title: Věc T-81/21: Žaloba podaná dne 3. února 2021 – Sistem ecologica v. Komise

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/38

      Žaloba podaná dne 3. února 2021 – Sistem ecologica v. Komise
      (Věc T-81/21)
      (2021/C 163/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně:„Sistem ecologica“ production, trade and services d.o.o. Srbac (Srbac, Bosna a Hercegovina) (zástupci: D. Diris, D. Rjabynina a C. Kocks, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že OLAF vůči ní protiprávně nepřijal opatření stanovená příslušnými ustanoveními, a sice neoznámil jí rozhodnutí zahájit šetření či vyšetřování týkající se jí osobně, neinformoval ji o šetřeních a vyšetřováních, která ji osobně mohou inkriminovat, a neumožnil jí vyjádřit se ke všem skutečnostem týkajícím se jí před tím, než učinil individuální závěry ohledně její osoby na základě těchto šetření a vyšetřování;

                  —

                  zrušil rozhodnutí OLAF ze dne 25. listopadu 2020, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o přístup k jejímu vyšetřovacímu spisu;

                  —

                  zrušil rozhodnutí OLAF ze dne 25. listopadu 2020, kterým se komentáře žalobkyně ze dne 16. října 2020 považují za stížnost;

                  —

                  zrušil rozhodnutí OLAF ze dne 27. listopadu 2020, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 16. října 2020;

                  —

                  zrušil rozhodnutí OLAF ze dne 8. prosince 2020, kterým bylo ukončeno vyšetřování;

                  —

                  zrušil rozhodnutí OLAF ze dne 21. prosince 2020, kterým bylo rozhodnuto, že stížnost žalobkyně ze dne 14. prosince 2020 nebude považována za stížnost;

                  —

                  určil, že informace a údaje týkající se žalobkyně a veškeré relevantní důkazy předané vnitrostátním orgánům jsou nepřípustné, a to včetně zprávy OLAFU ze dne 16. ledna 2020, sdělení ze dne 9. června 2020, a konečné zprávy ze dne 8. prosince 2020;

                  —

                  určil, že veškeré vyšetřovací postupy vedené v rámci vyšetřování po výše uvedených rozhodnutích jsou protiprávní;

                  —

                  určil, že závěry učiněné na základě těchto vyšetřování jsou protiprávní;

                  —

                  určil, že veškeré informace předané vnitrostátním orgánům jsou protiprávní, a to včetně sdělení ze dne 9. června 2020 a konečné zprávy ze dne 8. prosince 2020;

                  —

                  uložil Komisi povinnost zaplatit žalobkyni částku ve výši 3 026 388,74 EUR z titulu náhrady škody, vyčíslenou předběžně, společně s úrokem ve výši 8 % per annum od 15. června 2020 do úplného zaplacení z důvodu protiprávního jednání OLAF a ztrát, které žalobkyni vznikly v rámci její obchodní činnosti, jakož i poškození dobrého jména;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtrnáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení zásady transparentnosti a zásady nezávislosti vyšetřování OLAF.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady nestrannosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu sebeobviňování.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení práva na informace ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení (EU, Euratom) 883/2013. (1)

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení práva na to být vyslechnut před přijetím nepříznivých opatření.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení presumpce neviny.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z porušení zásady důvěrnosti a ochrany údajů ve smyslu článku 10 nařízení (EU, Euratom) 883/2013.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny: porušení práva žalobkyně na přístup ke spisu a porušení zásady řádné správy.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z porušení nařízení (ES) 1049/2001. (2)

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné péče.

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění.

                  12.

                  Dvanáctý žalobní důvod vychází z porušení práva žalobkyně na obhajobu.

                  13.

                  Třináctý žalobní důvod vychází ze zrušení rozhodnutí OLAF.

                  14.

                  Čtrnáctý žalobní důvod vychází z mimosmluvní odpovědnosti OLAF za škodu vzniklou žalobkyni.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Úř. věst. 2013, L 248, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/003 s. 331).


title: Věc T-101/21: Žaloba podaná dne 5. února 2021 – Primagra v. Komise

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/39

      Žaloba podaná dne 5. února 2021 – Primagra v. Komise
      (Věc T-101/21)
      (2021/C 163/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Primagra a.s. (Milín, Česká republika) (zástupci: S. Sobolová a O. Billard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil zákaz poskytování grantů uložený dopisem žalované ze dne 22. října 2020, ARES (2020) 5759350,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná přímo i nepřímo porušila základní práva žalobkyně, neboť žalobkyně neměla nikdy v průběhu vyšetřování vedoucího k přijetí napadeného opatření možnost využít svého práva být vyslechnuta.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná nemá pravomoc provádět audit konkrétních grantů a rozhodovat o konkrétních žádostech o grant z evropských strukturálních a investičních fondů, neboť žalovaná je oprávněna pouze k posuzování celkového souladu řídících a kontrolních systému zavedených členskými státy, avšak nemá žádnou pravomoc provádět podrobný audit a rozhodovat o konkrétních žádostech o granty podaných jednotlivými společnostmi.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná nemá žádnou pravomoc vykládat a uplatňovat vnitrostátní právo členských států, neboť její pravomoci jsou striktně omezeny zásadou svěřených pravomocí zakotvenou v článcích 5 a 13 Smlouvy o Evropské unii, jakákoli odchylka od této zásady musí být posuzována striktně a zásada svěřených pravomocí ve spojení s ustanoveními Smlouvy jednoznačně znamená, že žalovaná nemá pravomoc uplatňovat vnitrostátní právo členského státu. Ustanovení české právní úpravy, na něž se žalovaná odvolává, každopádně nelze přezkoumávat podle nařízení č. 1303/2013 (1), které je právním základem auditního řízení, jež vedlo k přijetí napadeného opatření.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná neprokázala obsah české právní úpravy a nesprávně ji vyložila a uplatnila. Místo aby prokázala obsah české právní úpravy, jak požaduje judikatura Soudního dvora, žalovaná hrubě nesprávným způsobem vyložila českou právní úpravu, zejména § 4c zákona o střetu zájmů, když záměrně ignorovala judikaturu českých soudů a konečné, závazné a vykonatelné rozhodnutí českých orgánů ve věci, která byla předmětem auditního řízení vedoucího k přijetí napadeného opatření.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná rovněž nesprávně vyložila a uplatnila unijní právo, neboť dospěla k nesprávnému závěru, že došlo k porušení článku 61 finančního nařízení (2), a pominula skutečnost, že česká pravidla střetu zájmů jsou v rozporu se základními zásadami unijního práva.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 320).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).


title: Věc T-134/21: Žaloba podaná dne 3. března 2021 – Malacalza Investimenti a Malacalza v. ECB

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/41

      Žaloba podaná dne 3. března 2021 – Malacalza Investimenti a Malacalza v. ECB
      (Věc T-134/21)
      (2021/C 163/53)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Malacalza Investimenti Srl (Janov, Itálie) a Vittorio Malacalza (Janov) (zástupci: L. Boggio, S. Carbone a A. D’Angelo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  uložil Evropské centrální bance povinnost:

                  —

                  nahradit škodu ve prospěch společnosti Malacalza Investimenti s.r.l. ve výši 870 525 670 eur, nebo případně jinou vyšší či nižší částku stanovenou ex aequo et bono;

                  —

                  nahradit škodu ve prospěch Vittoria Malacalzy ve výši 4 546 022 eur, nebo případně jinou vyšší či nižší částku stanovenou ex aequo et bono;

                  —

                  nahradit náklady řízení ve prospěch obou žalobců.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Předmětem této věci je návrh na základě článků 268 a 340 SFEU znějící na náhradu škody způsobené žalobcům v důsledku řady jednání ECB týkajících se výkonu jejích funkcí dohledu nad Banca Carige S.p.A. (Carige) a spočívajících jak v nevykonání povinných zásahů, tak v poškozujících aktech.
      Na podporu žaloby předkládají žalobci následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že se Evropská centrální banka (ECB) podílela na prezentaci situace a vyhlídek banky Carige, přičemž s důvěrou v tuto prezentaci investovali akcionáři značné prostředky do nákupu akcií banky Carige, jakož i při upisování a navýšení základního kapitálu; posléze banka Carige narušila tuto důvěru vzájemně si odporujícím jednáním a vydáním rozporných ustanovení, která uložila neodůvodněná a nepřiměřená opatření, jsou i z jiných hledisek protiprávní a zapadají do celkového protiprávního a poškozujícího jednání. V této souvislosti žalobci odkazují mimo jiné a zejména na: i) očekávání ohledně situace banky Carige vyvolaná v důsledku navýšení kapitálu v letech 2014 a 2015; ii) následné narušení tohoto očekávání v návaznosti na jednání a opatření ECB; iii) nelegálnost těchto opatření a protiprávnost celkového jednání, jehož jsou součástí; iv) očekávání ohledně situace banky Carige vyvolaná v důsledku navýšení kapitálu v roce 2017; v) následné narušení tohoto očekávání v návaznosti na jednání a opatření ECB; vi) nelegálnost těchto opatření a protiprávnost celkového jednání, jehož jsou součástí; vii) protiprávnost opatření ECB – způsobujících závažné škody spočívající ve ztrátě hodnoty akcií akcionářů banky Carige – která vedla k odprodeji úvěrů se selháním způsobem a v míře, které byly neodůvodněné, nepřiměřené a jsou v rozporu se zásadou rovného zacházení a s jinými zásadami.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávního ovlivňování a vměšování ECB do správy ekonomických záležitostí banky Carige, které podpořilo autokratickou správu jejích výkonných ředitelů, a to v rozporu s pravidly, kterými se řídí právo obchodních společností a běžnou dialektikou kolegiálního správního orgánu, aby bylo zajištěno provedení nesprávně uložených opatření, čímž bylo mimoto zabráněno reakci na protiprávní a poškozující manažerské praktiky vedení, a což vedlo k oslabení banky Carige.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se ECB podílela na stanovení požadavků, na nichž tatáž ECB založila své protiprávní rozhodnutí o uvalení mimořádné správy na banku Carige, a z toho, že tímto a následnými jednáními přispěla k protiprávnímu navýšení kapitálu s vyloučením opce na akcie schválené v roce 2019, které vedlo ke značné ztrátě hodnoty akcií akcionářů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že důvody odpovědnosti ECB se týkají obecného ustanovení zakotveného v čl. 340 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) a rozporu jednání a opatření ECB z různých hledisek s povinnostmi souvisejícími s její funkcí dohledu, i ve vztahu k ochraně zdravého a obezřetného řízení bank, a porušení zásad ochrany vlastnictví, proporcionality, řádné správy, rovnosti, nestrannosti a rovného zacházení, transparentnosti, dobré víry a ochrany legitimního očekávání, se zvláštním odkazem na články 17, 20 a 41 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 5 odst. 4 Smlouvy o EU a článek 16 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013, L 287, s. 63).

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečností a důvodů vztahujících se k postavení žalobce Vittoria Malacalzy jako bývalého člena správní rady a viceprezidenta banky Carige.


title: Věc T-144/21: Žaloba podaná dne 11. března 2021 – El Corte Inglés v. EUIPO – Rimex Trading (UNK UNIK)

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/42

      Žaloba podaná dne 11. března 2021 – El Corte Inglés v. EUIPO – Rimex Trading (UNK UNIK)
      (Věc T-144/21)
      (2021/C 163/54)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: J. L. Rivas Zurdo, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Rimex Trading (Sofie, Bulharsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie UNK UNIK – Přihláška č. 17 940 710

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. prosince 2020 ve věci R 2889/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se zamítnutím odvolání osoby, která podala námitky, potvrzuje rozhodnutí námitkového oddělení o zamítnutí námitek B 3 069 013 a o zápisu ochranné známky Evropské unie no 17 940 710 UNK UNIK (obrazová), a

                  —

                  uložil účastníkovi nebo účastníkům řízení, kteří vyjádří nesouhlas s touto žalobou, náhradu nákladu řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

      Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-147/21: Žaloba podaná dne 12. března 2021 – Gugler France v. EUIPO – Gugler (GUGLER)

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/43

      Žaloba podaná dne 12. března 2021 – Gugler France v. EUIPO – Gugler (GUGLER)
      (Věc T-147/21)
      (2021/C 163/55)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Gugler France (Les Auxons, Francie) (zástupkyně: A. Grolée, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Alexander Gugler (Maxdorf, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastník řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie GUGLER – Ochranná známka Evropské unie č. 3 324 902

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. prosince 2020, ve věci R 893/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil ochrannou známku Evropské unie č. 3 324 902 na základě čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) 40/94;

                  —

                  uložil EUIPO a/nebo Alexandru Guglerovi náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení před EUIPO a před Tribunálem ze strany společnosti Gugler France.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) 40/94.


title: Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci C-518/20 (Úř. věst. C 19, 18.1.2021)

text:
               3.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 163/44

      Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci C-518/20
      (
            Úřední věstník Evropské unie C 19 ze dne 18. ledna 2021
         )
      (2021/C 163/56)
      Sdělení v Úředním věstníku ve věci C-518/20, Fraport, se nahrazuje následujícím zněním:

               „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 16. října 2020 – XP v. Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide
               (Věc C-518/20)
               (2021/C 19/24)
               Jednací jazyk: němčina

                  Předkládající soud

               Bundesarbeitsgericht

                  Účastníci původního řízení

                  Navrhovatel v řízení o opravném prostředku ‚Revision‘: XP

                  Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku‚Revision‘: Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide

                  Předběžné otázky

                           1.

                           Brání článek 7 směrnice 2003/88 (1) a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie výkladu takového vnitrostátního ustanovení, jako je § 7 odst. 3 Bundesurlaubsgesetz (spolkový zákon o dovolené), podle kterého dosud nevyčerpaný nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, který náleží pracovníkovi, u něhož v průběhu roku, k němuž se nárok na dovolenou vztahuje, nastane ze zdravotních důvodů úplné snížení pracovní schopnosti, ale který danou dovolenou mohl – přinejmenším zčásti – čerpat v referenčním roce ještě před tím, než došlo ke snížení jeho pracovní schopnosti, zaniká při nepřetržitě trvajícím snížení pracovní schopnosti 15 měsíců po uplynutí referenčního roku i v případě, že zaměstnavatel pracovníkovi prostřednictvím náležité výzvy a poučení fakticky neumožnil jeho nárok na dovolenou uplatnit?

                           2.

                           V případě kladné odpovědi na první otázku: Je za těchto podmínek v případě trvajícího úplného snížení pracovní schopnosti vyloučeno rovněž pozdější propadnutí dovolené?“

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, 18.11.2003, s. 9).


title: Věc T-221/20: Usnesení Tribunálu ze dne 23. dubna 2021 – Target Brands v. EUIPO – The a.r.t. company b&s (art class) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Zrušení napadeného rozhodnutí – Zánik předmětu sporu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               21.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 242/46

      Usnesení Tribunálu ze dne 23. dubna 2021 – Target Brands v. EUIPO – The a.r.t. company b&s (art class)
      (Věc T-221/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zrušení napadeného rozhodnutí - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 242/65)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Target Brands Inc. (Minneapolis, Minnesota, Spojené státy) (zástupce: A. Norris, barrister)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: The a.r.t. company b&s, SA (Quel, Španělsko) (zástupce: J. Villamor Muguerza, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. února 2020 (věc R 1596/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi The a.r.t. company b&s a Target Brands.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není důvodné rozhodnout.

                  2)

                  Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Target Brands Inc.

         (1)  Úř. věst. C 201, 15.6.2020.


               13.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/35

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená správním soudem Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein dne 24. ledna 2019 ve věci D a E
      (Věc E-2/19)
      (2019/C 197/07)
      Dopisem ze dne 24. ledna 2019, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 29. ledna 2019, požádal Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Správní soud Lichtenštejnského knížectví) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci D a E ohledně následující otázky:
      Musí být směrnice 2004/38, a zejména její čl. 3 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. d), a první věta bodu III rozhodnutí [Smíšeného výboru EHP] č. 191/1999 vykládány tak, že rodinný příslušník státního příslušníka členského státu EU má nárok získat povolení se stejnou platností, jaké má osoba, na které je závislý, i v případě, že osoba, na které je závislý, získala oprávnění k pobytu v Lichtenštejnsku pouze na základě vnitrostátního práva, a nikoli podle práva EHP?


               13.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/36

      Žaloba podaná dne 26. února 2019 společností Nettbuss AS proti společnosti Konkurrenten.no AS
      (Věc E-1/17 Costs)
      (2019/C 197/08)
      Dne 26. února 2019 podala společnost Nettbuss AS, zastoupená Camillou Borna Fossemovou, Advokatfirmaet Schjødt AS, Ruseløkkveien 14, NO–0201 Oslo, Norsko, k Soudu ESVO žalobu proti společnosti Konkurrenten.no AS.
      Žalobce požaduje, aby Soudní dvůr rozhodl takto:

                  1.

                  Společnost Konkurrenten.no uhradí společnosti Nettbuss AS kromě příslušné sazby úroku z prodlení částku 442 125 NOK (nebo její ekvivalent v eurech).

            Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  Dne 11. ledna 2017 podala společnost Konkurrenten.no AS k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 179/15/KOL z května 2015. Žalobce byl rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO přímo dotčen a podal návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník v projednávané věci E-1/17 Konkurrenten.no AS v. Kontrolní úřad ESVO. Žalobci bylo vedlejší účastenství povoleno usnesením předsedy dne 12. července 2017.

                  —

                  Ustanovení čl. 70 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora ESVO stanoví:

                     „V případě sporu o přiznání náhrady nákladů řízení rozhodne na návrh dotčeného účastníka řízení a po vyjádření druhého účastníka řízení Soudní dvůr usnesením.“

                  —

                  V usnesení Soudního dvora ve věci E-1/17 Soudní dvůr ESVO uložil společnosti Konkurrenten.no AS náhradu nákladů, které žalobci vznikly.


title: Věc C-219/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 11. března 2019 — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura v. Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 11. března 2019 — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura v. Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
      (Věc C-219/19)
      (2019/C 206/29)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

         Žalovaní: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Předběžná otázka

      Brání bod 14 odůvodnění ve spojení s čl. 19 odst. 1 a čl. 80 odst. 2 směrnice 2014/24/EU (1) takovému pravidlu, jako je článek 46 legislativního nařízení č. 50 ze dne 18. dubna 2016, prostřednictvím kterého Itálie provedla do svého právního řádu směrnice 2014/23/EU (2), 2014/24/EU a 2014/25/EU (3), které umožňuje účast v zadávacích řízeních na zadání „architektonických a inženýrských služeb“ pouze hospodářským subjektům založeným v právních formách v něm uvedených, přičemž důsledkem je vyloučení hospodářských subjektů, které poskytují tyto služby prostřednictvím využití jiné právní formy, z účasti v těchto zadávacích řízeních?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. 2014, L 94, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 243).


title: Věc T-158/19: Žaloba podaná dne 15. března 2019 — Breyer v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/44

      Žaloba podaná dne 15. března 2019 — Breyer v. Komise
      (Věc T-158/19)
      (2019/C 206/48)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Patrick Breyer (Kiel, Německo) (zástupce: J. Breyer, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil za neplatné rozhodnutí Komise ze dne 17. ledna 2019 ve věci Ares(2018)6073379 a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce následující žalobní důvody.

                  1.

                  Chybné použití první odrážky odst. 2 článku 4 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) (ochrana obchodních zájmů).

                              —

                              V rámci prvního žalobního důvodu žalobce tvrdí, že by zpřístupnění dokumentů týkajících se povolení a provádění výzkumného projektu iBorderCtrl nenarušilo ochranu obchodních zájmů členů konsorcia. Předmětem projektu „Intelligent Portable Border Control System“ je výzkum nových technologií v oblasti vstupních kontrol, jako je využívání „automatizované detekce lži“ a určení míry rizika.

                              —

                              Žalobce dále tvrdí, že na zpřístupnění sporných dokumentů existuje převažující veřejný zájem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: chybné použití čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (vyřizování žádostí).

                              —

                              V rámci druhého žalobního důvodu žalobce tvrdí, že Komise vyřídila pouze žádost o přístup k dokumentům o provádění výzkumného projektu iBorderCtrl. Naopak žádost o přístup k dokumentům týkajícím se schválení projektu vyřízena nebyla.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43).


title: Věc C-52/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Norderstedt- Německo) — Christian Fülla v. Toolport GmbH („Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitele — Směrnice 1999/44/ES — Rozpor dodaného zboží se smlouvou — Článek 3 — Nárok spotřebitele na bezplatné uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě v přiměřené lhůtě či bez značných obtíží pro spotřebitele — Určení místa, kde je spotřebitel povinen poskytnout prodávajícímu spotřební zboží zakoupené na dálku za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě — Pojem „bezplatné“ uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě — Nárok spotřebitele na odstoupení od smlouvy“)

text:
               29.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 255/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Norderstedt- Německo) — Christian Fülla v. Toolport GmbH
      (Věc C-52/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 1999/44/ES - Rozpor dodaného zboží se smlouvou - Článek 3 - Nárok spotřebitele na bezplatné uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě v přiměřené lhůtě či bez značných obtíží pro spotřebitele - Určení místa, kde je spotřebitel povinen poskytnout prodávajícímu spotřební zboží zakoupené na dálku za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě - Pojem „bezplatné“ uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě - Nárok spotřebitele na odstoupení od smlouvy“)
      (2019/C 255/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Norderstedt

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Christian Fülla

         Žalovaná: Toolport GmbH

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy mají nadále pravomoc stanovit místo, kde je spotřebitel povinen poskytnout prodávajícímu zboží zakoupené na dálku za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě podle tohoto ustanovení. Toto místo musí vyhovovat požadavku bezplatného provedení opravy nebo náhradního dodání zboží v přiměřené lhůtě a bez značných obtíží pro spotřebitele, přičemž je třeba vzít v úvahu druh zboží a účel, pro který spotřebitel spotřební zboží vyžadoval. V tomto ohledu musí vnitrostátní soud provést výklad v souladu se směrnicí 1999/44 a případně změnit ustálenou judikaturu, pokud je založena na výkladu vnitrostátního práva, který je neslučitelný s cíli této směrnice.

                  2)

                  Článek 3 odst. 2 až 4 směrnice 1999/44 musí být vykládán v tom smyslu, že právo spotřebitele na „bezplatné“ uvedení zboží zakoupeného na dálku do stavu odpovídajícího smlouvě nezahrnuje povinnost prodávajícího předem zaplatit náklady na dopravu tohoto zboží za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě do místa podnikání tohoto prodávajícího, ledaže skutečnost, že by spotřebitel uhradil předem tyto náklady, představuje nadměrnou zátěž, která by jej odradila od uplatnění svých práv, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

                  3)

                  Článek 3 odst. 3 ve spojení s čl. 3 odst. 5 druhou odrážkou směrnice 1999/44 musí být vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, má spotřebitel, který informoval prodávajícího o rozporu se smlouvou zboží zakoupeného na dálku, jehož doprava do místa podnikání prodávajícího by pro něj znamenala značné obtíže, a který poskytl prodávajícímu toto zboží v místě svého bydliště za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě, nárok na odstoupení od smlouvy z důvodu nezjednání nápravy v přiměřené lhůtě, pokud prodávající nepřijal vhodné opatření za účelem uvedení tohoto zboží do stavu odpovídajícího smlouvě, včetně informování spotřebitele o místě, kde mu musí být toto zboží poskytnuto za účelem uvedení tohoto zboží do stavu odpovídajícího smlouvě. V tomto ohledu přísluší vnitrostátnímu soudu, aby na základě výkladu v souladu se směrnicí 1999/44 zaručil právo tohoto spotřebitele na odstoupení od smlouvy.

         (1)  Úř. věst. C 152, 30.4.2018.


title: Věc C-658/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim- Polsko) — řízení zahájené na základě návrhu WB („Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (EU) č. 650/2012 — Článek 3 odst. 1 písm. g) a i) — Pojem „rozhodnutí“ v dědických věcech — Pojem „veřejná listina“ v dědických věcech — Právní kvalifikace vnitrostátního dědického osvědčení — Článek 3 odst. 2 — Pojem „soud“ — Neoznámení Evropské komisi ze strany členského státu notářů jakožto nesoudních orgánů vykonávajících soudní funkce stejně jako soudy“)

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/6

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim- Polsko) — řízení zahájené na základě návrhu WB
      (Věc C-658/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 650/2012 - Článek 3 odst. 1 písm. g) a i) - Pojem „rozhodnutí“ v dědických věcech - Pojem „veřejná listina“ v dědických věcech - Právní kvalifikace vnitrostátního dědického osvědčení - Článek 3 odst. 2 - Pojem „soud“ - Neoznámení Evropské komisi ze strany členského státu notářů jakožto nesoudních orgánů vykonávajících soudní funkce stejně jako soudy“)
      (2019/C 263/07)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

         Účastníci původního řízení

      WB

         za účasti: Przemysławy Bac, jednající jako notářka,

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 2 druhý pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení je třeba vykládat v tom smyslu, že neinformování ze strany členského státu o výkonu soudních funkcí notáři, které je upraveno v tomto ustanovení, není určující, pokud jde o kvalifikaci těchto notářů jakožto „soudů“.
                  Článek 3 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 650/2012 je třeba vykládat v tomto smyslu, že notář, který vyhotoví na základě souhlasné žádosti všech účastníků notářského řízení takový dokument, jako je dokument dotčený ve věci v původním řízení, není „soudem“ ve smyslu tohoto ustanovení, a čl. 3 odst. 1 písm. g) tohoto nařízení je tudíž třeba vykládat v tom smyslu, že takový dokument není „rozhodnutím“ ve smyslu tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 3 odst. 1 písm. i) nařízení č. 650/2012 je třeba vykládat v tom smyslu, že takové dědické osvědčení, jako je osvědčení dotčené ve věci v původním řízení, které vyhotoví notář na základě souhlasné žádosti všech účastníků notářského řízení, je „veřejnou listinou“ ve smyslu tohoto ustanovení, k jejímuž vydání může být připojen formulář podle čl. 59 odst. 1 druhého pododstavce tohoto nařízení, který odpovídá formuláři uvedenému v příloze 2 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1329/2014 ze dne 9. prosince 2014, kterým se stanoví formuláře uvedené v nařízení č. 650/2012.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.


title: Věc C-458/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2019 ClientEarth proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věci T-108/17, ClientEarth v. Komise

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/35

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2019 ClientEarth proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věci T-108/17, ClientEarth v. Komise
      (Věc C-458/19 P)
      (2019/C 263/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ClientEarth (zástupce: A. Jones, barrister)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-108/17;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k opětovnému projednání nebo podpůrně

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-108/17 a

                  —

                  rozhodl, že návrh na zrušení je přípustný a opodstatněný, a proto zrušil napadené rozhodnutí a v každém případě

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených vedlejšími účastnicemi v řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

         První důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, k němuž došlo tím, že bylo konstatováno, že se žaloba podaná u Tribunálu „může vztahovat pouze na zákonnost rozhodnutí o žádosti o vnitřní přezkum, a nikoli na dostatečnou nebo nedostatečnou povahu tohoto rozhodnutí“ a že „žalobní důvody a argumenty vznesené před Tribunálem v žalobě, která zní na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti o vnitřní přezkum, mohou […] být považovány za přípustné pouze, pokud tyto žalobní důvody a argumenty již byly žalobkyní uvedeny v žádosti o vnitřní přezkum“, a že byly jako nepřípustné odmítnuty některé části návrhu žalobkyně na zrušení na tomto základě.

         Druhý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, k němuž došlo tím, že byly na nevládní organizace postupující na základě článků 10 a 12 Aarhuského nařízení (1) kladeny příliš vysoké požadavky, pokud jde o dokazování.

         Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, k němuž došlo tím, že bylo konstatováno, že snížení vyrobeného nebo použitého množství panenského DEHP (2) prostřednictvím použití recyklované podoby DEHP může představovat funkci v souladu s nařízením REACH (3) a základ pro relevantní analýzu alternativ.

         Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, k němuž došlo tím, že posuzování souladu ve smyslu čl. 60 odst. 7 nařízení REACH bylo vyloženo jako ryze formální, aniž by bylo požadováno ověření toho, zda informace poskytnuté v žádosti skutečně splňují požadavky článku 62 a přílohy I.

         Pátý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení při výkladu čl. 60 odst. 4 v tom smyslu, že umožňuje dospět k závěru o rovnováze mezi riziky a přínosy bez informace, že riziko splňuje požadavky přílohy I.

         Šestý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, k němuž došlo tím, že bylo konstatováno, že „ve světle čl. 60 odst. 2 a čl. 62 odst. 4 písm. d) nařízení č. 1907/2006 [je] třeba učinit závěr, že pouze informace, které se vztahují k podstatným vlastnostem látky, jež byly zahrnuty do přílohy XIV nařízení č. 1907/2006, jsou relevantní pro posouzení rizik uvedených v čl. 60 odst. 4 první větě“.

         Sedmý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení, kterého se Tribunál dopustil při výkladu zásady předběžné opatrnosti.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).

         (2)  Látka vzbuzující mimořádné obavy.

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1).


title: Věc C-466/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. června 2019 Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 9. dubna 2019 ve věci T-371/17, Qualcomm a Qualcomm Europe v. Komise

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/36

      Kasační opravný prostředek podaný dne 18. června 2019 Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 9. dubna 2019 ve věci T-371/17, Qualcomm a Qualcomm Europe v. Komise
      (Věc C-466/19 P)
      (2019/C 263/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (zástupci: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, advogado, M. Davilla, dikigoros)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek napadený kasačním opravným prostředkem;

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 2258 final ze dne 31. března 2017 v řízení podle čl. 18 odst. 3 a čl. 24 odst. 1 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (1) ve věci AT.39711 — Qualcomm (predátorské ceny) (dále jen „rozhodnutí“);

                  —

                  podpůrně vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl v souladu s rozsudkem Soudního dvora, a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení, které navrhovatelky vynaložily v řízení před Soudním dvorem a Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

         První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se nevypořádal s argumenty navrhovatelek.

         Druhý důvod kasačního opravného prostředku: závěr, že rozhodnutí je přiměřeně odůvodněno, je založen na zjevně nesprávném posouzení skutkového stavu, zjevně nesprávném právním posouzení a na nedostatečném odůvodnění.

         Třetí důvod kasačního opravného prostředku: závěr, že informace požadované v rozhodnutí, jsou nezbytné, je založen na zjevně nesprávném posouzení skutkového stavu a zjevně nesprávném právním posouzení, na zkreslení důkazů, na nedostatečném odůvodnění a na nezohlednění všech relevantních důkazů.

         Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: závěr, že informace požadované v rozhodnutí, jsou přiměřené, je založen na zjevně nesprávném posouzení skutkového stavu, na zkreslení důkazů a na nedostatečném odůvodnění.

         Pátý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil pravidla týkající se důkazního břemeno ve vztahu k údajnému porušení článku 102 SFEU.

         Šestý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál dospěl k závěrům, které porušují právo nevypovídat ve svůj neprospěch.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-357/19: Žaloba podaná dne 14. června 2019 — Itálie v. Komise

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/57

      Žaloba podaná dne 14. června 2019 — Itálie v. Komise
      (Věc T-357/19)
      (2019/C 263/64)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupci: P. Gentili, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, zmocněnec)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál: zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2019) 2652 final, oznámené dne 4. dubna 2019, kterým se schválil „Národní projekt velkého rozsahu Banda Ultra Larga (širokopásmové sítě) — nepokryté oblasti“ (GP BUL) v hodnotě uznatelných nákladů ve výši 941 022 670 euro v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje z příspěvku EFRR náklady nesené příjemci na základě DPH, a rozhodl, že tyto náklady mohou být naopak zahrnuty do příspěvku a konečně, aby Evropské komisi uložil náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013 (1) z důvodu, že žádný ze třech důvodů vyloučení nákladů ve formě DPH neodpovídá případu, ve kterém je DPH možné vybrat na základě vnitrostátních právních předpisů o DPH.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení právní úpravy týkající se osob povinných k DPH (články 9 a 13 směrnice 2006/112/ES (2)) a zdanitelných subjektů v oblasti DPH (články 206 a 250 uvedené směrnice), jakož i z porušení národních ústav a základních systémů členských států (čl. 4 odst. 2 SFEU) a čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013. Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že je nezákonné se domnívat, že DPH, kterou zaplatilo na vstupu MiSE (Ministerstvo pro hospodářský rozvoj) jako příjemce příspěvku EFRR je vymahatelná z důvodu, že jiné ministerstvo (Ministerstvo financí) pobíralo tyto částky jako daňové příjmy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článků 9, 11, 13 a 28 směrnice 2006/112/ES. Podle žalobkyně skutečnost, že Infratel je vnitřní společností („in-house“ společností) MiSE (Ministerstvo pro hospodářský rozvoj) nevylučuje to, aby zboží a služby, které tato společnost dodává a poskytuje ministerstvu, byly fakturované spolu s DPH.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 61 odst. 8 a čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013. Žalobkyně tvrdí, že dotčený projekt byl spolufinancován EFRR ve formě státní podpory. Nemá se proto považovat za projekt, který vytváří příjmy.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-657/18: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. dubna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Općinski sud u Novom Zagrebu- Chorvatsko) — Hrvatska radiotelevizija v. TY („Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 — Evropský exekuční titul — Notáři jednající v rámci exekučního řízení na základě ověřeného dokumentu — Nesporná řízení — Článek 18 SFEU — Obrácená diskriminace — Nedostatek souvislosti s unijním právem — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/12

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. dubna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Općinski sud u Novom Zagrebu- Chorvatsko) — Hrvatska radiotelevizija v. TY
      (Věc C-657/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 - Evropský exekuční titul - Notáři jednající v rámci exekučního řízení na základě ověřeného dokumentu - Nesporná řízení - Článek 18 SFEU - Obrácená diskriminace - Nedostatek souvislosti s unijním právem - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
      (2019/C 280/15)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Općinski sud u Novom Zagrebu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Hrvatska radiotelevizija

         Žalovaný: TY

         Výrok

      Soudní dvůr je zjevně nepříslušný k odpovědi na otázky položené Općinski sud u Novom Zagrebu (okresní soud Novi Zagreb, Chorvatsko).

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2019.


title: Věc C-364/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Galați (Rumunsko) dne 7. května 2019 — XU a další v. SC Credit Europe Ipotecar IFN SA a Credit Europe Bank

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Galați (Rumunsko) dne 7. května 2019 — XU a další v. SC Credit Europe Ipotecar IFN SA a Credit Europe Bank
      (Věc C-364/19)
      (2019/C 288/25)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Galați

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB, EC

         Odpůrkyně: SC Credit Europe Ipotecar IFN SA a Credit Europe Bank NV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13/EHS (1), jak byly vyloženy ve věci C-186/16, Andriciuc a další, vykládány v tom smyslu, že ve vztahu k ujednání o kurzovém riziku, které odráží vnitrostátní ustanovení, je vnitrostátní soud povinen přednostně přezkoumat relevanci zákazu uvedeného v čl. 1 odst. 2 směrnice nebo dodržování informační povinnosti prodávajícího nebo poskytovatele upravené v čl. 4 odst. 2 směrnice, a to bez předchozího posouzení ustanovení uvedených v čl. 1 odst. 2 uvedené směrnice?

                  2)

                  Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13/EHS vykládány v tom smyslu, že v případě nedodržení povinnosti informovat spotřebitele, která předchází uzavření smlouvy o úvěru, se prodávající nebo poskytovatel může dovolávat ustanovení uvedených v čl. 1 odst. 2 směrnice tak, aby smluvní ujednání o kurzovém riziku, které odráží ustanovení vnitrostátního práva, bylo vyloučeno z přezkumu zneužívající povahy?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29)


title: Věc C-365/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Schwerin (Německo) dne 8. května 2019 — FD v. Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Schwerin (Německo) dne 8. května 2019 — FD v. Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Věc C-365/19)
      (2019/C 288/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: FD

         Žalovaný: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Předběžná otázka

      Zakládá čl. 30 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 (1) — popřípadě ve spojení s čl. 28 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 (2) — mladému zemědělci právní nárok na přiznání platebních nároků za rok podání žádosti 2016 i tehdy, pokud mu již předtím byly na základě článku 24 nařízení (EU) č. 1307/2013 z vnitrostátního stropu pro rok 2015 bezplatně přiznány platební nároky odpovídající plochám, jimiž tehdy disponoval?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení (Úř. věst. 2014, L 181, s. 1).


title: Věc C-374/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 13. května 2019 — HF v. Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 13. května 2019 — HF v. Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler
      (Věc C-374/19)
      (2019/C 288/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: HF

         Odpůrce: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

         Předběžná otázka

      Musí osoba povinná k dani, která vyrábí investiční majetek s ohledem na zdanitelné použití s nárokem na odpočet (zde výstavba budovy k provozu kavárny), opravit odpočet podle čl. 185 odst. 1 a článku 187 směrnice o DPH (1), pokud činnost opravňující k odpočtu (zde provoz kavárny) ukončí a investiční majetek zůstane v rozsahu dříve zdanitelného použití nepoužíván?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-380/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 15. května 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 15. května 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Věc C-380/19)
      (2019/C 288/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vzniká povinnost informovat [spotřebitele] podle čl. 13 odst. 2 směrnice (1) spočívající v uvádění informací podle čl. 13 odst. 1 ve všeobecných obchodních podmínkách již tehdy, pokud obchodník na své internetové stránce, na které nejsou uzavírány smlouvy, má všeobecné obchodní podmínky připravené ke stažení?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na otázku 1: Splní obchodník svou povinnost uvádět informace ve všeobecných obchodních podmínkách v takovém případě i tehdy, pokud informace sice neposkytuje v souboru připraveném ke stažení, avšak na jiném místě internetové stránky podniku?

                  3.

                  Splní obchodník svou povinnost uvádět informace ve všeobecných obchodních podmínkách, pokud spotřebiteli předá kromě dokumentu se všeobecnými obchodními podmínkami rovněž jím poskytovaný seznam cen a služeb v samostatném dokumentu, který obsahuje informace podle čl. 13 odst. 1 směrnice?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů) (Úř. věst. L 165, 18.6.2013, s. 63).


title: Věc C-381/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 15. května 2019 — SC Banca E S.A. v. G.D.

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 15. května 2019 — SC Banca E S.A. v. G.D.
      (Věc C-381/19)
      (2019/C 288/29)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Cluj

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: SC Banca E S.A.

         Odpůrkyně: G.D.

         Předběžná otázka

      Musí být v rámci přednosti unijního práva zásady právní jistoty a efektivity vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby byla ve sporu v oblasti ochrany práv spotřebitelů poté, co spotřebitel podal žalobu k soudu, procesní ustanovení změněna na základě závazného rozhodnutí Curtea Constituțională (Ústavní soud, Rumunsko), provedeného [do vnitrostátního práva] prostřednictvím zákona, kterým se mění Codul de procedură civilă (občanský soudní řád), jenž zavádí nový opravný prostředek, který může uplatnit prodávající nebo poskytovatel, přičemž vede k prodloužení délky řízení a ke zvýšení nákladů na ukončení řízení?


title: Věc C-397/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 22. května 2019 — AX v. Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 22. května 2019 — AX v. Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice
      (Věc C-397/19)
      (2019/C 288/30)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AX

         Žalovaný: Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO), zřízený rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006 (1), považován za akt přijatý orgánem Evropské unie ve smyslu článku 267 SFEU, který může podléhat výkladu Soudního dvora?

                  2)

                  Tvoří mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO), zřízený rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006, nedílnou součást smlouvy o přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii, kterou Rumunsko podepsalo dne 25. dubna 2005 v Lucemburku, a musí být vykládán a uplatňován s ohledem na ustanovení této smlouvy? Jsou požadavky stanovené ve zprávách vypracovaných v rámci uvedeného mechanismu závazné pro rumunský stát, a pokud ano, je vnitrostátní soud, který je pověřen uplatňováním právních předpisů unijního práva v rámci svých pravomocí, povinen zajistit uplatňování těchto pravidel, a případně odmítnout z vlastního podnětu uplatnit ustanovení vnitrostátního práva, která jsou v rozporu s požadavky stanovenými ve zprávách vypracovaných podle tohoto mechanismu?

                  3)

                  Musí být článek 2, vykládaný ve spojení s čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, vykládán v tom smyslu, že povinnost Rumunska dodržovat požadavky uložené ve zprávách vypracovaných v rámci mechanismu pro spolupráci a ověřování (MSO), zřízeného rozhodnutím Komise 2006/928/ES ze dne 13. prosince 2006, spadá pod povinnost členského státu dodržovat zásady právního státu?

                  4)

                  Brání článek 2, vykládaný ve spojení s čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, a zejména povinnost dodržovat hodnoty právního státu, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 96 odst. 3 písm. a) zákona č. 303/2004 o postavení soudců a státních zástupců, která lapidárně a abstraktně definuje justiční omyl jako provádění procesních úkonů ve zjevném rozporu s pravidly hmotného a procesního práva, aniž by byla upřesněna povaha porušených právních ustanovení, rozsah působnosti ratione materiae a ratione temporis těchto ustanovení v řízení, podmínky, lhůta a postupy pro stanovení porušení právních předpisů, orgán příslušný ke stanovení porušení těchto právních ustanovení, a vytváří tak možnost nepřímého tlaku na soudce a státní zástupce?

                  5)

                  Brání článek 2, vykládaný ve spojení s čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, a zejména povinnost dodržovat hodnoty právního státu, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 96 odst. 3 písm. b) zákona č. 303/2004 o postavení soudců a státních zástupců, která definuje justiční omyl jako vydání konečného rozsudku, který je zjevně v rozporu se zákonem nebo odporuje skutkovému stavu vyplývajícímu z důkazů získaných v řízení, aniž by byl uveden postup pro stanovení výše uvedeného rozporu a konkrétně definován význam tohoto rozporu soudního rozhodnutí ve vztahu k použitelným právním předpisům a skutkovému stavu, a vytváří tak možnost zamezit výkladu práva a důkazů ze strany soudce nebo státního zástupce?

                  6)

                  Brání článek 2, vykládaný ve spojení s čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, a zejména povinnost dodržovat hodnoty právního státu, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 96 odst. 3 zákona č. 303/2004 o postavení soudců a státních zástupců, podle které je majetková občanskoprávní odpovědnost soudce nebo státního zástupce vůči státu uznávána pouze na základě posouzení tohoto státu, a případně poradní zprávy inspektorátu, zda se soudce nebo státní zástupce dopustil věcného pochybení úmyslně nebo z hrubé nedbalosti, aniž by soudce nebo státní zástupce mohl plně uplatnit své právo na obhajobu, a vytváří tak možnost svévolně zahájit a ukončit postup pro uznání hmotné odpovědnosti soudce nebo státního zástupce vůči státu?

                  7)

                  Brání článek 2 Smlouvy o Evropské unii, a zejména povinnost dodržovat hodnoty právního státu, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 539 odst. 2 poslední větě, ve spojení s čl. 541 odst. 2 a 3 trestního řádu, která poskytuje obžalovanému, který byl zproštěn obžaloby, sine die a implicitně mimořádný opravný prostředek sui generis proti konečnému soudnímu rozhodnutí o zákonnosti vyšetřovací vazby, a sice opravný prostředek, který se projednává pouze u občanskoprávního soudu, v případě, že nezákonnost vyšetřovací vazby nebyla stanovena rozsudkem trestního soudu, a to v rozporu se zásadami předvídatelnosti a dostupnosti právních předpisů, specializace soudu a právní jistoty?

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2006, kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci (Úř. věst. L 354, 14.12.2006, s. 56).


title: Věc C-398/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 23. května 2019 — BY

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 23. května 2019 — BY
      (Věc C-398/19)
      (2019/C 288/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Kammergericht Berlin

         Účastníci původního řízení

         Stíhaný: BY

         Za účasti: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Předběžné otázky

                  1.

                  Platí zásady plynoucí z rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 6. září 2016 ve věci Petruhhin (C-182/15) (1) ohledně uplatňování článků 18 a 21 SFEU v případě žádosti třetí země o vydání občana Unie také v případě, že stíhaný přeložil středisko svých životních zájmů do dožádaného členského státu v době, kdy ještě nebyl občanem Unie?

                  2.

                  Je na základě rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 6. září 2016 ve věci Petruhhin (C-182/15) domovský členský stát, který byl uvědomen o žádosti o vydání, povinen požádat žádající třetí stát o poskytnutí spisu, aby přezkoumal převzetí stíhání?

                  3.

                  Je členský stát, který byl třetím státem požádán o vydání občana Unie, na základě rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 6. září 2016 ve věci Petruhhin (C-182/15) povinen odmítnout vydání a sám převzít trestní stíhání, je-li to podle jeho vnitrostátního práva možné?

         (1)  EU:C:2016:630


title: Věc C-405/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie (Belgie) dne 24. května 2019 — Vos Aannemingen BVBA v. Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie (Belgie) dne 24. května 2019 — Vos Aannemingen BVBA v. Belgische Staat
      (Věc C-405/19)
      (2019/C 288/32)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van Cassatie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Vos Aannemingen BVBA

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Belgische Staat

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 17 směrnice 77/388/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že okolnost, že výdaje přinášejí prospěch rovněž třetí osobě — jak tomu je v případě, kdy developer při prodeji bytů nese náklady na propagaci a na správu, jakož i poplatky za zprostředkování, které přinášejí prospěch rovněž vlastníkům pozemků — nebrání tomu, aby odpočet DPH, která zatěžuje tyto náklady, mohl být za předpokladu, že se zjistí, že mezi těmito výdaji a hospodářskou činností osoby povinné k dani existuje přímá a bezprostřední souvislost a prospěch třetí osoby je ve vztahu k potřebě podniku osoby povinné k dani akcesorický, proveden v plné výši?

                  2)

                  Platí tato zásada, i pokud se nejedná o režijní náklady, nýbrž o náklady, které lze přiřadit ke zcela konkrétním plněním na výstupu, která podléhají nebo nepodléhají DPH, jako v tomto případě k prodeji bytů na jedné a pozemků na druhé straně?

                  3)

                  Má na otázku týkající se odpočitatelnosti DPH připadající na tyto výdaje vliv okolnost, že osoba povinná k dani má možnost/právo dané výdaje zčásti naúčtovat třetí osobě, které přinášejí prospěch, ale neučiní tak?

         (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. 1977, L 145, s. 1).


title: Věc T-469/19: Žaloba podaná dne 8. července 2019 — Barzanti v. Parlament

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/80

      Žaloba podaná dne 8. července 2019 — Barzanti v. Parlament
      (Věc T-469/19)
      (2019/C 295/105)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Roberto Barzanti (Siena, Itálie) (zástupce: M. Merola, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil za neexistující nebo v plném rozsahu zrušil akt, o němž byl žalobce informován prostřednictvím napadeného sdělení a ve kterém Evropský parlament nově vyměřil nároky na starobní důchod a nařídil vrácení částky vyplacené na základě předchozího vyměření důchodu;

                  —

                  nařídil Evropskému parlamentu, aby vrátil všechny neoprávněně sražené částky, které budou navýšeny o zákonné úroky ode dne srážky do dne zaplacení, aby Evropskému parlamentu uložil vyhovět rozsudku a aby přijal veškeré iniciativy, akty či opatření, které jsou nezbytné k zajištění okamžitého a úplného obnovení vyplácení důchodu v původní výši;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné s žalobními důvody a hlavními argumenty dovolávanými ve věci T-389/19, Coppo Gavazzi v. Parlament.


title: Věc T-179/16 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2019 — L’Oréal v. EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER SMOKY — Starší národní obrazová ochranná známka MASTERS COLORS PARIS — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001)“)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2019 — L’Oréal v. EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY)
      (Věc T-179/16 RENV) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER SMOKY - Starší národní obrazová ochranná známka MASTERS COLORS PARIS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001)“)
      (2019/C 305/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupci: T. de Haan a P. Péters, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Guinot (Paříž, Francie) (zástupkyně: A. Sion, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2016 (věc R 2905/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Guinot a L’Oréal.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti L’Oréal se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 222, 20.6.2016.


title: Věc T-522/19: Žaloba podaná dne 23. července 2019 — Aldi v. EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/68

      Žaloba podaná dne 23. července 2019 — Aldi v. EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)
      (Věc T-522/19)
      (2019/C 305/78)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen a M. Minkner, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „BBQ BARBECUE SEASON“ v černé, šedé, bílé, oranžové, světle oranžové a tmavě oranžové barvě — přihláška č. 17 879 203

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. května 2019 ve věci R 1359/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001


title: Věc C-338/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itálie) dne 25. dubna 2019 — Telecom Italia SpA v. Regione Sardegna

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itálie) dne 25. dubna 2019 — Telecom Italia SpA v. Regione Sardegna
      (Věc C-338/19)
      (2019/C 312/02)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Telecom Italia SpA

         Žalovaný: Regione Sardegna

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 16 nařízení (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999 (1), použitelný ratione temporis, který uvádí, že „[a]niž je dotčen článek 23, může Komise v případech zneužití podpory zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 4 odst. 4. Články 6, 7, 9 a 10, čl. 11 odst. 1, články 12, 13, 14 a 15 se použijí přiměřeně“, vykládán v tom smyslu, že předběžné rozhodnutí o navrácení musí být přijato Evropskou komisí i v případech zneužití podpory (aniž by tím byla dotčena pravomoc Komise předložit záležitost přímo Soudnímu dvoru Evropské unie podle článku 23 nařízení (ES) č. 659/1999)?;
                  v případě záporné odpovědi na předchozí otázku, musí být článek 16 nařízení (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999 prohlášen za neplatný z důvodu porušení čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dříve čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES)?

                  2)

                  Musí být čl. 9 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004 (kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999) (2), ve znění nařízení Komise (ES) č. 271/2008 ze dne 30. ledna 2008 (3), vykládán v tom smyslu, že se úroková sazba v něm stanovená pro vrácení neslučitelné a protiprávní státní podpory uplatní i v případě navrácení státních podpor schválených podmínečným rozhodnutím, které jsou zneužívající z důvodu splnění stanovené podmínky?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1).

         (2)  Nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, 30.4.2004, s. 1).

         (3)  Nařízení Komise (ES) č. 271/2008 ze dne 30. ledna 2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 82, 25.3.2008, s. 1).


title: Věc C-368/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 6. května 2019 — Telecom Italia SpA a další v. Roma Capitale a další

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 6. května 2019 — Telecom Italia SpA a další v. Roma Capitale a další
      (Věc C-368/19)
      (2019/C 312/03)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelky: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Odpůrci: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo takové vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava uvedená v čl. 8 odst. 6 zákona č. 36 ze dne 22. února 2001), která je chápána a uplatňována v tom smyslu, že umožňuje jednotlivým orgánům místní správy [určit] kritéria pro umístění mobilních telefonních zařízení, vyjádřená také ve formě zákazů, jako je zákaz umístění antén v určitých oblastech nebo v určité vzdálenosti od budov určitého typu?


title: Věc C-369/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2019 José-Ramónem Herrero Torresem proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 8. března 2019 ve věci T-326/18, Herrero Torres v. EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/3

      Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2019 José-Ramónem Herrero Torresem proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 8. března 2019 ve věci T-326/18, Herrero Torres v. EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
      (Věc C-369/19 P)
      (2019/C 312/04)
      Jendací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Navrhovatel: José-Ramón Herrero Torres (zástupce: J. Donoso Romero, abogado)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví a společnost DZ Licores S.L.U.
      Usnesením ze dne 15. července 2019 Soudní dvůr (senát příslušný k přezkumu kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný, a konstatoval, že José-Ramón Herrero Torres ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-377/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. května 2019 — Benedetti Pietro e Angelo S.S. a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. května 2019 — Benedetti Pietro e Angelo S.S. a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
      (Věc C-377/19)
      (2019/C 312/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

         Odpůrkyně: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

         Předběžná otázka

      Brání článek 16 nařízení (ES) č. 595/2004 (1) v takovém případě, jako je uvedený případ, takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 9 nařízení vlády s mocí zákona č. 49/2003 ve spojení s čl. 2 odst. 3 nařízení vlády s mocí zákona č. 157 ze dne 24. června 2004, které stanoví jako kritérium pro určení prioritní kategorie, které má být vrácena neoprávněně účtovaná dávka, pravidelnou měsíční platbu odběratelem?

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 94, 31.3.2004, s. 22).


title: Věc C-399/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 22. května 2019 — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni v. BT Italia SpA a další

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 22. května 2019 — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni v. BT Italia SpA a další
      (Věc C-399/19)
      (2019/C 312/06)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Odpůrkyně: BT Italia SpA, Basictel SpA, BT Enia Telecomunicazioni SpA, Telecom Italia SpA, PosteMobile SpA, Vodafone Italia SpA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 12 odst. 1 písm. a) směrnice 2002/20/ES (1) takové vnitrostátní právní úpravě, která ukládá k tíži oprávněných subjektů ve smyslu této směrnice správní náklady celkově vynaložené vnitrostátním regulačním orgánem na organizaci a výkon všech funkcí, včetně funkcí regulace, dohledu, řešení sporů a sankčních funkcí, které jsou vnitrostátnímu regulačnímu orgánu svěřeny unijním rámcem v oblasti elektronických komunikací (který je uveden ve směrnicích 2002/19/ES (2), 2002/20/ES, 2002/21/ES (3) a 2002/22/ES (4)); anebo jsou činnosti uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. a) směrnice 2002/20/ES vyčerpány v rámci činnosti „regulace ex ante“ vykonávané vnitrostátním regulačním orgánem?

                  2)

                  Je třeba čl. 12 odst. 2 směrnice 2002/20/ES vykládat v tom smyslu, že roční přehled správních nákladů vnitrostátního regulačního orgánu a vybraných poplatků: a) může být zveřejněn po uzavření ročního rozpočtového roku, v souladu s vnitrostátními právními předpisy o veřejném účetnictví, ve kterém byly správní poplatky vybrány; b) umožňuje vnitrostátnímu regulačnímu orgánu provést „odpovídající úpravy“ také ve vztahu k rozpočtovým rokům, které spolu bezprostředně nesouvisí?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 21).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 51).


title: Věc C-447/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. června 2019 SA Close, Cegelec proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 9. dubna 2019 ve věci T-259/15, Close a Cegelec v. Parlament

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 11. června 2019 SA Close, Cegelec proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 9. dubna 2019 ve věci T-259/15, Close a Cegelec v. Parlament
      (Věc C-447/19 P)
      (2019/C 312/07)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SA Close, Cegelec (zástupci: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers, advokáti)

         Další účastník řízení: Evropský parlament

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek napadený kasačním opravným prostředkem;

                  —

                  v důsledku toho vyhověl návrhovým žádáním vzneseným v prvním stupni instance a tudíž zrušil rozhodnutí Parlamentu přijaté dne 19. března 2015, kterým byla veřejná zakázka týkající se „projektu rozšíření a modernizace budovy Konrad Adenauer v Lucemburku“ položka 73 (energetická centrála), reference INLO-D-UPIL-T-14-A04, zadána Association Momentanée ENERGIE-KAD (sdružení „ad hoc“ složené ze společností MERSCH ET SCHMITZ PRODUCTION SARL a ENERGOLUX SA) a současně nebyla přijata nabídka navrhovatelek;

                  —

                  uložil P Parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Podle navrhovatelek Tribunál porušil povinnost odůvodnění ve smyslu článku 296 SFEU, čl. 113 odst. 2 finančního nařízení a čl. 161 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel finančního nařízení.
      Tribunál rovněž zkreslil rozsah druhého žalobního důvodu vzneseného v prvním stupni, dal nepřesný rozsah pojmu zjevně nesprávné posouzení, zásadě řádné správy a povinnostem, které s nimi souvisí, a dopustil se nesprávné analýzy, která vedla ke zkreslení skutkových okolností a důkazů.
      Konečně, navrhovatelky tvrdí, že napadený rozsudek není dostatečně odůvodněný, jelikož nijak neodpovídá na některé z jimi vznesených argumentů.


title: Věc C-457/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2019 Amador Rodriguez Prieto proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věci T-61/18, Rodriguez Prieto v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2019 Amador Rodriguez Prieto proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věci T-61/18, Rodriguez Prieto v. Komise
      (Věc C-457/19 P)
      (2019/C 312/08)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Amador Rodriguez Prieto (zástupci: S. Orlandi, T. Martin, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2019 ve věci T-61/18 v rozsahu, v němž zamítá žalobu na náhradu morální újmy žalobce;

                  —

                  uložil Komisi, aby žalobci nahradila utrpěnou morální újmu zaplacením paušálně stanovené částky ve výši 100 000 eur;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Žalobce tvrdí, že napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením, pokud jde o závadnou povahu jednání Komisi vůči žalobci v průběhu trestního řízení, zejména s ohledem na jeho postavení oznamovatele (whistleblower) na počátku „aféry Eurostat“.


title: Věc C-510/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 4. července 2019 — Openbaar Ministerie, ZU, ZV v. AZ

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 4. července 2019 — Openbaar Ministerie, ZU, ZV v. AZ
      (Věc C-510/19)
      (2019/C 312/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep te Brussel

         Účastníci původního řízení

         Účastníci řízení: Openbaar Ministerie, ZU, ZV

         Obžalovaný: AZ

         Předběžné otázky

                  1.

                              1.

                              Je pojem „justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 2 rámcového rozhodnutí (1) autonomní pojem unijního práva?

                              2.

                              Je-li odpověď na otázku v bodě1.1 kladná: Na základě jakých kritérii lze určit, zda je orgán vykonávajícího členského státu takovým justičním orgánem a jím vykonaný evropský zatýkací rozkaz tudíž soudním rozhodnutím?

                              3.

                              Je-li odpověď na otázku v bodě1.1 kladná: Spadá nizozemské Openbaar Ministerie (státní zastupitelství, Nizozemsko), konkrétně Officier van Justitie (státní zástupce, Nizozemsko), pod pojem „justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 2 rámcového rozhodnutí, a je tedy evropský zatýkací rozkaz vykonaný tímto orgánem rozhodnutím soudu?

                              4.

                              Je-li odpověď na otázku v bodě 1.3 kladná: Je přípustné, aby bylo původní předání přezkoumáno justičním orgánem, konkrétně overleveringskamer te Amsterdam (komora pro výkon předání Amsterdam, Nizozemsko), podle článku 15 rámcového rozhodnutí při zachování kromě jiného práva dotčené osoby být vyslechnuta a na přístup k soudům, zatímco je pro doplňkové předání podle článku 27 rámcového rozhodnutí příslušný jiný orgán, a sice státní zástupce, přičemž není zaručeno právo dotčené osoby být vyslechnuta a na přístup k soudům, takže v rámcovém rozhodnutí vzniká bez náležitého důvodu zjevný nesoulad?

                              5.

                              Je-li odpověď na otázky v bodech 1.3. a 1.4. kladná: Musí být články 14, 19 a 27 rámcového rozhodnutí vykládány v tom smyslu, že státní zastupitelství, které vystupuje jako vykonávající justiční orgán, musí zejména respektovat právo dotčené osoby být vyslechnuta a mít přístup k soudům před tím, než může udělit souhlas s trestním stíháním, odsouzením nebo držením osoby ve vazbě s ohledem na výkon trestu odnětí svobody nebo ochranné opatření spojené se zbavením osobní svobody za trestný čin, který byl spáchán před jejím předáním na základě evropského zatýkacího rozkazu a na který se žádost o předání se nevztahuje?

                  2.

                  Je státní zástupce u Arrondissemensparket Amsterdam (okresní státní zastupitelství v Amsterodamu, Nizozemsko) jednající při výkonu článku 14 nizozemského Wet van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (zákon ze dne 29. dubna 2004, kterým se prování Rámcového rozhodnutí Evropské unie o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy Evropské unie) vykonávajícím justičním orgánem ve smyslu čl. 6 odst. 2 rámcového rozhodnutí, který předal vyžádanou osobu a který může udělit souhlas ve smyslu čl. 27 odst. 3 písm. g) a odst. 4 rámcového rozhodnutí?

         (1)  Rámcové Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1, Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc C-572/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. července 2019 European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 22. května 2019 ve věci T-604/15, Ertico — ITS Europe v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. července 2019 European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 22. května 2019 ve věci T-604/15, Ertico — ITS Europe v. Komise
      (Věc C-572/19 P)
      (2019/C 312/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (zástupci: M. Wellinger a K. T'Syen, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 22. května 2019 ve věci T-604/15;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí (1) a potvrdil postavení navrhovatelky jako MSP (mikropodniky, malé a střední podniky), a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka tři důvody.

                  1)

                  Napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením, jelikož je v něm konstatováno, že (i) oddíly 1.2.6 a 1.2.7 přílohy rozhodnutí Komise 2012/838/EU (2) ze dne 18. prosince 2012, kterým se přijímají pravidla zajišťující konzistentní ověřování existence a právního statusu, jakož i provozní a finanční způsobilosti účastníků nepřímých akcí podporovaných prostřednictvím grantu v rámci sedmého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace a sedmého rámcového programu Evropského společenství pro atomovou energii v oblasti jaderného výzkumu a odborné přípravy, a (ii) článek 22 nařízení Rady č. 58/2003 (3) ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství, se týkají samostatných opravných prostředků.

                  2)

                  Napadený rozsudek nesprávně používá a porušuje doporučení o MSP (4) a je v rozporu se základními právními zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání (a je tudíž stižen nesprávným právním posouzením), jelikož je v něm konstatováno, že je právně přípustné odepřít navrhovatelce postavení MSP založené na „účelu a duchu“ doporučení o MSP, přestože navrhovatelka formálně splňuje kritéria stanovená v doporučení o MSP (což není zpochybněno v napadeném rozsudku).

                  3)

                  Napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením a je z hmotněprávního hlediska neplatný v rozsahu, v němž je v něm konstatováno, že navrhovatelka „nebyla vystavena takovým znevýhodněním, jakým jsou obvykle vystaveny MSP“ (a že navrhovatelka tudíž není MSP podle „účelu a ducha“ doporučení o MSP).

         (1)  Rozhodnutí validační komise Evropské komise ze dne 18. srpna 2015.

         (2)  Úř. věst. 2012, L 359, s. 45.

         (3)  Úř. věst. 2003, L 11, s. 1.

         (4)  Doporučení Komise ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků, malých a středních podniků (Úř. věst. 2003, L 124, s. 36).


title: Věc T-40/16: Žaloba podaná dne 29. července 2019 — MU v. Parlament

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/11

      Žaloba podaná dne 29. července 2019 — MU v. Parlament
      (Věc T-40/16)
      (2019/C 312/12)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: MU (zástupce: A. Bruno, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl a prohlásil, že rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 11. prosince 2015, kterým se odmítá doplňkový příspěvek pro stážisty se zdravotním postižením podle čl. 24 odst. 9 vnitřních předpisů pro stáže a studijní pobyty na generálním sekretariátu Evropského parlamentu, je protiprávní;

                  —

                  v důsledku toho prohlásil, že žalobce má právo na přiznání doplňkového příspěvku stanoveného v čl. 29 odst. 9 předpisů pro stáže v Evropském parlamentu, jelikož je osobou se zdravotním postižením v rozsahu 70 %;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu povinnost zaplatit žalobci doplňkový příspěvek stanovený v použitelných předpisech, včetně úroků a valorizace ode dne podání administrativní žádosti do dne skutečného zaplacení, a uložil mu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby žalobce uvádí, že:

                  1.

                  přiznání doplňkového příspěvku osobám se zdravotním postižením stanoveného v čl. 24 odst. 9 vnitřních předpisů pro stáže a studijní pobyty na generálním sekretariátu Evropského parlamentu nepodléhá volné úvaze Parlamentu;

                  2.

                  procentní rozsah zdravotního postižení je potvrzen nebo stanoven posudkovým lékařem Evropského parlamentu v závislosti na tom, zda vychází z vnitrostátního lékařského potvrzení nebo z podrobné zprávy lékaře stážisty, s odkazem na „evropské měřítko hodnocení stupně újmy na fyzické a psychické integritě pro lékařské účely“;

                  3.

                  volná úvaha Evropského parlamentu, přestože v projednávaném případě existuje, byla neodůvodněně překročena. V této souvislosti se poznamenává, že dotčené předpisy rozlišují mezi případem, ve kterém se zdravotní postižení zakládá na vnitrostátním lékařském potvrzení, jak je tomu v projednávaném případě, v němž je zdravotní postižení potvrzeno lékařem Evropského parlamentu, a odlišným případem, ve kterém se zdravotní postižení zakládá na zprávě lékaře stážisty. V tomto posledně uvedeném případě, a pouze v tomto případě, je procentní rozsah zdravotního postižení stanoven lékařem Evropského parlamentu.