title: Věc T-367/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Marijn van Oosten Holding (UKIO) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie UKIO – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující dvě příčné čáry, jednu svislou čáru a kruh – Relativní důvod pro zamítnutí – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Marijn van Oosten Holding (UKIO)
      (Věc T-367/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie UKIO - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující dvě příčné čáry, jednu svislou čáru a kruh - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 406/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mexiko, Mexiko) (zástupci: C. Casas Feu a J. Dorado Lopez-Lozano, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Kusturovic, D. Gája a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Marijn van Oosten Holding BV (Amsterodam, Nizozemsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. března 2018 (věc R 1536/2017-2), týkajícímu se námitkového řízení říze mezi společnostmi Sixsigma Networks Mexico a Marijn van Oosten Holding

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Sixsigma Networks Mexico, SA de CV se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 267, 6.8.2018.


title: Věc T-378/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2019 – NHS v. EUIPO – HLC SB Distribution (CRUZADE) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie CRUZADE – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie SANTA CRUZ – Relativní důvod pro zamítnutí – Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Zvýšená rozlišovací způsobilost starší ochranné známky“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2019 – NHS v. EUIPO – HLC SB Distribution (CRUZADE)
      (Věc T-378/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie CRUZADE - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie SANTA CRUZ - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Zvýšená rozlišovací způsobilost starší ochranné známky“)
      (2019/C 406/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: NHS, Inc. (Santa Cruz, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: P. Olson, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: V. Ruzek a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: HLC SB Distribution, SL (Irún, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. dubna 2018 (věc R 1217/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi NHS a HLC SB Distribution.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     NHS, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc T-716/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – The Logistical Approach v. EUIPO – Idea Groupe (Idealogistic Compass Greatest care in getting it there) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Idealogistic Compass Greatest care in getting it there – Starší mezinárodní obrazová ochranná známka IDÉA – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – The Logistical Approach v. EUIPO – Idea Groupe (Idealogistic Compass Greatest care in getting it there)
      (Věc T-716/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Idealogistic Compass Greatest care in getting it there - Starší mezinárodní obrazová ochranná známka IDÉA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 406/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: The Logistical Approach BV (Uden, Nizozemsko) (zástupci: R. Milchior a S. Charbonnel, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: V. Ruzek, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Idea Groupe (Montoir de Bretagne, Francie) (zástupci: P. Langlais a C. Guyot, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. září 2018 (věc R 2062/2017-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Idea Groupe a The Logistical Approach.

         Výrok

                  1.

                     Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 21. září 2018 (věc R 2062/2017-4) se zrušuje.

                  2.

                     EUIPO a společnost Idea Groupe ponesou vlastní náklady řízení a každý z nich nahradí jednu polovinu nákladů řízení vynaložených společností The Logistical Approach BV.

         (1)  Úř. věst. C 44, 4.2.2019.


title: Věc T-67/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Dokkio (DOKKIO) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Slovní ochranná známka DOKKIO – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující dvě úhlopříčné čáry, svislou čáru a kruh – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Dokkio (DOKKIO)
      (Věc T-67/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka DOKKIO - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie znázorňující dvě úhlopříčné čáry, svislou čáru a kruh - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 406/43)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mexiko, Mexiko) (zástupkyně: C. Casa Feu, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Śliwińska, J. Crespo Carrillo a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Dokkio, Inc. (San Mateo, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: A. Kylhammar a L. Morin, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2018 (věc R 1187/2018-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Sixsigma Networks Mexico a Dokkio.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Sixsigma Networks Mexico, SA de CV se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc T-632/19: Žaloba podaná dne 23. září 2019 – DD v. FRA

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/34

      Žaloba podaná dne 23. září 2019 – DD v. FRA
      (Věc T-632/19)
      (2019/C 406/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: DD (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  přiznal žalobci náhradu utrpěné nemajetkové újmy, jak je podrobně uvedeno v projednávané žalobě, která je ex aequo et bono odhadována na 100 000 eur.;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ředitele Agentury Evropské unie pro základní práva (FRA) ze dne 19. listopadu 2018, kterým byla zamítnuta žádost žalobce podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ředitele FRA ze dne 12. června 2019, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu, kterou žalobce podal výše uvedenému rozhodnutí ze dne 19. listopadu 2018;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná nevyslechla žalobce a nepřijala rozhodnutí podle článku 3 přílohy IX služebního řádu v návaznosti na rozsudek vydaný dne 8. října 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-106/13 a F-25/14, DD v. Agentura Evropské unie pro základní práva (EU:F:2015:118).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že správní šetření a původní disciplinární řízení byly zahájeny nestandardním způsobem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná neposkytla žalobci náhradu nemajetkové újmy způsobené rozhodnutím o udělení důtky, které bylo zrušeno Soudem pro veřejnou službu ve výše uvedeném rozsudku.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná neprovedla výše uvedený rozsudek Soudu pro veřejnou službu a přípravné disciplinární řízení neprovedla v přiměřené lhůtě, ani s náležitou péčí.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že správní šetření bylo zahájeno a provedeno v rozporu s nařízením (ES) č. 45/2001 (1), služebním řádem EU a právem na soukromý život (článek 7 Listiny základních práv Evropské unie).

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná opakovaně uváděla nepodložená, pomlouvačná a urážlivá prohlášení o žalobci, což představuje porušení zásady res judicata, zásady presumpce neviny a povinnosti náležité péče.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001 L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


title: Věc T-640/19: Žaloba podaná dne 25. září 2019 – Sasol Germany a další v. ECHA

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/35

      Žaloba podaná dne 25. září 2019 – Sasol Germany a další v. ECHA
      (Věc T-640/19)
      (2019/C 406/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sasol Germany GmbH (Hamburk, Německo), SI Group - Béthune (Béthune, Francie), BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Německo) (zástupci: C. Mereu, P. Sellar a S. Saez Moreno, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

                  —

                  částečně zrušil napadený akt v rozsahu, v němž zahrnuje 4-terc-butylfenol (PTBP) jako látky vzbuzující mimořádné obavy (LVMO) seznam látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 (1);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení kritérií pro narušení endokrinní činnosti a přístupu založeného na zvážení průkaznosti důkazů, jelikož žalovaná neprokázala, že existují vědecké důkazy o možných vážných účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 57 písm. f) nařízení (ES) č. 1907/2006 týkajícího se „stejných obav“, neboť

                              —

                              zaprvé, posouzení „stejných obav“ vyžadované nařízením (ES) č. 1907/2006 nezohlednilo jiné faktory než ty, které se vztahují k nebezpečím vyplývajícím z podstatných vlastností látky, a nezohlednilo ani faktory, jako je biologická rozložitelnost látky PTBP, které byly nezbytné pro dané posouzení (nebo byly založeny na pouhé domněnce);

                              —

                              zadruhé, navrhující členský stát, Německo, spoléhal na nespolehlivé údaje a neodůvodněné analogické zohlednění vlastností jiné látky;

                              —

                              zatřetí, napadené rozhodnutí uvádí, že látka PTBP byla stejná jako látka CMR, pro odůvodnění čehož neexistuje žádné vědecké posouzení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že zjevně nebyly správně posouzeny nebo náležitě zváženy všechny relevantní informace a zejména údaje o expozici.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality či nezvolení nejméně omezujících možností.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality či neprovedení řádné analýzy možností řízení rizik, která by zohledňovala již zavedená opatření pro řízení rizik.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, 30.12.2006, s. 1).


title: Věc T-661/19: Žaloba podaná dne 27. září 2019 – Sasol Germany a další v. Komise

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/36

      Žaloba podaná dne 27. září 2019 – Sasol Germany a další v. Komise
      (Věc T-661/19)
      (2019/C 406/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sasol Germany GmbH (Hamburk, Německo), SI Group - Béthune (Béthune, Francie), BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Německo) (zástupci: C. Mereu, P. Sellar a S. Saez Moreno, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2019/1194 ze dne 5. července 2019 o identifikaci látky 4-terc-butylfenol (PTBP) jako látky vzbuzující mimořádné obavy podle čl. 57 písm. f) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. 2019 L 187, s. 41);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby se žalobkyně dovolávají pěti žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné nebo podobné žalobním důvodům, které byly předneseny ve věci T-640/19, Sasol Germany a další v. ECHA.


title: Věc T-684/19: Žaloba podaná dne 7. října 2019 – Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal v. ACER

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/37

      Žaloba podaná dne 7. října 2019 – Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal v. ACER
      (Věc T-684/19)
      (2019/C 406/47)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal (Budapešť, Maďarsko) (zástupci: G. Stanka, G. Szikla a J.M. Burai-Kovács, advokáti)

         Žalovaná: Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  primárně:

                              —

                              na základě článku 263 SFEU zrušil napadené rozhodnutí;

                              —

                              určil, že kapitola V nařízení Komise (EU) 2017/459 (1), na kterém je založeno napadené rozhodnutí, je na základě článku 277 SFEU nepoužitelná;

                              —

                              uložil žalované náhradu nákladů řízení;

                  —

                  podpůrně:

                              —

                              pro případ, že by Tribunál shledal, že není důvodné určit nepoužitelnost nařízení 2017/459, na kterém je založeno napadené rozhodnutí, uvedené rozhodnutí zrušil i) zaprvé pro nedostatek pravomoci, ii) zadruhé pro porušení podstatných procesních náležitostí a iii) zatřetí pro nedostatek hmotněprávního základu;

                              —

                              uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Předmětem této žaloby je rozhodnutí ACER č. 05/2019 ze dne 9. dubna 2019, potvrzené odvolacím senátem ACER dne 6. srpna 2019.
      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z toho, že celá kapitola V nařízení 2017/459, na kterém je založeno napadené rozhodnutí, je neplatná z důvodu nedostatku legislativní pravomoci
                  Nařízení 2017/459, na kterém je založeno napadené rozhodnutí, bylo přijato v rámci výkonu pravomoci harmonizovat pravidla delegované nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 (2).
                  Na základě zmocnění v nařízení č. 715/2009 měla Komise jen pravomoc vytvořit kodex sítě, který v plynárenských přepravních soustavách stanoví mechanismy přidělování kapacity pro stávající a přírůstkovou kapacitu.
                  Naproti tomu kapitola V překračuje meze oblasti, kterou měla regulovat, a nestanoví normativní rámec pro rozdělení – z hlediska pravomoci neutrální – přepravní kapacity plynu, nýbrž zcela mimo působnost kodexu sítě podrobně upravuje otázky investování v souvislosti s přírůstkovou kapacitou.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že zmocnění ACER k přijetí individuálního rozhodnutí o obsahu napadeného rozhodnutí je neplatné pro nedostatek náležitého právního základu
                  ACER si v napadeném rozhodnutí osobuje pravomoc související s rozhodnutím o zmíněném obsahu, jejíž delegování na ACER by bylo v rozporu s požadavky stanovenými Soudním dvorem Evropské unie ve věcech 9/56 (Meroni v. Vysoký úřad) a C-270/12 (Spojené království v. Rada a Parlament) a s článkem 114 SFEU. Proto v souladu s článkem 277 SFEU není použitelné vůči žalobci v hlavním řízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti napadeného rozhodnutí pro nedostatek pravomoci
                  Vedle otázky veřejnoprávní platnosti nařízení přijatého Komisí, které je právním základem rozhodnutí ACER, nebyla tato agentura oprávněná k přijetí napadeného rozhodnutí ani na základě právních ustanovení uvedených jako právní základ jejího rozhodnutí, protože

                              i)

                              v rámci nařízení 2017/459 smí vykonávat jen a pouze rozhodovací pravomoci výslovně zmíněné v čl. 28 odst. 2 uvedeného nařízení, a

                              ii)

                              na základě článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 (3), které upravuje postavení ACER a které bylo účinné v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí, mohla ACER přijmout jen individuální rozhodnutí, které

                                          a)

                                          spadá do pravomoci národních regulačních orgánů;

                                          b)

                                          se týká přístupu a provozní bezpečnosti, a

                                          c)

                                          pojednává o regulačních otázkách.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti napadeného rozhodnutí pro porušení podstatných procesních náležitostí
                  V řízení vedeném ACER došlo k porušení čl. 41 odst. 1 a 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie, neboť tato agentura nedodržela svou povinnost uvést odůvodnění ani požadavky nestranného a spravedlivého procesu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti napadeného rozhodnutí pro nedostatek hmotněprávního základu
                  Vzhledem k tomu, že ACER vůbec meritorně nezkoumala „případné nepříznivé účinky na hospodářskou soutěž nebo účinné fungování vnitřního trhu s plynem spojené s dotčenými projekty“, jak stanoví článek 22 nařízení 2017/459, nelze napadené rozhodnutí považovat za podložené ani z hmotněprávního hlediska.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2017/459 ze dne 16. března 2017, kterým se zavádí kodex sítě pro mechanismy přidělování kapacity v plynárenských přepravních soustavách a kterým se zrušuje nařízení (EU) č. 984/2013 (Úř. věst. 2017, L 72, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) Č. 715/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005 (Úř. věst. 2009, L 211, s. 36; oprava Úř. věst. 2009, L 229, s. 29, a Úř. věst. 2009, L 309, s. 87).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009, ze dne 13. července 2009, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2009, L 211, s. 1).


title: Věc T-695/19: Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Falqui v. Parlament

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/39

      Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Falqui v. Parlament
      (Věc T-695/19)
      (2019/C 406/48)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Enrico Falqui (Florencie, Itálie) (zástupci: F. Sorrentino a A. Sandulli, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce se domáhá zrušení napadených sdělení a uložení povinnosti Evropskému parlamentu, aby mu zaplatil neoprávněně sražené částky před skončením řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba je podána proti sdělením Generálního ředitelství pro finance Evropského parlamentu D309417 ze dne 8. července 2019 a D (2019) 14406 ze dne 11. dubna 2019 týkajícím se nového výpočtu důchodu, na nějž má žalobce nárok jako bývalý poslanec Evropského parlamentu, jakož i případně proti stanovisku právní služby Evropského parlamentu ze dne 11. ledna 2019.
      Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty uplatněnými ve věci T-347/19, Falqui v. Parlament.


title: Věc T-698/19: Žaloba podaná dne 11. října 2019 – FJ a další v. ESVČ

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/39

      Žaloba podaná dne 11. října 2019 – FJ a další v. ESVČ
      (Věc T-698/19)
      (2019/C 406/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: FJ a osm dalších žalobců (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí týkající se vydání výplatních pásek žalobců za prosinec 2018 v rozsahu, v němž byly poprvé uplatněny nové opravné koeficienty použitelné na jejich odměny, se zpětnou účinností ke dni 1. února 2018;

                  —

                  uložil ESVČ náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článků 64 a 65 služebního řádu Evropské unie (dále jen „statut“), z porušení zásady rovného zacházení a ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobci tvrdí, že opravné koeficienty uplatněné na jejich odměny navíc v rozporu k těmi, které stanoví Organizace spojených národů, nezajistily rovnocennost jejich kupní síly.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 85 služebního řádu, z porušení zásady právní jistoty a povinnosti postupovat s řádnou péčí. Žalobci mají v tomto ohledu za to, že nemohli vědět o nesrovnalosti v odměnách, které jim byly vyplaceny za základě platných opravných koeficientů.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 13 přílohy X služebního řádu, který ukládá bezprostřední aktualizaci odměn, pokud změna životních nákladů měřená podle opravného koeficientu a příslušné směnné sazby přesáhne 5 % od poslední aktualizace pro danou zemi.


title: Věc T-699/19: Žaloba podaná dne 11. října 2019 – FT a další v. Komise

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/40

      Žaloba podaná dne 11. října 2019 – FT a další v. Komise
      (Věc T-699/19)
      (2019/C 406/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: FT a dalších 25 žalobců (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise, kterým se vydává výplatní páska žalobců za měsíc prosinec 2018, v rozsahu, v němž poprvé uplatňuje nové opravné koeficienty, které byly se zpětnou účinností od 1. února 2018 použity při jejich odměňování;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článků 64 a 65 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), zásady rovného zacházení, jakož i zjevně nesprávného posouzení. Žalobci tvrdí, že opravné koeficienty použité při jejich odměňování, které jsou krom toho v rozporu s těmi, které stanoví Organizace spojených národů, nezajistily rovnocennost jejich kupní síly.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 85 služebního řádu, zásady právní jistoty a povinnosti jednat s náležitou péčí. Žalobci mají v této souvislosti za to, že o tom, že odměny, které jim byly vypláceny na základě platných opravných koeficientů, nebyly v pořádku, nemohli vědět.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 13 přílohy X služebního řádu, který stanoví povinnost mimořádné aktualizace odměňování, pokud změna životních nákladů přepočtená podle opravného koeficientu a odpovídajícího směnného kurzu překročí od poslední aktualizace více než 5 %.


title: Věc T-700/19: Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Al-Gaoud v. Rada

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/41

      Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Al-Gaoud v. Rada
      (Věc T-700/19)
      (2019/C 406/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Abdel Majid Al-Gaoud (Gíza, Egypt) (zástupkyně: S. Bafadhel, Barrister)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/1299 ze dne 31. července 2019, kterým se provádí rozhodnutí (SZBP) 2015/1333 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi, v rozsahu, v němž ponechává jméno žalobce na seznamu v příloze II a IV rozhodnutí Rady 2015/1333/SZBP ze dne 31. července 2015 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/1292 ze dne 31. července 2019, kterým se provádí čl. 21 odst. 2 nařízení (EU) 2016/44 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi, v rozsahu, v němž ponechává jméno žalobce na seznamu v příloze III nařízení Rady (EU) 2016/44 ze dne 18. ledna 2016 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů vynaložených v řízení před Tribunálem v souladu s jednacím řádem Tribunálu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  Podle prvního důvodu prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/1299 ze dne 31. července 2019, kterým se provádí rozhodnutí (SZBP) 2015/1333 a prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/1292 ze dne 31. července 2019, kterým se provádí čl. 21 odst. 2 nařízení (EU) 2016/44, neuvádí právní základ pro ponechání jména žalobce na seznamech, bez ohledu na podstatnou změnu okolností v Libyi. Rada údajné neuvedla individuální, specifické a konkrétní důvody pro sporná opatření, která podle dostupných zdrojů nejsou nijak opodstatněná.

                  2.

                  Podle druhého důvodu napadená opatření porušují základní práva žalobce včetně práva na zdraví, právo na rodinný život, právo vlastnit majetek a právo na účinnou právní ochranu, která zakotvuje Listina základních práv Evropské unie. Sporná opatření nejsou ani nezbytná, ani přiměřená za jakýmkoli legitimním účelem a představují neomezené a nepřiměřené zásahy do základních práv žalobce.


title: Věc T-704/19: Žaloba podaná dne 15. října 2019 – FGSZ v. ACER

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/42

      Žaloba podaná dne 15. října 2019 – FGSZ v. ACER
      (Věc T-704/19)
      (2019/C 406/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Földgázszállító Zártkörűen Működő Részvénytársaság (FGSZ) (Šiofók, Maďarsko) (zástupci: M. Horányi, N. Niejahr a S. Zakka, advokáti)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ACER č. 5/2019 ze dne 9. dubna 2019 o návrhu projektu na přírůstkovou kapacitu pro propojovací bod Mosonmagyaróvár (dále jen „projekt HUAT“), které bylo potvrzeno rozhodnutím odvolacího senátu agentury ze dne 6. srpna 2019, ve věci A-004-2019 (dále jen „rozhodnutí odvolacího senátu“);

                  —

                  podpůrně zrušil napadené rozhodnutí, které bylo potvrzeno rozhodnutím odvolacího senátu, a prohlásil čl. 1 odst. 1 a 2 napadeného rozhodnutí za neplatný v rozsahu, v němž má žalobkyně povinnost provést závaznou fázi pro účely obchodování s přírůstkovou kapacitou na nabídkové úrovni I a nabídkové úrovni II projektu HUAT, jakož i čl. 2 odst. 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž žalobkyni ukládá povinnost provést projekt HUAT v případě pozitivního výsledku testu hospodárnosti, která má být proveden;

                  —

                  podpůrně zrušil a prohlásil za neplatné rozhodnutí odvolacího senátu;

                  —

                  uložil ACER, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní v tomto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: ACER neměla pravomoc k přijetí napadeného rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: ACER porušila čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 713/2009 (1) tím, že uložila žalobkyni povinnost provést projekt HUAT.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: ACER porušila čl. 28 odst. 1 písm. d) a čl. 22 odst. 1 nařízení (EU) 2017/459 (2) tím, že změnila parametry ekonomického testu podle čl. 22 odst. 1 uvedeného nařízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: ACER porušila čl. 22 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/459, jelikož nezahrnula aktuální hodnotu odhadovaného zvýšení do povolených nebo cílových příjmů žalobkyně s přírůstkovou kapacitou.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: ACER porušila čl. 28 odst. 2 nařízení (EU) 2017/459 tím, že náležitě neposoudila a nezohlednila případné nepříznivé účinky projektu HUAT na hospodářskou soutěž a na efektivní fungování vnitřního trhu se zemním plynem.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: ACER porušila čl. 194 odst. 1 SFEU, neboť nezohlednila zásadu energetické solidarity, na jejímž základě by ACER musela zohlednit zájem ostatních aktérů a nepřijmout opatření, která by narušila zájmy Unie nebo členského státu.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: ACER porušila přijetím napadeného rozhodnutí články 17, 18 a 51 Listiny základních práv a porušila svobodu žalobkyně podnikat, jakož i její právo na vlastnictví.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod: ACER porušila článek 41 Listiny základních práv, jelikož se věcí začala zabývat předtím, než byl spis dostatečně připraven, a tím, že nezjistila nebo nezohlednila všechny relevantní skutečnosti.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod: odvolací senát porušil právo žalobkyně na obhajobu tím, že jí neposkytl dostatečný čas na odpověď na repliku a analýzu dupliku před ústním jednáním.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod: rozhodnutí odvolacího senátu je stiženo vadou zjevně nesprávného výkladu unijního práva, jelikož nebyl proveden úplný přezkum a posouzení legality napadeného rozhodnutí.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009, ze dne 13. července 2009, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 1).

         (2)  Nařízení Komise (EU) 2017/459 ze dne 16. března 2017, kterým se zavádí kodex sítě pro mechanismy přidělování kapacity v plynárenských přepravních soustavách a kterým se zrušuje nařízení (EU) č. 984/2013 (Úř. vest. L 72, 17.3.2017, s. 1).


title: Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T-279/19 (Úř. věst C 220 ze dne 1. července 2019)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/44

      Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T 279/19

         (Úřední věstník Evropské unie C 220 ze dne 1. července 2019)

      (2019/C 406/53)
      Strana 41, sdělení v Úř. věst. ve věci T-279/19, Front Polisario v. Rada, zní takto:

               Žaloba podaná dne 27. dubna 2019 – Front Polisario v. Rada

               (Věc T-279/19)

            (2019/C 406/53)
            Jednací jazyk: francouzština

               Účastnice řízení

               Žalobce: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (zástupce: G. Devers, advokát)

               Žalovaná: Rada Evropské unie

               Návrhová žádání

            Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                        —

                        prohlásil jeho žalobu za přípustnou;

                        —

                        zrušil napadené rozhodnutí;

                        —

                        uložil Radě náhradu nákladů řízení.

               Žalobní důvody a hlavní argumenty

            Na podporu své žaloby proti rozhodnutí Rady (EU) 2019/217 ze dne 28. ledna 2019 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Marockým královstvím o změně protokolů č. 1 a č. 4 k Evropsko-středomořské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé (Úř. věst. 2019, L 34, s. 1) předkládá žalobce deset žalobních důvodů.

                        1.

                        První žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci Rady k přijetí napadeného rozhodnutí, jelikož Evropská unie a Marocké království nemají pravomoc uzavřít mezinárodní dohodu použitelnou na Západní Saharu namísto západosaharského lidu, který je zastupován Frontem Polisario.

                        2.

                        Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti posoudit otázku dodržování základních práv a mezinárodního humanitárního práva, jelikož se Rada před přijetím tohoto rozhodnutí touto otázkou nezabývala.

                        3.

                        Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila svou povinnost plnit povinnosti vyplývající z rozsudků Soudního dvora, jelikož v napadeném rozhodnutí opomíjí odůvodnění rozsudku ze dne 21. prosince 2016, Rada v. Front Polisario (C-104/16 P, EU:C:2016:973).

                        4.

                        Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení základních zásad a hodnot, kterými se řídí činnost Unie na mezinárodní scéně, jelikož napadené rozhodnutí zaprvé popírá existencí západosaharského lidu coby subjektu práva, když jej nahrazuje výrazem „dotčené obyvatelstvo“, zadruhé se v rozporu s právem národů svobodně disponovat svými přírodními zdroji týká uzavření mezinárodní dohody, která bez souhlasu západosaharského lidu upravuje vyvážení jeho přírodních zdrojů do Unie s tím, že je definuje jako přírodní zdroje marockého původu, a zatřetí se týká uzavření mezinárodní dohody s Marockým královstvím, která je použitelná na okupovanou Západní Saharu v rámci jeho anekční politiky vůči tomuto území a systematického porušování základních práv spojeného s udržováním této politiky.

                        5.

                        Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání, jelikož napadené rozhodnutí odporuje prohlášením Unie, v nichž byla opakovaně zdůrazněna potřeba dodržovat zásady sebeurčení a relativního účinku Smluv.

                        6.

                        Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného uplatnění zásady proporcionality, jelikož s ohledem na oddělený a odlišný status Západní Sahary, nedotknutelnost práva na sebeurčení a postavení západosaharského lidu jako třetí strany, Rada neměla provádět poměřování mezi údajnými „výhodami pro hospodářství Západní Sahary“ a jejich dopady na západosaharské přírodní zdroje.

                        7.

                        Sedmý žalobní důvod vychází z porušení práva na sebeurčení, jelikož napadené rozhodnutí zaprvé používáním výrazu „dotčené obyvatelstvo“ namísto „západosaharský lid“ popírá národní jednotu tohoto lidu jakožto subjektu práva na sebeurčení, zadruhé v rozporu s právem západosaharského lidu svobodně disponovat se svými přírodními zdroji upravuje bez jeho souhlasu vyvážení jeho přírodních zdrojů do Unie s tím, že je definuje jako přírodní zdroje marockého původu, a zatřetí se v rozporu s odděleným a odlišným statusem území Západní Sahary týká uzavření mezinárodní dohody použitelné na okupovanou Západní Saharu a zastírá skutečnou zemi původu produktů pocházejících z tohoto území s tím, ž je definuje jako produkty marockého původu.

                        8.

                        Osmý žalobní důvod vychází z porušení zásady relativního účinku Smluv, jelikož napadené rozhodnutí popírá postavení západosaharského lidu ve vztazích EU-Maroko jako třetí strany a bez jeho souhlasu mu ukládá mezinárodní závazky týkající se jeho národního území a jeho přírodních zdrojů.

                        9.

                        Devátý žalobní důvod vychází z porušení mezinárodního humanitárního práva a mezinárodního trestního práva, jelikož se napadené rozhodnutí týká uzavření mezinárodní dohody použitelné na Západní Saharu, ačkoli marocké okupační síly nemají vůči tomuto území ius tractatus a mají zakázáno využívat jeho přírodní zdroje, a použitím výrazu „dotčené obyvatelstvo“ toto rozhodnutí schvaluje protiprávní přesidlování marockých kolonistů na okupované západosaharské území.

                        10.

                        Desátý žalobní důvod vychází z porušení povinností Unie vyplývajících z právní úpravy mezinárodní odpovědnosti, jelikož napadené rozhodnutí tím, že se týká uzavření mezinárodní dohody s Marockým královstvím, která je použitelná na Západní Saharu, schvaluje závažná porušení mezinárodního práva, kterých se dopouštějí marocké okupační síly proti západosaharskému lidu, a poskytuje pomoc a podporu při zachování situace vyvolané těmito porušeními.


title: Věc C-791/19: Žaloba podaná dne 25. října 2019 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/36

      Žaloba podaná dne 25. října 2019 – Evropská komise v. Polská republika
      (Věc C-791/19)
      (2019/C 413/44)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Banks, H. Krämer, S. L. Kalėda, zmocněnci)

         Žalovaná: Polská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1)

                  určil, že Polská republika tím, že

                              —

                              umožňuje, aby obsah soudních rozhodnutí mohl být kvalifikován jako kárné provinění soudců obecných soudů (čl. 107 odst. 1 zákona o organizaci obecných soudů a čl. 97 odst. 1 a 3 zákona o Nejvyšším soudu),

                              —

                              nezaručuje nezávislost a nestrannost kárného senátu Nejvyššího soudu, jemuž přísluší přezkum rozhodnutí vydaných v kárných řízeních se soudci (čl. 3 bod 5, článek 27 a čl. 73 odst. 1 zákona o Nejvyšším soudu, ve spojení s článkem 9a zákona o státní radě soudnictví),

                              —

                              uděluje předsedovi kárného senátu Nejvyššího soudu diskreční pravomoc při jmenování příslušného prvostupňového kárného soudu ve věcech týkajících se soudců obecných soudů (čl. 110 odst. 3 a čl. 114 odst. 7 zákona o organizaci obecných soudů), a tudíž nezaručuje, aby byly kárné věci projednávány soudem „zřízeným zákonem“, a

                              —

                              uděluje ministrovi spravedlnosti pravomoc jmenovat kárného zmocněnce ministra spravedlnosti (článek 112b zákona o organizaci obecných soudů), a tudíž nezaručuje, aby byly kárné věci se soudci obecných soudů projednávány v přiměřené lhůtě, a stanoví, že úkony související s ustanovením právního zástupce a s převzetím obhajoby tímto právním zástupcem nestaví běh kárného řízení (článek 113a zákona o organizaci obecných soudů) a že kárný soud vede řízení i v případě odůvodněné nepřítomnosti kárně obviněného soudce, který byl uvědomen, nebo jeho právního zástupce (čl. 115a odst. 3 zákona o organizaci obecných soudů), a tudíž nezajišťuje právo na obhajobu kárně obviněných soudců obecných soudů,

                        nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU; a tím, že

                              —

                              umožňuje, aby právo soudů předkládat Soudnímu dvoru žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce bylo omezeno možností zahájit kárné řízení,

                        nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 267 druhého a třetího pododstavce SFEU;

                  2)

                  uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Pokud jde zaprvé o porušení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU, Komise tvrdí, že sporná ustanovení i) umožňují, aby obsah soudních rozhodnutí mohl být kvalifikován jako kárné provinění, ii) nezaručují nezávislost a nestrannost kárného senátu Nejvyššího soudu, jemuž přísluší přezkum rozhodnutí vydaných v kárných řízeních, iii) udělují předsedovi kárného senátu Nejvyššího soudu diskreční pravomoci při jmenování příslušného prvostupňového kárného soudu ve věcech týkajících se soudců obecných soudů, a tudíž nezaručují, aby byly kárné věci projednávány soudem „zřízeným zákonem“, iv) nezaručují, aby kárné věci se soudci obecných soudů byly projednávány v přiměřené lhůtě, a nezaručují ani právo na obhajobu kárně obviněného soudce.
      Pokud jde zadruhé o porušení čl. 267 druhého a třetího pododstavce SFEU, Komise tvrdí, že sporná vnitrostátní ustanovení umožňují, aby bylo právo soudů předkládat Soudnímu dvoru žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce omezeno možností zahájit kárné řízení.


title: Věc C-176/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo - Španělsko) – Club de Variedades Vegetales Protegidas v. Adolfo Juan Martínez Sanchís („Řízení o předběžné otázce – Odrůdová práva Společenství – Nařízení (ES) č. 2100/94 – Článek 13 odst. 2 a 3 – Účinky odrůdových práv – Vícestupňový systém ochrany – Pěstování složek odrůdy a sklizeň jejích plodů – Rozlišení mezi úkony vykonanými na složkách odrůdy a na sklizeném materiálu – Pojem „použití složek odrůdy bez souhlasu“ – Článek 95 – Prozatímní ochrana“)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/4

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo - Španělsko) – Club de Variedades Vegetales Protegidas v. Adolfo Juan Martínez Sanchís
      (Věc C-176/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Odrůdová práva Společenství - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Článek 13 odst. 2 a 3 - Účinky odrůdových práv - Vícestupňový systém ochrany - Pěstování složek odrůdy a sklizeň jejích plodů - Rozlišení mezi úkony vykonanými na složkách odrůdy a na sklizeném materiálu - Pojem „použití složek odrůdy bez souhlasu“ - Článek 95 - Prozatímní ochrana“)
      (2020/C 61/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Club de Variedades Vegetales Protegidas

         Žalovaný: Adolfo Juan Martínez Sanchís

         Výrok

                  1)

                  Článek 13 odst. 2 písm. a) a odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že pěstování chráněné odrůdy a sklizeň jejích plodů, které nelze použít jako rozmnožovací materiál, vyžaduje souhlas držitele odrůdového práva Společenství k uvedené odrůdě, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení.

                  2)

                  Článek 13 odst. 3 nařízení č. 2100/94 musí být vykládán v tom smyslu, že na plody odrůdy, které nelze použít jako rozmnožovací materiál, není možné nahlížet tak, že byly získány „použitím složek této odrůdy bez souhlasu“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud byly tyto složky odrůdy rozmnoženy a prodány zemědělci zahradnictvím v době mezi oznámením žádosti o odrůdové právo Společenství k uvedené odrůdě a jeho udělením. Jestliže byly uvedené složky odrůdy po udělení tohoto práva množeny a prodávány bez souhlasu držitele tohoto práva, může se posledně uvedený držitel dovolávat svého práva, které mu k uvedeným plodům přiznává čl. 13 odst. 2 písm. a) a odst. 3 tohoto nařízení, pokud držitel ve spojitosti s uvedenými složkami odrůdy neměl dostatek příležitosti uplatnit své právo.

         (1)  Úř. věst. C 211, 18.6.2018.


title: Věc C-590/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2019 společností L'Oréal proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 19. června 2019 ve věci T-183/16 RENV, L'Oréal v. EUIPO - Guinot

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2019 společností L'Oréal proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 19. června 2019 ve věci T-183/16 RENV, L'Oréal v. EUIPO - Guinot
      (Věc C-590/19 P)
      (2020/C 77/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: L'Oréal (zástupci: T. de Haan, P. Péters, advokáti)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Guinot
      Usnesením ze dne 7. října 2019 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný.


title: Věc C-825/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Thüringer Finanzgericht (Německo) dne 12. listopadu 2019 – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH v. Hauptzollamt Erfurt

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Thüringer Finanzgericht (Německo) dne 12. listopadu 2019 – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH v. Hauptzollamt Erfurt
      (Věc C-825/19)
      (2020/C 77/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Thüringer Finanzgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH

         Žalovaný: Hauptzollamt Erfurt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 211 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (1) (dále jen „CKU“), vykládán v tom smyslu, že se použije pouze na takové žádosti, u nichž by povolení zpětně platilo od 1. května 2016?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Musí být článek 211 CKU použit u žádostí o povolení se zpětným účinkem, u nichž by toto povolení zpětně platilo před 1. květnem 2016, pouze v případě, že žádost o povolení se zpětným účinkem byla sice podána před vstupem nového práva v platnost, celní úřady však takové žádosti poprvé zamítly až po 1. květnu 2016?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Musí být článek 211 CKU použit u žádostí o povolení se zpětným účinkem, u nichž by toto povolení zpětně platilo před 1. květnem 2016, rovněž v případě, že celní úřady zamítly takové žádosti již před 1. květnem 2016 a znovu po tomto datu (s jiným odůvodněním)?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na první a druhou otázku a záporné odpovědi na třetí otázku: Musí být čl. 294 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (2) vykládán v tom smyslu, že

                              a)

                              povolení se zpětnou působností bylo možno udělit pouze od okamžiku, kdy skončila platnost předchozího povolení, jak stanoví odstavec 3 tohoto ustanovení, přičemž zpětnou působnost povolení lze rozšířit nejdéle na jeden rok přede dnem podání žádosti.

                              b)

                              musí být hospodářská nutnost požadovaná v odstavci 3, jakož i vyloučení podvodného úmyslu nebo zjevné nedbalosti prokázány také k žádosti o obnovu povolení podle odstavce 2?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 269, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 1993, L 253, s. 1.


title: Věc C-844/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 15. listopadu 2019 – CS, Finanzamt Graz-Stadt

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 15. listopadu 2019 – CS, Finanzamt Graz-Stadt
      (Věc C-844/19)
      (2020/C 77/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé v řízení o opravném prostředku „Revision“: CS, Finanzamt Graz-Stadt

         Za účasti: Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyplývá z unijního práva přímo použitelná úprava, která přiznává nárok na úroky z prodlení osobě povinné k dani, které finanční úřad v situaci, o níž se jedná ve věci v původním řízení, nevrátí včas nadměrný odpočet daně z přidané hodnoty, takže osoba povinná k dani může tento nárok uplatnit u finančního úřadu příp. u správních soudů, ačkoliv vnitrostátní právo takovou právní úpravu úroků nestanoví?
                  V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku:

                  2.

                  Je také v případě pohledávky daně z přidané hodnoty osoby povinné k dani, která vnikla v důsledku dodatečného snížení ceny podle čl. 90 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), přípustné, aby částka začala být úročena až po uplynutí přiměřené doby, kterou má finanční úřad k dispozici pro posouzení správnosti nároku uplatněného osobou povinnou k dani?

                  3.

                  Má okolnost, že vnitrostátní právo členského státu nestanoví žádnou právní úpravu úročení v případě pozdní úhrady nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty, za následek, že vnitrostátní soudy při vyměření úroků použijí právní důsledek stanovený v čl. 27 odst. 2 druhém pododstavci směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (2), také v případě, že původní řízení nespadají do oblasti působnosti této směrnice?

         (1)  Úř, věst. 2006, L 347, s. 1.

         (2)  Úř, věst. 2008, L 44, s. 23.


title: Věc C-905/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 11. prosince 2019 – EP v. Kreis Groß-Gerau

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 11. prosince 2019 – EP v. Kreis Groß-Gerau
      (Věc C-905/19)
      (2020/C 77/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EP

         Žalovaný: Kreis Groß-Gerau

         Předběžné otázky

      Je možné ze zákazu diskriminace, který je zakotven v článku 64 Evropsko-středomořské dohody s Tuniskem (1), vyvodit zákaz zkrácení doby platnosti povolení k pobytu z důvodu dodatečného odpadnutí podmínek pro udělení tohoto povolení k pobytu, pokud

                  —

                  tuniský státní příslušník byl v době oznámení dodatečného zkrácení doby platnosti povolení k pobytu zaměstnán,

                  —

                  se rozhodnutí o zkrácení neopírá o důvody, které slouží ochraně oprávněného zájmu státu, jako je veřejný pořádek, veřejná bezpečnost a veřejné zdraví a

                  —

                  tuniský státní příslušník nebyl držitelem povolení k výkonu zaměstnání (pracovního povolení), které by bylo nezávislé na povolení k pobytu, ale ze zákona byl během doby platnosti povolení k pobytu oprávněn pracovat?

            Vyžaduje právní postavení cizince vyplývající ze zákazu diskriminace, který je zakotven v článku 64 Evropsko-středomořské dohody s Tuniskem, kromě povolení k pobytu, udělení povolení správního orgánu vykonávat práci?
      Který okamžik je při posuzování právního postavení z hlediska povolení k pobytu a povolení pracovat rozhodující? Je relevantní okamžik vydání rozhodnutí správního orgánu, kterým bylo odňato právo pobytu, nebo okamžik vydání soudního rozhodnutí?

         (1)  Evropsko-středomořská dohoda ze dne 17. července 1995 uzavřená mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé (Úř. věst.. 1998, L 97, s. 1).


title: Věc C-927/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) dne 18. prosince 2019 – UAB „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras“ v. UAB, další účastníci řízení: „Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB, „Klaipėdos transportas“ UAB

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) dne 18. prosince 2019 – UAB „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras“ v. UAB, další účastníci řízení: „Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB, „Klaipėdos transportas“ UAB
      (Věc C-927/19)
      (2020/C 77/40)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku:„Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB

         Další účastníci řízení:„Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB, „Klaipėdos transportas“ UAB

         Předběžné otázky

                  1.

                  Spadá podmínka zadávacího řízení, podle které mají dodavatelé prokázat určitou výši průměrného ročního provozního příjmu pocházejícího z výkonu činností specifických služeb (nakládání se směsným komunálním odpadem) do působnosti čl. 58 odst. 3 či 4 směrnice 2014/24 (1)?

                  2.

                  Závisí způsob posouzení způsobilosti dodavatele, který je stanoven Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 4. května 2017, Esaprojekt (C-387/14) (2), na odpovědi na první otázku?

                  3.

                  Spadá podmínka zadávacího řízení, podle které mají dodavatelé prokázat, že vozidla potřebná k provedení služeb [odpadového hospodářství] jsou v souladu se specifickými technickými požadavky, včetně požadavků na znečišťující emise (Euro 5), instalace vysílače GPS, odpovídající způsobilost atd., do působnosti (a) čl. 58 odst. 4, (b) článku 42 ve spojení s ustanoveními přílohy VII a (c) článku 70 směrnice 2014/24?

                  4.

                  Musí být čl. 1 odst. 1 třetí pododstavec směrnice 89/665 (3), který stanoví zásadu účinnosti přezkumného řízení, čl. 1 odst. 3 a 5 směrnice 89/665, článek 21 směrnice 2014/24 a směrnice 2016/943 (4), zejména bod 18 jejího odůvodnění a čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec (společně nebo samostatně, ale bez omezení k uvedenému) vykládány v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní pravidla upravující zadávací řízení obsahují závazný postup řešení sporu před zahájením soudního řízení:

                              (a)

                              musí veřejný zadavatel poskytnout dodavateli, který zahájil přezkumné řízení, veškeré údaje o nabídce jiného dodavatele (bez ohledu na jejich důvěrnou povahu), je-li předmětem tohoto řízení konkrétně legalita hodnocení nabídky jiného dodavatele a dodavatel, který řízení zahájil, výslovně předtím požádal veřejného zadavatele o jejich poskytnutí;

                              (b)

                              bez ohledu na odpověď na předchozí otázku, musí veřejný zadavatel, odmítne-li stížnost dodavatele ohledně legality hodnocení nabídky jeho konkurenta v každém případě poskytnout jasnou, úplnou a specifickou odpověď, bez ohledu na riziko zpřístupnění důvěrných informací nabídky?

                  5.

                  Musí být čl. 1 odst. 1 třetí pododstavec, čl. 1 odst. 3 a 5 a čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 89/665, článek 21 směrnice 2014/24 a směrnice 2016/943, zejména bod 18 jejího odůvodnění (společně nebo samostatně, ale bez omezení uvedeného) vykládány v tom smyslu, že rozhodnutí veřejného zadavatele neposkytnout dodavateli přístup k důvěrným informacím nabídky jiného dodavatele je rozhodnutím, které lze samostatně napadnout před soudy?

                  6.

                  Je-li odpověď na předchozí otázku kladná, musí být čl. 1 odst. 5 směrnice 89/665 vykládán v tom smyslu, že dodavatel musí u veřejného zadavatele podat stížnost týkající se takového rozhodnutí a bude-li to třeba, také žalobu k soudu?

                  7.

                  Je-li odpověď na předchozí otázku kladná, musí být čl. 1 odst. 1 třetí pododstavec a čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 89/665 vykládán v tom smyslu, že v závislosti na rozsahu dostupných informací o obsahu nabídky jiného dodavatele může dodavatel zahájit před soudy řízení týkající se výlučně odmítnutí poskytnout mu informace, aniž by samostatně zpochybňoval legalitu jiných rozhodnutí veřejného zadavatele?

                  8.

                  Bez ohledu na odpovědi na předchozí otázky, musí být čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec směrnice 2016/943 vykládán v tom smyslu, že soud, který obdržel žádost žalobkyně, aby druhé straně sporu bylo nařízeno předložit důkazy a že soud je žalobkyni zpřístupnil, musí této žádosti vyhovět, bez ohledu na jednání veřejného zadavatele v průběhu zadávacího či přezkumného řízení?

                  9.

                  Musí být čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec směrnice 2016/943 vykládán v tom smyslu, že po odmítnutí žádosti žalobkyně o zpřístupnění důvěrných informací o druhé straně sporu má soud i bez návrhu posoudit důležitost údajů, které mají být zbaveny důvěrnosti a účinky těchto údajů na legalitu veřejného zadávacího řízení?

                  10.

                  Lze použít důvod pro vyloučení zadavatelů, který je stanoven v čl. 57 odst. 4 písm. h) směrnice 2014/24, s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 3. října 2019, Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 (5), takovým způsobem, že soud může při posuzování sporu mezi dodavatelem a veřejným zadavatelem rozhodnout i bez návrhu, bez ohledu na hodnocení ze strany veřejného zadavatele, že daný uchazeč předložil veřejnému zadavateli úmyslně či nedbalostně zavádějící, skutkově nepřesné informace a má být tedy vyloučen ze zadávacího řízení?

                  11.

                  Musí být čl. 57 odst. 4 písm. h) směrnice 2014/24, použitý ve spojení se zásadou proporcionality obsaženou v čl. 18 odst. 1 této směrnice, vykládán a uplatňován v tom smyslu, že stanoví-li vnitrostátní pravidla dodatečné sankce (vedle vyloučení ze zadávacího řízení) v případě předložení nepravdivých informací, lze tyto sankce použít pouze na základě osobní odpovědnosti, zejména pokud jsou nepravdivé informace předloženy pouze částí společných účastníků zadávacího řízení (např. jedním z několika partnerů)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 65).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:338

         (3)  Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 33).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/943 ze dne 8. června 2016 o ochraně nezveřejněného know-how a obchodních informací (obchodního tajemství) před jejich neoprávněným získáním, využitím a zpřístupněním (Úř. věst. L 157, 15.6.2016, s. 1).

         (5)  C-267/18, ECLI:EU:C:2019:826


title: Věc T-336/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2020 – BZ v. Komise („Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Propuštění kvůli zjevné nedostatečnosti práce – Přiměřenost – Článek 84 pracovního řádu ostatních zaměstnanců – Odpovědnost“)

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. ledna 2020 – BZ v. Komise
      (Věc T-336/19) (1)

      („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Propuštění kvůli zjevné nedostatečnosti práce - Přiměřenost - Článek 84 pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Odpovědnost“)
      (2020/C 77/67)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: BZ (zástupce: C. Mourato, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid, B. Mongin a M. Brauhoff, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 25. července 2018 o propuštění žalobkyně kvůli zjevné nedostatečnosti její práce v návaznosti na zprávu o zkušební době před jejím uplynutím a zadruhé na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která žalobkyni údajně vznikla v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. července 2018 o propuštění BZ se zrušuje.

                  2)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                     Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 255, 29.7.2019.


title: Věc T-671/19: Žaloba podaná dne 1. října 2019 – Qualcomm v. Komise

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/53

      Žaloba podaná dne 1. října 2019 – Qualcomm v. Komise
      (Věc T-671/19)
      (2020/C 77/74)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Qualcomm, Inc. (San Diego, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: M. Davilla, M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, a M. English, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 5361 final;

                  —

                  zrušil nebo podpůrně výrazně snížil výši pokuty;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně patnáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je důsledkem vážných procesních nesrovnalostí, kterými bylo nenapravitelně porušeno právo společnosti Qualcomm na obhajobu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je stiženo, pokud jde o vymezení relevantního trhu a konstatování, že společnost Qualcomm má dominantní postavení, zjevně nesprávným skutkovým a právním posouzením a není v něm uvedeno náležité odůvodnění.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že v předmětném rozhodnutí není uplatněn správný právní rámec, a je tedy stiženo zjevně nesprávným právním posouzením.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že teorie predátorského jednání rozvinutá v předmětném rozhodnutí je nelogická a není podepřena žádnými důkazy.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je, pokud jde o způsob rekonstrukce údajně „skutečně zaplacených“ cen, stiženo zjevnými pochybeními a není v něm uvedeno náležité odůvodnění.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že rozdělení jednorázových nákladů na inženýrství uvedené v předmětném rozhodnutí je zjevně nesprávné.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že v předmětném rozhodnutí zjevně není vymezena náležitá referenční hodnota nákladů.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že analýza cen-nákladů provedená v předmětném rozhodnutí je zjevně nesprávná.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je, pokud jde o závěr, že ceny společnosti Qualcomm zlikvidovaly společnost Icera a vedly k poškození spotřebitele, stiženo zjevně nesprávným právním posouzením.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vychází z toho, že v předmětném rozhodnutí bylo nesprávně konstatováno, že společnost Qualcomm uplatňovala prostřednictvím svých cen plán likvidace společnosti Icera.

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením a není v něm uvedeno náležité odůvodnění, jelikož v něm bylo odmítnuto objektivní zdůvodnění.

                  12.

                  Dvanáctý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí není náležitě odůvodněno.

                  13.

                  Třináctý žalobní důvod vychází z toho, že závěry uvedené v předmětném rozhodnutí týkající se doby trvání údajného protiprávního jednání jsou zjevně nesprávné.

                  14.

                  Čtrnáctý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je stiženo zjevným pochybením, pokud jde o stanovení a výpočet pokuty.

                  15.

                  Patnáctý žalobní důvod vychází z toho, že předmětné rozhodnutí je, pokud jde o závěr o pravomoci Komise a o údajném dopadu na obchod, stiženo zjevně nesprávným právním a skutkovým posouzením a není v něm uvedeno náležité odůvodnění.


title: Věc T-32/20: Žaloba podaná dne 14. ledna 2020 – Buxadé Villalba a další v. Parlament

text:
               9.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 77/56

      Žaloba podaná dne 14. ledna 2020 – Buxadé Villalba a další v. Parlament
      (Věc T-32/20)
      (2020/C 77/78)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Jorge Buxadé Villalba, María Esperanza Araceli Aguilar Pinar a Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (zástupce: M. Castro Fuertes, abogada)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí, kterým se Carlesi Puigdemontovi i Casamajó a Antonimu Comín i Oliveresi přiznává postavení členů Evropského parlamentu;

                  —

                  nařídil ukončení jakýchkoliv účinků takového postavení a zrušení již nastalých účinků;

                  —

                  nařídil zrušení jakýchkoliv smluv o poskytování služeb již podepsaných Carlesem Puigdemontem i Casamajó a Antonim Comín i Oliveresem s asistenty, poradci, stážisty nebo jinými osobami;

                  —

                  nařídil Carlesi Puigdemontovi i Casamajó a Antonimu Comín i Oliveresi vrácení všech částek, které obdrželi od Evropského parlamentu v jejich neoprávněném postavení poslanců tohoto parlamentu z jakéhokoliv titulu a v jakékoliv výši, a částek vyplacených Evropským parlamentem třetím osobám na základě jakékoliv smlouvy o poskytování služeb uzavřené s asistenty, poradci, stážisty nebo jinými osobami;

                  —

                  podpůrně, prohlásil mandát poslance Evropského parlamentu za neslučitelný s mandátem člena Asamblea legislativa de la CCAA (zákonodárné shromáždění autonomního společenství), určil, že nemají nárok na žádnou odměnu od 2. července 2019 do dne převzetí funkce a nařídil její vrácení včetně úroků z prodlení, pokud obdrželi jakoukoliv částku,

                  —

                  v případě vyhovění žalobě uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uvádějí žalobci čtyři důvody.

                  1.

                  První důvod, založený na porušení článků 8 a 12 aktu o volbě členů Evropského parlamentu ze dne 20. září 1976, podle španělských volebních předpisů.

                              —

                              V tomto ohledu žalobci uvádějí, že podle tohoto aktu se evropský volební postup v každém členském státě řídí vnitrostátními předpisy a že tedy platí články 219 až 224 Ley Orgánica del Régimen Electoral General (zákon o všeobecném volebním systému). Konkrétně, posledně uvedené ustanovení stanoví, že zvolení kandidáti musí do pěti dnů od vyhlášení výsledků voleb složit přísahu nebo slib zachovávat Ústavu, a v opačném případě jsou poslanecké mandáty prohlášeny za uvolněné. Carles Puigdemont a Antonio Comín se však nedostavili k Junta Electoral Central (ústřední volební komise), aby složili přísahu nebo slib zachovávat Ústavu.

                  2.

                  Druhý důvod, založený na porušení čl. 3 odst. 3 jednacího řádu Evropského parlamentu.

                              —

                              V tomto ohledu žalobci uvádějí, že příslušný španělský orgán nepředložil žádné potvrzení o tom, že C. Puigdemont a A. Comín složili přísahu nebo slib zachovávat Ústavu, což je odkladná podmínka jejich postavení zvolených zástupců. Jednání Evropského parlamentu tedy podle žalobců porušuje akt o evropských volbách, zasahuje do svrchovaných pravomocí členských států a může jakékoliv rozhodnutí přijaté plenárním zasedáním Evropského parlamentu nebo výbory, ve kterých se mohou C. Puigdemont a A. Comín zúčastnit, ohrozit protiprávností a neplatností.

                  3.

                  Třetí důvod, založený na tom, že pro účely neplatnosti aktu Evropského parlamentu není relevantní rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 19. prosince 2019, vydaný ve věci C-502/19, Junqueras Vies.

                              —

                              V tomto ohledu žalobci uvádějí, že C. Puigdemont a A. Comín se nikdy nenacházeli ve vazbě a že uvedení mají imunitu jenom díky tomu, že byli prohlášeni za zvolené zástupce, ale nemají plné postavení členů evropského parlamentu, protože nesplnili všechny požadavky španělského volebního postupu.

                  4.

                  Čtvrtý důvod, uplatňovaný podpůrně, založená na porušení čl. 7 odst. 3 a 4 aktu o evropských volbách, jelikož je dán důvod neslučitelnosti podle španělských volebních předpisů [článek 211 odst. 2 písm. d) zákona o všeobecném volebním systému]

                              —

                              V tomto ohledu žalobci uvádějí, že v souladu s unijním právem může každý členský stát rozšířit případy neslučitelnosti stanovené na vnitrostátní úrovni na volby do Evropského parlamentu, že výše uvedené ustanovení vnitrostátních volebních předpisů stanoví neslučitelnost funkce člena Asambleas Legislativas de las Comunidades Autónomas (legislativní shromáždění autonomního společenství) a že C. Puigdemont a A. Comín přestali být členy katalánského parlamentu dne 7. ledna 2020.


title: Věc C-921/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo zasedání 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 16. prosince 2019 – LH v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo zasedání 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 16. prosince 2019 – LH v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-921/19)
      (2020/C 103/15)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, místo zasedání 's-Hertogenbosch

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LH

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je v souladu s čl. 40 odst. 2 směrnice 2013/32 (1) ve spojení s čl. 4 odst. 2 směrnice 2011/95 (2), jakož i s články 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, pokud azylový orgán členského státu určí, že se v případě originálních dokumentů nemůže nikdy jednat o nové skutečnosti nebo zjištění, jestliže nelze zjistit pravost těchto dokumentů? Pokud to v souladu není, činí v tomto případě ještě rozdíl, jestliže žadatel předloží v rámci následné žádost kopie dokumentů nebo dokumenty, které pochází ze zdroje, který nelze objektivně ověřit?

                  2)

                  Musí být článek 40 směrnice 2013/32 ve spojení s čl. 4 odst. 2 směrnice 2011/95 vykládán v tom smyslu, že umožňuje azylovému orgánu členského státu, aby při zkoumání dokumentů a určení jejich důkazní hodnoty rozlišoval podle toho, zda byly dokumenty předloženy v rámci první nebo v rámci následné žádosti? Je členskému státu povoleno, aby při předložení dokumentů v rámci následné žádosti již nadále neplnil povinnost spolupráce, pokud nelze pravost těchto dokumentů zjistit?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, 29. 6. 2013, s. 60).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. L 337, 20. 12. 2011, s. 9).


title: Věc C-35/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 24. ledna 2020 – Syyttäjä v. A

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 24. ledna 2020 – Syyttäjä v. A
      (Věc C-35/20)
      (2020/C 103/21)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Syyttäjä

         Odpůrce: A

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání unijní právo, zejména čl. 4 odst. 1 směrnice 2004/38/ES (1), článek 21 nařízení (ES) č. 562/2006 (2) (Schengenský hraniční kodex) nebo právo občanů EU volně se pohybovat na území Unie použití takového vnitrostátního ustanovení, které osobě (nezávisle na tom, je-li občanem Unie) ukládá pod hrozbou sankce povinnost mít u sebe platný cestovní pas nebo jiný platný cestovní doklad, jestliže se plaví sportovním člunem mezinárodními vodami z jednoho členského státu do jiného, aniž vstoupí na území třetí země?

                  2)

                  Brání unijní právo, zejména čl. 5 odst. 1 směrnice 2004/38/ES, článek 21 nařízení (ES) č. 562/2006 (Schengenský hraniční kodex) nebo právo občanů EU volně se pohybovat na území Unie použití takového vnitrostátního ustanovení, které osobě (nezávisle na tom, je-li občanem Unie) ukládá pod hrozbou sankce povinnost mít u sebe platný cestovní pas nebo jiný platný cestovní doklad, jestliže do dotčeného členského státu přicestovala z jiného členského státu sportovním člunem mezinárodními vodami, aniž vstoupí na území třetí země?

                  3)

                  V případě, že z unijního práva nevyplývá žádná překážka ve smyslu první a druhé otázky: Je sankce za překročení finské státní hranice bez platného cestovního dokladu, která je ve Finsku obvykle ukládána v denních sazbách, slučitelná se zásadou proporcionality vyplývající z čl. 27 odst. 2 směrnice 2004/38/ES?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006 , kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (Úř. věst. L 105, 13.4.2006, s. 1)


title: Věc T-166/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Ilunga Luyoyo v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo – Zmrazení finančních prostředků – Ponechání jména žalobce na seznamu dotčených osob – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na obhajobu – Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující obnovení omezujících opatření – Právní omyl – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na vlastnictví – Právo na respektování soukromého a rodinného života – Přiměřenost – Presumpce neviny – Námitka protiprávnosti“)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Ilunga Luyoyo v. Rada
      (Věc T-166/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo - Zmrazení finančních prostředků - Ponechání jména žalobce na seznamu dotčených osob - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující obnovení omezujících opatření - Právní omyl - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví - Právo na respektování soukromého a rodinného života - Přiměřenost - Presumpce neviny - Námitka protiprávnosti“)
      (2020/C 103/27)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile a S. Van Overmeire, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2017, L 328, s. 19), v rozsahu, v němž se týká žalobce.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Panu Ferdinandu Ilunga Luyoyovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc T-167/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Kanyama v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo – Zmrazení finančních prostředků – Ponechání jména žalobce na seznamu dotčených osob – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na obhajobu – Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující obnovení omezujících opatření – Právní omyl – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na vlastnictví – Právo na respektování soukromého a rodinného života – Přiměřenost – Presumpce neviny – Námitka protiprávnosti“)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Kanyama v. Rada
      (Věc T-167/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo - Zmrazení finančních prostředků - Ponechání jména žalobce na seznamu dotčených osob - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující obnovení omezujících opatření - Právní omyl - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví - Právo na respektování soukromého a rodinného života - Přiměřenost - Presumpce neviny - Námitka protiprávnosti“)
      (2020/C 103/28)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Célestin Kanyama (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile a S. Van Overmeire, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2017, L 328, s. 19), v rozsahu, v němž se týká žalobce.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Panu Célestinu Kanyamovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc T-170/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Kande Mupompa v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo – Zmrazení finančních prostředků – Prodloužení zápisu jména žalobce na seznamu osob, na které se vztahují omezující opatření – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na obhajobu – Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující prodloužení platnosti omezujících opatření – Nesprávné právní posouzení – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na vlastnictví – Právo na respektování soukromého a rodinného života – Přiměřenost – Presumpce neviny – Námitka protiprávnosti – Úprava návrhových žádání“)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2020 – Kande Mupompa v. Rada
      (Věc T-170/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Demokratické republice Kongo - Zmrazení finančních prostředků - Prodloužení zápisu jména žalobce na seznamu osob, na které se vztahují omezující opatření - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Povinnost Rady sdělit nové skutečnosti odůvodňující prodloužení platnosti omezujících opatření - Nesprávné právní posouzení - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví - Právo na respektování soukromého a rodinného života - Přiměřenost - Presumpce neviny - Námitka protiprávnosti - Úprava návrhových žádání“)
      (2020/C 103/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile a S. Van Overmeire, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2017, L, 328, s. 19), prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/569 ze dne 12. dubna 2018, kterým se provádí rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2018, L 95, s. 21), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/566 ze dne 12. dubna 2018, kterým se provádí článek 9 nařízení (ES) č. 1183/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. 2018, L 95, s. 9), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Panu Alexu Kande Mupompovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc C-156/17: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Köln-Aktienfonds Deka v. Staatssecretaris van Financiën („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb kapitálu a plateb – Omezení – Zdanění dividend vyplacených subjektům kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) – Vrácení daně sražené z dividend – Podmínky – Objektivní rozlišovací kritéria – Kritéria, která jsou podle své povahy nebo fakticky příznivá pro daňové rezidenty“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/2

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Köln-Aktienfonds Deka v. Staatssecretaris van Financiën
      (Věc C-156/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu a plateb - Omezení - Zdanění dividend vyplacených subjektům kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) - Vrácení daně sražené z dividend - Podmínky - Objektivní rozlišovací kritéria - Kritéria, která jsou podle své povahy nebo fakticky příznivá pro daňové rezidenty“)
      (2020/C 137/02)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Köln-Aktienfonds Deka

         Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

         za přítomnosti: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

         Výrok

                  1)

                  Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která stanoví, že investičnímu fondu-nerezidentovi nebude vrácena daň, která byla sražena z dividend, jež uvedený fond získal od subjektů usazených v tomto členském státě, z důvodu, že neprokáže, že jeho akcionáři nebo podílníci splňují podmínky stanovené touto právní úpravou, s výhradou, že tyto podmínky fakticky neznevýhodňují investiční fondy-nerezidenty a že daňové orgány vyžadují, aby dodržení uvedených podmínek prokázaly rovněž investiční fondy-rezidenti, což musí ověřit předkládající soud.

                  2)

                  Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která stanoví, že investičnímu fondu-nerezidentovi nebude vrácena daň z dividend, kterou musel odvést v tomto členském státě, z důvodu, že nesplňuje právní podmínky stanovené pro toto vrácení, tedy že každoročně nevyplácí svým akcionářům nebo podílníkům veškeré investiční výnosy, a to do osmi měsíců po uplynutí účetního období, když se v členském státě jeho sídla považují podle použitelných právních předpisů investiční výnosy, které nejsou vyplaceny, za vyplacené nebo jsou zahrnuty do daně, která je v tomto členském státě vybírána od akcionářů či podílníků, jako by byl tento zisk vyplacen, a když s ohledem na cíl, na němž jsou založeny tyto podmínky, se takový fond nachází v situaci srovnatelné se situací fondu-rezidenta, který má nárok na vrácení této daně, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 168, 29.5.2017.


title: Spojené věci C-515/17 P a 561/17 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. února 2020 – Uniwersytet Wrocławski v. Výkonná agentura pro výzkum (REA) (C-515/17 P), Polská republika v. Uniwersytet Wrocławski, Výkonná agentura pro výzkum (REA) (C-561/17 P) („Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie – Zastoupení účastníků řízení v řízeních o přímých žalobách u unijních soudů – Advokát, který má ve vztahu k žalobci postavení třetí osoby – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. února 2020 – Uniwersytet Wrocławski v. Výkonná agentura pro výzkum (REA) (C-515/17 P), Polská republika v. Uniwersytet Wrocławski, Výkonná agentura pro výzkum (REA) (C-561/17 P)
      (Spojené věci C-515/17 P a 561/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie - Zastoupení účastníků řízení v řízeních o přímých žalobách u unijních soudů - Advokát, který má ve vztahu k žalobci postavení třetí osoby - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2020/C 137/03)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         (Věc C-515/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Uniwersytet Wrocławski (zástupci: A. Krawczyk-Giehsmann a K. Szarek, adwokaci, K. Słomka, radca prawny)

         Další účastnice řízení: Výkonná agentura pro výzkum (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnci, ve spolupráci s M. Le Berrem, advokátem a G. Maternou, radca prawny)

         Vedlejší účastnice podporující navrhovatelku: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil a A. Kasalická, zmocněnci)

         (Věc C-561/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Polská republika (zástupci: B. Majczyna, D. Lutostańska a A. Siwek-Slusarek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Uniwersytet Wrocławski (zástupci: A. Krawczyk-Giehsmann a K. Szarek, adwokaci, a K. Słomka, radca prawny), Výkonná agentura pro výzkum (REA) (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnci, ve spolupráci s M. Le Berrem, advokátem a G. Maternou, radca prawny)

         Vedlejší účastníci podporující navrhovatelku: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil a A. Kasalická, zmocněnci), Krajowa Izba Radców Prawnych (zástupci: P. K. Rosiak a S. Patyra, radcowie prawni)

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 13. června 2017, Uniwersytet Wrocławski v. REA (T-137/16, nezveřejněné, EU:T:2017:407), se zrušuje.

                  2)

                  Věc T-137/16 se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 5, 8.1.2018.


title: Věc C-75/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Svoboda usazování – Daň z obratu poskytovatelů telekomunikačních služeb – Progresivní daň, která má větší dopad na podniky vlastněné fyzickými nebo právnickými osobami z jiných členských států než na tuzemské podniky – Pásma sazeb progresivní daně vztahující se na všechny osoby povinné k dani – Neutralita výše obratu coby rozlišovacího kritéria – Daňová schopnost osob povinných k dani – Státní podpory – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Daně z obratu – Pojem“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-75/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Daň z obratu poskytovatelů telekomunikačních služeb - Progresivní daň, která má větší dopad na podniky vlastněné fyzickými nebo právnickými osobami z jiných členských států než na tuzemské podniky - Pásma sazeb progresivní daně vztahující se na všechny osoby povinné k dani - Neutralita výše obratu coby rozlišovacího kritéria - Daňová schopnost osob povinných k dani - Státní podpory - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Daně z obratu - Pojem“)
      (2020/C 137/04)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

                  1)

                  Články 49 a 54 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právnímu předpisu členského státu, který stanoví progresivní daň z obratu, přičemž skutečnou zátěž plynoucí z této daně nesou především podniky přímo nebo nepřímo ovládané státními příslušníky jiných členských států nebo společnostmi, které mají sídlo v jiném členském státě, jelikož tyto podniky dosahují na dotčeném trhu nejvyšších obratů.

                  2)

                  Článek 401 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání zavedení daně, jejímž základem je celkový obrat osoby povinné k dani a která je vybírána v pravidelných časových úsecích, a nikoliv v každém stupni výrobního a distribučního procesu, přičemž neexistuje nárok na odpočet daně odvedené v předchozí fázi tohoto procesu.

         (1)  Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc C-122/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. ledna 2020 – Evropská komise v. Italská republika („Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2011/7/EU – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Obchodní transakce, v nichž je dlužníkem orgán veřejné moci – Povinnost členských států zajistit, aby lhůta splatnosti stanovená pro orgány veřejné moci nepřekročila 30 nebo 60 dnů – Povinnost dosáhnout výsledku“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. ledna 2020 – Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-122/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2011/7/EU - Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích - Obchodní transakce, v nichž je dlužníkem orgán veřejné moci - Povinnost členských států zajistit, aby lhůta splatnosti stanovená pro orgány veřejné moci nepřekročila 30 nebo 60 dnů - Povinnost dosáhnout výsledku“)
      (2020/C 137/05)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a C. Zadra, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Fiorentinem a F. De Lucou, avvocati dello Stato)

         Výrok

                  1)

                  Italská republika tím, že nezajistila, aby její orgány veřejné moci skutečně dodržovaly lhůty splatnosti stanovené v čl. 4 odst. 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU ze dne 16. února 2011 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto ustanovení.

                  2)

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 123, 9.4.2018.