title: Věc C-157/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt für Körperschaften III in Berlin v. Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt GmbH (Svoboda usazování — Dohoda o Evropském hospodářském prostoru (EHP) — Daňové právní předpisy — Daňové zacházení se ztrátami, které vznikly stálé provozovně nacházející se v členském státě EHP a patřící společnosti se sídlem v členském státě Evropské unie)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt für Körperschaften III in Berlin v. Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt GmbH
   (Věc C-157/07) (1)

   (Svoboda usazování - Dohoda o Evropském hospodářském prostoru (EHP) - Daňové právní předpisy - Daňové zacházení se ztrátami, které vznikly stálé provozovně nacházející se v členském státě EHP a patřící společnosti se sídlem v členském státě Evropské unie)
   (2008/C 313/08)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Finanzamt für Körperschaften III in Berlin

      Žalovaná: Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt GmbH
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad článku 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (Úř. věst. 1994, L 1, s. 1) – Dohoda o zamezení dvojího zdanění, která stanoví zdanění zisků stálé provozovny ve státě jejího sídla – Odpočet ztrát ze stálé provozovny od zdanitelného zisku mateřské společnosti – Nemožnost stálé provozovny převést daňové ztráty do následujícího období – Dodatečné zdanění celého odpočtu ztrát stálé provozovny členským státem sídla mateřské společnosti.
   Výrok
   Článek 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 nebrání vnitrostátnímu daňovému režimu, který poté, co připustil zohlednění ztrát, které vznikly stálé provozovně v jiném členském státě, než ve kterém je usazena společnost, které tato provozovna patří, za účelem výpočtu daně z příjmů této společnosti, stanoví opětovné daňové zahrnutí uvedených ztrát v době, kdy uvedená stálá provozovna dosahuje zisku, pokud stát, ve kterém se tato stálá provozovna nachází, nepřiznává žádné právo na převod ztrát, které vznikly stálé provozovně patřící společnosti usazené v jiném státě, a pokud podle dohody o zamezení dvojího zdanění uzavřené mezi oběma dotčenými státy jsou příjmy takové entity osvobozeny od daně ve státě, ve kterém má sídlo společnost, jíž stálá provozovna patří.

      (1)  Úř. věst. C 129, 9.6.2007.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. května 2005 ve věci C-278/03: Komise Evropských společenství proti Italské republice (Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb pracovníků — Výběrové řízení na přijetí pedagogického personálu do zaměstnání ve veřejných italských školách — Nezohlednění nebo nedostatečné zohlednění profesní zkušenosti získané v jiném členském státě — Článek 39 ES — Článek 3 nařízení (EHS) č. 1612/68)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 12. května 2005
   ve věci C-278/03: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb pracovníků - Výběrové řízení na přijetí pedagogického personálu do zaměstnání ve veřejných italských školách - Nezohlednění nebo nedostatečné zohlednění profesní zkušenosti získané v jiném členském státě - Článek 39 ES - Článek 3 nařízení (EHS) č. 1612/68)
   (2005/C 182/13)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-278/03, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: M.-J. Jonczy) proti Italské republice (zmocněnec: I. M. Braguglia, ve spolupráci s G. De Bellis, avvocato dello Stato), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 26. června 2003, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen, G. Arestis a J. Klučka, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Italská republika tím, že pro účely účasti státních příslušníků Společenství ve výběrových řízeních na přijetí pedagogického personálu do zaměstnání ve veřejných italských školách nezohlednila, nebo přinejmenším tím, že nezohlednila totožným způsobem profesní zkušenost získanou těmito státními příslušníky ve výukových činnostech, pokud byly tyto činnosti vykonávány na vnitrostátním území nebo byly vykonávány v jiných členských státech, porušila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 39 ES a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 213, 6.9.2003.


title: Věc T-451/17 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. srpna 2017 – Verband der Deutschen Biokraftstoffindustrie v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních — Výpočet emisí skleníkových plynů — Bionafta — Sdělení Evropské komise BK/abd/ener.c.1(2017)2122195 — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti“

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/13

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. srpna 2017 – Verband der Deutschen Biokraftstoffindustrie v. Komise
   (Věc T-451/17 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Výpočet emisí skleníkových plynů - Bionafta - Sdělení Evropské komise BK/abd/ener.c.1(2017)2122195 - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
   (2017/C 357/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Verband der Deutschen Biokraftstoffindustrie e. V. (Berlín, Německo) (zástupci: R. Stein, P. Friton a H.-J. Prieß, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Becker, J.-F. Brakeland a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na předběžné opatření podaný na základě článků 278 a 279 SFUE, směřující k tomu, aby byl nařízen odklad vykonatelnosti sdělení Komise ze dne 27. dubna 2017 BK/abd/ener.c.1(2017)2122195.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-388/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2017 – J & Joy v. EUIPO – Joy-Sportswear (JN JOY) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Slovní ochranná známka Evropské unie ‚JN JOY‘ — Starší národní obrazová ochranná známka joy SPORTSWEAR — Relativní důvody pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Podobnost označení — Kritéria pro posouzení — Kombinovaná ochranná známka — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2017 – J & Joy v. EUIPO – Joy-Sportswear (JN JOY)
   (Věc T-388/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Slovní ochranná známka Evropské unie ‚JN JOY‘ - Starší národní obrazová ochranná známka joy SPORTSWEAR - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Podobnost označení - Kritéria pro posouzení - Kombinovaná ochranná známka - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 151/38)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: J & Joy SA (Waremme, Belgie) (zástupci: A. Maqua, C. Pirenne a C. Smits, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Joy-Sportswear GmbH (Ottensoos, Německo) (zástupce: T. Kiphuth, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. dubna 2015 (věc R 1353/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Joy-Sportswear a J & Joy.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá

               2)

               J & Joy SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 381, 16.11.2015.


title: Věc F-92/15: Žaloba podaná dne 26. června 2015 – ZZ v. Komise

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/83

         Žaloba podaná dne 26. června 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-92/15)
   (2015/C 294/100)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupkyně: L. Levi a A. Tymen, advokátky)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým byla přehodnocena míra žalobcovy trvalé částečné invalidity, a rozhodnutí, kterým byla částečně zamítnuta stížnost žalobce, a návrh na náhradu údajně způsobené majetkové a nemajetkové újmy.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 6. října 2014 v rozsahu, v němž stanoví míru žalobcovy trvalé částečné invalidity pouze na 68,5 %;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 18. března 2015, kterým byla částečně zamítnuta stížnost žalobce ze dne 13. ledna 2015;

               —

               rozhodnout o náhradě žalobcovy finanční újmy;

               —

               rozhodnout o náhradě žalobcovy nemajetkové újmy vyhodnocené na částku 1 10  000 eur;

               —

               uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.


title: Věc C-506/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — Německo) — Rico Graf, Rudolf Engel v. Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt ( „Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob — Rovné zacházení — Příhraniční osoby vykonávající samostatnou výdělečnou činnost — Pachtovní smlouva — Zemědělská struktura — Právní úprava členského státu dovolující vznést námitku vůči smlouvě, pokud jsou produkty, které na vnitrostátním území produkují švýcarští příhraniční zemědělci, určeny k bezcelnímu vývozu do Švýcarska“ )

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — Německo) — Rico Graf, Rudolf Engel v. Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt
   (Věc C-506/10) (1)

   (Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Rovné zacházení - Příhraniční osoby vykonávající samostatnou výdělečnou činnost - Pachtovní smlouva - Zemědělská struktura - Právní úprava členského státu dovolující vznést námitku vůči smlouvě, pokud jsou produkty, které na vnitrostátním území produkují švýcarští příhraniční zemědělci, určeny k bezcelnímu vývozu do Švýcarska)
   2011/C 347/09
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Rico Graf, Rudolf Engel

      Žalovaný: Landratsamt Waldshut -Landwirtschaftsamt

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — Výklad dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999 (Úř. věst. L 114, s. 6) — Námitky příslušného orgánu členského státu proti pachtovní smlouvě zemědělských ploch v tomto členském státě, která byla uzavřena švýcarským zemědělcem jenž má sídlo svého podniku ve Švýcarsku — Vnitrostátní právní úprava, podle níž jsou takovéto námitky přípustné u ploch sloužícím produkci zemědělských produktů, které mají být bezcelně vyvezeny mimo vnitřní trh, pokud tím dochází k narušení hospodářské soutěže

      Výrok

   Zásada rovného zacházení zakotvená v čl. 15 odst. 1 přílohy I Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která upravuje možnost příslušného orgánu tohoto členského státu vznést námitky vůči pachtovní smlouvě k pozemku nacházejícímu se na určité vymezené části území tohoto členského státu, která byla uzavřena mezi rezidentem tohoto posledně uvedeného členského státu a příhraničním rezidentem druhé smluvní strany, z důvodu, že propachtovaný pozemek slouží produkci zemědělských produktů určených k bezcelnímu vývozu mimo vnitřní trh Evropské unie, a tím vede k narušení hospodářské soutěže, pokud se tato právní úprava při svém použití dotýká mnohem vyššího počtu státních příslušníků druhé smluvní strany než státních příslušníků členského státu, na jehož území tato právní úprava platí. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda posledně uvedená okolnost nastala.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-73/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage) (Belgie) dne 22. února 2008 – Nicolas Bressol a další, Céline Chaverot a další v. Gouvernement de la Communauté française de Belgique

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 116/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage) (Belgie) dne 22. února 2008 – Nicolas Bressol a další, Céline Chaverot a další v. Gouvernement de la Communauté française de Belgique
   (Věc C-73/08)
   (2008/C 116/17)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage).
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Nicolas Bressol a další, Céline Chaverot a další

      Žalovaná: Gouvernement de la Communauté française de Belgique
   Předběžné otázky

               „1.

               Musí být čl. 12 první pododstavec a čl. 18 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, ve spojení s čl. 149 odst. 1 a 2 druhou odrážkou a s čl. 150 odst. 2 třetí odrážkou této Smlouvy, vykládány v tom smyslu, že tato ustanovení brání tomu, aby autonomní společenství členského státu s působností v oblasti odborného vzdělávání, které čelí přílivu studentů ze sousedního členského státu v několika oborech lékařské povahy financovaných především z veřejných prostředků v návaznosti na omezující politiku v tomto sousedním státě, přijalo taková opatření jako jsou opatření obsažená v nařízení Francouzského společenství ze dne 16. června 2006 o omezení počtu studentů v některých oborech prvního cyklu odborného vzdělávání, dovolává-li se toto společenství platných důvodů pro tvrzení, že tato situace může mít nadměrný dopad na veřejné finance a může vést ke snížení kvality poskytovaného vzdělání?

               2.

               Bude odpověď na otázku č. 1 jiná, pokud toto společenství prokáže, že tato situace má za následek, že svůj diplom získají studenti s bydlištěm v tomto společenství, kterých je příliš málo k tomu, aby zde byl trvalý dostatek kvalifikovaných lékařských zaměstnanců za účelem zajištění kvality režimu veřejného zdraví v tomto společenství?

               3.

               Bude odpověď na otázku č. 1 jiná, pokud se toto společenství vzhledem k čl. 149 prvnímu pododstavci in fine Smlouvy a čl. 13.2 písm. c) Mezinárodního paktu o hospodářských, sociálních a kulturních právech, který obsahuje povinnost ‚standstill‘, rozhodne pro zachování širokého a demokratického přístupu ke kvalitnímu odbornému vzdělávání pro obyvatelstvo tohoto společenství?“


title: Věc C-162/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo dne  27. března 2006  – International Mail Spain, S.L. v. Administración del Estado y Correos

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo dne 27. března 2006 – International Mail Spain, S.L. v. Administración del Estado y Correos
   (Věc C-162/06)
   (2006/C 143/43)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Tribunal Supremo
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: International Mail Spain, S.L.

      Žalovaný: Administración del Estado y Correos.
   Předběžná otázka
   „Umožňuje čl. 7 odst. 2 [před jeho změnou směrnicí 2002/39/ES] směrnice 97/67/ES (1) ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, který povoluje státům zahrnout mezi vyhrazené poštovní služby přeshraniční zásilky, těmto členským státům stanovit uvedené vyhrazení jedině pokud prokáží, že bez něj je ohrožena finanční rovnováha poskytovatele všeobecných služeb, nebo jej mohou naopak zachovat také na základě jiných důvodů, mimo jiné důvodů vhodnosti, týkajících se celkového stavu poštovního odvětví, včetně stupně liberalizace uvedeného odvětví v okamžiku, kdy se rozhoduje o tomto vyhrazení?“

      (1)  Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14.


title: Věc C-301/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 20. června 2012 — Cascina Tre Pini s.s. v. Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare a další

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 20. června 2012 — Cascina Tre Pini s.s. v. Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare a další
   (Věc C-301/12)
   2012/C 258/19
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Cascina Tre Pini s.s.

      Žalovaní: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare a další

      Předběžné otázky

               I.

                           1)

                           Brání správné použití článků 9 a 10 směrnice č. 92/43/EHS (1) vnitrostátnímu ustanovení (čl. 3 odst. 4-a nařízení prezidenta republiky č. 357 z roku 1997), které stanoví úřední pravomoc regionů a autonomních provincií navrhnout změnu klasifikace LVS, aniž by upravovalo povinnost těchto správních orgánu podat tento návrh i v případě, že o výkon této pravomoci důvodně požádají soukromí vlastníci ploch zahrnutých v LVS, alespoň v případě, kdy soukromí vlastníci tvrdí, že došlo k poškození životního prostředí,

                           2)

                           brání správné použití článků 9 a 10 směrnice č. 92/43/EHS vnitrostátnímu ustanovení (čl. 3 odst. 4-a nařízení prezidenta republiky č. 357 z roku 1997), které stanoví úřední pravomoc regionů a autonomních provincií navrhnout po pravidelném přezkoumání změnu klasifikace LVS, aniž by bylo přesně stanoveno, v jakých časových intervalech se má toto přezkoumání provádět (např. jednou za dva roky, jednou za tři roky atd.), a aniž by bylo stanoveno, že pravidelné přezkoumání, kterým jsou regiony a autonomní provincie pověřeny, se oznamuje formou obecného zveřejnění, tak aby bylo zúčastněným stranám umožněno předložit připomínky a návrhy;

                           3)

                           brání správné použití článků 9 a 10 směrnice 92/43/EHS vnitrostátnímu ustanovení (čl. 3 odst. 4-a nařízení prezidenta republiky č. 357 z roku 1997), které upravuje právo regionů a autonomních oblastí navrhnout změnu klasifikace LVS, aniž by stanovovalo takovou pravomoc státu alespoň podpůrně, pro případ nečinnosti regionů a autonomních provincií;

                           4)

                           brání správné použití článků 9 a 10 směrnice č. 92/43/EHS vnitrostátnímu ustanovení (čl. 3 odst. 4-a nařízení prezidenta republiky č. 357 z roku 1997), které stanoví úřední pravomoc regionů a autonomních provincií navrhnout změnu klasifikace LVS, která je zcela ponechána na jejich volné úvaze a nevynutitelná, a to ani v případě, že došlo — a bylo formálně zjištěno — znečištění nebo poškození životního prostředí?

               II.

               „[M]usí být řízení podle článku 9 [směrnice] 92/43/EHS, upravené vnitrostátním zákonodárcem prostřednictvím čl. 3 odst. 4-a nařízení prezidenta republiky 357/97, chápáno jako řízení, které musí být nezbytně ukončeno správním aktem, nebo jako řízení, jehož „výsledek závisí pouze na volbě správního orgánu“? Má se „řízením, které musí být nezbytně ukončeno správním aktem“ rozumět řízení, které „jsou-li pro to dány předpoklady, musí spočívat v tom, že Ministro dell’Ambiente e della tutela del territorio (ministr životního prostředí a ochrany území) předá Evropské komisi návrh regionu“ a které nezahrnuje jakoukoli úvahu o tom, zda má být považováno za řízení, které lze zahájit pouze z moci úřední nebo také na návrh účastníků řízení“?

               III.

                           1)

                           „Brání právní řád Společenství a zejména směrnice 92/43/EHS právním předpisům členského státu, které ukládají zahájení řízení o zrušení klasifikace na základě oznámení soukromé osoby ohledně poškození lokality, namísto přijetí dalších kontrolních a ochranných opatření;

                           2)

                           brání právní řád Společenství a zejména směrnice 92/43/EHS právním předpisům členského státu, které ukládají zahájení řízení o zrušení klasifikace lokality zahrnuté v síti Natura 2000 na ochranu výhradně soukromých zájmů hospodářské povahy;

                           3)

                           brání právní řád Společenství a zejména směrnice 92/43/EHS právním předpisům členského státu, které z důvodu plánů infrastruktury, které jsou v obecném sociálním a hospodářském zájmu a uznané také Evropskou unií a které by mohly vést k poškození přírodního stanoviště uznaného na základě směrnice, stanoví zahájení řízení o zrušení klasifikace lokality, namísto přijetí kompenzačních opatření pro zajištění celkové soudržnosti sítě Natura 2000;

                           4)

                           brání právní řád Společenství a zejména směrnice 92/43/EHS právním předpisům členského státu, které v oblasti přírodních stanovišť, kladou důraz na hospodářské zájmy jednotlivých vlastníků tím že jim umožňují, aby od vnitrostátního soudu získali usnesení, které ukládá nové vymezení lokality;

                           5)

                           brání právní řád Společenství a zejména směrnice 92/43/EHS právním předpisům členského státu, které stanoví zrušení klasifikace lokality z důvodu zhoršení stavu životního prostředí, ke kterému nedošlo přirozeně, ale v důsledku lidské činnosti“?

      (1)  Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102


title: Věc T-673/11: Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2013 — Sigla v. OHIM (VIPS CLUB)

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2013 — Sigla v. OHIM (VIPS CLUB)
   (Věc T-673/11) (1)

   2013/C 189/60
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda pátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


title: Věc T-498/14: Žaloba podaná dne 2. července 2014 – Deutsche Umwelthilfe v. Komise

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/20

         Žaloba podaná dne 2. července 2014 – Deutsche Umwelthilfe v. Komise
   (Věc T-498/14)
   2014/C 329/28
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Deutsche Umwelthilfe eV (Radolfzell, Německo) (zástupci: R. Klinger a R. Geulen, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí,

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tyto žalobní důvody.
   Žádost o přístup ke korespondenci mezi Evropskou komisí a podniky Honeywell a DuPont, respektive výrobci automobilů, týkající se nového chladícího prostředku R1234yf.

               —

               Žalobkyně uvádí, že Komise neuznala její právo na přístup, které jí přísluší podle čl. 6 odst. 1 první věty nařízení (ES) č. 1367/2006 (1). Podle tohoto článku musí orgány zpřístupnit dokumenty vždy v případě, kdy se požadované informace týkají emisí do životního prostředí. Článek 6 odst. 1 první věta nařízení č. 1367/2007 obsahují zákonnou domněnku, že zájem na zpřístupnění informací převažuje nad zájmem podniků na ochranu.

               —

               Žalobkyně dále uvádí, že čl. 6 odst. 1 první věta nařízení č. 1367/2006 obsahuje výslovné pravidlo výkladu čl. 4 odst. 2 první a druhé odrážky nařízení č. 1049/2001 (2). Článek 6 odst. 1 první věta nařízení č. 1367/2007 mění znění nařízení č. 1049/2001, pokud se dokumenty týkají emisí do životního prostředí. Žalobkyně uvádí, že nezveřejněné dokumenty zřejmě obsahují informace o chladících prostředcích R1234yf a R134a, které ohrožují zdraví a klimatické podmínky a že množství toxických emisí hydrofluoridu by bylo možné vyvodit ze stanovisek, posudků a návrhů výrobců automobilů a výrobců chladících prostředků ohledně použití těchto chemikálií.

               —

               Žalobkyně podpůrně uvádí, že přístup k požadovaným dokumentům se má povolit již na základě čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1049/2001. Případ výjimky uvedené v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení č. 1049/2001 není splněn. Navíc existuje převažující zájem nahlédnout do dokumentů, protože s použitím chladícího prostředku jsou spojena značná rizika ohrožení zdraví.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264,S. 13)

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


title: Věc C-94/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 20. února 2012 — Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino v. Provincia di Fermo

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 20. února 2012 — Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino v. Provincia di Fermo
   (Věc C-94/12)
   2012/C 151/24
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino

      Žalovaná: Provincia di Fermo

      Předběžná otázka

   Musí být čl. 47 odst. 2 směrnice 2004/18/ES (1) vykládán v tom smyslu, že v zásadě brání takovým právním předpisům členského státu, jako jsou italské právní předpisy, a sice čl. 49 odst. 6 legislativního nařízení 163/2006, který s výjimkou zvláštních případů zakazuje využití schopností více než jednoho pomocného podniku, když stanoví, že „Uchazeč může pro stavební práce využít schopnosti pouze jednoho pomocného podniku pro každou kategorii kvalifikace. Vyhlášení zakázky může připustit využití schopnosti více pomocných podniků z důvodu hodnoty zakázky nebo zvláštní povahy plnění.“?

      (1)  Úř. věst. 134, s. 114.


title: Věc T-179/14: Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Schmiedewerke Gröditz v. Komise

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/52

         Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Schmiedewerke Gröditz v. Komise
   (Věc T-179/14)
   2014/C 142/66
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Gröditz, Německo) (zástupci: advokáti H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil za neplatné rozhodnutí žalované ve věcech státní podpory SA.33995 (2013/C) – Německo, podpora výroby elektrického proudu z energií z obnovitelných zdrojů a snížení poplatku EEG pro podniky s velkou spotřebou energie, o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, oznámené výzvou k podání stanoviska (Úř. věst. 2014, C 37, s. 73);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody:

               1.

               Porušení podstatných formálních náležitostí

                           —

                           Žalobkyně na tomto místě uvádí, že žalovaná své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU nedostatečně odůvodnila podle čl. 296 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí o zahájení neobsahuje žádné specifické hmotněprávní posouzení opírající se o skutková a právní hlediska ohledně existence jakýchkoliv základních prvků podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

               2.

               Porušení Smluv

                           —

                           Žalobkyně zde tvrdí, že rozhodnutí Komise o zahájení porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU. V této souvislosti uvádí, že Soudní dvůr již ve svém rozsudku ze dne 13. března 2001, PreussenElektra (C-379/98, Recueil, s. I-2099) rozhodl, že zákon o přednosti energií z obnovitelných zdrojů (Gesetz über den Vorrang erneuerbarer Energien, dále jen „EEG“) není poskytnutím podpory. EEG platí v jádru nezměněný dále. Zejména aspekty podstatné pro posouzení z hlediska práva státních podpor zůstaly nezměněny. Totéž platí pro rozhodnutí žalované ze dne 22. května 2002 (Úř. věst. C 164, s. 5), kterým žalovaná určila, že EEG není podporou.

                           —

                           Žalobkyně dále uvádí, že snížení poplatku EEG nesplňuje základní znaky podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU. S ohledem na to zejména uvádí, že snížení poplatku EEG není zvýhodněním, které by podnik za normálních tržních podmínek nezískal, že nemá selektivní povahu, že se nejedná o státní podporu nebo podporu ze státních prostředků a že nevede k narušení hospodářské soutěže ani k narušení obchodu mezi členskými státy.

               3.

               Slučitelnost se společným trhem

                           —

                           Pokud by Tribunál došel k závěru, že jde o státní podporu, byla by tato podpora podle názoru žalobkyně slučitelná se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU.


title: Věc F-102/10: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. července 2011 — Geradon v. Rada

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/58

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. července 2011 — Geradon v. Rada
   (Věc F-102/10) (1)

   2011/C 252/133
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011, s. 64.


title: Věc T-359/06: Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Heijmans Infrastructuur v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/25

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Heijmans Infrastructuur v. Komise
   (Věc T-359/06)
   (2007/C 20/38)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Heijmans Infrastructuur BV (zástupci: M.F.A.M. Smeets a A.M. van den Oord, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit zcela nebo částečně jí určené rozhodnutí;

               —

               zrušit nebo snížit pokutu jí uloženou;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006 v řízení podle čl. 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – NL), kterým jí byla uložena pokuta pro porušení čl. 81 ES.
   Na podporu své žaloby uplatňuje stejné žalobní důvody a argumenty jako žalobkyně ve věci T-358/06, Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV v. Komise.


title: Věc T-47/06: Žaloba podaná dne  16. února 2006  – Antartica v. OHIM

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/31

         Žaloba podaná dne 16. února 2006 – Antartica v. OHIM
   (Věc T-47/06)
   (2006/C 74/58)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Antartica S.r.l. (Řím, Itálie) (zástupce: E. Racca, právník)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: The Nasdaq Stock Market, Inc. (Washington D. C., USA)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. prosince 2005 ve věci R 752/2004 – 2, z důvodu, že není v souladu s čl. 63 odst. 2 a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 a čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice č. 89/104/EHS;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Nasdaq“ pro výrobky ve třídách 9, 12, 14, 25 a 28

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: The Nasdaq Stock Market, Inc.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „Nasdaq“ pro výrobky a služby ve třídách 9, 16, 35, 36, 38 a 42 a starší ochranná známka „Nasdaq“ obecně známá ve všech členských státech Evropské unie

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 63 odst. 2 a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 a čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice č. 89/104/EHS; žalobkyně uplatňuje, že starší nezapsaná slovní ochranná známka nebyla ve skutečnosti uvedena v námitkách. Rovněž nesouhlasí se zjištěními, že dobré jméno burzovního indexu „nasdaq“ je stejné jako dobré jméno ochranné známky téhož jména. Konečně uplatňuje, že pojem dobré jméno v nařízení č. 40/94 a směrnici 89/104 neodpovídá „obecné známosti“ podle Pařížské úmluvy.


title: Věc T-774/16: Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Consejo Regulador del Cava v. EUIPO – Cave de Tain L'Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN)

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/50

         Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Consejo Regulador del Cava v. EUIPO – Cave de Tain L'Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN)
   (Věc T-774/16)
   (2017/C 006/63)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Consejo Regulador del Cava (Villafranca del Penedès, Španělsko) (zástupce: C. Prat, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cave de Tain L'Hermitage, union des propriétaires (Tain L'Hermitage, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní a obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „CAVE DE TAIN“ – Ochranná známka Evropské unie č. 11 345 824

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. září 2016, ve věci R 980/2015-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž nebyla zrušena sporná ochranná známka EU, pokud jde o šumivá vína s chráněným označením původu“;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 v souvislosti s čl. 102 odst. 1 písm. b) a čl. 103 odst. 2 písm. b) nařízení č. 1308/2013.


title: Věc F-50/10: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 16. října 2013 — De Roos-Le Large v. Komise

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/29

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 16. října 2013 — De Roos-Le Large v. Komise
   (Věc F-50/10) (1)

   2014/C 9/49
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda plenárního shromáždění nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 260, 25.9.2010, s. 27.


title: Věc F-151/15: Žaloba podaná dne 23. prosince 2015 – ZZ v. Komise

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/52

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-151/15)
   (2016/C 059/61)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáty)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků, kterým žalobci odmítnuto přiznání pozůstalostního důchodu a vyplacení náhrady údajně utrpěné morální a hmotné škody.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků ze dne 13. či 14. dubna 2015, kterým bylo žalobci odmítnuto udělení pozůstalostního důchodu;

               —

               jakož i podle potřeby zrušit rozhodnutí Komise ze dne 15. září 2015 o zamítnutí stížnosti žalobce ze dne 15. června 2015;

               —

               uložit vyplacení náhrady hmotné škody utrpěné žalobcem;

               —

               uložit vyplacení náhrady morální škody utrpěné žalobcem ohodnocené ex aequo et bono na 5 000 eur;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudu ze dne 26. července 2011 ve věci E-4/11 – Arnulf Clauder (Směrnice 2004/38/ES – sloučení rodiny – právo pobytu pro rodinné příslušníky státních příslušníků EHP, kteří mají právo na trvalý pobyt – podmínky pro zajištění dostatečných zdrojů)

text:
               24.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/9

         ROZSUDEK SOUDU
   ze dne 26. července 2011
   ve věci E-4/11
   Arnulf Clauder
   (Směrnice 2004/38/ES – sloučení rodiny – právo pobytu pro rodinné příslušníky státních příslušníků EHP, kteří mají právo na trvalý pobyt – podmínky pro zajištění dostatečných zdrojů)
   2011/C 344/06
   Ve věci E-4/11 Arnulf Clauder – ŽÁDOST k Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Správní soud Lichtenštejnského knížectví), týkající se výkladu čl. 16 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, ve znění protokolu 1 k Dohodě o EHP, Soud ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Benedikt Bogason (ad hoc), soudci, vynesl dne 26. července 2011 rozsudek, jehož výrok zní:
   Ustanovení čl. 16 odst. 1 směrnice 2004/38/ES je třeba vykládat tak, že státní příslušník EHP s právem na trvalý pobyt, který je důchodce a pobírá v hostitelském státě EHP sociální dávky, může uplatňovat právo na sloučení rodiny, i když bude sociální dávky pobírat i tento rodinný příslušník.


title: Věc C-279/13: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – C More Entertainment AB v. Linus Sandberg „Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Autorské právo a práva s ním související — Směrnice 2001/29/ES — Informační společnost — Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících — Článek 3 odst. 2 — Přímý přenos sportovního utkání na internetové stránce“

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/2

         Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – C More Entertainment AB v. Linus Sandberg
   (Věc C-279/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Informační společnost - Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících - Článek 3 odst. 2 - Přímý přenos sportovního utkání na internetové stránce“)
   (2015/C 171/02)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta domstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: C More Entertainment AB

      Žalovaný: Linus Sandberg

      Výrok

   Článek 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která výlučné právo vysílacích organizací uvedených v tomto čl. 3 odst. 2 písm. d) rozšiřuje na úkony sdělování veřejnosti, které by mohly představovat takové přímé přenosy sportovních utkání na internetu, jako jsou přímé přenosy dotčené v původním řízení, pod podmínkou, že takovým rozšířením není dotčena ochrana autorského práva.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc T-749/16: Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Stemcor London a Samac Steel Supplies v. Komise

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/41

         Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Stemcor London a Samac Steel Supplies v. Komise
   (Věc T-749/16)
   (2017/C 006/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Stemcor London Ltd (Londýn, Spojené království), Samac Steel Supplies Ltd (Londýn) (zástupci: F. Di Gianni a C. Van Hemelrijck, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil nařízení Komise (EU) 2016/1329 ze dne 29. července 2016 o uložení konečného antidumpingového cla na evidovaný dovoz některých plochých za studena válcovaných výrobků z oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Ruské federace (Úř. věst. L 210, s. 27), a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávného a protiprávního výkladu a uplatnění podmínky spočívající v tom, že „dovozce [o dumpingu] věděl“ stanovené v čl. 10 odst. 4 písm. c) základního antidumpingového nařízení (EU) č. 2016/1036.

                           —

                           První část: výklad podmínky spočívající v tom, že „dovozce [o dumpingu] věděl“ stanovené v čl. 10 odst. 4 písm. c) základního antidumpingového nařízení (EU) č. 2016/1036 obsažený v nařízení (EU) č. 2016/1329 (dále jen „napadené nařízení“) je nesprávný a protiprávní.

                           —

                           Druhá část: výklad čl. 10 odst. 4 písm. c) základního antidumpingového nařízení (EU) č. 2016/1036 s ohledem na zavedené zásady výkladu unijního práva a Antidumpingové dohody WTO AD ukazuje, že pro účely určení, zda je uvedená podmínka splněna, musí Komise posoudit, zda dovozce o dumpingu skutečně věděl.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že posouzení podmínky „podstatného výšení dovozu“ bylo nesprávně založeno na období, které začalo v prvním úplném měsíci po zveřejnění zahájení vyšetřování v Úředním věstníku a končilo v posledním úplném měsíci před uložením přechodných opatření.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že výklad, o který se opírá napadené nařízení ohledně podmínky „vážného ohrožení nápravného účinku“ stanovené v čl. 10 odst. 4 písm. d) základního antidumpingového nařízení (EU) č. 2016/1036 je nesprávný a protiprávní.

                           —

                           První část: Komise nesprávně provedla celkové posouzení podmínky „vážného ohrožení nápravného účinku“ stanovené v čl. 10 odst. 4 písm. d) základního antidumpingového nařízení, ačkoli měla provést individuální analýzu jednání jednotlivých dovozců, aby určila, zda její dovozy přispěly k údajnému vážnému ohrožení nápravného účinku cla.

                           —

                           Druhá část: napadené nařízení je stiženo vadami, neboť činí závěr, že retroaktivní uplatnění dovozních cel na období registrace by zajistilo, že nápravný účinek cel by nemohl být vážně ohrožen.


title: Věc T-654/13: Žaloba podaná dne 6. prosince 2013 — Gako Konietzko v. OHIM (tvar obalu)

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/26

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2013 — Gako Konietzko v. OHIM (tvar obalu)
   (Věc T-654/13)
   2014/C 39/46
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gako Konietzko GmbH (Bamberg, Německo) (zástupce: S. Reinhardt, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. září 2013 ve věci R-2232/2012-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v řízení před odvolacím senátem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka představující tvar obalu pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 10 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 899 037

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009


title: Věc T-669/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2016 – Trioplast Industrier v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s plastovými průmyslovými pytli — Žaloba na neplatnost — Napadnutelný akt — Přípustnost — Žaloba na náhradu škody — Úroky z prodlení — Pojem ‚jistá a splatná pohledávka stanovené pevnou částkou‘ — Přiměřenost — Právní jistota — Zásada personality trestů a sankcí — Absence právního základu — Článek 266 SFEU — Příčinná souvislost“

text:
               27.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2016 – Trioplast Industrier v. Komise
   (Věc T-669/14) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s plastovými průmyslovými pytli - Žaloba na neplatnost - Napadnutelný akt - Přípustnost - Žaloba na náhradu škody - Úroky z prodlení - Pojem ‚jistá a splatná pohledávka stanovené pevnou částkou‘ - Přiměřenost - Právní jistota - Zásada personality trestů a sankcí - Absence právního základu - Článek 266 SFEU - Příčinná souvislost“)
   (2016/C 232/15)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Trioplast Industrier AB (Smålandsstenar, Švédsko) (zástupci: T. Pettersson a A. Johansson, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, L. Parpala a P. Rossi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 3. července 2014 týkajícím se věci COMP/38.354 (Průmyslové pytle – Trioplast Industrier AB) a dále návrh na náhradu škody podle čl. 340 druhého pododstavce SFEU

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Trioplast Industrier AB se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


title: Věc T-305/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  27. října 2005  – Eden v. OHIM ( Ochranná známka Společenství — Čichová ochranná známka Vůně zralé jahody — Absolutní důvod pro zamítnutí — Označení neschopné grafického ztvárnění — Článek 7 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/22

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. října 2005 – Eden v. OHIM
   (Věc T-305/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Čichová ochranná známka Vůně zralé jahody - Absolutní důvod pro zamítnutí - Označení neschopné grafického ztvárnění - Článek 7 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2005/C 330/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eden SARL (Paříž, Francie) (zástupce: M. Antoine-Lalance, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. května 2004 (věc R 591/2003-1), týkajícímu se zápisu čichového označení Vůně zralé jahody jako ochranné známky Společenství
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004


title: Věc F-82/15: Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ v. EIB

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/59

         Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ v. EIB
   (Věc F-82/15)
   (2015/C 279/75)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: L. Isola a G. Isola, advokáti)

      Žalovaná: Evropská investiční banka

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o neproplacení výdajů vynaložených žalobcem na laserovou terapii podstoupenou v roce 2007 a zrušení navazujících a souvisejících rozhodnutí banky z roku 2014.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí oznámené dne 4. prosince 2014 a všechny spojené, následné i předcházející akty včetně dopisů EIB ze dne 8. ledna 2014, 31. ledna 2014, 14. února 2014, 24. února 2014, 30. dubna 2014 a 3. července 2014, jakož i stanoviska ze dne 26. února 2008 a zprávy vypracované v říjnu 2008 Dr. M., posudkovým lékařem banky, a konečně i stanoviska Dr. S. ze dne 6. října 2014;

               —

               uložit EIB povinnost proplatit částku ve výši 3  000 eur odpovídající částce vynaložené žalobcem za laserovou terapii, kterou podstoupil v datech 29., 30. a 31. října 2007, a 21., 22 a 23. listopadu 2007, jakož i spravedlivou náhradu nemajetkové újmy včetně úroků a kompenzace znehodnocení měny;

               —

               podpůrně uložit Evropské unii povinnost zaplatit částku ve výši 3  000 eur z titulu náhrady škody, která žalobci vznikla z důvodu nejednoznačných předpisů, včetně úroků a kompenzace znehodnocení měny;

               —

               uložit EIB a Evropské unii společně a nerozdílně spravedlivou náhradu nemajetkové újmy, jakož i náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-553/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. listopadu 2011 — Bernhard Rintisch v. Klaus Eder

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. listopadu 2011 — Bernhard Rintisch v. Klaus Eder
   (Věc C-553/11)
   2012/C 80/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bernhard Rintisch

      Žalovaný: Klaus Eder

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 10 odst. 1 a 2 písm. a) směrnice 89/104 EHS (1) vykládán tak, že toto ustanovení obecně brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se z užívání ochranné známky (ochranná známka 1) vychází i v případě, kdy je ochranná známka (ochranná známka 1) užívána v podobě, která se liší v jednotlivostech neměnících rozlišovací způsobilost ochranné známky (známka 1) v té podobě, jak byla zapsána, a kdy je ochranná známka v podobě, v jaké je užívána, rovněž zapsána (ochranná známka 2)?

               2)

               V případě, že bude na první otázku odpovězeno záporně:
               Je vnitrostátní předpis dle výše uvedeného bodu 1 slučitelný se směrnicí 89/104/EHS, bude-li vnitrostátní předpis vykládán restriktivně v tom smyslu, že se nepoužije pro ochrannou známku (ochranná známka 1), která je zapsána pouze k tomu, aby zajistila nebo rozšířila rozsah ochrany jiné zapsané ochranné známky (ochranná známka 2), která je zapsána v podobě, v jaké je užívána?

               3)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1 nebo záporné odpovědi na otázku 2:

                           a)

                           Nejde o užívání zapsané ochranné známky (ochranná známka 1) ve smyslu čl. 10 odst. 1 a 2 písm. a) směrnice 89/104/EHS,

                                       aa)

                                       pokud majitel ochranné známky použije podobu označení, které se liší od podoby, ve které byla ochranná známka (ochranná známka 1) zapsána, a od další ochranné známky (ochranná známka 2) majitele ochranné známky pouze prvky nezhoršujícími rozlišovací schopnost ochranných známek (ochranné známky 1 a 2);

                                       bb)

                                       pokud majitel ochranné známky použije dvě podoby označení, z nichž žádná neodpovídá zapsané ochranné známce (ochranná známka 1), ale z nichž se jedna použitá podoba označení (podoba 1) shoduje s jinou zapsanou ochrannou známkou (ochranná známka 2) majitele ochranné známky a druhá podoba označení (podoba 2) používaná majitelem ochranné známky se od obou zapsaných ochranných známek (ochranné známky 1 a 2) liší pouze prvky nezhoršujícími rozlišovací schopnost ochranných známek, a pokud tato podoba označení (podoba 2) vykazuje větší podobnost s jinou ochrannou známkou (ochranná známka 2) majitele ochranné známky?

                           b)

                           Může soud členského státu použít vnitrostátní předpis [zde § 26 odst. 3 věta druhá MarkenG (zákona o ochranných známkách)] odporující ustanovení směrnice (zde čl. 10 odst. 1 a 2 písm. a) směrnice 89/104/EHS) v případech, jejichž skutkový stav byl již uzavřen před vydáním rozhodnutí Soudního dvora Evropské Unie, ze kterého poprvé vyplynuly náznaky neslučitelnosti předpisu členského státu s ustanovením směrnice (zde rozsudek ze dne 13. září 2007, Il Ponte Finanziaria v. OHIM [BAINBRIDGE], C-234/06, Sb. rozh. s. I-7333), pokud bude vnitrostátní soud považovat důvěru jednoho z účastníků soudního řízení v právní stálost jeho ústavněprávně zajištěného postavení za vyšší prioritu než zájem na provedení ustanovení směrnice?

      (1)  První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92)


title: Věc C-419/07: Žaloba podaná dne 12. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/18

         Žaloba podaná dne 12. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-419/07)
   (2007/C 283/33)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Mojzesowicz a V. Bottka, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Švédské království tím, že nesprávně provedlo článek 2 směrnice 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (1) (směrnice o hospodářské soutěži), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Licence na digitální vysílání udělované švédskou vládou jsou státními opatřeními, která mimo jiné regulují využívání služeb digitálního vysílání, a tedy nepřímo poskytování takových služeb ve Švédském království. Požadavek uváděný v licencích platných v současnosti, podle kterého musí držitel licence dodržet článek 2 dohody o spolupráci, poskytuje státnímu podniku Boxer nepřímo monopol na kontrolní služby přístupu (včetně kódování), je v rozporu s čl. 2 odst. 1 směrnice o hospodářské soutěži. Zachování povinnosti dodržet tento článek dohody o spolupráci tedy znemožňuje podnikům, které mají zájem o nabízení kompletního rozsahu služeb digitálního vysílání, aby požívaly práv, která jim zaručuje čl. 2 odst. 2 a odst. 3. Komise proto konstatuje, že Švédsko nesprávně provedlo směrnici o hospodářské soutěži do svého vnitrostátního právního řádu, pokud jde o digitální přenos a vysílací služby prostřednictvím pozemní sítě.

      (1)  Úř. věst. 2002, L 249, s. 21; Zvl. vyd. 08/02, s. 178.


title: Věc C-244/08: Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/28

         Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-244/08)
   (2008/C 209/42)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Aresu a M. Afonso, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika, pokud jde o vrácení DPH osobě povinné k dani usazené v jiném členském státě nebo ve třetí zemi, která ale má stálou provozovnu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 1 osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (1) a článku 1 třinácté směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství (2), v rozsahu, v němž ukládá osobě povinné k dani, jejíž provozovna se nachází v členském státě nebo ve třetí zemi, která ale má stálou provozovnu, která v rozhodném období v Itálii dodala zboží či poskytla služby, aby získala vrácení DPH odvedené na vstupu prostřednictvím mechanismů stanovených v uvedených směrnicích, a nikoli prostřednictvím odpočtu, jestliže k nákupu zboží a služeb dochází nikoli prostřednictvím stálé provozovny v Itálii, ale provádí jej přímo hlavní provozovna;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že italské opatření, které plátci DPH, jehož provozovna se nachází v členském státě nebo ve třetí zemi, který ale v Itálii má stálou provozovnu, která v rozhodném období v Itálii dodala zboží či poskytla služby, ukládá, aby získal vrácení DPH odvedené na vstupu prostřednictvím mechanismů stanovených ve směrnici 79/1072/EHS (osmá směrnice o DPH) a ve směrnici 86/560/EHS (třináctá směrnice o DPH), a nikoli prostřednictvím normálního mechanismu odpočtu, který je jako obecné pravidlo upraven ve směrnici 77/388/EHS (3) (šestá směrnice o DPH), jestliže k nákupu zboží a služeb dochází nikoli prostřednictvím stálé provozovny v Itálii, ale provádí jej přímo hlavní provozovna nacházející se v zahraničí, není v souladu s právem Společenství.
   Takové opatření, které zatěžuje daňová plnění dotčených plátců, je podle Komise Evropských společenství v rozporu s ustanoveními a zásadami, které jsou základem výše uvedených směrnic v oblasti DPH, na základě nichž zahraniční poplatník, který má v Itálii stálou provozovnu a který z takové provozovny v Itálii provádí obchodní operace, musí mít možnost využít normálního mechanismu odpočtu stanoveného v šesté směrnici, i když některé obchodní operace musela provést přímo hlavní provozovna.

      (1)  Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79.

      (2)  Úř. věst. L 326, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 129.

      (3)  Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23 – Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně.


title: Věc C-492/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Mercato San Severino (Itálie) dne 26. září 2011 — Ciro Di Donna v. Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Mercato San Severino (Itálie) dne 26. září 2011 — Ciro Di Donna v. Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)
   (Věc C-492/11)
   2011/C 347/25
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Giudice di Pace di Mercato San Severino

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ciro Di Donna

      Žalovaná: Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)

      Předběžné otázky

   Brání články 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000, jak byla přijata dne 12. prosince 2007 ve Štrasburku, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES (1) ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech, obecná zásada unijního práva na účinnou soudní ochranu a obecně právo Unie jako celek tomu, aby v některém z členských států Evropské unie byla zavedena taková právní úprava, jako je právní úprava zavedená v Itálii legislativním nařízením č. 28/2010 a ministerskou vyhláškou č. 180/2010, ve znění ministerské vyhlášky č. 145/2011, podle které:

               —

               soud může v následném soudním řízení vyvodit důkazy v neprospěch účastníka řízení, který se bez řádného důvodu nezúčastnil povinného mediačního řízení;

               —

               soud vyloučí náhradu nákladů vzniklých účastníku řízení, který měl ve věci úspěch a který odmítl návrh smíru, vynaložených v období po vypracování návrhu smíru a uloží mu náhradu nákladů vzniklých účastníku řízení, který neměl ve věci úspěch, za stejné období, jakož i zaplacení další částky do státní pokladny ve výši odpovídající již zaplacenému poplatku (jednotný poplatek), pokud se rozsudek vydaný v řízení zahájeném na základě žaloby podané po odmítnutí návrhu smíru plně shoduje s obsahem tohoto návrhu;

               —

               soud může z vážných a výjimečných důvodů vyloučit náhradu nákladů vzniklých účastníku řízení, který měl ve věci úspěch, v rozsahu náhrady výdajů mediátora a odměny znalce, i když rozhodnutí, kterým se končí řízení, zcela neodpovídá obsahu návrhu;

               —

               soud uloží účastníku řízení, který se bez řádného důvodu nezúčastnil mediačního řízení, povinnost zaplatit do státní pokladny částku odpovídající jednotnému poplatku za soudní řízení;

               —

               mediátor může, nebo dokonce musí, vypracovat návrh smíru i bez dohody účastníků řízení nebo i v případě neúčasti stran na mediaci;

               —

               lhůta, v níž má být pokus o mediaci ukončen, může dosáhnout až čtyř měsíců;

               —

               i po uplynutí lhůty čtyř měsíců od začátku mediace je možné podat žalobu teprve poté, co kancelář organizace poskytující mediační služby vydá zápis o chybějící dohodě vyhotovený mediátorem, který uvádí odmítnutý návrh;

               —

               není vyloučeno, že může dojít k opakovaným mediačním řízením — s následným prodloužením doby potřebné k ukončení sporu –pokaždé, když byly v průběhu téhož řízení, které mezitím začalo, legitimně podány nové návrhy;

               —

               náklady povinného mediačního řízení jsou minimálně dvakrát vyšší než náklady soudního řízení, kterému se mediační řízení snaží předejít, a tento nepoměr se exponenciálně zvyšuje s rostoucí hodnotou sporu (až náklady mediace dosáhnou více než šestinásobku nákladů soudního řízení) nebo s rostoucí obtížností sporu (v posledně zmíněném případě je nezbytné ustanovit znalce, jehož náklady hradí účastníci řízení, který pomáhá mediátorovi ve sporech vyžadujících zvláštní odborné znalosti, aniž by znalecký posudek nebo informace získané znalcem mohly být použity v následném soudním řízení)?

      (1)  Úř. věst. L 136, s. 3.


title: Věc F-19/16: Žaloba podaná dne 5. dubna 2016 – ZZ v. EIB

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/52

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2016 – ZZ v. EIB
   (Věc F-19/16)
   (2016/C 243/57)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: A. Senes a L. Payot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB)

      Předmět a popis sporu

   Nahradit žalobkyni, spolu s úroky, škodu vzniklou z důvodu údajné ztráty jejích důchodových práv nebo podpůrně obnovit, spolu s úroky, její důchodová práva, která údajně ztratila ve vnitrostátním systému, když byla tato práva převedena do důchodového systému žalované.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Uložit Evropské investiční bance náhradu škody, která žalobkyni vznikla z důvodu ztráty jejích důchodových práv odpovídajících částce 55 641,17 eur, včetně úroků v uplatnitelné sazbě, vypočtených zpětně, jak by tomu bylo v případě, kdyby se původní převod uskutečnil v celkové výši jejích důchodových práv existujících u Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (Národní institut sociálního zabezpečení) v době, kdy byla podána původní žádost o převod,

               —

               podpůrně uložit EIB, aby ZZ s okamžitou platností zpětně započetla měsíce zakládající nárok na důchod odpovídající částce 55 641,17 eur, včetně úroků v uplatnitelné sazbě, vypočtených zpětně, jak by tomu bylo v případě, kdyby se původní převod uskutečnil v celkové výši jejích důchodových práv existujících u Istituto Nazionale della Previdenza Sociale. V tomto případě uvádí, že výpočet musí být proveden podle článku 71.1.1. Pravidel systému důchodového pojištění zaměstnanců EIB,

               —

               uložit EIB jakoukoli jinou náhradu, kterou Soud pro veřejnou službu považuje za spravedlivou, a

               —

               uložit EIB náhradu nákladů řízení, které se odhadují na částku 3 000 eur.


title: Věc C-252/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-252/09) (1)

   2010/C 51/56

      Jednací jazyk: portugalština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


title: Věc C-312/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 7. června 2013 — Claudiu Roșu v. Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 7. června 2013 — Claudiu Roșu v. Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală
   (Věc C-312/13)
   (2013/C 226/11)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Claudiu Roșu

      Žalovaný: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

      Předběžná otázka

   V případě, že bylo postavení prodejce dodatečně určeno jako postavení osoby povinné k DPH a protiplnění (cena) dodání nemovitosti bylo určeno stranami bez jakékoli zmínky o DPH, musí být články 73 a 78 směrnice Rady 2006/112/ES (1) vykládány v tom smyslu, že je základ daně tvořen:

               a)

               protiplněním (cenou) za dodání zboží sjednaným mezi stranami, sníženým o sazbu DPH nebo

               b)

               protiplněním (cenou) za dodání zboží sjednaným mezi stranami?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-295/05: Žaloba podaná dne 1. srpna 2005 Document Security Systems, Inc. proti Evropské ústřední bance

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/39

         Žaloba podaná dne 1. srpna 2005 Document Security Systems, Inc. proti Evropské ústřední bance
   (Věc T-295/05)
   (2005/C 229/81)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 1. srpna 2005 žaloba podaná proti Evropské ústřední bance společností Document Security Systems, Inc., se sídlem v Rochesteru, New York (Spojené státy americké), zastoupenou C. Stanbrookem, H. Sherotonem, L. Cohenem a B. Uphoffem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               určil, že EÚB porušila patent;

               —

               uložil, aby žalovaná zaplatila žalobkyni náhradu škody a úroky, jejichž výše bude určena samostatným šetřením s ohledem na protiprávní jednání;

               —

               uložil žalované náhradu škody na základě soudního příkazu ohledně bankovek vytištěných pro žalovanou a jejím jménem ode dne vyhlášení rozsudku do ukončení platnosti patentu (tyto částky budou určeny zvláštním šetřením);

               —

               uložil náhradu nákladů řízení;

               —

               uložil další nařízení nebo jiná opatření, jaká určí Soud.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně uplatňuje, že žalovaná porušila její evropský patent 0 455 750 B1, nazvaný „Method of making a nonreplicable document“ (postup pro výrobu nenapodobitelných dokumentů), a požaduje v souladu s článkem 288 ES přiznání náhrady škody cestou zaplacení přiměřené autorské odměny za používání vynálezu chráněného patentem.
   Vynález chráněný patentem sestává z postupu navržení a vytištění původního dokumentu, který bojuje proti napodobování prostředky digitálního skenování. Postup spočívá v určení skenovacího pole kopírovacího zařízení, proti kterému bude chráněn, a vytvoření odpovídající mřížky, která způsobí vznik rušivých vzorů, jako vzorů moaré, bude-li kopie prováděna na tomto kopírovacím zařízení. Mřížka překrývá původní zobrazení za účelem vytvoření tištěného pravého dokumentu, na kterém obvykle není mřížka rozeznatelná pouhým okem.
   Podle žalobkyně byl vynález chráněný patentem využit při navržení a tisku bankovek eura na základě povolení Evropské ústřední banky. Žalobkyně dále tvrdí, že držení a oběh bankovek euro je porušením jejího patentu.


title: Věc C-177/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království (Státní podpory — Režim podpor — Neslučitelnost se společným trhem — Rozhodnutí Komise — Provedení — Zrušení režimu podpor — Pozastavení dosud nevyplacených podpor — Navrácení poskytnutých podpor — Nesplnění povinnosti — Důvody na obranu — Protiprávnost rozhodnutí — Absolutní nemožnost provedení)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-177/06) (1)

   (Státní podpory - Režim podpor - Neslučitelnost se společným trhem - Rozhodnutí Komise - Provedení - Zrušení režimu podpor - Pozastavení dosud nevyplacených podpor - Navrácení poskytnutých podpor - Nesplnění povinnosti - Důvody na obranu - Protiprávnost rozhodnutí - Absolutní nemožnost provedení)
   (2007/C 269/25)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnkyně)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí opatření nezbytných k zajištění provedení článků 2 a 3 rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2001 o systému státních podpor, který uplatňovalo Španělsko v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provincii Guipúzcoa (Španělsko) (K(2002) 4448) (Úř. věst. L 77, 24.3.2003, s. 1), v provincii Álava (Španělsko) (K(2001) 4475) (Úř. věst. L 17, 22.1.2003, s. 20) a v provincii Vizcaya (Španělsko) (K(2001) 4478) (Úř. věst. L 40, 14.2.2003, s. 11), ve stanovené lhůtě
   Výrok

               1)

               Španělské království tím, že nepřijalo ve stanovené lhůtě veškerá opatření nezbytná pro dosažení souladu s ustanoveními článků 2 a 3 každého z rozhodnutí:

                           —

                           Komise 2003/28/ES ze dne 20. prosince 2001 o režimu státní podpory zavedeném Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provincii Álava (Španělsko);

                           —

                           Komise 2003/86/ES ze dne 20. prosince 2001 o režimu státní podpory zavedeném Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provincii Vizcaya (Španělsko);

                           —

                           Komise 2003/192/ES ze dne 20. prosince 2001 o režimu státní podpory zavedeném Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provincii Guipúzcoa (Španělsko),

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto ustanovení.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


title: Věc C-215/07: Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 25. června 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Verlag Schawe GmbH v. Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/32

         Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 25. června 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Verlag Schawe GmbH v. Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG
   (Věc C-215/07) (1)

   (2008/C 285/53)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda čtvrtého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


title: Věc T-63/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Volkswagen v. OHIM — Suzuki Motor (SWIFT GTi) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SWIFT GTi — Starší mezinárodní ochranná známka GTI a starší národní ochranná známka GTI — Relativní důvody pro zamítnutí — Podobnost výrobků a služeb — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) — Posouzení nebezpečí záměny — Zamítnutí námitek“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Volkswagen v. OHIM — Suzuki Motor (SWIFT GTi)
   (Věc T-63/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SWIFT GTi - Starší mezinárodní ochranná známka GTI a starší národní ochranná známka GTI - Relativní důvody pro zamítnutí - Podobnost výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Posouzení nebezpečí záměny - Zamítnutí námitek)
   2012/C 133/42
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupci: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla a S. Risthaus, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Suzuki Motor Corp. (Shizuoka-ken, Japonsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2008 (věc R 749/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Volkswagen AG a Suzuki Motor Corp.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Volkswagen AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc C-340/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 21. června 2013 — bpost SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               10.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 21. června 2013 — bpost SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Věc C-340/13)
   2013/C 233/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: bpost SA

      Odpůrce: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 12 pátá odrážka směrnice 1997/67/ES (1), ve znění směrnic 2002/39/ES (2) a 2008/06/ES (3), vykládán v tom smyslu, že ukládá povinnost nediskriminace, zejména ve vztazích mezi poskytovatelem všeobecných služeb a zprostředkovateli, pokud jde o provozní slevy přiznávané tímto poskytovatelem, přičemž na čistě množstevní slevy se nadále vztahuje čl. 12 čtvrtá odrážka?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku kladná, je v případě čistě množstevní slevy dodržena povinnost nediskriminace stanovená v čl. 12 čtvrté odrážce, jestliže rozlišení cen, které zavádí, je s ohledem na relevantní zeměpisný trh a trh služeb založeno na objektivním faktoru a nevyvolává efekt vyloučení nebo nenavádí k věrnosti?

               3)

               Je-li odpověď na druhou otázku záporná, je množstevní sleva přiznávaná zprostředkovateli v rozporu se zásadou zákazu diskriminace upravenou v čl. 12 páté odrážce, jestliže její výše není stejná jako výše slevy přiznávané odesílateli, který podává rovnocenné množství zásilek, ale je rovna souhrnu slev přiznaných všem odesílatelům dohromady na základě počtu zásilek každého z těchto odesílatelů, jejichž zásilky zprostředkovatel spojil?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 176, s. 21).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření vnitřního trhu poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 52, s. 3).


title: Věc T-318/14: Žaloba podaná dne 2. května 2014 – Vinnolit v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/61

         Žaloba podaná dne 2. května 2014 – Vinnolit v. Komise
   (Věc T-318/14)
   2014/C 223/63
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vinnolit GmbH & Co. KG (Ismaning, Německo) (zástupce: M. Geipel, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) v části v níž se týká snížení příplatku EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie;

               —

               uložil žalované, aby nesla vlastní náklady řízení a současně i uložil náhradu nákladů řízení žalobkyně.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z neexistence podpory ve smyslu článku 107 SFEU

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že snížení příplatku EEG, stanoveného zákonem o upřednostnění elektřiny z obnovitelných zdrojů (dále jen „EEG“), pro uživatele s vysokou spotřebou energie, představuje změnu kompenzačního mechanismu podle občanského práva. Ze státních prostředků nebo prostředků kontrolovaných státem není podle ní poskytováno žádné zvýhodnění.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z neexistence nové podpory

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že snížení příspěvku EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie nepředstavuje žádnou novou podporu ve smyslu článku 108 SFEU, neboť mechanismus financování podpory obnovitelných zdrojů energie ve Spolkové republice Německo byl v minulosti Evropskou komisí kvalifikován jako slučitelný s právními předpisy upravujícími státní podpory a nebyl dosud podstatně změněn.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv a zásady proporcionality

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Evropská komise nevyužila svého prostoru pro uvážení, nebo jej nevyužila řádně, neboť nezohlednila zvláště znevýhodňující účinky pro dotčené podniky, spojené se zahájením formálního přezkumného řízení, a dále přezkumné řízení zahájila v okamžiku, kdy to nebylo ještě nezbytné.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutím Evropské komise bylo dotčeno chráněné legitimní očekávání dotčených podniků, neboť mechanismus financování podpory obnovitelných zdrojů energie ve Spolkové republice Německo byl v minulosti Evropskou komisí kvalifikován jako slučitelný s právními předpisy upravujícími státní podpory a od té doby nebyl podstatně změněn.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z překročení pravomoci

                           —

                           Nakonec žalobkyně tvrdí, že Evropská komise svým rozhodnutím překročila svěřenou pravomoc tím, že Spolkové republice Německo nepřípustným způsobem omezila prostor pro volné uvážení, který jí přísluší podle primárního a sekundárního práva, při úpravě podpory obnovitelných zdrojů energie.


title: Věc T-2/08: Žaloba podaná dne 2. ledna 2008 – Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen v. Komise

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/54

         Žaloba podaná dne 2. ledna 2008 – Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen v. Komise
   (Věc T-2/08)
   (2008/C 64/86)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen (LfM) (Düsseldorf, Německo) (zástupce: A. Rosenfeld a G.-B. Lehr, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 5109 konečné ze dne 23. října 2007 o státní podpoře, kterou chce Spolková republika Německo poskytnout pro zavedení digitální pozemní televize (DVB-T) v Severním Porýní-Vestfálsku;

               —

               uložit Komise náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se obrací proti rozhodnutí Komise K(2007) 5109 konečné ze dne 23. října 2007 o státní podpoře C 34/2006 (dříve N 29/2005 a CP 13/2004), ve kterém Komise rozhodla, že státní podpora, kterou chce Spolková republika Německo poskytnout soukromým provozovatelům komerčního vysílání v rámci zavedení digitální pozemní televize v Severním Porýní-Vestfálsku a která byla oznámena Komisi, není slučitelná se Společným trhem.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně zaprvé uvádí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 87 odst. 1 ES, neboť Komise nesprávně dospěla k závěru, že opatření má povahu podpory. V této souvislosti je vytýkáno také porušení článku 253 ES.
   Krom toho žalobkyně tvrdí, že v rámci přezkumu za použití čl. 87 odst. 3 písm. c) ES byl použit nepřípustný postup zkoumání. V této souvislosti žalobkyně dále uplatňuje nesprávné posouzení, jakož i porušení článku 253 ES.
   Z důvodu nesprávného posouzení je doplňkově vytýkáno také porušení čl. 87 odst. 3 písm. b) a d) ES.
   Nakonec žalobkyně uvádí, že dotčené opatření v každém případě spadá do oblasti působnosti výjimky čl. 86 odst. 2 ES. V této souvislosti je uplatňováno také porušení článku 253 ES.


title: Věc T-908/16: Usnesení Tribunálu ze dne 7. února 2017 – Starbucks (HK) v. EUIPO – Now Wireless (nowwireless)

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/51

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. února 2017 – Starbucks (HK) v. EUIPO – Now Wireless (nowwireless)
   (Věc T-908/16) (1)

   (2017/C 112/72)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 46, 13.2.2017.


title: Věc T-140/16 R II: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Le Pen v. Parlament „Řízení o předběžném opatření — Poslanec Evropského parlamentu — Vrácení náhrad vyplacených v rámci parlamentní asistence formou započtení — Návrh na odklad vykonatelnosti — Nová žádost — Nové skutečnosti — Neexistence naléhavosti“

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/30

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Le Pen v. Parlament
   (Věc T-140/16 R II)
   („Řízení o předběžném opatření - Poslanec Evropského parlamentu - Vrácení náhrad vyplacených v rámci parlamentní asistence formou započtení - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nová žádost - Nové skutečnosti - Neexistence naléhavosti“)
   (2017/C 121/43)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Francie) (zástupci: M. Ceccaldi a J.-P. Le Moigne, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: G. Corstens a S. Alonso de León, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 29. ledna 2016, jímž bylo žalobci uloženo vrácení částky 320 026,23 eur, a oznámení o dluhu č. 2016-195 ze dne 4. února 2016, vydaného na základě uvedeného rozhodnutí.

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-339/08: Žaloba podaná dne 18. srpna 2008 – BVGD v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/40

         Žaloba podaná dne 18. srpna 2008 – BVGD v. Komise
   (Věc T-339/08)
   (2008/C 272/80)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) (Antverpy, Belgie) (zástupci: L. Levi a C. Ronzi, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               prohlásit tuto žalobu za přípustnou;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 5. června 2008, kterým Komise zamítla stížnost podanou žalobcem týkající se otázky „oddělování na předcházejícím trhu“ (input foreclosure) z důvodu, že neexistují dostatečné důvody k jejímu prošetření (věc KOMP/39.221/E-2-De Beers/DTC Supplier of Choice);

               —

               uložit Komisi, aby poskytla:

                           —

                           řádnou a věrohodnou verzi odpovědí poskytnutých De Beers a Alrosa Komisi v rámci tzv. „doplňujícího řízení“;

                           —

                           všechny nedůvěrné verze stížností a s nimi souvisejících dokumentů předložených Komisi, které se týkají SOC (systému „Supplier of Choice“ – „vybraného dodavatele“) a obchodní dohody mezi De Beers a Alrosa;

                           —

                           všechny nedůvěrné verze podkladů v rámci šetření, které se týkají SOC a obchodní dohody mezi De Beers a Alrosa;

                           —

                           návrh podaný ze strany Alrosa ve věci T-170/06;

                           —

                           oznámení námitek, na něž odkazuje v „doplňujícím zamítavém rozhodnutí“;

                           —

                           výroční zprávy vypracované správcem ohledně závazků nabídnutých ze strany De Beers;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Po zrušení rozhodnutí Komise ze dne 22. února 2006 (věc T-170/06, Alrosa v. Komise) Soudem prvního stupně dne 11. července 2007 Komise rozhodla zahájit doplňující řízení na základě článku 7 nařízení (ES) č. 773/2004, aby posoudila možný dopad zrušení rozhodnutí o nabídnutých závazcích na celkové posouzení „oddělování na předcházejícím trhu“, jak je provedeno v rozhodnutí ze dne 26. ledna 2007 (2007)D/200338 (věc KOMP/39.221/E-2-De Beers/DTC Supplier of Choice), kterým se zamítá stížnost žalobce podaná Komisi dne 14. července 2005, kterou bylo namítáno porušení článků 81 ES a 82 ES v souvislosti s distribučním systémem surových diamantů „Supplier of Choice“ (systém „vybraného dodavatele“), který využívá seskupení De Beers (dále jen „zrušující rozhodnutí“). Legalita tohoto rozhodnutí byla zpochybněna žalobou žalobce došlou Soudu dne 6. dubna 2007, která je předmětem řízení ve věci T-104/07 (1).
   Projednávanou žalobou se žalobce domáhá zrušení doplňujícího rozhodnutí Komise ze dne 5. června 2008 (2008)D/203543 vydaného podle nařízení (ES) č. 773/2004 (2), v němž Komise dospěla k závěru, že k přehodnocení zrušujícího rozhodnutí nebyl důvod v rozsahu, v němž v souvislosti s „oddělováním na předcházejícím trhu“ neexistovala dostatečná míra zájmu Společenství na tom, aby bylo provedeno další šetření uváděných protiprávních jednání.
   Žalobce uplatňuje tři hlavní žalobní důvody na podporu svých návrhových žádání:
   Zaprvé žalobce tvrdí, že článek 7 nařízení (ES) č. 773/2004 není správným právním základem pro doplňující řízení a pro napadené rozhodnutí. Tvrdí, že uvedené ustanovení ve skutečnosti neopravňuje Komisi k tomu, aby znovu přezkoumala skutkový stav, ale týká se pouze zamítnutí stížností a umožňuje Komisi, aby přitom stěžovatele informovala o tom, že neexistují dostatečné důvody k prošetření stížnosti, a stanovila lhůtu k vyjádření písemného stanoviska stěžovatelem. Krom toho žalobce tvrdí, že Komise nesprávně použila obecné právní zásady o zrušení správních aktů se zpětným účinkem.
   Zadruhé žalobce namítá, že byla porušena jeho procesní práva vyplývající z článků 7 a 8 nařízení (ES) č. 773/2004, jelikož bylo žalobci zabráněno v tom, aby využil svého práva na přístup k dokumentům, na jejichž základě Komise provedla předběžné hodnocení. V této souvislosti žalobce tvrdí, že Komise neprokázala, že by omezený přístup ke spisu mohl být odůvodněn nutností zajistit důvěrnost obchodního tajemství.
   Zatřetí žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí porušuje články 2 ES a 3 ES a pojem „zájem Společenství“, jakož i povinnost odůvodnění.

      (1)  Úř. věst. 2007, C 129, s. 8.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81).


title: Věc T-539/11: Žaloba podaná dne 13. října 2011 — Deutsche Bank v. OHIM (Leistung aus Leidenschaft)

text:
               14.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/16

         Žaloba podaná dne 13. října 2011 — Deutsche Bank v. OHIM (Leistung aus Leidenschaft)
   (Věc T-539/11)
   2012/C 13/34
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Bank AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: R. Lange, T. Götting a G. Hild, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) R 188/2011-4 ze dne 3.srpna 2011;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Leistung aus Leidenschaft“ (služba z vášně) pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 38

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, neboť dotčená ochranná známka Společenství postrádá rozlišovací způsobilost.


title: Věc C-320/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 2. července 2010 — X v. Inspecteur van de Belastingdienst P

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 2. července 2010 — X v. Inspecteur van de Belastingdienst P
   (Věc C-320/10)
   ()
   2010/C 246/46
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Haarlem

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X B.V.

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst P

      Předběžné otázky

               1)

               Je v rámci přezkumu platnosti a výkladu nařízení (ES) č. 535/94 (1), č. 1832/2002 (2), č. 1871/2003 (3) a č. 2344/2003 (4), jimiž byla přijata a pozměněna doplňková poznámka 7 (KN) ke kapitole 2 (v rozhodném období číslo 8), možné odvolávat se na rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 týkající se výkladu pojmu „solené“ v čísle 0210, i když předtím bylo provedeno přihlášení do celního režimu „propuštění do volného oběhu“?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1:
               Jakým způsobem je třeba ověřit, zda došlo k podstatné změně drůbežího masa?

               3)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1:

                           a)

                           Jsou výše uvedená nařízení s přihlédnutím k rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 platná v tom rozsahu, v němž stanoví, že maso se považuje za „solené“ ve smyslu čísla 0210, jestliže vykazuje celkový obsah soli nejméně 1,2 % hmotnostních?

                           b)

                           Je nutno výše uvedená nařízení ve světle rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 vykládat v tom smyslu, že maso s obsahem soli nejméně 1,2 % hmotnostních je třeba považovat podle doplňkové poznámky 7 (KN) ke kapitole 2 za podstatně změněné a za „solené“ ve smyslu čísla 0210 a že maso s nižším obsahem soli než 1,2 % hmotnostních, které se nasolením prokazatelně podstatně změnilo, není vyloučeno ze zařazení do položky 0210?

               4)

               V případě kladné odpovědi na otázku 3 písm. a):
               Jakým způsobem je třeba přezkoumat, zda je nasolením zajištěna dlouhodobá konzervace drůbežího masa?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 535/94 ze dne 9. března 1994, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 68, s. 15).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 290, s. 1)

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 1871/2003 ze dne 23. října 2003, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 275, s. 5; Zvl. vyd. 02/13, s. 493).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 2344/2003 ze dne 30. prosince 2003, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 346, s. 38; Zvl. vyd. 02/15, s. 231).