title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. listopadu 2010.#Evropská komise proti Italské republice.#Sbližování právních předpisů - Kakaové a čokoládové výrobky - Označování - Doplnění slova ,čistá‘ nebo výrazu ,čistá čokoláda‘ na etiketu některých výrobků.#Věc C-47/09.

text:
      Věc C-47/09
      Evropská komise
      v.
      Italská republika
      „Sbližování právních předpisů – Kakaové a čokoládové výrobky – Označování – Doplnění slova ,čistá‘ nebo výrazu ,čistá čokoláda‘ na etiketu některých výrobků“
      Shrnutí rozsudku
      Sbližování právních předpisů – Označování a obchodní úprava potravin – Směrnice 79/112, 2000/13 a 2000/36 – Kakaové a čokoládové
            výrobky
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13, čl. 2 odst. 1 písm. a), a 2000/36, čl. 3 odst. 1 a 5; směrnice Rady 79/112)
      Členský stát, jehož právní úprava stanoví možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ prodejní název čokoládových výrobků, které
         neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplňuje povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/36
         o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/13 o sbližování
         právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, jakož i
         čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36.

      Směrnice 2000/36 totiž přistoupila k úplné harmonizaci prodejních názvů čokoládových výrobků, přičemž zákonodárce Společenství
         stanovil, že přidání náhradních rostlinných tuků má znamenat nikoliv použití jiných názvů pro tyto výrobky, nýbrž uvedení
         dalších informací na etiketě. Přidání jiných rostlinných tuků než kakaového másla do kakaových a čokoládových výrobků, které
         splňují minimální požadavky na obsah stanovené uvedenou směrnicí, nemůže podstatně změnit povahu těchto výrobků natolik, že
         by byly přeměněny v jiné výrobky. Uvedení nestranného a objektivního údaje v jiné části etikety informujícího spotřebitele
         o tom, že se ve výrobku nevyskytují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, by postačovalo k zajištění správného informování
         spotřebitelů.

      (viz body 29, 32, 39, 41, 45, 49 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      25. listopadu 2010(*)

      „Sbližování právních předpisů – Kakaové a čokoládové výrobky – Označování – Doplnění slova ,čistá‘ nebo výrazu ,čistá čokoláda‘ na etiketu některých výrobků“
      Ve věci C‑47/09,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 30. ledna 2009,
      Evropská komise, zastoupená F. Clotuche-Duvieusart a D. Nardim, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Italské republice, zastoupené G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato, s adresou pro účely doručování
         v Lucemburku,

      žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, předseda senátu, J.-J. Kasel, M. Ilešič, E. Levits a M. Berger (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. června 2010,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr konstatoval, že Italská republika tím, že stanovila
         možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ nebo výrazem „čistá čokoláda“ označení čokoládových výrobků, které neobsahují jiné
         rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z čl. 3 odst. 5 směrnice Evropského
         parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě (Úř. věst.
         L 197, s. 19; Zvl. vyd. 13/25, s. 431), a jednak z článku 3 směrnice 2000/36 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice
         Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se
         označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75).

       Právní rámec
       Právo Unie
      2        Označování kakaových a čokoládových výrobků je upraveno „horizontální“ směrnicí, a to směrnicí 2000/13 a „vertikální“ neboli
         „odvětvovou“ směrnicí, a sice směrnicí 2000/36, jež představuje lex specialis ve vztahu ke směrnici 2000/13.

       Směrnice 2000/36
      3        Cílem směrnice 2000/36 je jednak stanovit společná pravidla pro přidávání jiných rostlinných tuků než kakaového másla do kakaových
         a čokoládových výrobků, a jednak harmonizace prodejních názvů.

      4        Co se týče používání jiných rostlinných tuků než kakaového másla, pátý, šestý, devátý a desátý bod odůvodnění směrnice 2000/36
         zní takto:

      „(5)      Přídavek jiných rostlinných tuků než kakaového másla do čokoládových výrobků je v některých členských státech povolen až do
         maximálního obsahu 5 %.

      (6)      Přídavek jiných rostlinných tuků než kakaového másla do čokoládových výrobků až do maximálního obsahu 5 % by měl být povolen
         ve všech členských státech. Tyto rostlinné tuky by měly být rovnocenné kakaovému máslu, a měly by tedy být vymezeny podle
         technických a vědeckých kritérií.

      […]
      (9)      V případě čokoládových výrobků, do nichž byly přidány jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, by měly být spotřebitelům vedle
         seznamu složek zaručeny správné, nestranné a objektivní informace.

      (10)      Na druhé straně se směrnicí 79/112/EHS nevylučuje uvádět na etiketě čokoládových výrobků, že nebyly přidány jiné rostlinné
         tuky než kakaové máslo, za předpokladu, že tato informace je správná, nestranná, objektivní a neuvádí spotřebitele v omyl.“

      5        Co se týče prodejních názvů, sedmý bod odůvodnění směrnice 2000/36 zní takto:

      „Má-li být zaručena jednotná povaha vnitřního trhu, musí být všechny čokoládové výrobky spadající do oblasti působnosti této
         směrnice v oběhu ve Společenství pod prodejními názvy stanovenými v příloze I této směrnice.“

      6        Článek 2 odst. 1 a 2 uvedené směrnice stanoví:

      „1.      Jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, jež jsou vymezeny a uvedeny v příloze II, smějí být přidány do těch čokoládových výrobků,
         které jsou vymezeny v příloze I oddílu A bodech 3, 4, 5, 6, 8 a 9. Tento přídavek nesmí překročit 5 % konečného výrobku po
         odečtení celkové hmotnosti jakýchkoli jiných jedlých složek použitých podle přílohy I oddílu B, přičemž nesmí být snížen minimální
         obsah kakaového másla nebo celkové kakaové sušiny.

      2.      Čokoládové výrobky, které podle odstavce 1 obsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, smějí být uváděny na trh ve všech
         členských státech za předpokladu, že údaje na jejich etiketě podle článku 3 jsou doplněny dobře viditelným a zřetelným údajem:
         ,kromě kakaového másla obsahuje rostlinné tuky‘. Tento údaj musí být uveden ve stejném zorném poli jako seznam složek, musí
         být od něj zřetelně oddělen a musí být uveden alespoň stejně velkým tučným písmem v jeho blízkosti; bez ohledu na tento požadavek
         může být prodejní název uveden také na jiném místě.“

      7        Článek 3 směrnice 2000/36 stanoví:

      „Směrnice 79/112/EHS se vztahuje na výrobky vymezené v příloze I za těchto podmínek:
      1)      Prodejní názvy uvedené v příloze I jsou vyhrazeny pouze pro výrobky tam uvedené a musí být při obchodování s nimi použity
         pro jejich pojmenování.

      […]
      5)      Prodejní názvy ,čokoláda‘, ,mléčná čokoláda‘ a ,čokoládová poleva‘ stanovené v příloze I mohou být doplněny informacemi nebo
         popisem týkajícími se znaků kvality za předpokladu, že výrobek obsahuje:

      –        v případě čokolády nejméně 43 % celkové kakaové sušiny, při obsahu nejméně 26 % kakaového másla,
      –        v případě mléčné čokolády nejméně 30 % celkové kakaové sušiny a nejméně 18 % mléčné sušiny (při obsahu nejméně 4,5 % mléčného
         tuku) získané ze zahuštěného nebo sušeného plnotučného mléka, polotučného mléka nebo odstředěného mléka, smetany nebo zahuštěné
         nebo sušené smetany, másla nebo mléčného tuku,

      –        v případě čokoládové polevy nejméně 16 % tukuprosté kakaové sušiny.“
      8        Článek 4 směrnice 2000/36 stanoví:

      „V případě výrobků vymezených v příloze I nebudou členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této
         směrnici.“

       Směrnice 2000/13
      9        Směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování
         potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy (neoficiální překlad) (Úř. věst. 1979, L 33, s. 1) byla zrušena a nahrazena směrnicí 2000/13. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy
         na směrnici 2000/13.

      10      Článek 2 odst. 1 směrnice 2000/13 stanoví:

      „1.      Použité způsoby označování nesmějí:
      a)      uvádět kupujícího v omyl, zejména:
      i)      pokud jde o charakteristiky potraviny a zvláště o její povahu, identitu, vlastnosti, složení, množství, trvanlivost, původ
         nebo provenienci, způsob výroby nebo získání;

      ii)      připisováním účinků nebo vlastností, které dotyčná potravina nemá;
      iii)  vyvoláváním dojmu, že dotyčná potravina má zvláštní charakteristiky, pokud všechny podobné potraviny mají tyto stejné charakteristiky;
      b)       s výhradou předpisů Společenství, které se vztahují na přírodní minerální vody a na potraviny určené pro zvláštní výživu,
         připisovat potravině vlastnosti umožňující předcházet určité lidské nemoci, léčit ji nebo ji vyléčit, nebo tyto vlastnosti
         uvádět.“

       Vnitrostátní právo
      11      Článek 28 odst. 1 zákona č. 39 ze dne 1. března 2002, kterým se stanoví ustanovení týkající se dodržování povinností vyplývajících
         z členství Itálie v Evropských společenstvích – zákon Společenství 2001 (běžný doplněk ke GURI č. 72, ze dne 26. března 2002,
         dále jen „zákon č. 39/2002“) stanoví:

      „Provádění směrnice 2000/36/ES o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě
      1.      Provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených
         k lidské spotřebě musí splňovat následující zásady a kritéria:

      a)      musí zaručit, že označování kakaových a čokoládových výrobků zajišťuje nejen transparentnost, ale obsahuje rozdílné údaje
         v závislosti na tom, zda byl výrobek vyroben s přídavkem jiných rostlinných tuků než kakaového másla, nebo s použitím výhradně
         kakaového másla, přičemž v prvním případě musí označení obsahovat slovo ,čokoláda‘, zatímco ve druhém mohou být použita slova
         ,čistá čokoláda‘;

      b)      musí zavést postupy pro certifikaci kvality typických výrobků, u nichž je pro výrobu čokolády používáno výhradně kakaové máslo.“
      12      Článek 6 odst. 1 legislativního nařízení č. 178 ze dne 12. června 2003, kterým se provádí směrnice 2000/36/ES o kakaových
         a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě (GURI č. 165, ze dne 18. července 2003, dále jen „legislativní nařízení
         č. 178/2003“), stanoví:

      „Používání výrazu ,čistá čokoláda‘
      1.      Čokoládové výrobky uvedené v příloze I bodech 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 a 10, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo,
         s výjimkou náplně, není-li tvořena kakaovými a čokoládovými výrobky, mohou uvádět na etiketě slovo ,čistá‘ spolu se slovem
         ,čokoláda‘ jako doplněk nebo jako součást prodejních názvů uvedených v příloze I, nebo výraz ,čistá čokoláda‘ kdekoli jinde
         na etiketě.“

      13      Článek 7 odst. 8 uvedeného legislativního nařízení stanoví:

      „Pokuty
      […]
      8.      Každému, kdo používá slovo ,čistý‘ spolu se slovem ,čokoláda‘ na etiketě výrobků uvedených v příloze I bodech 3, 4, 5, 6,
         7, 8, 9 a 10, které obsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, s výjimkou náplně, není-li tvořena kakaovými a čokoládovými
         výrobky, bude uložena správní pokuta ve výši od 3000 a 8000 eur.“

       Postup před zahájením soudního řízení
      14      Komise dopisem ze dne 22. března 2004 upozornila italské orgány na neslučitelnost zákona č. 39/2002 a legislativního nařízení
         č. 178/2003 se směrnicemi 2000/13 a 2000/36. Italské orgány odpověděly sdělením ze dne 23. dubna 2004 vydaným ministerstvem
         pro výrobu.

      15      Jelikož Komise nebyla s touto odpovědí spokojena, zahájila řízení pro nesplnění povinnosti stanovené v článku 226 ES, a v důsledku
         toho zaslala dne 13. října 2004 Italské republice výzvu dopisem.

      16      Vzhledem k tomu, že italské orgány neodpověděly, vydala Komise dopisem ze dne 5. července 2005 odůvodněné stanovisko, kterým
         tento členský stát vyzvala k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhověl tomuto stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho
         obdržení.

      17      V odpověď na dopisy ze dne 21. října a 4. listopadu 2005 italské orgány oznámily svůj úmysl změnit články 6 a 7 legislativního
         nařízení č. 178/2003 a na tomto základě požádaly o ukončení tohoto řízení.

      18      Jelikož Komise shledala, že i přes následnou výměnu korespondence zůstala situace nezměněna, rozhodla se podat projednávanou
         žalobu.

       K žalobě
       Argumentace účastníků řízení
      19      Komise tvrdí, že italská právní úprava tím, že na základě čl. 28 odst. 1 zákona č. 39/2002 a článku 6 legislativního nařízení
         č. 178/2003 zavedla možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ nebo výrazem „čistá čokoláda“ označení čokoládových výrobků,
         a konkrétněji prodejní názvy stanovené v příloze I tohoto nařízení pro výrobky, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové
         máslo, zavedla dodatečný název pro čokoládové výrobky podle toho, zda mohou být považovány za „čisté“, nebo za „ne čisté“.
         Toto rozlišení představuje v podstatě porušení čl. 3 odst. 1 a 5 směrnice 2000/36 a je v rozporu s judikaturou Soudního dvora,
         který konstatoval, že čokoládové výrobky s obsahem nejvýše 5 % některých rostlinných tuků se považují za totožné (rozsudek
         ze dne 16. ledna 2003, Komise v. Itálie, C‑14/00, Recueil, s. I‑513, bod 87).

      20      Komise připomíná, že použití jiných rostlinných tuků než kakaového másla je striktně upraveno. Toto použití je nejen omezeno
         na šest látek, které jsou uvedeny v taxativním seznamu v příloze II směrnice 2000/36, nýbrž jejich přidání nemůže mimoto překročit
         5 % konečného výrobku. Krom toho, jak vyžaduje devátý bod odůvodnění této směrnice, musí být informace týkající se výskytu
         rostlinných tuků správná, nestranná, objektivní a nesmí uvádět spotřebitele v omyl. V důsledku toho čl. 2 odst. 2 uvedené
         směrnice stanoví, že údaj „kromě kakaového másla obsahuje rostlinné tuky“ musí být uveden „v blízkosti“ prodejního názvu,
         a nikoliv v prodejním názvu. Zákonodárce Společenství stanovil, že spotřebitel je informován o tom, zda se v čokoládovém výrobku
         vyskytují, či nevyskytují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, prostřednictvím označení, a nikoliv pomocí samostatného prodejního
         názvu.

      21      Komise poukazuje na to, že rozlišení vytvořené italskou právní úpravou je pro průměrného spotřebitele dvojnásob zavádějící.
         Domnívá se totiž, že použití přídavného jména „čistá“ není ani správné ani nestranné ani objektivní, a že je tudíž zavádějící
         samo o sobě.

      22      Zaprvé slovo „čistá“ automaticky uděluje negativní konotaci výrobku, který tento údaj neobsahuje.

      23      Dále skutečnost, že byly vytvořeny dvě kategorie čokoládových výrobků, když zákon stanoví pouze jednu, může uvést spotřebitele
         v omyl tím, že si bude myslet, že existují dvě kategorie čokolády.

      24      Konečně výraz „čistá čokoláda“ není dostatečně jasný, aby informoval spotřebitele o skutečnosti, že dotčená čokoláda obsahuje
         pouze kakaové máslo bez přídavku jiných rostlinných tuků.

      25      Italská republika nezpochybňuje skutečnost, že prodejní názvy uvedené v příloze I směrnice 2000/36 jsou povinné a uvedeny
         taxativním výčtem. Nicméně tvrdí, že prodejní název není jedinou informací na etiketě. Je zřejmé, že členské státy mohou na
         etiketu doplnit další údaje, zejména za účelem informování spotřebitele, že nebyl použit žádný jiný rostlinný tuk než kakaové
         máslo. Na etiketě je tudíž možné uvést jakékoliv údaje, které nevedou k záměně s prodejním názvem, který musí zůstat takový,
         jak je uveden v příloze I.

      26      Italský zákonodárce nechtěl zavést nový prodejní název ani označení kritéria kvality, které je založeno nikoliv na vyšším
         obsahu kakaa, než je požadované minimum, nýbrž na výhradním používání kakaového másla. Přídavné jméno „čistá“ nemá kvalitativní
         konotaci, avšak je ryze popisné. Slouží tak pouze k uvedení složení dotčeného výrobku, aniž je dotčena skutečnost, zda je
         či není výrobek kvalitnější. Článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 je tudíž podle názoru Italské republiky v souladu
         s čl. 3 odst. 1 a 5 směrnice 2000/36.

      27      Italská republika tvrdí, že doplnění přídavného jména „čistá“ slouží k uvedení, že použitým rostlinným tukem je výhradně kakaové
         máslo a žádný jiný. To vysvětluje, proč doplnění přídavného jména „čistá“ k prodejnímu názvu není v rozporu s tímto názvem,
         který zůstává nezměněn. Z tohoto důvodu nelze tvrdit, že byl zaveden nový název, který není stanoven v příloze I směrnice
         2000/36.

      28      Italská republika poukazuje na to, že výraz „čistá čokoláda“ je pouze popisný v tom, že se omezuje na předání informace spotřebiteli,
         a sice informace, na kterou má spotřebitel právo podle desátého bodu odůvodnění směrnic 2000/36 a 2000/13. Na základě této
         informace má pak spotřebitel možnost se rozhodnout, který výrobek si raději koupí. V kontextu, v němž je spotřebitel plně
         informován o tom, že se ve složení čokoládových výrobků mohou vyskytovat jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, jsou údaje
         tohoto druhu vnímány právě jako informace o tom, zda jsou nebo nejsou tyto rostlinné tuky přítomny.

       Závěry Soudního dvora
       K žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinností vyplývajících z čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/36 a čl. 2 odst. 1 písm. a)
         směrnice 2000/13

      29      Co se týče nesplnění povinností vyplývajících z čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/36 a čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/13,
         je třeba na úvod konstatovat, že, jak uvedla Komise, článek 3 směrnice 2000/36 zavedl úplnou harmonizaci prodejních názvů
         kakaových a čokoládových výrobků určených k lidské spotřebě s cílem zaručit jednotnou povahu vnitřního trhu. Prodejní názvy
         stanovené v příloze I směrnice 2000/36 jsou podle čl. 3 odst. 1 této směrnice povinné a vztahují se pouze na výrobky uvedené
         ve zmíněné příloze. Doplnění přídavných jmen označujících kvalitu podléhá dodržení zvláštních podmínek stanovených v čl. 3
         odst. 5 směrnice 2000/36. Krom toho článek 4 uvedené směrnice stanoví, že členské státy nebudou v případě výrobků vymezených
         v uvedené příloze I přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v samotné směrnici 2000/36. Z toho plyne, že článek
         3 této směrnice úplně zharmonizoval prodejní názvy čokoládových výrobků, jejichž závaznou povahu Italská republika ostatně
         nikdy nezpochybňovala.

      30      Tento výklad je navíc podpořen historickým vývojem uvedené směrnice. Směrnice Rady 73/241/EHS ze dne 24. července 1973 o sbližování
         právních předpisů členských států týkajících se kakaových a čokoládových výrobků určených k lidské spotřebě (Úř. věst. L 228,
         s. 23) ve svém sedmém bodě odůvodnění uvádí, „že použití jiných rostlinných tuků než kakaového másla v čokoládových výrobcích
         je povoleno v některých členských státech a že je této možnosti značně využíváno; že však v současné době nelze přijmout rozhodnutí
         o možnostech a formách rozšíření použití těchto tuků ve Společenství jako celku vzhledem k tomu, že hospodářské a technické
         údaje, které jsou v současné době k dispozici, neumožňují přijmout konečný postoj, a že situace musí být v důsledku toho znovu
         přezkoumána s ohledem na budoucí vývoj“ (neoficiální překlad).

      31      Směrnicí 73/241 tak zákonodárce Společenství nebyl s to s ohledem na rozdíly mezi právními úpravami členských států v době,
         kdy byla tato směrnice přijata, zaujmout konečný postoj k otázce důsledků, co se týče názvů nebo označení, použití jiných
         rostlinných tuků než kakaového másla v čokoládových výrobcích. Rada Evropské unie se tak v důsledku toho omezila na zavedení
         dočasné právní úpravy ohledně použití jiných rostlinných tuků než kakaového másla, která měla být přezkoumána v souladu s
         čl. 14 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice po třech letech.

      32      Zákonodárce Společenství směrnicí 2000/36 stanovil, že přidání náhradních rostlinných tuků má znamenat nikoliv použití jiných
         názvů pro tyto výrobky, nýbrž uvedení dalších informací na etiketě. Co se týče čokoládových výrobků, do kterých byly přidány
         jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, článek 2 směrnice 2000/36, vykládaný ve světle devátého bodu odůvodnění této směrnice,
         zaručuje spotřebiteli vedle seznamu složek výrobku i správné, nestranné a objektivní informace o dotyčném výrobku prostřednictvím
         údaje „kromě kakaového másla obsahuje rostlinné tuky“.

      33      V tomto ohledu, avšak bez nutnosti použití jakéhokoliv zvláštního údaje, desátý bod odůvodnění směrnice 2000/36 stanoví, že
         etiketa může uvádět, že nebyly přidány jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, pokud je tato informace správná, nestranná a objektivní
         a neuvádí spotřebitele v omyl.

      34      Co se týče posouzení slučitelnosti italské právní úpravy s ustanoveními směrnice 2000/36, jak byla výše připomenuta a uvedena
         do svého kontextu, je třeba zaprvé konstatovat, že článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 stanoví, že některé čokoládové
         výrobky, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, mohou uvádět na etiketě slovo „čistá“ spolu se slovem „čokoláda“
         jako doplněk nebo jako součást prodejních názvů. Jestliže přitom doplnění slov „mléčná“, „bílá“ nebo „plněná“ ke slovu „čokoláda“
         musí být považováno za vytvoření nových prodejních názvů, je tomu tak stejně v případě doplnění slova „čistá“.

      35      Je však nutno konstatovat, že směrnice 2000/36 nestanoví ani prodejní název „čistá čokoláda“, ani zavedení tohoto názvu vnitrostátním
         zákonodárcem.

      36      Za těchto podmínek je článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 tím, že umožňuje takovou změnu prodejních názvů, v rozporu
         s povinným a taxativním systémem prodejních názvů vytvořeným čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/36, jak je omezen článkem 4 uvedené
         směrnice.

      37      Zadruhé je třeba ještě poukázat na to, že – jak uvádí Komise – systém dvojích názvů zavedený italským zákonodárcem není v souladu
         s požadavky čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/13, který stanoví, že spotřebitel musí mít informace, které jsou správné,
         nestranné a objektivní a které ho neuvádějí v omyl.

      38      I když Italská republika správně zdůraznila právo spotřebitelů na správné informace, nic to nemění na tom, že změna prodejních
         názvů, jak je tomu v projednávaném případě, není pro dosažení tohoto cíle vhodnou metodou.

      39      Je totiž třeba připomenout, že Soudní dvůr konstatoval, že přidání jiných rostlinných tuků než kakaového másla do kakaových
         a čokoládových výrobků, které splňují minimální požadavky na obsah stanovené směrnicí 73/241, která je nyní nahrazena směrnicí
         2000/36, nemůže podstatně změnit povahu těchto výrobků natolik, že jsou přeměněny v jiné výrobky (viz rozsudky ze dne 16. ledna
         2003, Komise v. Španělsko, C‑12/00, Recueil, s. I‑459, bod 92, a výše uvedený Komise v. Itálie, bod 87).

      40      Z této judikatury vyplývá, že použití jiných rostlinných tuků než kakaového másla v rámci omezení stanovených v čl. 2 odst. 1
         směrnice 2000/36 nevede samo o sobě ke změně těchto výrobků dostatečné k tomu, aby umožňovalo odůvodnit rozdíl v jejich prodejních
         názvech.

      41      Naproti tomu uvedení v jiné části etikety nestranného a objektivního údaje informujícího spotřebitele o tom, že se ve výrobku
         nevyskytují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, by postačovalo k zajištění správného informování spotřebitelů (viz v tomto
         smyslu výše uvedené rozsudky Komise v. Španělsko, bod 93, a Komise v. Itálie, bod 88).

      42      Z toho plyne, že i když podle italské právní úpravy není použití přídavného jména „čistá“ povinné, oprávnění zavést jiné prodejní
         názvy, než jsou prodejní názvy stanovené směrnicí 2000/36, může naznačovat existenci rozdílu mezi základními vlastnostmi dotyčných
         výrobků.

      43      Jelikož článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 za těchto okolností umožňuje zachovat dvě kategorie prodejních názvů,
         které označují v podstatě tentýž výrobek, může tento článek uvést spotřebitele v omyl, a porušovat tak jejich právo na správné,
         nestranné a objektivní informace.

      44      Z výše uvedeného vyplývá, že tento článek 6 není v souladu s požadavky čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/36 a čl. 2 odst. 1 písm. a)
         směrnice 2000/13. První žalobní důvod je tudíž opodstatněný.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinností vyplývajících z čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36
      45      Za účelem odpovědi na tento žalobní důvod uplatněný Komisí je třeba konstatovat, že, jak bylo připomenuto v bodech 29 až 36
         tohoto rozsudku, článek 3 směrnice 2000/36, jak je omezen článkem 4 této směrnice, provedl úplnou harmonizaci prodejních názvů
         čokoládových výrobků. V rámci tohoto povinného a taxativního systému podléhá doplnění přídavných jmen označujících kvalitu
         dodržení zvláštních podmínek stanovených v čl. 3 odst. 5 uvedené směrnice.

      46      Je přitom nutno konstatovat, že v rozporu s uvedenými podmínkami stanoví článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 možnost,
         aby bylo u některých čokoládových výrobků, včetně zejména výrobků uvedených v čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36, uváděno slovo
         „čistá“ jako doplněk nebo jako součást slova „čokoláda“ v prodejních názvech, neobsahují-li tyto výrobky jiné rostlinné tuky
         než kakaové máslo.

      47      Z toho plyne, že článek 6 legislativního nařízení č. 178/2003 tím, že umožňuje doplnit takovým údajem, který se vztahuje ke
         kritériu kvality, prodejní názvy výrobků uvedených v čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36, není v souladu s požadavky tohoto ustanovení.

      48      Druhému žalobnímu důvodu musí být v důsledku toho vyhověno.

      49      S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba určit, že Italská republika tím, že stanovila možnost doplnit přídavným jménem „čistá“
         prodejní název čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro
         ni vyplývají jednak z čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36, a jednak z čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s čl. 2 odst. 1
         písm. a) směrnice 2000/13.

       K nákladům řízení
      50      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Italská
         republika neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Italská republika tím, že stanovila možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ prodejní název čokoládových výrobků, které neobsahují
            jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z čl. 3 odst. 5 směrnice Evropského
            parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě, a jednak
            z čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne
            20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související
            reklamy.
      2)      Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: italština.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 20. února 1979. # Rewe-Zentral AG proti Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Hessisches Finanzgericht - Německo. # Opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením. # Věc 120/78.

text:
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA20. února 1979 (*)„Opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením“Ve věci 120/78,jejímž
 předmětem je žádost předložená Soudnímu dvoru na základě článku 177
Smlouvy o EHS Hessisches Finanzgericht (Finanční soud spolkové země
 Hesenska) směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto
soudem meziSpolečností Rewe-Zentral AG, se sídlem v Kolíně,aBundesmonopolverwaltung für Branntwein (Spolková správa lihovarnického monopolu),rozhodnutí
 o předběžné otázce, týkající se výkladu článků 30 a 37
Smlouvy o EHS, s ohledem na čl. 100 odst. 3 německého zákona
o lihovarnickém monopolu,SOUDNÍ DVŮR,ve
 složení H. Kutscher, předseda, J. Mertens de Wilmars a Mackenzie
Stuart, předsedové senátů, A. M. Donner, P. Pescatore, M. Sørensen,
A. O’Keeffe, G. Bosco a A. Touffait, soudci,generální advokát: F. Capotorti,vedoucí soudní kanceláře: A. Van Houttevydává tentoRozsudek1        Usnesením
 ze dne 28. dubna 1978, došlým Soudnímu dvoru dne 22. května 1978,
položil Hessisches Finanzgericht v souladu s článkem 177
Smlouvy o EHS dvě předběžné otázky týkající se výkladu článků 30
a 37 Smlouvy o EHS, s cílem posouzení slučitelnosti
s právem Společenství ustanovení německé právní úpravy
o uvádění lihovin na trh, která stanoví minimální obsah alkoholu
pro jednotlivé kategorie alkoholických výrobků. 2        Z
 předkládacího  usnesení vyplývá, že žalobkyně v původním řízení má
 v úmyslu dovézt zásilku „Cassis de Dijon“ pocházející
z Francie za účelem jeho uvedení na trh ve Spolkové republice
Německo. Žalobkyně se obrátila na Spolkovou
 správu lihovarnického monopolu (Bundesmonopolverwaltung) s žádostí
 o povolení zmíněný výrobek dovážet, na což jí tato správa
odpověděla, že zmíněný výrobek nemá vzhledem k nedostatečnému
obsahu alkoholu požadované vlastnosti pro uvedení na trh ve Spolkové
republice Německo. 3        Toto
 stanovisko založila správa na paragrafu 100 „Branntweinmonopolgesetz“
a na předpisech, které Správa monopolu na základě tohoto ustanovení
 přijala, v nichž stanovila minimální obsah alkoholu pro určité
kategorie likérů a dalších alkoholických nápojů (Verordnung über
den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen ze dne 28. února 1958,
Bundesanzeiger č. 48 ze dne 11. března 1958).Z
 uvedených ustanovení vyplývá, že uvádění na trh ovocných likérů, jako
je Cassis de Dijon, podléhá požadavku minimálního obsahu alkoholu ve
výši 25 %, zatímco obsah alkoholu dotčeného výrobku, který je volně
uváděn na trh ve Francii, se pohybuje mezi 15 a 20 % alkoholu.4        Podle
 žalobkyně má stanovení minimálního obsahu alkoholu v německé
právní úpravě za následek to, že známé alkoholické výrobky pocházející
z jiných členských států Společenství nelze prodávat ve Spolkové
republice Německo, a že toto ustanovení tudíž představuje omezení
volného pohybu zboží mezi členskými státy, které překračuje rámec
obchodních předpisů vyhrazených členským státům.Podle
 žalobkyně se jedná o opatření s účinkem rovnocenným
množstevnímu omezení dovozu, které je v rozporu s článkem 30
Smlouvy o EHS.Navíc vzhledem
k tomu, že se jedná o opatření přijatá v rámci řízení
lihovarnického monopolu, má žalobkyně za to, že dochází rovněž
k porušení článku 37, podle něhož členské státy postupně upraví
státní monopoly obchodní povahy tak, aby na konci přechodného období
byla vyloučena jakákoli diskriminace mezi státními příslušníky členských
 států, pokud jde o podmínky nákupu a odbytu zboží. 5        K
 tomu, aby mohl Hessisches Finanzgericht rozhodnout v tomto sporu,
položil dvě otázky následujícího znění: a)      Je
 třeba pojem opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením
dovozu ve smyslu článku 30 Smlouvy o EHS vykládat tak, že se
uplatní rovněž na  stanovení minimálního obsahu alkoholu
v lihovinách určených k lidské spotřebě, obsažené
v německém zákonu o lihovarnickém monopolu, v jehož
důsledku nemohou být ve Spolkové republice Německo uvedeny do oběhu
tradiční výrobky jiných členských států, jejichž obsah alkoholu je nižší
 než stanovený limit? b)      Spadá
 stanovení takového minimálního obsahu alkoholu pod pojem diskriminace
mezi příslušníky členských států, pokud jde o podmínky nákupu
a odbytu zboží ve smyslu článku 37 Smlouvy o EHS? 6        Vnitrostátní
 soud tak žádá o získání výkladových kritérií umožňujících
posoudit, zda požadavek minimálního obsahu alkoholu může spadat buď pod
zákaz veškerých opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením
 v obchodu mezi členskými státy podle článku 30 Smlouvy, nebo pod
zákaz jakékoli diskriminace mezi státními příslušníky členských států,
pokud jde o podmínky nákupu a odbytu zboží ve smyslu článku
37.7        V
 tomto ohledu je třeba podotknout, že článek 37 stanoví zvláštní úpravu
pro státní monopoly obchodní povahy. Toto
ustanovení není tedy relevantní, pokud jde o vnitrostátní ustanovení,
která se netýkají výkonu zvláštní funkce veřejného monopolu, a sice
 jeho výlučného práva, ale upravují obecně výrobu a uvádění na trh
alkoholických nápojů bez ohledu na to, zda se na ně tento monopol
vztahuje, či nikoli.Za těchto podmínek musí
 být dopad opatření na obchod ve Společenství, na něž se vnitrostátní
soud táže, posuzován výhradně s ohledem na požadavky vyplývající
z článku 30, kterého se týká první otázka.8        Při
 neexistenci společné úpravy pro výrobu alkoholu a jeho uvádění na
trh, jelikož návrh nařízení předložený Komisí Radě dne 7. prosince 1976
(Úř. věst. C 309, s. 2) nebyl ještě Radou schválen, přísluší
členským státům, aby si na svém území upravily vše, co se týká výroby
alkoholu a lihovin a jejich uvádění na trh.Překážky
 pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních
právních předpisů týkajících se uvádění dotčených výrobků na trh musí
být přípustné tehdy, pokud lze tato ustanovení považovat za nezbytná
k tomu, aby se vyhovělo kategorickým požadavkům týkajícím se
zejména účinnosti daňového dohledu , ochrany zdraví, poctivosti
obchodního styku a ochrany spotřebitelů. 9        Vláda
 Spolkové republiky Německo, stejně jako vedlejší účastník řízení,
uvedla různé argumenty, které podle ní odůvodňují uplatnění ustanovení
o minimálním obsahu alkoholu v lihovinách, přičemž jako důvod
uváděla jednak ochranu zdraví a jednak ochranu spotřebitelů proti
nekalým obchodním praktikám.10      Co
 se týče ochrany zdraví německá vláda uvedla, že stanovení minimálního
obsahu alkoholu ve vnitrostátních právních předpisech má za cíl zabránit
 šíření lihovin na německém trhu, a především pak lihovin
s nízkým obsahem alkoholu, jelikož takové výrobky mohou podle
jejího názoru vést snadněji k vytvoření návyku na výrobky
s vyšším obsahem alkoholu.11      Tyto
 důvody nejsou rozhodující, neboť spotřebitel si může na trhu opatřit
celou řadu různých výrobků s nízkým nebo středním obsahem alkoholu,
 a navíc se velké množství alkoholických nápojů s vysokým
obsahem alkoholu, které jsou volně uváděny na německý trh, konzumuje ve
zředěné formě.12      Německá
 vláda dále uplatňuje, že stanovení minimálního obsahu alkoholu
u některých likérů slouží k ochraně spotřebitele před nekalými
 obchodními praktikami výrobců a distributorů lihovin.Tento
 argument vychází z úvahy, že snížení obsahu alkoholu zaručuje
konkurenční výhodu oproti nápojům s vyšším obsahem alkoholu,
jelikož alkohol představuje ve složení alkoholických nápojů zdaleka
nejdražší složku,  z důvodu značného daňového zatížení, jemuž
podléhá.Navíc, podle německé vlády, pokud
by byly do volného oběhu propuštěny alkoholické výrobky, jakmile
odpovídají co do obsahu alkoholu předpisům země výroby, mělo by to ve
Společenství za následek zavedení společného standardu nejnižšího obsahu
 alkoholu povoleného v kterémkoli členském státě, ba dokonce by se
tak jakákoli ustanovení v této oblasti stala neúčinnými, neboť
v právní úpravě několika členských států žádný obdobný minimální
limit neexistoval.13      Jak
 správně uvedla Komise, může stanovení limitních hodnot obsahu alkoholu
v nápojích sloužit ke standardizaci výrobků uváděných na trh
a jejich označování v zájmu větší transparentnosti obchodního
styku a nabídek veřejnosti.Tato
argumentace však nemůže jít až tak daleko, že by považovala povinné
stanovení minimálního obsahu alkoholu za základní záruku poctivého
obchodního styku, neboť dostatečnou informovanost kupujícího lze
jednoduše zajistit uložením povinnosti uvádět na obalu výrobků jejich
původ a obsah alkoholu.14      Z
 předcházejícího vyplývá, že požadavky na minimální obsah alkoholu
v lihovinách nesledují cíl obecného zájmu, který by mohl převážit
nad požadavkem volného pohybu zboží, jenž je jedním ze základních
pravidel Společenství.Praktický účinek
takových ustanovení spočívá hlavně v tom, že zaručují výhodu
lihovinám s vysokým obsahem alkoholu, jelikož z vnitrostátního
 trhu vylučují výrobky jiných členských států, které daným požadavkům
neodpovídají.Je tedy patrné, že takový
jednostranný požadavek stanovený právní úpravou  určitého členského
státu na minimální obsah alkoholu pro uvádění lihovin na trh představuje
 překážku obchodu, neslučitelnou s ustanovením článku 30 Smlouvy.Neexistuje
 tedy žádný platný důvod k tomu, aby alkoholické nápoje, pokud jsou
 legálně vyrobeny a uvedeny na trh v některém členském státě,
nemohly být uvedeny na trh ve všech ostatních členských státech; prodeji
 těchto výrobků nemůže bránit právní zákaz uvádění na trh nápojů
s nižším obsahem alkoholu, než je limit stanovený vnitrostátními
předpisy.15      V
 důsledku toho je na první otázku třeba odpovědět tak, že pojem
„opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu“,
uvedený v článku 30 Smlouvy, je třeba chápat tak, že zákaz upravený
 tímto ustanovením se vztahuje rovněž na stanovení minimálního obsahu
alkoholu v lihovinách určených k lidské spotřebě, obsažené
v právních předpisech některého členského státu, co se týče dovozu
alkoholických nápojů legálně vyrobených a uvedených na trh
v jiném členském státě. K nákladům řízení16      Výdaje
 vzniklé vládě Dánského království, vládě Spolkové republiky Německo,
jakož i  Evropské komisi, které předložily Soudnímu dvoru
vyjádření, se nenahrazují.Vzhledem
k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení,
povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před
Hessisches Finanzgericht, je k rozhodnutí o nákladech řízení
příslušný uvedený soud.Z těchto důvodůSOUDNÍ DVŮRo otázkách, které mu byly předloženy usnesením Hessisches Finanzgericht ze dne 28. dubna 1978, rozhodl takto:Pojem
 „opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu“,
uvedený v článku 30 Smlouvy o EHS, je třeba chápat tak, že
zákaz upravený tímto ustanovením se vztahuje rovněž na stanovení
minimálního obsahu alkoholu v lihovinách určených k lidské
spotřebě, obsažené v právních předpisech některého členského státu,
 co se týče dovozu alkoholických nápojů legálně vyrobených
a uvedených na trh v jiném členském státě.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitTakto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 20. února 1979.Vedoucí soudní kanceláře       PředsedaA. Van Houtte       H. Kutscher* Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Tribunálu (první senát) ze dne 13. července 2011. # Trade-Stomil sp. z o.o. proti Evropské komisi. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Účast na kartelové dohodě - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti. # Věc T-53/07.

text:
      Věc T-53/07
      Trade-Stomil sp. z o.o.
      v.
      Evropská komise
      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Účast na kartelové dohodě – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“
      Shrnutí rozsudku
      Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Důkazy, které musí být
            shromážděny
      (Článek 81 odst. 1 ES)
      Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je Komise povinna prokázat protiprávní jednání,
         která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících
         protiprávní jednání. Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání,
         uvedla přesné a shodující se důkazy.

      Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje
         protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise právně dostačujícím způsobem prokázala dotčené protiprávní
         jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti.

      Mimoto je běžné, že se činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, odehrávají tajně, schůzky se konají
         v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující
         protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat
         některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství
         shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat
         důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže.

      Jestliže skutečnosti uváděné Komisí, přestože mohou mít jistou důkazní hodnotu, nejsou s ohledem na protichůdné informace
         uvedené v rozhodnutí Komise, vztahující se zejména ke schůzkám uspořádaným v rámci kartelové dohody, a na pochybnosti, které
         musí být ku prospěchu dotyčného podniku, dostatečné pro odůvodnění konstatování, že se dotyčný podnik dopustil protiprávního
         jednání, je třeba rozhodnutí Komise zrušit.

       (viz body 63–64, 76, 78)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (prvního senátu)
      13. července 2011(*)

      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Účast na kartelové dohodě – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“
      Ve věci T‑53/07,
      Trade-Stomil sp. z o.o., se sídlem v Łódźi (Polsko), zastoupená F. Carlin, barrister, a E. Batchelorem, solicitor,

      žalobkyně,
      proti
      Evropské komisi, původně zastoupené X. Lewisem a V. Bottkou, poté V. Bottkou a V. Di Buccim, jako zmocněnci,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006
         v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren‑butadienový kaučuk
         vyrobený emulzní polymerizací) v rozsahu, v jakém se týká společnosti Trade-Stomil sp. z o.o., nebo podpůrně zrušení nebo
         snížení pokuty uložené společnosti Trade-Stomil,

      TRIBUNÁL (první senát),
      ve složení F. Dehousse (zpravodaj), zastupující předseda, I. Wiszniewska-Białecka a N. Wahl, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Pocheć, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. října 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Komise Evropských společenství rozhodnutím K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 (věc COMP/F/38.638 – Butadienový
         kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací, dále jen „napadené rozhodnutí“) konstatovala, že několik
         podniků svou účastí na kartelové dohodě na trhu s výše uvedenými výrobky porušilo čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 Dohody o Evropském
         hospodářském prostoru (EHP).

      2        Napadené rozhodnutí je určeno následujícím podnikům:

      –        Bayer AG, se sídlem v Leverkusen (Německo);
      –        The Dow Chemical Company, se sídlem v Midlandu, Michigan (USA) (dále jen „Dow Chemical“);
      –        Dow Deutschland Inc., se sídlem ve Schwalbachu (Německo);
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (dříve Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), se sídlem ve Schwalbachu;
      –        Dow Europe, se sídlem v Horgen (Švýcarsko);
      –        Eni SpA, se sídlem v Římě (Itálie);
      –        Polimeri Europa SpA, se sídlem v Brindisi (Itálie) (dále jen „Polimeri“);
      –        Shell Petroleum NV, se sídlem v Haagu (Nizozemsko);
      –        Shell Nederland BV, se sídlem v Haagu;
      –        Shell Nederland Chemie BV, se sídlem v Rotterdamu (Nizozemsko);
      –        Unipetrol a. s., se sídlem v Praze (Česká republika);
      –        Kaučuk a. s., se sídlem v Kralupech nad Vltavou (Česká republika);
      –        Trade-Stomil sp. z o.o., se sídlem v Lodži (Polsko) (dále jen „Stomil“).
      3        Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe jsou přímo nebo nepřímo zcela kontrolovány společností Dow
         Chemical (dále společně jen „Dow“) (body 16 až 21 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      4        Aktivity Eni v oblasti dotčených výrobků zajišťovala původně EniChem Elastomeri Srl, kterou Eni nepřímo kontrolovala prostřednictvím
         své dceřiné společnosti EniChem SpA (dále jen „EniChem SpA“). Dne 1. listopadu 1997 se EniChem Elastomeri sloučila s EniChem
         SpA. Eni kontrolovala 99,97 % společnosti EniChem SpA. Dne 1. ledna 2002 převedla EniChem SpA svou strategickou chemickou
         výrobu (včetně aktivit souvisejících s butadienovým kaučukem a styren-butadienovým kaučukem vyráběným emulzní polymerizací)
         na svou dceřinou společnost Polimeri, ve které měla 100% podíl. Eni přímo a zcela kontroluje Polimeri od 21. října 2002. Od
         1. května 2003 změnila EniChem SpA firmu na Syndial SpA (body 26 až 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise v napadeném
         rozhodnutí používá označení „EniChem“ pro všechny společnosti vlastněné společností Eni (dále jen „EniChem“) (bod 36 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí).

      5        Shell Nederland Chemie je dceřiná společnost společnosti Shell Nederland, která je zcela kontrolována společností Shell Petroleum
         (dále jen „Shell“)(body 38 až 40 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      6        Kaučuk vznikla v roce 1997 sloučením společností Kaučuk Group a. s. a Chemopetrol Group a. s. Dne 21. července 1997 přešel
         na Unipetrol veškerý obchodní majetek, práva a závazky sloučených podniků. Unipetrol vlastní 100 % akcií společnosti Kaučuk
         (body 45 a 46 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Podle napadeného rozhodnutí Tavorex s. r. o. (dále jen „Tavorex“), se sídlem
         v České republice, zastupovala Kaučuk (a jejího předchůdce Kaučuk Group) při vývozech od roku 1991 do 28. února 2003. Podle
         napadeného rozhodnutí dále Tavorex od roku 1996 zastupovala Kaučuk na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk
         (European Synthetic Rubber Association; bod 49 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      7        Podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala přibližně po dobu 30 let, nejméně do roku 2001, při vývozech polského výrobce
         Chemical Company Dwory S.A. (dále jen „Dwory“). Dále podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala Dwory v letech 1997 a 2000
         také na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (bod 51 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      8        Zjištěná doba trvání protiprávního jednání je od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002 (pro Bayer, Eni a Polimeri), od 20. května
         1996 do 31. května 1999 (pro Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie), od 1. července 1996 do 28. listopadu
         2002 (pro Dow Chemical), od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001 (pro Dow Deutschland), od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu
         2002 (pro Unipetrol a Kaučuk), od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000 (pro Stomil), od 22. února 2001 do 28. února 2002 (pro
         Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002 (pro Dow Europe) (body 476 až 485 odůvodnění
         a článek 1 výroku napadeného rozhodnutí).

      9        Butadienový kaučuk (dále jen „BK“) a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací (dále jen „SBK“) jsou syntetické
         kaučuky používané převážně při výrobě pneumatik. Oba výrobky jsou vzájemně zastupitelné a nahradit je lze i jinými syntetickými
         kaučuky a přírodním kaučukem (body 3 až 6 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      10      Vedle výrobců uvedených v napadeném rozhodnutí prodávali na území EHP omezené množství BK a SBK i další výrobci z Asie a z východní
         Evropy. Kromě toho velkou část BK vyrábí přímo velcí výrobci pneumatik (bod 54 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      11      Dne 20. prosince 2002 navázala Bayer kontakt se službami Komise a vyjádřila přání spolupracovat na základě oznámení Komise
         o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen
         „oznámení o spolupráci“) ve věci BK a SBK. V souvislosti s SBK podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové
         dohody. Toto ústní prohlášení bylo zaznamenáno na magnetickou pásku (bod 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      12      Dne 14. ledna 2003 podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové dohody v oblasti BK. Toto ústní prohlášení
         bylo zaznamenáno na magnetickou pásku. Bayer poskytla také zápisy ze zasedání výboru pro BK Evropského sdružení pro syntetický
         kaučuk (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      13      Dne 5. února 2003 oznámila Komise společnosti Bayer rozhodnutí, kterým jí podmínečně prominula pokutu (bod 69 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      14      Dne 27. března 2003 provedla Komise šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení,
         kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v prostorách společnosti
         Dow Deutschland & Co. (bod 70 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      15      V období od září 2003 do července 2006 zaslala Komise podnikům uvedeným v napadeném rozhodnutí několik žádostí o informace
         podle článku 11 nařízení č. 17 a článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské
         soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (bod 71 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      16      Dne 16. října 2003 se Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. sešly se službami Komise a vyjádřily přání spolupracovat podle
         oznámení o spolupráci. Na setkání byly ústně vylíčeny aktivity kartelové dohody v souvislosti s BK a SBK. Tato ústní prezentace
         byla zaznamenána. Byl rovněž předán spis obsahující dokumentaci vztahující se ke kartelové dohodě (bod 72 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      17      Dne 4. března 2005 byla Dow Deutschland informována o záměru Komise snížit jí pokutu o 30 až 50 % (bod 73 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      18      Dne 7. června 2005 zahájila Komise řízení a zaslala společnosti Dwory a podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou
         společnosti Unipetrol, první oznámení námitek. První oznámení námitek bylo určeno i společnosti Tavorex, ale nebylo jí doručeno,
         neboť společnost byla od října 2004 v úpadku. Řízení vůči této společnosti proto bylo ukončeno (body 49 a 74 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      19      Dotyčné podniky podaly k prvnímu oznámení námitek písemná vyjádření (bod 75 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Měly rovněž
         přístup ke spisu ve formě kompaktního disku a v prostorách Komise jim byla zpřístupněna ústní prohlášení a související dokumenty
         (bod 76 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      20      Dne 3. listopadu 2005 požádala Manufacture française des pneumatiques Michelin (dále jen „Michelin“) o vstup do řízení jako
         vedlejší účastnice. Dne 13. ledna 2006 podala písemné stanovisko (bod 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      21      Dne 6. dubna 2006 přijala Komise druhé oznámení námitek, které zaslala podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí. Dotyčné
         podniky se k němu vyjádřily písemně (bod 84 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      22      Dne 12. května 2006 podala Michelin stížnost podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení
         řízení Komise podle článků 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81) (bod 85 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      23      Dne 22. června 2006 se Michelin a podniky, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou společnosti Stomil, účastnily slyšení
         před Komisí (bod 86 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      24      S ohledem na nedostatek důkazů k prokázání účasti společnosti Dwory na kartelové dohodě se Komise rozhodla ukončit řízení
         vůči ní (bod 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise rozhodla o ukončení řízení i vůči společnosti Syndial (bod 89 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí).

      25      Původně sice byly používány dvě samostatné spisové značky (COMP/E-1/38.637 pro BK a COMP/E-1/38.638 pro SBK), Komise však
         od prvního oznámení námitek používá značku jedinou (COMP/F/38.638) (body 90 a 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      26      Dne 29. listopadu 2006 ukončila Komise správní řízení přijetím napadeného rozhodnutí.

      27      Podle článku 1 výroku napadeného rozhodnutí se tím, že se po uvedenou dobu účastnily jediné a trvající dohody, v jejímž rámci
         bylo dohodnuto stanovování cílových cen, rozdělení zákazníků dohodami o nezasahování a vyměňování citlivých informací týkajících
         se cen, soutěžitelů a zákazníků v odvětví BK a SBK, dopustily protiprávního jednání porušujícího článek 81 ES a článek 53 EHP
         následující podniky:

      a)      Bayer od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;
      b)      Dow Chemical od 1. července 1996 do 28. listopadu 2002; Dow Deutschland od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001; Dow Deutschland
         Anlagengesellschaft od 22. února 2001 do 28. února 2002; Dow Europe od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002;

      c)      Eni od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002; Polimeri od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;
      d)      Shell Petroleum od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland
         Chemie od 20. května 1996 do 31. května 1999;

      e)      Unipetrol od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002; Kaučuk od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002;
      f)       Stomil od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000.
      28      Na základě skutkových zjištění a právního posouzení provedeného v napadeném rozhodnutí uložila Komise dotyčným podnikům pokuty,
         jejichž výše byla vypočtena metodou uvedenou v Pokynech o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení
         č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“), jakož i v oznámení
         o spolupráci.

      29      V článku 2 výroku napadeného rozhodnutí se ukládají následující pokuty:

      a)      Bayer: 0 eur;
      b)      Dow Chemical: 64,575 milionů eur, z nichž:
      i)      60,27 milionů eur solidárně se společností Dow Deutschland;
      ii)      47,355 milionů eur solidárně se společnostmi Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;
      c)      ENI a Polimeri solidárně: 272,25 milionů eur;
      d)      Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárně: 160,875 milionů eur;
      e)      Unipetrol a Kaučuk solidárně: 17,55 milionů eur;
      f)      Stomil: 3,8 milionů eur.
      30      V článku 3 výroku napadeného rozhodnutí se podnikům uvedeným v článku 1 nařizuje, aby okamžitě ukončily protiprávní jednání
         uvedené v témž článku, pokud tak již neučinily, a aby neopakovaly žádné výše popsané jednání a zdržely se veškerého jednání
         s rovnocenným cílem či účinkem.

       Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
      31      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 19. února 2007 podala Stomil projednávanou žalobu.

      32      Rozhodnutím předsedy Tribunálu ze dne 2. dubna 2009 byl N. Wahl určen k doplnění senátu následkem překážky na straně jednoho
         z členů senátu.

      33      Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (první senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

      34      Tribunál v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu vyzval účastnice řízení,
         aby odpověděly na několik otázek a aby mu zaslaly určité dokumenty. Účastnice řízení této výzvě ve stanovených lhůtách vyhověly.

      35      Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 20. října 2009.

      36      Stomil navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadené rozhodnutí, zejména jeho články 1 až 4, v rozsahu, ve kterém jsou jí určeny;
      –        podpůrně:
      –        zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je jí určen, anebo
      –        změnil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je jí určen, a to tak, že zruší nebo podstatně sníží pokutu;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      37      Komise navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil společnosti Stomil náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      38      Žaloba společnosti Stomil spočívá na čtrnácti žalobních důvodech. Podstatou těchto žalobních důvodů je zpochybnění účasti
         Stomil na kartelové dohodě, zpochybnění skutečnosti, že Komise vyvodila odpovědnost Stomil, přestože tato jednala jen jako
         zprostředkovatelka společnosti Dwory, zpochybnění doby trvání protiprávního jednání a zpochybnění výše pokuty. Stomil dále
         navrhuje přijetí organizačních procesních opatření, jimiž by byla Komisi uložena zejména povinnost zpřístupnit jí prohlášení
         podniků učiněná v rámci oznámení o spolupráci.

      39      Nejprve je třeba se zabývat prvním žalobním důvodem společnosti Stomil, který vychází z neprokázání její účasti na kartelové
         dohodě.

       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z neprokázání účasti společnosti Stomil na kartelové dohodě
       Argumenty účastnic řízení
      –       Argumenty společnosti Stomil
      40      Stomil se domnívá, že Komise tím, že právně dostačujícím způsobem neprokázala její účast na kartelové dohodě, porušila článek 81 ES.

      41      Komise konstatovala účast společnosti Stomil na dvou schůzkách kartelové dohody, konkrétně na schůzce konané dne 16. listopadu
         1999 ve Frankfurtu (Německo) a na schůzce konané dne 22. února 2000 ve Wermelskirchen (Německo). Z pohledu Stomil jsou závěry
         Komise neopodstatněné. Stomil dále tvrdí, že žádná jiná skutečnost neprokazuje její účast na dotčené kartelové dohodě.

      –       K účasti společnosti Stomil na schůzce konané dne 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu
      42      Stomil tvrdí, že důkazy uváděné Komisí neprokazují, že by se Stomil dne 16. listopadu 1999 večer účastnila v hotelu Méridien
         neoficiální schůzky konané vedle zasedání Evropského sdružení pro syntetický kaučuk.

      43      Stomil konkrétně uvádí, že pan L. (Stomil) nebydlel v hotelu Méridien a že po zasedání Evropského sdružení pro syntetický
         kaučuk, které skončilo dne 16. listopadu 1999 v 11 hodin, odešel. Stomil k tomu předkládá dvě prohlášení pana L. (Stomil)
         a hotelovou účtenku. Stomil tvrdí, že svou verzi skutkových okolností nezměnila, jak uvádí ve svých písemnostech Komise. Stomil
         odjakživa popírala svou účast na dotčené protiprávní schůzce. Důkazy, které předložila Stomil, jsou podle ní přípustné a Komise
         odkazuje na rozsudek Tribunálu ze dne 8. března 2007, France Télécom v. Komise (T‑339/04, Sb. rozh. s. II‑521) bezdůvodně.

      44      Prohlášení společnosti Dow převzaté do bodu 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí je nespolehlivé, jelikož jej pan P. (Bayer),
         který se dne 16. listopadu 1999 večer ve Frankfurtu nenacházel, nepotvrdil. Stomil v této souvislosti odkazuje na několik
         dokumentů z vyšetřovacího spisu. Podle společnosti Stomil proto v souladu s judikaturou tvrzení společnosti Dow, které nikdo
         další nepotvrdil a které Stomil a další odpůrkyně ve správním řízení zpochybnily, nepředstavuje náležitý důkaz účasti společnosti
         Stomil na této schůzce. Stomil také podotýká, že pan L. (EniChem) se nemohl dne 16. listopadu 1999 večer nacházet ve Frankfurtu.

      45      Žádný důkaz nedokládá přítomnost pana L. (Stomil). Ve vyúčtování pana F. (Dow) není uveden důvod provedené platby ani případný
         seznam účastníků schůzky. V rukou psaných poznámkách pana N. (Dow) není zmíněn pan L. (Stomil) ani Stomil. Je velmi pravděpodobné,
         že tyto poznámky sloužily panu N. jako osnova. Společnost Dwory je sice v těchto poznámkách zmíněna (pod značkou „OS“). Nicméně
         některé skutečnosti, které Stomil rozvádí, prokazují, že nemohla být zdrojem informací uvedených v dotčených poznámkách. Tyto
         poznámky tudíž představují jen osobní odhady pana N., anebo pocházejí z veřejně přístupných zdrojů. Stomil konkrétně uvádí,
         že se společností Michelin coby zákazníkem neměla žádný kontakt od druhého pololetí roku 1998, kdy jí Dwory sdělila, že prodej
         SBK tomuto zákazníkovi přebírá sama. Pokud jde o společnost Goodyear, Stomil jí coby zákazníkovi zboží v letech 1999 ani 2000
         nedodávala. Zákazníka „TGA“ Stomil nezná. Konečně, Stomil nemohla znát potenciál společnosti Dwory stran „tuzemského“ SBK,
         neboť tato společnost byla čistým vývozcem. Na seznamu navíc chyběli tři hlavní zákazníci společnosti Stomil, a sice společnosti
         Vredestein, Nokian a Pegasus. Stomil dále poukazuje na to, že účastníci kartelové dohody pravidelně a opakovaně zaměňovali
         Stomil za Dwory a naopak.

      46      Stomil dodává, že Komise v žalobní odpovědi připouští, že schůzka ze dne 16. listopadu 1999, která je v napadeném rozhodnutí
         zmíněna, se ve skutečnosti nekonala. Komise se proto snažila nahradit skutková zjištění uvedená v napadeném rozhodnutí teorií,
         podle které se protiprávní schůzka uskutečnila dne 15. listopadu 1999. Stomil upozorňuje, že tato teorie není podepřena žádným
         důkazem. Jediným důkazem, který Komise předložila, je stvrzenka z téhož dne, která dosvědčuje, že na baru byly podány nápoje
         za celkovou cenu 89,50 německých marek (DEM). Tato stvrzenka podle Stomil neprokazuje obsah debaty ani to, že by debata mohla
         představovat protiprávní jednání. Z napadeného rozhodnutí ostatně plyne, že útratu na baru neplatil pan P. (Bayer), nýbrž
         pan F. (Dow) a že tento účet byl zaplacen dne 16. listopadu 1999. Stomil nakonec zdůrazňuje, že Komise tvrdí, že se pan T.
         (Kralupy) účastnil protiprávní debaty, nicméně z vyúčtování pana P. vyplývá, že pan T. nebyl vůbec přítomen.

      47      Zařazení této nové údajné schůzky představuje z pohledu společnosti Stomil zásah do práva na obhajobu a porušení povinnosti
         uvést odůvodnění, jelikož Stomil neměla v průběhu správního řízení příležitost reagovat na toto tvrzení.

      48      Důsledkem pochybení Komise je navíc protiprávnost článku 1 napadeného rozhodnutí, v němž se konstatuje, že se Stomil účastnila
         dotčeného protiprávního jednání od 16. listopadu 1999. S odkazem na rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2003, Ventouris
         v. Komise (T‑59/99, Recueil, s. II‑5257, body 31 až 33), Stomil dodává, že výrok rozhodnutí lze vykládat ve spojení s jeho
         odůvodněním jen v případě nedostatečné jasnosti termínů použitých ve výroku. Stomil tvrdí, že v projednávaném případě je výrok
         napadeného rozhodnutí zcela jednoznačný.

      –       K účasti společnosti Stomil na schůzce konané dne 22. února 2000 ve Wermelskirchen
      49      Stomil tvrdí, že neexistuje důkaz o tom, že by se účastníci zasedání jednoho z podvýborů Evropského sdružení pro syntetický
         kaučuk konaného dne 22. února 2000 ve Wermelskirchen dopustili protiprávního jednání.

      50      Komise nicméně v bodě 446 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že tímto zasedáním byla ukončena účast společnosti
         Stomil na kartelové dohodě.

      –       K neexistenci dalších skutečností prokazujících účast společnosti Stomil na kartelové dohodě
      51      Stomil se domnívá, že vzhledem k tomu, že jediný důkaz předložený Komisí neprokazuje její účast na kartelové dohodě, nemají
         ostatní obecná tvrzení převzatá do napadeného rozhodnutí důkazní hodnotu.

      52      Konkrétně Stomil zaprvé poukazuje na neexistenci důkazů o jejím sebemenším zapojení do jakékoli dohody o určování cen. Stomil
         v této souvislosti podotýká, že Bayer ve svém prohlášení převzatém do bodu 114 odůvodnění napadeného rozhodnutí zmiňuje Dwory,
         a nikoli Stomil, jak uvedla Komise. Stomil uvádí, že se spolu se společností Dwory účastnila zasedání Evropského sdružení
         pro syntetický kaučuk konaných po roce 1999. Ani Dow neoznačila společnost Stomil za účastníka debat o cenách. Stomil v tomto
         ohledu odkazuje na bod 115 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Stejně je tomu i v případě důkazů od společnosti Shell, které
         se týkají období od 30. srpna 1995 do 31. května 1999 (body 119, 120 a 123 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      53      Zadruhé Stomil tvrdí, že neexistuje důkaz její účasti na rozdělování trhu. V prohlášení společnosti Dow převzatém do bodu
         125 odůvodnění napadeného rozhodnutí není uveden ani účel dohody, ani její datum, ba ani skutečnost, zda se týkala i společnosti
         Stomil či společnosti Dwory. Pro závěr Komise, podle kterého Dow mínila společnost Stomil, neexistuje žádná opora.

      54      Pokud jde zatřetí o výměnu citlivých obchodních informací, Stomil uvádí, že výměny se týkala jediná schůzka, a sice schůzka
         konaná dne 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu. Potvrzující prohlášení společnosti Shell předložené v bodě 133 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí je ostatně pro období, které se týká společnosti Stomil, irelevantní. Kromě toho, jak již bylo uvedeno, Stomil
         v období uvedeném v napadeném rozhodnutí nedisponovala citlivými informacemi společnosti Dwory o dodávkách SBK.

      55      Ostatní obecná tvrzení uvedená v napadeném rozhodnutí navíc nejsou dostatečná k prokázání účasti společnosti Stomil na kartelové
         dohodě. Body 155, 156, 158 a 159 odůvodnění napadeného rozhodnutí se buď týkají společnosti Dwory, anebo neprokazují existenci
         protiprávního jednání, které by se týkalo společnosti Stomil.

       Argumenty Komise
      –       K účasti společnosti Stomil na schůzce konané dne 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu
      56      Komise nejprve uvádí, že z popisu uvedeného v napadeném rozhodnutí (body 199 až 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí) plyne,
         že v brzkých ranních hodinách dne 16. listopadu 1999 proběhla neoficiální schůzka, na které došlo k uzavření dohod o cenách
         a k výměně informací týkajících se hlavních zákazníků.

      57      Komise tvrdí, že Stomil v žalobě změnila svou verzi skutkových okolností. Stomil nyní popírá svou účast na dotčené protiprávní
         schůzce s odkazem na místo, kde se nacházel pan L. (Stomil) dne 16. listopadu 1999 večer. Stomil ale tyto skutečnosti v průběhu
         správního řízení neuvedla. Proto by Tribunál měl v souladu s judikaturou považovat důkazy, které Stomil předkládá na podporu
         svých tvrzení [a sice dvě prohlášení pana L. (Stomil) a jeho hotelovou účtenku], za nepřípustné. Komise dodává, že tyto doklady
         jsou z hlediska skutkových okolností irelevantní. Komise navíc disponuje důkazy, které prokazují, že se neoficiální schůzka
         konala dne 15. listopadu 1999 večer i účast pana L. (Stomil) na této schůzce. Komise zejména předkládá hotelovou účtenku a tiskopis
         vyúčtování pana P., které jsou založeny ve vyšetřovacím spise.

      58      Komise poukazuje na to, že naproti tomu, co tvrdí Stomil, obsahuje prohlášení společnosti Dow uvedené v bodě 204 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí jasné zmínky o přítomnosti pana L. (Stomil) u debat v rámci kartelové dohody. Toto prohlášení potvrzuje
         i Bayer (bod 205 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Pokud jde o rukou psané poznámky pana N. (Dow), Komise uvádí, že jejich
         první část se týká širšího trhu než je trh SBK, který byl pro Stomil jednoznačně zajímavý. Komise dále poukazuje na to, že
         postupné částečné ukončování vztahu společností Stomil a Dwory je záležitostí poslední doby, takže vyměňované informace s velkou
         pravděpodobností byly pro Stomil zajímavé a relevantní. Komise má tudíž k dispozici dostatečné důkazy o účasti společnosti
         Stomil na schůzce kartelové dohody konané ve dnech 15. a 16. listopadu 1999.

      59      Komise dodává, že v oddíle 4.3.8 napadeného rozhodnutí předložila důkaz o tom, že se ve dnech „15.–16. listopadu 1999“ konala
         schůzka. Schůzka konaná dne 15. listopadu 1999 tak není „nová“. Stomil navíc směšuje dvě vyúčtování. Pan P. zaplatil účet
         v baru Casablanca. Pan F. uhradil pronájem zasedací místnosti. Časová posloupnost událostí se tím nezměnila. Důkazy uvedené
         Komisí tak ani nejsou nekonzistentní.

      60      Komise nakonec tvrdí, že ve výroku napadeného rozhodnutí, zejména v jeho čl. 1 písm. f), není výslovně uvedeno, že se Stomil
         účastnila schůzky konané dne 15. listopadu 1999. Napadené rozhodnutí uvádí, že Stomil se v období od 16. listopadu 1999 do
         22. února 2000 podílela na protiprávním jednání porušujícím článek 81 ES. Komise poznamenává, že nikdy netvrdila, že by ujednání
         dohodnutá na této schůzce konané dne 15. listopadu 1999 večer nabyla účinnosti okamžitě. Tato schůzka se v každém případě
         protáhla až do brzkých ranních hodin dne 16. listopadu 1999.

      –       K účasti společnosti Stomil na schůzce konané dne 22. února 2000 ve Wermelskirchen
      61      Komise upozorňuje na to, že netvrdí, jak ostatně plyne z bodů 213 až 215 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že na schůzce konané
         dne 22. února 2000 ve Wermelskirchen došlo k protiprávním aktivitám. Argumenty společnosti Stomil jsou proto v tomto ohledu
         bezpředmětné.

      –       K neexistenci dalších skutečností prokazujících účast společnosti Stomil na kartelové dohodě
      62      Komise upřesňuje, že v napadeném rozhodnutí netvrdila, že by schůzka konaná ve dnech 15. a 16. listopadu 1999 vedla k explicitní
         dohodě o rozdělení trhu. Podotýká ovšem, že disponuje důkazy prokazujícími přítomnost a účast společnosti Stomil na této schůzce,
         na debatách o cenách a na výměně informací. Účast společnosti Stomil dokládají i rukou psané poznámky a prohlášení společnosti
         Dow (body 201 a 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Účast pana L. (Stomil) a jeho zaměstnanecký poměr ke společnosti Stomil
         potvrzuje i Dow a zápis z oficiálního zasedání, který Komise předkládá. Účast pana L. (Stomil) potvrzují i důkazy od společnosti
         Bayer uvedené v bodech 155 a 156 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

       Závěry Tribunálu
      63      Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je nutno připomenout, že Komise je povinna
         prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci
         skutečností zakládajících protiprávní jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise,
         C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, bod 58, a ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125,
         bod 86). Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla
         přesné a shodující se důkazy (viz rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707,
         bod 43 a citovaná judikatura). Taktéž je třeba připomenout, že k tomu, aby existovala dohoda ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES,
         postačuje, aby dotčené podniky vyjádřily svou společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem (rozsudky Soudního dvora ze
         dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 112, a ze dne 29. října 1980, van Landewyck
         a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, Recueil, s. 3125, bod 86; rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 1991, Hercules
         Chemicals v. Komise, T‑7/89, Recueil, s. II‑1711, bod 256). Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu
         podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise
         právně dostačujícím způsobem prokázala dotčené protiprávní jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti (rozsudek
         Tribunálu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, bod 215).

      64      Mimoto je běžné, že se činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, odehrávají tajně, schůzky se konají
         v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující
         protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat
         některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství
         shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat
         důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise,
         C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 55 až 57, a ze dne 25. ledna
         2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Sb. rozh. s. I‑729, bod 51).

      65      V projednávaném případě je třeba poukázat na to, že účast společnosti Stomil na dotčené kartelové dohodě byla konstatována
         jen v souvislosti s protiprávní schůzkou, která se konala ve dnech 15. a 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu.

      66      Konkrétně Komise v této souvislosti shledala, že schůzka kartelové dohody proběhla vedle oficiálního zasedání „večer a v noci
         16. listopadu 1999“ (bod 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Této protiprávní schůzky se měli zúčastnit p. P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex). Dotyčné osoby se údajně nejprve setkaly u hotelového baru a posléze
         si pronajaly zasedací místnost (bod 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      67      Úvodem je třeba odmítnout argumenty Komise, podle kterých je popření přítomnosti pana L. (Stomil) ve Frankfurtu dne 16. listopadu
         večer ze strany Stomil nepřípustné, stejně jako jsou nepřípustné s tím související dokumenty založené do spisu. Je totiž třeba
         dospět k závěru, že Stomil před Tribunálem jen popírá to, co jí bylo vytknuto v napadeném rozhodnutí. Ze spisové dokumentace
         navíc plyne, že Stomil v celém průběhu správního řízení popírala svou účast na protiprávní schůzce. Každopádně je z důvodů
         uvedených níže třeba poznamenat, že dotyčné dokumenty nejsou pro rozhodnutí v této věci relevantní, jak mimochodem uvádí i Komise
         ve svých písemnostech.

      68      Pokud jde o věc samou, ze spisové dokumentace zaprvé plyne, jak tvrdí Stomil, že pan P. (Bayer) se večer 16. listopadu 1999
         nenacházel ve Frankfurtu. Komise tuto skutečnost uznává.

      69      Zadruhé je třeba poukázat na to, že napadené rozhodnutí obsahuje několik protichůdných informací stran přesného okamžiku,
         kdy dotčená protiprávní schůzka měla proběhnout. Komise například v bodě 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí s oporou v prohlášení
         společnosti Dow odkazuje na „večer a […] no[c] 16. listopadu 1999“. V bodě 297 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvádí,
         že dotčená protiprávní schůzka proběhla „v noci z 15. na 16. listopadu 1999“. V oddíle 4.3.8 napadeného rozhodnutí se pak
         uvádí 15. i 16. listopad 1999. Konečně ve výroku napadeného rozhodnutí je jako datum zahájení protiprávního jednání ze strany
         společnosti Stomil uveden 16. listopad 1999.

      70      Zatřetí některé skutkové okolnosti vyvolávají rozpory i ohledně domnělého data konání dotčené protiprávní schůzky a ohledně
         dalších možných vysvětlení ze strany Komise. Například na vyúčtování pana P. (Bayer), které se týká mimo jiné platby na hotelovém
         baru ve výši 84,50 německých marek (DEM), je uvedeno datum 15. listopadu 1999. Naproti tomu platba za pronájem zasedací místnosti
         ve výši 436 DEM byla zaznamenána dne 16. listopadu 1999. Na rukou psaných poznámkách pana N. (Dow) je uvedeno jen datum 16. listopadu
         1999. Konečně v prohlášení společnosti Dow, převzatém do bodu 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí, se uvádí, že protiprávní
         schůzka se konala po oficiálním zasedání Evropského sdružení pro syntetický kaučuk, které proběhlo v dopoledních hodinách
         dne 16. listopadu.

      71      Začtvrté v prohlášení společnosti Dow převzatém do bodu 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí je uvedeno, že se p. P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex) setkali u hotelového baru a posléze si pronajali zasedací místnost.
         Ve vyúčtování stravovacích služeb pana P., na které Komise ve svých písemnostech odkazuje, je uvedeno, že přítomná byla i tehdejší
         generální tajemnice Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (paní C.). Z bodů 95 a 115 odůvodnění napadeného rozhodnutí
         však plyne, že tato generální tajemnice se schůzek kartelové dohody nikdy neúčastnila. Z pouhého faktu, že se pan L. (Stomil)
         účastnil setkání u hotelového baru, tudíž nelze dovodit, že se účastnil protiprávní schůzky.

      72      Pokud jde zapáté o rukou psané poznámky pana N. (Dow), není sporu o tom, že Komise nevyvodila odpovědnost společnosti Stomil
         v souvislosti s kartelovou dohodou o BK. Část poznámek pana N. týkající se BK tudíž nemůže sloužit jako důkaz proti společnosti
         Stomil. K části poznámek pana N. týkající se SBK je třeba podotknout, že vedle účastníků kartelové dohody jsou v ní jako dodavatelé
         některých zákazníků uvedeni i jiní výrobci, kteří se kartelové dohody neúčastnili. Za těchto konkrétních okolností nelze vyloučit,
         že k odhadům dodávek došlo jen mezi některými výrobci, a zejména vzhledem k rozporům ohledně domnělého data konání dotčené
         protiprávní schůzky nelze s jistotou zjistit, zda Stomil mezi ně patřila.

      73      Tribunál má s ohledem na kombinaci všech těchto konkrétních okolností projednávaného případu za to, že existují pochybnosti
         stran účasti společnosti Stomil na protiprávní schůzce konané ve Frankfurtu ve dnech 15. a 16. listopadu 1999. Tato pochybnost
         musí být ku prospěchu společnosti Stomil.

      74      Za těchto okolností má Tribunál za to, že skutečnosti uvedené v té části napadeného rozhodnutí, která se týká schůzek kartelové
         dohody, nepostačují v případě společnosti Stomil k učinění závěru, že se tento podnik podílel na dotčených protiprávních dohodách.

      75      Skutečnosti uvedené v části napadeného rozhodnutí popisující kartelovou dohodu (oddíl 4.2 napadeného rozhodnutí) nejsou s to
         tento závěr vyvrátit.

      76      V této souvislosti má Tribunál za to, že i přesto, že některé skutečnosti uvedené v oddílu 4.2 napadeného rozhodnutí, zejména
         všeobecné prohlášení společnosti Bayer citované v bodě 156 odůvodnění napadeného rozhodnutí, mohou mít jistou důkazní hodnotu,
         nejsou s ohledem na výše uvedené konkrétní informace vztahující se ke schůzkám kartelové dohody a na pochybnosti, které musí
         být ku prospěchu žalobkyně, dostatečné pro konstatování, že se Stomil dopustila protiprávního jednání.

      77      Tribunál má s ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti při jejich celkovém posouzení za to, že se Komise tím, že konstatovala
         účast společnosti Stomil na kartelové dohodě, dopustila pochybení.

      78      V důsledku toho je třeba zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společnosti Stomil, aniž je třeba se zabývat
         ostatními žalobními důvody uváděnými na podporu žaloby, zejména otázkou vztahů mezi pachateli a prostředníky při protiprávním
         jednání porušujícím pravidla hospodářské soutěže, či návrhem žalobkyně na přijetí organizačních procesních opatření.

       K nákladům řízení
      79      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost Stomil požadovala náhradu nákladů řízení
         a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (první senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Komise K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody
            o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren‑butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací), se v rozsahu, ve
            kterém se týká společnosti Trade-Stomil sp. z o.o., zrušuje.
      2)      Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

               Wahl

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 13. července 2011.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.