal dne 10. července 2019 napadené rozhodnutí na základě čl. 4 odst. 2 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru a dospěl v něm k závěru, že podle současné organizační struktury norského zdravotnictví podnik Norsk Helsenett SF a norské ředitelství elektronického zdravotnictví nepředstavují „podniky“, pokud jde o poskytování řešení v oblasti elektronického zdravotnictví.

                  —

                  V napadeném rozhodnutí Kontrolní úřad rovněž konstatoval, že oznámená opatření neposkytují podniku Norsk Helsenett SF hospodářskou výhodu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

                  —

                  Žalobci zpochybňují skutečnost, že Kontrolní úřad přijal napadené rozhodnutí týkající se podpory, aniž zahájil formální vyšetřovací řízení, čímž porušil procesní práva žalobců.

                  —

                  Žalobci tedy navrhují, aby Soud ESVO napadené rozhodnutí zrušil.


title: Věc T-827/19: Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Gaspar v. Komise

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/48

      Žaloba podaná dne 2. prosince 2019 – Gaspar v. Komise
      (Věc T-827/19)
      (2020/C 61/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Norbert Gaspar (Mensdorf, Lucembursko) (zástupce: R. Wardyn, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 23. května 2018; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a čl. 7 odst. 1 obecných prováděcích ustanovení:

                              —

                              převoditelné roky započitatelné pro důchod musí být vypočteny na základě skutečně převedené částky s odečtením částky kapitálového zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu;

                              —

                              Úřad pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) pochybil, kdy převoditelná léta započitatelná pro důchod vypočetl na základě částky poskytnuté vnitrostátním úřadem v předběžném rozhodnutí, zatímco skutečně převedená částka jednoznačně neodpovídala kapitálovému zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z bezdůvodného obohacení Unie:

                              —

                              výpočtem let započitatelných pro důchod na základě předběžné částky, která byla následně přepočítána a která jednoznačně neodpovídala kapitálovému zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu, došlo k bezdůvodnému obohacení na straně Unie.


title: Spojené věci C-355/18 až 357/18 a C-479/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg a Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Rakousko) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18) v. Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet a KL v. UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK v. DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ v. Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft a NI v. Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18) („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Životní pojištění – Směrnice 90/619/EHS, 92/96/EHS, 2002/83/ES a 2009/138/ES – Právo na odstoupení od smlouvy – Nesprávné poučení o podmínkách uplatnění tohoto práva – Formální náležitosti prohlášení o odstoupení – Účinky na povinnosti pojišťovny – Lhůta – Zánik práva na odstoupení od smlouvy – Možnost odstoupení následujícího po vypovězení smlouvy – Vyplacení odbytného – Vrácení zaplaceného pojistného – Nárok na úročení – Promlčení“)

text:
               2.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/8

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg a Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Rakousko) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18) v. Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet a KL v. UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK v. DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ v. Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft a NI v. Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)
      (Spojené věci C-355/18 až 357/18 a C-479/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Životní pojištění - Směrnice 90/619/EHS, 92/96/EHS, 2002/83/ES a 2009/138/ES - Právo na odstoupení od smlouvy - Nesprávné poučení o podmínkách uplatnění tohoto práva - Formální náležitosti prohlášení o odstoupení - Účinky na povinnosti pojišťovny - Lhůta - Zánik práva na odstoupení od smlouvy - Možnost odstoupení následujícího po vypovězení smlouvy - Vyplacení odbytného - Vrácení zaplaceného pojistného - Nárok na úročení - Promlčení“)
      (2020/C 68/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Salzburg a Bezirksgericht für Handelssachen Wien

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18), KL, LK, MJ a NI (C-479/18)

         Žalované: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich C-355/18 až C-357/18, UNIQA Österreich Versicherungen AG, DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft a Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)

         Výrok

                  1)

                  Článek 15 odst. 1 první pododstavec druhé směrnice Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 79/267/EHS (neoficiální překlad), ve znění směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 a ve spojení s článkem 31 směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) (neoficiální překlad), čl. 35 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění ve spojení s jejím článkem 36 odst. 1, jakož i čl. 185 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) ve spojení s jejím čl. 185 odst. 1 musí být vykládány v tom smyslu, že lhůta pro uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o životním pojištění začíná běžet okamžikem, kdy je pojistník informován o tom, že smlouva je uzavřena, i když poučení poskytnuté pojišťovnou tomuto pojistníkovi

                              —

                              opomene upřesnit, že rozhodné vnitrostátní právo dané smlouvy nestanoví žádnou formální náležitost pro uplatnění uvedeného práva na odstoupení, nebo

                              —

                              uvede formální náležitosti, které ve skutečnosti nejsou rozhodným vnitrostátním právem dané smlouvy nebo smluvními ustanoveními vyžadovány, pokud takové uvedení nezbavuje pojistníky možnosti uplatnit právo na odstoupení v podstatě za týchž podmínek, jako kdyby poučení bylo správné. Předkládajícím soudům přísluší, aby na základě celkového posouzení zohledňujícího zejména vnitrostátní právní kontext a skutkové okolnosti v původních řízeních posoudily, zda chyba obsažená v poučení poskytnutém pojistníkovi jej připravila o takovou možnost.

                  2)

                  Článek čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619 ve znění směrnice 92/96 a ve spojení s článkem 31 směrnice 92/96 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že pojišťovna neposkytne pojistníkovi poučení o jeho právu na odstoupení nebo že poučení poskytnuté pojišťovnou je chybné do té míry, že zbavuje pojistníka možnosti uplatnit právo na odstoupení v podstatě za týchž podmínek, jako kdyby poučení bylo správné, lhůta pro uplatnění práva na odstoupení neběží, i když se pojistník o existenci práva na odstoupení dověděl jinými způsoby.

                  3)

                  Článek čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619 ve znění směrnice 92/96 a ve spojení s článkem 31 směrnice 92/96 a čl. 35 odst. 1 směrnice 2002/83 ve spojení s jejím čl. 36 odst. 1 musí být vykládány v tom smyslu, že po vypovězení smlouvy a splnění všech z ní vyplývajících povinnosti, zejména pak vyplacení odbytného pojišťovnou, může pojistník ještě uplatnit právo na odstoupení, pokud rozhodné právo smlouvy neupravuje právní účinky nepoučení o právu na odstoupení nebo poskytnutí chybného poučení.

                  4)

                  Článek čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619 ve znění směrnice 92/96, čl. 35 odst. 1 směrnice 2002/83 a čl. 185 odst. 1 směrnice 2009/138 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž je pojišťovna povinna vyplatit pojistníkovi, který využil práva na odstoupení od smlouvy, pouze odbytné.

                  5)

                  Článek čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619 ve znění směrnice 92/96, čl. 35 odst. 1 směrnice 2002/83 a čl. 186 odst. 1 směrnice 2009/138 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví tříletou promlčecí lhůtu pro uplatnění nároku na úročení neoprávněně zaplacených částek, o jejichž vrácení žádá pojistník, který využil svého práva na odstoupení od smlouvy, jestliže stanovení takové lhůty nezpochybňuje účinnost práva tohoto pojistníka na odstoupení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu ve věci C-479/18.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.

         Úř. věst. C 427, 26.11.2018


title: Věc T-5/20: Žaloba podaná dne 6. ledna 2020 – CP v. Parlament

text:
               2.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/56

      Žaloba podaná dne 6. ledna 2020 – CP v. Parlament
      (Věc T-5/20)
      (2020/C 68/64)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: CP (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            v důsledku toho:

                  —

                  zrušil hodnotící zprávu žalobce za rok 2016, podepsanou generálním tajemníkem dne 16. listopadu 2018,

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí předsedy ze dne 25. září 2019, kterým byla zamítnuta stížnost,

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a čl. 25 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie, jelikož hodnocení žalobce především není úplné, neboť v rubrice „smysl pro odpovědnost a profesionální čest“ části „chování“ chybí v poslední verzi hodnotící zprávy jakékoliv hodnocení. Dále existuje dostatečně závažný rozpor mezi hodnotící zprávou za rok 2016 a předchozími zprávami, především tou za rok 2015, který nebyl řádně zdůvodněn.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z nezohlednění podstavu v oddělení žalobce a vedlejších činností žalobce. V tomto ohledu má žalobce za to, že v roce 2016 byla jeho výkonnost ovlivněna několika faktory, které nebyly žalovaným při vypracovávání hodnotící zprávy řádně zohledněny, a to podstavem v jeho oddělení, jeho účastí ve výboru zaměstnanců a jeho účastí na zavádění nového systému evakuace („PPP“), který se stal prioritou ředitelství B DG SAFE.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož posouzení obsažená v hodnotící zprávě za rok 2016, vyznačující se zjevným zhoršením výkonnosti oproiti roku 2015, jsou zjevně chybná a nezohledňují vysoký stupeň zapojení žalobce do jeho úkolů a výsledky dosažené navzdory obzvláště obtížným podmínkám.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z absence klidného prostředí při hodnotících pohovorech a z porušení práva být vyslechnut a článku 6.2 vnitřních pravidel hodnocení, jelikož pohovor s prvním hodnotitelem a zejména pohovor s konečným hodnotitelem neproběhly v klidném prostředí vyžadovaném článkem 6.2 vnitřních pravidel a neumožnily žalobci užitečně přednést své připomínky k negativním postřehům v hodnotící zprávě. Zpráva ostatně byla po těchto pohovorech pozměněna jen minimálně.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásad objektivity a nestrannosti, z obtěžování a z porušení čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a povinnosti jednat s náležitou péčí, jakož i ze zneužití pravomoci. V tomto ohledu má žalobce za to, že absence dostatečného, relevantního a opodstatněného odůvodnění negativních komentářů nebo komentářů s negativním nádechem uvedených v hodnotící zprávě za rok 2016 vede žalobce k přesvědčení, že uvedená zpráva má zneužívajíc povahu a zračí se v ní zjevná absence objektivity a nestrannosti a představuje tak spíše vyřizování účtů konečného hodnotitele za asistence prvního hodnotitele. Každý prvek hodnocení je bezdůvodně zhoršen oproti přechozím rokům, zejména 2015. Neobsahuje nic pozitivního. O většině výsledků dosažených žalobcem v roce 2016 se mlčí, došlo k popření veškeré jeho práce. Ve zprávě se zračí zneužití pravomoci, jelikož jejím jediným účelem je škodit žalobci představením pokřiveného obrazu jeho skutečných výkonů, zdánlivě spadajícího do široké posuzovací pravomoci hodnotitelů. Tento zneužívající přístup, spočívající ve zneužívání hodnotícího systému s nepřímým odkazem na širokou posuzovací pravomoc činí obranu žalobce obtížnou, jelikož je zdánlivě tváří v tvář hodnotovým soudům, jejichž přezkum je omezený. A konečně, žalovaný nerespektoval ani povinnosti jednat s náležitou péčí, jelikož zájmy žalobce zjevně nebyly zohledněny.