title: Věc C-252/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 16. května 2012 — Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd, Specsavers Optical Superstores Ltd v. Asda Stores Ltd

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 16. května 2012 — Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd, Specsavers Optical Superstores Ltd v. Asda Stores Ltd
   (Věc C-252/12)
   2012/C 227/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelky: Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd, Specsavers Optical Superstores Ltd

      Odpůrkyně: Asda Stores Ltd

      Předběžné otázky

               A.

               Má-li podnikatel zapsány samostatné ochranné známky Společenství pro

                           i)

                           obrazovou ochrannou známku,

                           ii)

                           slovní ochrannou známku,

                     a užívá obě společně, může takové užívání představovat užívání obrazové ochranné známky pro účely článků 15 a 51 nařízení 207/2009 (1)? Pokud ano, jak je třeba otázku užívání obrazové ochranné známky posoudit?

               B.

               Má význam, pokud:

                           i)

                           je slovní ochranná známka umístěna přes obrazový prvek?

                           ii)

                           má podnikatel zapsanou jako ochrannou známku Společenství rovněž kombinovanou ochrannou známku, která je složena z obrazového prvku a slovní ochranné známky?

               C.

               Závisí odpověď na otázku A nebo B na tom, zda jsou obrazový prvek a slovní vyjádření průměrným spotřebitelem vnímány jako (i) samostatná označení, nebo (ii) tak, že mají samostatnou rozlišovací funkci? Pokud ano, jak?

               D.

               Není-li ochranná známka Společenství zapsána v určité barvě, ale její majitel ji užíval hojně v konkrétní barvě nebo kombinaci barev tak, že ji významná část veřejnosti (pouze v části, ale nikoliv v celém Společenství) začala spojovat s touto barvou nebo s touto kombinací barev, je barva nebo barvy, ve kterých odpůrkyně užívá sporné označení, relevantní v rámci globálního posouzení (i) nebezpečí záměny podle čl. 9 odst. 1 písm. b) nebo (ii) neoprávněného prospěchu podle čl. 9 odst. 1 písm. c) nařízení 207/2009? Pokud ano, jak?

               E.

               Pokud ano, je v rámci globálního posouzení relevantní, že samotná odpůrkyně je významnou částí veřejnosti spojována s konkrétní barvou nebo kombinací barev, které užívá u sporného označení?

      (1)  Úř. věst. L 78, s. 1.


title: Věc T-523/13: Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2013 — Euromed v. OHIM — DC Druck Chemie (EUROSIL)

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/45

         Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2013 — Euromed v. OHIM — DC Druck Chemie (EUROSIL)
   (Věc T-523/13) (1)

   2014/C 45/83
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30.11.2013.


title: Informativní sdělení o zahajování řízení o předběžné otázce vnitrostátními soudy

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/1

         Oznámení
   Informativní sdělení určené vnitrostátním soudům týkající se řízení o předběžné otázce u Soudního dvora jim bylo doručeno prostřednictvím příslušných vnitrostátních orgánů v roce 1996. Jelikož se toto sdělení ukázalo v praxi jako užitečné, Soudní dvůr se ujal jeho aktualizace v návaznosti na zkušenosti a dnes považuje za vhodné jej zpřístupnit zveřejněním v Úředním věstníku Evropské unie.

      INFORMATIVNÍ SDĚLENÍ

   o zahajování řízení o předběžné otázce vnitrostátními soudy
   (2005/C 143/01)

               1.

               Systém postoupení předběžné otázky je základním mechanismem práva Evropské unie, jehož cílem je poskytnout vnitrostátním soudům prostředek k zajištění jednotného výkladu a použití tohoto práva ve všech členských státech.

               2.

               Soudní dvůr Evropských společenství má pravomoc rozhodovat prostřednictvím řízení o předběžné otázce o výkladu práva Evropské unie a o platnosti aktů sekundárního práva. Tato obecná pravomoc je mu svěřena článkem 234 Smlouvy o ES a v určitých přesně vymezených případech dalšími texty.

               3.

               Vzhledem k tomu, že řízení o předběžné otázce spočívá na spolupráci mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudci, se pro zajištění účinnosti této spolupráce jeví vhodným poskytnout vnitrostátním soudům následující informace.

               4.

               Účelem těchto praktických informací, které nejsou jakkoli závazné, je orientovat vnitrostátní soudy, pokud jde o příhodnost podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, a případně jim pomoci ve formulaci a prezentaci otázek předkládaných Soudnímu dvoru.

         K úloze Soudního dvora v rámci řízení o předběžné otázce

               5.

               V rámci řízení o předběžné otázce je úlohou Soudního dvora poskytovat výklad práva Společenství nebo rozhodovat o jeho platnosti, a nikoliv uplatňovat toto právo na skutkový stav, o který se jedná v původním řízení, což je úlohou vnitrostátního soudu. Soudnímu dvoru nepřísluší ani vyslovit se ke skutkovým otázkám vzneseným v rámci sporu v původním řízení, ani rozhodovat, pokud jde o rozdílné názory na výklad nebo použití pravidel vnitrostátního práva.

               6.

               Soudní dvůr rozhoduje o výkladu nebo platnosti práva Společenství, přičemž je veden snahou poskytnout odpověď užitečnou pro řešení sporu, avšak je věcí postupujícího soudu, aby z této odpovědi vyvodil důsledky, a to případně tím způsobem, že nepoužije dotčenou vnitrostátní právní normu.

         K rozhodnutí podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
   Autor otázky

               7.

               V rámci článku 234 Smlouvy o ES a článku 150 Smlouvy o ESAE může v zásadě každý soud členského státu, má-li vydat rozhodnutí v rámci řízení, jehož výsledkem má být přijetí rozhodnutí soudního typu, položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku. Postavení orgánu jako soudního orgánu je vykládáno Soudním dvorem jako autonomní pojem práva Společenství.

               8.

               Oproti tomu v případě aktů přijatých orgány v oblasti hlavy IV třetí části Smlouvy o ES týkající se víz, azylu, přistěhovalectví a ostatních politik týkajících se volného pohybu osob – zejména v oblasti soudní příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí – je podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce omezeno na soudy, jejichž rozhodnutí již nemůže být napadeno opravnými prostředky v souladu s článkem 68 Smlouvy o ES.

               9.

               Stejně tak v souladu s článkem 35 Smlouvy o Evropské unii mohou být akty přijaté orgány v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jen v případě soudů členských států, které přijaly pravomoc Soudní dvora, přičemž každý stát určí, zda je možnost podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce přístupná všem jeho soudům nebo zda je omezena na soudy, jejichž rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky.

               10.

               Není nezbytné, aby otázka byla vznesena samotnými účastníky řízení; vnitrostátní soudce ji může položit i bez návrhu.

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu

               11.

               Každý dotčený soud má pravomoc položit Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu pravidla práva Společenství, pokud ji považuje za nezbytnou k vyřešení sporu, který je mu předložen.

               12.

               Oproti tomu soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je v zásadě povinen předložit Soudnímu dvoru takovouto otázku, ledaže již v dané oblasti existuje judikatura (a případný nový rámec nenastoluje skutečné pochybnosti ohledně možnosti použití této judikatury) nebo je správný způsob výkladu pravidla Společenství zcela zřejmý.

               13.

               Soud, jehož rozhodnutí může být napadeno opravnými prostředky, tak může, zejména pokud má věc za dostatečně objasněnou na základě judikatury Soudního dvora, rozhodnout sám o správném výkladu práva Společenství a o jeho použití na jím učiněná skutková zjištění. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se nicméně může ve vhodném stadiu řízení ukázat jako zvláště užitečná, pokud se jedná o novou otázku výkladu mající obecný význam pro jednotné použití práva Společenství v Unii nebo pokud se stávající judikatura nezdá být použitelná na zcela nový skutkový rámec.

               14.

               Vnitrostátnímu soudu přísluší vysvětlit, v čem je požadovaný výklad nezbytný k vynesení jeho rozsudku.

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti

               15.

               Jestliže vnitrostátní soudy mají možnost odmítnout žalobní důvody týkající se neplatnosti, které jsou před nimi uplatňovány, možnost prohlásit akt Společenství za neplatný spadá do výlučné pravomoci Soudního dvora.

               16.

               Každý vnitrostátní soud tak musí položit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud má pochybnosti o platnosti aktu Společenství, s uvedením důvodů, pro které se domnívá, že by akt Společenství mohl být stižen neplatností.

               17.

               Nicméně, jestliže má vnitrostátní soudce vážné pochybnosti o platnosti aktu Společenství, na kterém je založen vnitrostátní akt, může výjimečně pozastavit dočasně provádění posledně uvedeného aktu nebo v tomto ohledu přijmout jakékoli jiné předběžné opatření. Je pak povinen položit otázku týkající se platnosti Soudnímu dvoru a uvést důvody, proč má za to, že akt Společenství není platný.

         K okamžiku podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce

               18.

               Vnitrostátní soud může podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce hned, jakmile zjistí, že rozhodnutí o otázce nebo otázkách výkladu nebo platnosti je nezbytné k tomu, aby mohl být vydán jeho rozsudek; je to vnitrostátní soud, který může nejlépe posoudit, v jakém stadiu řízení je takovouto žádost třeba podat.

               19.

               Je nicméně žádoucí, aby rozhodnutí o položení předběžné otázky bylo přijato ve stadiu řízení, kdy je postupující soudce schopen vymezit skutkový a právní rámec problému, aby tak Soudní dvůr měl k dispozici veškeré poznatky nezbytné případně k ověření, že je právo Společenství na spor v původním řízení použitelné. Může se rovněž ukázat v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, aby byla předběžná otázka položena po kontradiktorním projednání věci.

         K formě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce

               20.

               Rozhodnutí, kterým vnitrostátní soudce pokládá předběžnou otázku Soudnímu dvoru, může být přijato v jakékoli formě, kterou vnitrostátní právo připouští pro případ procesních otázek. Je však třeba mít na mysli, že je to tento dokument, který je základem pro řízení, které proběhne před Soudním dvorem a že Soudní dvůr musí mít k dispozici poznatky, které mu umožní poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď. Mimoto zúčastněným stranám, které jsou oprávněny předložit před Soudním dvorem vyjádření – zejména členským státům a orgánům – je oznamována právě jen žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a pouze tato žádost je rovněž překládána.

               21.

               Nutnost překládat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vyžaduje, aby byla sepsána jednoduše, jasně a přesně, bez nadbytečných skutečností.

               22.

               Délka nepřesahující deset stran je často dostatečná k vyložení rámce žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vhodným způsobem. Přestože musí postupující rozhodnutí zůstat stručné, musí být zároveň dostatečně úplné a obsahovat všechny relevantní informace tak, aby bylo Soudnímu dvoru, jakož i zúčastněným stranám, které jsou oprávněny předložit vyjádření, umožněno správně pochopit skutkový a právní rámec věci v původním řízení. Postupující rozhodnutí musí zejména:

                           —

                           obsahovat krátké vylíčení předmětu sporu, jakož i relevantních skutečností tak, jak byly zjištěny, nebo alespoň vysvětlit skutkové předpoklady, na kterých je předběžná otázka založena;

                           —

                           uvést znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v daném případě v úvahu, a určit případně relevantní vnitrostátní judikaturu, pokaždé s uvedením přesného odkazu (například strany určité sbírky zákonů nebo sbírky soudních rozhodnutí; případně s odkazem na internetové stránky);

                           —

                           určit s co možná největší přesností ustanovení práva Společenství relevantní v daném případě;

                           —

                           ozřejmit důvody, které vedly postupující soud k tomu, aby si kladl otázky ohledně výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Společenství, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými na spor v původním řízení;

                           —

                           případně obsahovat shrnutí nejdůležitějších relevantních argumentů účastníků původního řízení.

                     Za účelem usnadnění četby a možnosti na postupující rozhodnutí odkazovat, je užitečné, aby jeho jednotlivé body nebo odstavce byly očíslovány.

               23.

               Postupující soud konečně může, pokud má za to, že je s to tak učinit, uvést stručně své stanovisko ohledně odpovědi na položené předběžné otázky.

               24.

               Samotná předběžná otázka nebo předběžné otázky musejí být obsaženy v samostatné a jasně odlišené části postupujícího rozhodnutí, obvykle na jeho začátku nebo na jeho konci. Musejí být srozumitelné, aniž by bylo nutné přihlížet k odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, které nicméně poskytuje kontext nezbytný k náležitému posouzení.

         K účinkům žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na vnitrostátní řízení

               25.

               Podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce způsobuje přerušení vnitrostátního řízení do doby, nežli Soudní dvůr rozhodne.

               26.

               Vnitrostátní soudce je přitom nadále příslušný k vydání předběžných opatření, zvláště v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se platnosti (viz bod 17 výše).

         K nákladům řízení a právní pomoci

               27.

               Řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem je bezplatné a Soudní dvůr nerozhoduje o nákladech řízení účastníků původního řízení; ohledně toho přísluší rozhodnout vnitrostátnímu soudu.

               28.

               V případě nedostatku prostředků některého z účastníků řízení a pokud to vnitrostátní předpisy umožňují, může postupující soud poskytnout tomuto účastníku řízení právní pomoc k úhradě nákladů řízení, zejména nákladů na zastoupení, které mu vzniknou před Soudním dvorem. Soudní dvůr samotný může rovněž poskytnout takovouto právní pomoc.

         Ke komunikaci mezi vnitrostátním soudem a Soudním dvorem

               29.

               Postupující rozhodnutí a relevantní dokumenty (zejména případně spis ve věci, případně ve formě stejnopisu) musí vnitrostátní soud zaslat přímo Soudnímu dvoru doporučenou poštovní zásilkou (na adresu „Kancelář Soudního dvora Evropských společenství, L-2925 Luxembourg“, tel. (352) 4303-1).

               30.

               Kancelář Soudního dvora zůstane až do okamžiku vynesení rozhodnutí v kontaktu s vnitrostátním soudem, kterému předává stejnopisy procesních písemností.

               31.

               Soudní dvůr předá své rozhodnutí postupujícímu soudu. Přitom vnitrostátní soud požádá, aby ho informoval o důsledcích, které z tohoto rozhodnutí vyvodí ve sporu v původním řízení, a aby mu případně zaslal své konečné rozhodnutí.


title: Věc C-184/06: Žaloba podaná dne  18. dubna 2006  – Království Španělsko v. Rada Evropské unie

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/9

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2006 – Království Španělsko v. Rada Evropské unie
   (Věc C-184/06)
   (2006/C 154/19)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005 (1), kterým se na rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů, v rozsahu, v němž španělskému loďstvu nepřiděluje určité kvóty ve vodách Společenství v Severním moři a v Baltském moři;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   1.   Porušení zásady zákazu diskriminace
   Španělské království má za to, že napadené nařízení tím, že nepřiděluje Španělsku kvóty ve vodách Společenství v Severním moři a v Baltském moři, porušuje zásadu zákazu diskriminace, protože po uplynutí přechodného období stanoveného v Aktu o přistoupení přiznává ostatním členským státům právo na přístup k těmto vodám a jejich zdrojům, zatímco Španělskému království přiznává pouze právo na přístup k těmto vodám.
   2.   Nesprávný výklad Aktu o přistoupení Španělska
   Akt o přistoupení při stanovení přechodného období v oblasti rybolovu pro Španělsko nerozlišuje mezi přístupem k vodám a přístupem ke zdrojům. Krom toho ustanovení Aktu o přistoupení musí být vykládána v souladu s jeho kontextem a účelem.
   3.   Porušení čl. 20 odst. 2 nařízení 2371/2002 (2)

   Uvedené ustanovení je porušeno tím, že Španělsku nebyly přiděleny kvóty, které představují nová rybolovná práva a které byly rozdělovány poprvé po uplynutí přechodného období stanoveného v Aktu o přistoupení.

      (1)  Úř. věst. L 16, 20.1.2006, str. 1.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, s. 59; Zvl. vyd. 04/05, s. 460)


title: Věc C-181/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. dubna 2014 – trestní řízení proti G

text:
               7.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. dubna 2014 – trestní řízení proti G
   (Věc C-181/14)
   2014/C 212/17
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastník původního trestního řízení

   G

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 1 bod 2 písm. b) směrnice 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 (1) ve znění směrnice 2004/27/ES ze dne 31. března 2004 (2) vykládat v tom smyslu, že látky nebo kombinace látek ve smyslu tohoto předpisu, které pouze ovlivňují fyziologické funkce u člověka – tedy je neobnovují ani neupravují – se za léčivé přípravky mají považovat pouze tehdy, pokud mají terapeutický účinek nebo každopádně způsobují pozitivní ovlivnění tělesných funkcí? Nespadají tedy látky nebo kombinace látek, které se konzumují výlučně pro své psychoaktivní účinky vyvolávající stav opojení, a přitom každopádně mají účinek, který ohrožuje zdraví, pod pojem léčivý přípravek podle této směrnice?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27 s. 69.

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES, Úř. věst. L 136, s. 34; Zvl. vyd. 13/34 s. 262.


title: Věc C-509/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2013 společností Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 11. července 2013 ve věci T-197/12, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2013 společností Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 11. července 2013 ve věci T-197/12, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-509/13 P)
   2013/C 336/23
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 11. července 2013 ve věci T-197/12, a zamítl tak zápis přihlášky obrazové ochranné známky Společenství č. 7585045 METRO pro služby zařazené do třídy 36;

               —

               uložil ostatním účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek podaný proti uvedenému rozsudku Tribunálu se v podstatě zakládá na následujících třech důvodech:

               Navrhovatelka zaprvé Tribunálu vytýká porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (1) o ochranné známce Společenství, neboť nesprávně vyložil služby, na něž se kolidující ochranné známky vztahují, a neprovedl celkové posouzení sporných ochranných známek.

               Navrhovatelka zadruhé tvrdí, že je dán rozpor mezi rozsudky Tribunálu v řízeních, v nichž vystupovali titíž účastníci řízení a v nichž byly řešeny tytéž otázky týkající se podobných ochranných známek. Rozsudek ve věci T-284/11, který je zcela navázán na projednávanou věc, nebyl v řízení zohledněn, přestože na něj byl Tribunál žalobkyní včas a náležitě upozorněn.

               Zatřetí poukazuje navrhovatelka na nesrovnalosti v řízení před Tribunálem, jež porušila její zájmy a kvůli nimž je navrhovatelka opakovaně zbavena právní ochrany. Navrhovatelka zvláště uvádí, že se jednání konalo bez ní, ačkoli žádala o odročení ze závažného důvodu, jehož existenci řádně doložila.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-153/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2006 – Inex v. OHIM-Wiseman (Vyobrazení kravské kůže) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky spočívající ve vyobrazení černobílé kravské kůže — Starší národní obrazová ochranná známka částečně tvořená vyobrazením černobílé kravské kůže — Rozlišovací způsobilost prvku ochranné známky — Neexistence nebezpečí záměny — Zamítnutí námitek — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/17

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2006 – Inex v. OHIM-Wiseman (Vyobrazení kravské kůže)
   (Věc T-153/03) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky spočívající ve vyobrazení černobílé kravské kůže - Starší národní obrazová ochranná známka částečně tvořená vyobrazením černobílé kravské kůže - Rozlišovací způsobilost prvku ochranné známky - Neexistence nebezpečí záměny - Zamítnutí námitek - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2006/C 190/29)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Inex SA (Bavegem, Belgie) (zástupce: T. van Innis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně U. Pfleghar a G. Schneider, dále G. Schneider a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Robert Wiseman & Sons Ltd (Glasgow, Spojené království) (zástupce: A. Roughton, barrister)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. února 2003 (věc R 106/2001-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Inex SA a Robert Wiseman & Sons Ltd
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 19.7.2003


title: Spojené věci T-425/15, T-426/15 a T-428/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2017 – Schräder v. OÚS – Hansson (SEIMORA) „Odrůdová práva — Žádost o zrušení odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA — Žádost o odnětí odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA — Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu SUMOST 02 — Složení odvolacího senátu OÚS — Zásada nestrannosti“

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2017 – Schräder v. OÚS – Hansson (SEIMORA)
   (Spojené věci T-425/15, T-426/15 a T-428/15) (1)

   („Odrůdová práva - Žádost o zrušení odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA - Žádost o odnětí odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA - Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu SUMOST 02 - Složení odvolacího senátu OÚS - Zásada nestrannosti“)
   (2017/C 202/28)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ralf Schräder (Lüdinghausen, Německo) (zástupce: T. Leidereiter, advokát)

      Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (OÚS) (zástupci: M. Ekvad a F. Mattina, zmocněnci, ve spolupráci s A. von Mühlendahlem a H. Hartwigem, advokáty)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OÚS, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Jørn Hansson (Søndersø, Dánsko) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)

      Předmět věci

   Ve věci T-425/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 003/2010), jež se týká žádosti o zrušení odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA; ve věci T-426/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 002/2014), jež se týká žádosti o prohlášení neplatnosti odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA, a ve věci T-428/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 007/2009), jež se týká žádosti o odrůdové právo Společenství pro odrůdu SUMOST 02.

      Výrok

               1.

               Žaloby se zamítají.

               2.

               Ralf Schräder nahradí náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 328, 5.10.2015.


title: Věc T-497/17: Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Sánchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a SRB

text:
               2.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/15

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Sánchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a SRB
   (Věc T-497/17)
   (2017/C 330/20)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Manuel Alfonso Sánchez del Valle (Madrid, Španělsko) a Calatrava Real State 2015, SL (Madrid) (zástupci: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín a B. Fernández García, advokáti)

      Žalovaní: Evropská komise a Jednotný výbor pro řešení krizí

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí (SRB/EES/2017/08) Jednotného výboru pro řešení krizí na jeho zasedání dne 7. června 2017, kterým byl přijat program řešení krize pro Banco Popular Español, S.A.;

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise 2017/1246 ze dne 7. června 2017, kterým se schvaluje program řešení krize pro Banco Popular Español S.A; a

               —

               uložil žalovaným a vedlejším účastníkům řízení, kteří podporují zcela nebo částečně jejich návrhová žádání, náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci jedenáct žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z chybějícího nebo nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí a z toho vyplývajícího porušení čl. 41 odst. 2 a článku 47 listiny základních práv a svobod.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 20 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, jelikož nedošlo k

               3.

               Porušení čl. 18 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 18 odst. 4 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 v rozsahu, v němž napadená rozhodnutí schvalují řešení krize Banco Popular, třebaže ke dni 6. června 2017 neměla tato bankovní instituce problémy s platební schopností a její problémy s hotovostí byly přechodné.

               4.

               Porušení čl. 18 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 806/2014 v rozsahu, v němž napadená rozhodnutí schvalují řešení krize Banco Popular, třebaže existovala přiměřená vyhlídka na to, že by jejímu selhání v přiměřené lhůtě zabránila alternativní opatření soukromého sektoru.

               5.

               Porušení čl. 14 odst. 2 nařízení (EU) č. 806/2014, protože nebyla vyvinuta snaha o minimalizaci nákladů na řešení krize a zabránění snížení hodnoty, jež není nezbytné pro dosažení účelu řešení.

               6.

               Porušení článku 22 nařízení (EU) č. 806/2014 tím, že napadená rozhodnutí neprovedla posouzení a nepřijala nástroje k řešení krize, které by byly alternativou k převodu činnosti, uvedených v odstavci 2 tohoto článku, v souladu s okolnostmi podle odstavce 3.

               7.

               Porušení čl. 15 odst. 1 písm. g) nařízení (EU) č. 806/2014, jelikož akcionáři měli obdržet více, než co by dostali v případě úpadku.

               8.

               Porušení článku 29 nařízení (EU) č. 806/2014.

               9.

               Porušení práva vlastnit majetek a v důsledku toho porušení článku 17 Listiny základních práv Evropské unie

               10.

               Porušení práva na účinnou soudní ochranu, vzhledem k nemožnosti akcionářů se bránit.

               11.

               Porušení práv akcionářů a ostatních držitelů cenných papírů, dotčených uplatněním odpisu a konverze, být vyslechnuti před přijetím individuálního rozhodnutí o odpisu jejich majetku, které se jich nepříznivě dotýká.


title: Věc F-4/05: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. června 2008 – Huober v. Rada

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/38

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. června 2008 – Huober v. Rada
   (Věc F-4/05)
   (2008/C 197/74)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci v důsledku smírného urovnání sporu.


title: Věc C-490/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Kyperská republika

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Kyperská republika
   (Věc C-490/07) (1)

   (2008/C 301/44)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 315, 22.12.2007.


title: Výmaz věci C-95/03

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/19

         Výmaz věci C-95/03 (1)

   (2005/C 45/36)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 8. listopadu 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-95/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Bruxelles): Vincenzo Piliego proti Centre public d'aide sociale de Bruxelles (CPAS).

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc C-454/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hessisches Landesarbeitsgericht (Německo) dne 24. srpna 2015 – Jürgen Webb-Sämann v. Christopher Seagon (insolvenční správce majetku společnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH)

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hessisches Landesarbeitsgericht (Německo) dne 24. srpna 2015 – Jürgen Webb-Sämann v. Christopher Seagon (insolvenční správce majetku společnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH)
   (Věc C-454/15)
   (2015/C 389/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Hessisches Landesarbeitsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jürgen Webb-Sämann

      Žalovaný: Christopher Seagon (insolvenční správce majetku společnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH)

      Předběžná otázka

   Je vnitrostátní výklad právní úpravy, podle níž se na splatné mzdové nároky, které byly zaměstnavateli přenechány do úschovy, aby je k určitému dni odvedl penzijnímu fondu, přičemž zaměstnavatel však tyto nároky nepřevedl na zvláštní účet, proto nevztahuje právo na vyloučení věci podle § 47 InsO, v rozporu s úpravou článku 8 směrnice 94/2008 (1), resp. ostatními unijními právními předpisy?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 36).


title: Věc T-753/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Ice Mountain Ibiza v. EUIPO – Etyam (ocean beach club ibiza) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ocean beach club ibiza — Starší národní obrazové a slovní ochranné známky Evropské unie ocean drive Ibiza - hotel a OCEAN THE GROUP — Prohlášení neplatnosti starší ochranné známky, na které bylo založeno napadané rozhodnutí — Nevydání rozhodnutí ve věci“

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Ice Mountain Ibiza v. EUIPO – Etyam (ocean beach club ibiza)
   (Věc T-753/14) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ocean beach club ibiza - Starší národní obrazové a slovní ochranné známky Evropské unie ocean drive Ibiza - hotel a OCEAN THE GROUP - Prohlášení neplatnosti starší ochranné známky, na které bylo založeno napadané rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
   (2016/C 243/30)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Španělsko) (zástupci: J. L. Gracia Albero, F. Miazzetto a E. Cebollero González, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Etyam, SL (Ibiza, Španělsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. července 2014 (věc R 2293/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Etyam a Ice Mountain Ibiza.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Spojené věci C-383/06 až C-385/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. března 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06) v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid a Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06) v. Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening (Strukturální fondy — Článek 23 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4253/88 — Zrušení a zpětné vymáhání finanční pomoci Společenství — Článek 249 ES — Ochrana legitimního očekávání a právní jistoty)

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 116/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. března 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06) v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid a Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06) v. Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   (Spojené věci C-383/06 až C-385/06) (1)

   (Strukturální fondy - Článek 23 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4253/88 - Zrušení a zpětné vymáhání finanční pomoci Společenství - Článek 249 ES - Ochrana legitimního očekávání a právní jistoty)
   (2008/C 116/10)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Raad van State
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06), Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)

      Žalovaní: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid, Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Nederlandse Raad van State – Výklad čl. 23 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji – Článek 10 ES a 249 ES – Uplatňování obecných zásad práva Společenství
   Výrok

               1)

               Článek 23 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení (EHS) č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993, zakládá povinnost členských států zpětně vymáhat prostředky ztracené v důsledku zneužití nebo nedbalosti, aniž by k tomu bylo třeba zmocnění podle vnitrostátního práva.

               2)

               Zpětné vymáhání prostředků ztracených v důsledku zneužití nebo nedbalosti musí být provedeno na základě čl. 23 odst. 1 nařízení č. 4253/88, ve znění nařízení č. 2082/93, a podle pravidel vnitrostátního práva s tou výhradou, že použití tohoto práva nesmí bránit použití a účinnosti práva Společenství a prakticky znemožnit zpětné vymáhání protiprávně přiznaných částek. Vnitrostátní soud musí zajistit plné uplatnění práva Společenství tím, že podle potřeby nepoužije nebo vyloží vnitrostátní předpis, jako například obecný zákon o správním právu (Algemene wet bestuursrecht), který by zpětnému vymáhání bránil. Vnitrostátní soud může při posuzování jednání příjemců ztracených prostředků i správních orgánů použít zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimního očekávání uplatňovaných v rámci práva Společenství za podmínky, že plně zohlední zájmy Evropského společenství. Skutečnost, že příjemce prostředků je veřejnoprávním subjektem, je v tomto ohledu nerozhodná.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


title: Věc T-582/16: Usnesení Tribunálu ze dne 22. června 2017 – Vankerckhoven Kahmann v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Obnovení služebního postupu — Odmítnutí povýšení — Převedení v rámci orgánů — Zařazení do platové třídy — Žádost ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řádu — Přiměřená lhůta — Nepřípustnost“

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/22

         Usnesení Tribunálu ze dne 22. června 2017 – Vankerckhoven Kahmann v. Komise
   (Věc T-582/16) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Obnovení služebního postupu - Odmítnutí povýšení - Převedení v rámci orgánů - Zařazení do platové třídy - Žádost ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řádu - Přiměřená lhůta - Nepřípustnost“)
   (2017/C 269/32)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vankerckhoven Kahmann (Enghien, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, poté G. Berscheid a L. Radu Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFEU na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. dubna 2015, kterým byl odmítnut přezkum platové třídy žalobkyně, do které byla zařazena při svém přeložení, a zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. listopadu 2015, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně podaná dne 17. července 2015.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Monique Vankerckhoven-Kahmann ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 145 ze dne 25.4.2016 (věc původně vedená u Soudu pro veřejnou službu pod číslem F-11/15 a předaná k Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc C-69/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Itálie) — Raffaello Visciano v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) ( Sociální politika — Ochrana zaměstnanců — Platební neschopnost zaměstnavatele — Směrnice 80/987/EHS — Povinnost uhradit veškeré nesplacené pohledávky do výše předem stanovené horní hranice — Povaha pohledávek zaměstnance vůči záruční instituci — Promlčecí lhůta )

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Itálie) — Raffaello Visciano v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
   (Věc C-69/08) (1)

   („Sociální politika - Ochrana zaměstnanců - Platební neschopnost zaměstnavatele - Směrnice 80/987/EHS - Povinnost uhradit veškeré nesplacené pohledávky do výše předem stanovené horní hranice - Povaha pohledávek zaměstnance vůči záruční instituci - Promlčecí lhůta“)
   2009/C 220/13
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Raffaello Visciano

      Žalovaný: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Napoli Sezione Lavoro — Výklad článků 3 a 4 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 23; Zvl. vyd. 05/01, s. 217) — Záruka mzdy odpovídající posledním třem měsícům pracovní smlouvy v mezích předem stanovené horní hranice — Odpočet vyplacené náhrady od záloh na mzdu vyplacených zaměstnavatelem — Vnitrostátní právní úprava, která připouští rozdílnou právní kvalifikaci téhož plnění podle subjektu, který jej má poskytnout, a která připouští změnu promlčecí lhůty pro podání žaloby k soudu

      Výrok

               1)

               Články 3 a 4 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje kvalifikovat nesplacené pohledávky zaměstnanců jako „dávky sociálního zabezpečení“, když jsou tyto pohledávky hrazeny záruční institucí.

               2)

               Směrnice 80/987 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která používá původní pohledávku zaměstnance týkající se mzdy pouze jako srovnávací údaj pro určení plnění, které musí být zaručeno zásahem záručního fondu.

               3)

               V rámci žádosti zaměstnance o úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny záručním fondem nebrání směrnice 80/987 použití promlčecí lhůty jednoho roku (zásada rovnocennosti). Nicméně je na vnitrostátním soudu, aby přezkoumal, zda její úprava ve skutečnosti neznemožňuje nebo nečiní příliš obtížným výkon práv přiznaných právním řádem Společenství (zásada efektivity).

      (1)  Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. listopadu 2004 ve spojených věcech C-10/02 a C-11/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo resgionale per la Puglia): Anna Fascicolo a další, Enzo De Benedictis a další proti Regione Puglia a dalším (C-10/02) a Grazia Berardi a další, Lucia Vaira a další, proti Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4 a dalším (C-11/02) (Volný pohyb lékařů — Směrnice 86/457/EHS a 93/16/EHS — Uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci — Povinnost členských států podřídit výkon činností všeobecného lékaře v rámci jejich vnitrostátního systému sociálního zabezpečení obdržení zvláštního diplomu — Nabytá práva — Rovnocennost oprávnění získaného před 1. lednem 1995 s diplomem o absolvování zvláštní odborné přípravy — Stanovení seznamu všeobecných lékařů pro účely obsazení volných míst v regionu v závislosti na získaných dokladech o kvalifikaci)

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 18. listopadu 2004
   ve spojených věcech C-10/02 a C-11/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo resgionale per la Puglia): Anna Fascicolo a další, Enzo De Benedictis a další proti Regione Puglia a dalším (C-10/02) a Grazia Berardi a další, Lucia Vaira a další, proti Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4 a dalším (C-11/02) (1)

   (Volný pohyb lékařů - Směrnice 86/457/EHS a 93/16/EHS - Uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci - Povinnost členských států podřídit výkon činností všeobecného lékaře v rámci jejich vnitrostátního systému sociálního zabezpečení obdržení zvláštního diplomu - Nabytá práva - Rovnocennost oprávnění získaného před 1. lednem 1995 s diplomem o absolvování zvláštní odborné přípravy - Stanovení seznamu všeobecných lékařů pro účely obsazení volných míst v regionu v závislosti na získaných dokladech o kvalifikaci)
   (2005/C 6/01)
   Jednací jazyk: italština
   Ve spojených věcech C-10/02 a C-11/02, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Itálie), rozhodnutími ze dne 10. října 2001, došlými Soudnímu dvoru dne 15. ledna 2002, v řízeních Anna Fascicolo a další a Enzo De Benedictis a další proti Regione Puglia, Marii Paciolla, Assessorato alla Sanità e Servizi Sociali della Regione Puglia, Coordinatore del Settore Sanità, Azienda Unità Sanitaria Locale BR/1, Felicii Galietti a dalším, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4, Madii Evangelině Magrì, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/1, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/3 (C-10/02), a Grazia Berardi a další, Lucia Vaira a další proti Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4, Angelovi Michelovi Ceaovi, Scipione De Molaovi, Francescovi d'Argentovi, Azienda Unità Sanitaria Locale FG/2, Antonelle Battista a dalším, Nicole Brunetti a dalším, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/3, Azienda Unità Sanitaria Locale FG/3, Erasmovi Fiorentinovi (C-11/02), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, S. von Bahr a K. Schiemann (zpravodaj), soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 18. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Článek 36 odst. 2 směrnice Rady 93/16/EHS ze dne 5. dubna 1993 o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci neukládá členským státům ve vztahu k obsazování volných míst všeobecných lékařů považovat oprávnění získané před 1. lednem 1995 vykonávat činnosti všeobecného lékaře v rámci vnitrostátního zdravotnického systému za rovnocenné se získáním osvědčení o zvláštní odborné přípravě ve všeobecném lékařství.

               2)

               Článek 36 odst. 2 směrnice 93/16 nebrání tomu, aby členské státy přiznaly lékařům, kteří mají jak osvědčení o odborné přípravě ve všeobecném lékařství, tak oprávnění k 31. prosinci 1994 vykonávat činnosti všeobecného lékaře v rámci vnitrostátního zdravotnického systému:

                           —

                           vyhrazení většího počtu míst, než lékařům, kteří mají pouze uvedené osvědčení nebo pouze oprávnění tím, že jim umožní ucházet se zároveň o místa vyhrazená pro obě tyto kategorie;

                           —

                           ještě příznivější zacházení tím, že, ucházejí-li se o místa vyhrazená lékařům, kteří mají oprávnění vykonávat lékařské povolání k 31. prosinci 1994, budou jim přiděleny dodatečné body za získání výše uvedeného osvědčení.

      (1)  Úř. věst. C 68, 16.3.2002.


title: Věc T-366/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 Viara Todorova Androva proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-78/12, Todorova Androva v. Rada

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 Viara Todorova Androva proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-78/12, Todorova Androva v. Rada
   (Věc T-366/15 P)
   (2015/C 337/19)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint- Genèse, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise a Účetní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek ze dne 29. dubna 2015 vydaný ve věci F-78/12 a sám rozhodl v této věci,

               —

               alternativně, aby věc vrátil Soudu pro veřejnou službu k novému rozhodnutí, a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož Soud pro veřejnou službu (dále jen „SVS“) se domníval, že článek 45 služebního řádu úředníků Evropské unie neumožňoval zohlednit pro účely zápisu na seznam úředníků, kteří mají nárok na povýšení, počet let odpracovaných jako dočasný zaměstnanec.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS, když se domníval, že se na projednávanou věc nevztahuje judikatura Soudního dvora vyplývající z rozsudku ze dne 8. září 2011, Rosado Santana (C-177/10, Rec, EU:C:2011:557), ale judikatura vyplývající z usnesení ze dne 7. března 2013, Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož SVS se domníval, že žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení byl nepřípustný z důvodu neuvedení přesných jmen uchazečů povýšených namísto žalobkyně.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS, když se domníval, že žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti péče byl nepřípustný z důvodu nedodržení shody mezi stížností a žalobou.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne  15. prosince 2005  ve věci C-252/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/22/ES — Sítě a služby elektronických komunikací — Univerzální služba — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 15. prosince 2005
   ve věci C-252/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/22/ES - Sítě a služby elektronických komunikací - Univerzální služba - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 48/13)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-252/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 14. června 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: G. Zavvos a M. Shotter) proti Řecké republice, (zmocněnkyně: N. Dafniou), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení J. Makarczyk, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní ustanovení nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají na základě této směrnice.

               2.

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 201, 7.8.2004.


title: Věc C-445/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 17. srpna 2015 – Nutricia Limited v. Secretary of State for Health

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 17. srpna 2015 – Nutricia Limited v. Secretary of State for Health
   (Věc C-445/15)
   (2015/C 354/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci/Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Nutricia Limited

      Odpůrce: Secretary of State for Health

      Předběžné otázky

               1)

               K tomu, aby byl výrobek dietní potravinou pro zvláštní léčebné účely (PZLÚ) podle definice uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Komise 1999/21/ES o dietních potravinách pro zvláštní léčebné účely (1):

                           a)

                           se musí objektivně jednat o případ, že

                                       i)

                                       všichni pacienti trpící určitým onemocněním, poruchou či jinými zdravotními potížemi indikovanými pro řízenou dietní výživu, pro kterou je výrobek uváděn na trh (dále jen „indikovaný stav“), nebo

                                       ii)

                                       podskupina těchto pacientů,
                                       mají omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost přijímat, trávit, vstřebávat, metabolizovat nebo vylučovat obvyklé potraviny nebo určité živiny v nich obsažené či jejich metabolity nebo mají jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, které vyplývají z indikovaného stavu?

                           b)

                           Nebo podpůrně, je rovněž dostačující, jestliže výrobce uvádí, že použití výrobku by mělo být „lékařsky stanoveno“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) tak, že: i) výrobce určí, že výrobek má být používán pouze pod lékařským dohledem klinických lékařů, kteří léčí pacienty s indikovaným stavem, a ii) příslušný dohlížející klinický lékař mohl správně vytvořit klinický úsudek individuálně pro každého pacienta v tom smyslu, že použití takového výrobku by mohlo být vhodnou formou řízené dietní výživy pro některé pacienty trpící indikovaným stavem, neboť tento klinický lékař má důvod se domnívat, že, takový pacient má zvláštní požadavky na výživu související s indikovaným stavem?

                           c)

                           Je-li odpověď na otázku 1 písm. a) bod ii) kladná, pak i) jaký podíl pacientů s indikovaným stavem musí mít odpovídající omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost či jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, nebo není takový minimální podíl stanoven, a ii) je nutné, aby podskupina pacientů byla identifikovatelná předem v době, kdy je produkt uváděn na trh?

                           d)

                           Je-li odpověď na otázku na otázku 1 písm. b) kladná, co jsou to „zvláštní potřeby na výživu“, podle kterých musí být použití výrobku bezpečné, prospěšné a účinné pro účely článku 3?

               2)

               Pokud jde o slovní spojení „jejichž řízené dietní výživy nelze dosáhnout pouhou změnou normální stravy, jinými potravinami pro zvláštní výživu nebo jejich kombinací“, obsažené v čl. 1 odst. 2 písm. b), jak má být posuzován potenciál pro změnu stravy? Zejména:

                           a)

                           jsou při tomto posuzování relevantní hlediska bezpečnosti a proveditelnosti změny stravy? Pokud ano, jak k nim má být přihlíženo?

                           b)

                           má být takový potenciál pro změnu normální stravy (a případně hlediska bezpečnosti a proveditelnosti) posuzován:

                                       i)

                                       obecně a předem, s odkazem na: i) typickou osobu s typickou stravou, která má typické schopnosti změnit své stravovací návyky, nebo ii) typickou osobu trpící indikovaným stavem, která se stravuje způsobem typickým pro takového pacienta, a její schopnost změnit svůj způsob stravování, nebo iii) jiný předpokládaný soubor vlastností pacienta?

                                       ii)

                                       individuálně a v průběhu léčby pacienta, za použití klinického úsudku dohlížejícího klinického lékaře, tak, že dostačuje, pokud výrobce odůvodněně určí, že výrobek je určen ke klinickému použití, neboť dohlížející klinický lékař může na základě rozumných důvodů specifických pro daného pacienta (například z důvodů bezpečnosti pacienta nebo proveditelnosti) rozhodnout, že u některých pacientů s indikovaným stavem může být použití PZLÚ klinicky výhodnější než jiné formy změny stravy? Nebo

                                       iii)

                                       jiným způsobem, a pokud ano, jakým?

                           c)

                           Zahrnuje „změna normální stravy“ užívání „doplňků stravy“ ve smyslu směrnice 2002/46/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy nebo „obohacených potravin“, na něž se vztahuje nařízení (ES) č. 1925/2000 o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin?

                           d)

                           Jestliže pro skupinu pacientů trpících určitou chorobou, poruchou nebo jinými zdravotními potížemi je obtížné si bez upomenutí vzpomenout, že mají jíst normální stravu, může výrobek, který má těmto pacientům usnadňovat příjem živin, které by tvořily součást normální stravy, být dietní potravinou pro léčebné účely podle směrnice Komise 1999/21/ES o dietních potravinách pro zvláštní léčebné účely?

      (1)  Úř. věst. L 91, s. 29.


title: Věc T-363/09: Žaloba podaná dne 17. září 2009 — Longevity Health Products v. OHIM — Gruppo Lepetit (RESVEROL)

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/80

         Žaloba podaná dne 17. září 2009 — Longevity Health Products v. OHIM — Gruppo Lepetit (RESVEROL)
   (Věc T-363/09)
   2009/C 267/143
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, Bahamy) (zástupce: J. Korab, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gruppo Lepetit SpA (Lainate, Itálie)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou;

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. července 2009 ve věci R 1204/2008-2 a zamítnout návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství č. 5 244 512 podaný další účastnicí řízení před odvolacím senátem; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „RESVEROL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis národní ochranné známky „LESTEROL“ pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 207/2009, jelikož se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení v tom smyslu, že existuje nebezpečí záměny dotčených ochranných známek.


title: Věc C-110/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. února 2007 Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producterus de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA) proti rozsudku vydanému dne 13. prosince 2006 ve spojených věcech T-217/03 a T-245/03, FNCBV a další v. Komise

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/28

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. února 2007 Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producterus de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA) proti rozsudku vydanému dne 13. prosince 2006 ve spojených věcech T-217/03 a T-245/03, FNCBV a další v. Komise
   (Věc C-110/07 P)
   (2007/C 95/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producterus de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)

      Další účastnice řízení: Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), Komise Evropských společenství, Francouzská republika
   Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu ze dne 13. prosince 2006;

               —

               rozhodnout, že není namístě uložit pokuty federacím, které podávají kasační opravný prostředek;

               —

               podpůrně snížit výši těchto pokut;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů vztahujících se k řízení o předběžném opatření a řízení ve věci samé před Soudem, jakož i k řízení před Soudním dvorem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) uvádí čtyři důvody na podporu kasačního opravného prostředku. Svým prvním důvodem navrhovatelky uplatňují, že Soud nesprávně posoudil jemu předložené důkazy, neboť opomenul zohlednit dva podstatné dokumenty, z nichž vyplývá, že dohoda ze dne 24. října 2001 nepokračovala po 30. listopadu téhož roku. Ve svém druhém důvodu navrhovatelky tvrdí, že Soud porušil právo Společenství a ustálenou judikaturu Soudního dvora tím, že rozhodl, že Komise neporušila právo na obhajobu, když ve sdělení námitek neuvedla, že při vyměřování výše pokuty bude vycházet ze součtu obratů členů federací, které podávají kasační opravný prostředek. Ve svém třetím důvodu navrhovatelky tvrdí, že byl porušen čl. 15 odst. 2 nařízení 17/62 tím, že Soud vycházel ze součtu obratů členů těchto federací a na základě toho dospěl k závěru, že pokuty uložené federacím nepřekročují strop 10 % z obratu stanovený tímto článkem, aniž by zohlednil přesné a objektivní podmínky vymezené judikaturou. Konečně, ve svém čtvrtém důvodu navrhovatelky tvrdí, že byl porušena zásada „non bis in idem“, jakož i zásada proporcionality, když Soud uložil každé z federací samostatnou pokutu, která vychází ze součtu obratů jejich členů. Podle navrhovatelek jedné federaci mohla být v daném případě uložena pokuta, která vychází ze součtu finančních možností společných členů federací, které podaly kasační opravný prostředek.


title: Věc T-80/08: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. října 2009 — CureVac v. OHIM — Qiagen (RNAiFect) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství RNAiFect — Starší slovní ochranná známka Společenství RNActive — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. října 2009 — CureVac v. OHIM — Qiagen (RNAiFect)
   (Věc T-80/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RNAiFect - Starší slovní ochranná známka Společenství RNActive - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2009/C 297/28
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CureVac GmbH (Tübingen, Německo) (zástupce: F. Graf von Stosch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: M. Kicia a S. Schäffner, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Qiagen GmbH (Hilden, Německo) (zástupci: původně E. Krings, poté V. von Bomhard, A. Renck a T. Dolde, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2007 (věc R 1219/2006-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi CureVac GmbH a Qiagen GmbH.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti CureVac GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


title: Věc T-535/13: Žaloba podaná dne 7. října 2013 — Vakoma v. OHIM — VACOM (VAKOMA)

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/32

         Žaloba podaná dne 7. října 2013 — Vakoma v. OHIM — VACOM (VAKOMA)
   (Věc T-535/13)
   2013/C 367/57
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Vakoma GmbH (Magdeburg, Německo) (zástupce: P. Kazzer, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Jena, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu žalovaného: R 0908/2012-1 ze dne 1. srpna 2013, které bylo doručeno dne 6. srpna 2013, rozhodnutí námitkového oddělení žalovaného ze dne 12. března 2012, a aby námitku č. B1 833 915 zamítl jako neopodstatněnou;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „VAKOMA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 40 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 437 963

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „VACOM“ pro výrobky zařazené do tříd 7, 9 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: námitce bylo vyhověno

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.


title: Věc T-243/06: Žaloba podaná dne 4. září 2006 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (PROMAT)

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/18

         Žaloba podaná dne 4. září 2006 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (PROMAT)
   (Věc T-243/06)
   (2006/C 310/37)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Promat GmbH (Ratingen, Německo) (zástupce: J. Krenzel)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Puertas Proma, S.A.L.
   Návrhy žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí žalovaného ze dne 4. května 2006 (Az.: R 1059/2005-1) tak, že se stížnosti vyhovuje v plném rozsahu;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „PROMAT“ pro výrobky a služby tříd 1, 3, 6–12, 14, 16-17, 20–22, 25 a 37 (přihláška č. 932 202)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Puertas Proma, S.A.L.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména obrazová ochranná známka „PROMA“ pro výrobky a služby tříd 6, 20 a 39 (ochranná známka Společenství č. 239 384), přičemž námitky směřovaly proti přihlášce ve třídách 6 a 20.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož ani kolidující označení ani kolidující zboží si nejsou podobná. Krom toho neexistuje žádné nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-209/08: Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Stichting Administratiekantoor Portielje v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/30

         Žaloba podaná dne 4. června 2008 – Stichting Administratiekantoor Portielje v. Komise
   (Věc T-209/08)
   (2008/C 197/52)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Stichting Administratiekantoor Portielje (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: D. Van Hove, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit v části, která je určena žalobkyni rozhodnutí Komise K(2008) 926 konečné ze dne 11. března 2008 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/38.543 – mezinárodní stěhovací služby), které bylo žalobkyni oznámeno dne 25. března 2008;

               —

               podpůrně ve smyslu čtvrtého a pátého žalobního důvodu zrušit čl. 2 písm. e) rozhodnutí v části, která je určena žalobkyni a odpovídajícím způsobem snížit pokutu, která je uložena v článku 2 v části, která se týká žalobkyně;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že rozhodnutí porušuje článek 81 ES a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (1), protože Komise způsobem, který ukládají předpisy, neprokázala, že žalobkyně je podnikem ve smyslu těchto článků.
   Druhým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že rozhodnutí porušuje čl. 81 odst. 1 ES a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, protože Komise jednání Gosselin vzhledem ke skutkovému stavu neprávem přičetla žalobkyni.
   Třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že rozhodnutí porušuje článek 81 ES. V první části tohoto žalobního důvodu je vytýkáno, že Komise způsobem, který ukládají předpisy neobjasnila, že jednání, která by mohla jít k tíži Gosselin, je nutno považovat za citelné omezení hospodářské soutěže ve smyslu článku 81 ES. Ve druhé části tohoto žalobního důvodu je vytýkáno, že Komise způsobem, který ukládají předpisy neobjasnila, že dohoda, na které se Gosselin podílela, byla způsobilá citelně ovlivnit obchod mezi členskými státy.
   Čtvrtým žalobním důvodem je uplatňováno, že rozhodnutí porušuje článek 23 nařízení č. 1/2003 (2), čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 (3) a Pokyny pro výpočet pokut (4). Tyto předpisy byly porušeny konstatováním závažnosti protiprávního jednání, stanovením obratu v souvislosti s výpočtem základní částky pokuty uložené Gosselin a konečně odmítnutím v případě Gosselin zohlednit v rámci výpočtu pokuty polehčující okolnosti.
   Pátým žalobním důvodem je konečně uplatňováno, že byla porušena zásada rovného zacházení, zejména při stanovení závažnosti protiprávního jednání a také obratu, který byl zohledněn při výpočtu pokuty.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (3)  Rada EHS: Nařízení č. 17. První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).

      (4)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 (Úř. věst. C 210, 2006, s. 2).


title: Věc T-166/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2007 – C v. Komise ( Úředníci — Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu — Žaloba na neplatnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Žaloba na náhradu škody — Nesprávný úřední postup — Ztráta příležitosti )

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/17

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2007 – C v. Komise
   (Věc T-166/04) (1)

   („Úředníci - Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Nesprávný úřední postup - Ztráta příležitosti“)
   (2007/C 69/40)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: C (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten a P. Reyniers, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení mlčky učiněného zamítnutí návrhu žalobce směřujícího ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku vydaného Soudem dne [důvěrné] (2) ve věci [důvěrné], jakož i v případě potřeby rozhodnutí o zamítnutí jeho stížnosti ze dne 12. února 2004, a jednak návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou údajně utrpěl.
   Výrok rozsudku

               1)

               O návrhových žádáních na neplatnost již nebude vydáno rozhodnutí.

               2)

               Komisi se ukládá zaplatit žalobci, panu C, částku 15 000 eur.

               3)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 179, 10.7.2004.

      (2)  Skryté důvěrné údaje.


title: Věc C-432/14: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil de prud'hommes de Paris – Francie) – O v. Bio Philippe Auguste SARL „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Zásada rovného zacházení a zásada zákazu diskriminace na základě věku — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Článek 2 odst. 1 a 2 písm. a) — Rozdílné zacházení na základě věku — Srovnatelnost situací — Vyplacení odstupného při skončení pracovní smlouvy na dobu určitou, určeného ke kompenzaci nejisté situace — Vyloučení mladých žáků resp. studentů pracujících během prázdnin“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/10

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil de prud'hommes de Paris – Francie) – O v. Bio Philippe Auguste SARL
   (Věc C-432/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Zásada rovného zacházení a zásada zákazu diskriminace na základě věku - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Článek 2 odst. 1 a 2 písm. a) - Rozdílné zacházení na základě věku - Srovnatelnost situací - Vyplacení odstupného při skončení pracovní smlouvy na dobu určitou, určeného ke kompenzaci nejisté situace - Vyloučení mladých žáků resp. studentů pracujících během prázdnin“)
   (2015/C 381/11)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil de prud'hommes de Paris

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: O

      Žalovaná: Bio Philippe Auguste SARL

      Výrok

   Zásada zákazu diskriminace na základě věku, zakotvená v článku 21 Listiny základních práv Evropské unie a konkretizovaná směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, podle něhož odstupné při skončení pracovní smlouvy, vyplácené jako příplatek ke mzdě při skončení pracovní smlouvy na dobu určitou, pokud pracovněprávní vztah nepokračuje na základě smlouvy na dobu neurčitou, nemá být poskytnuto v případě, že smlouva je uzavřena s mladým žákem resp. studentem na období během prázdnin.

      (1)  Úř. věst. C 431, 1.2.2014.


title: Věc C-325/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polská republika) dne 28. června 2011 — Krystyna Alder a Ewald Alder v. Sabina Orłowska a Czesław Orłowski

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polská republika) dne 28. června 2011 — Krystyna Alder a Ewald Alder v. Sabina Orłowska a Czesław Orłowski
   (Věc C-325/11)
   2011/C 269/56
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Krystyna Alder a Ewald Alder

      Odpůrci: Sabina Orłowska a Czesław Orłowski

      Předběžné otázky

   Musí být čl. 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (1), jakož i článek 18 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládány tak, že je přípustné ponechat soudní písemnosti určené pro osobu s bydlištěm nebo obvyklým pobytem v jiném členském státě v soudním spise s tím důsledkem, že se tyto písemnosti považují za doručené, pokud tato osoba neustanoví žádného zmocněnce pro doručování s bydlištěm v členském státě, ve kterém soudní řízení probíhá?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (doručování písemností) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 (Úř. věst. L 324, s. 79).


title: Věc F-104/09: Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Diego Canga Fano v. Rada

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/51

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Diego Canga Fano v. Rada
   (Věc F-104/09)
   2010/C 37/81
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Diego Canga Fano (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodriguez a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalované nezařadit žalobce na seznam osob povýšených do platové třídy AD 13 z titulu hodnoceného roku 2009.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nezařadit žalobce na seznam osob povýšených do platové třídy AD 13 z titulu hodnoceného roku 2009;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým se zamítá stížnost žalobce;

               —

               uložit orgánu oprávněnému ke jmenování, aby žalobci vyplatil částku určenou ex aequo et bono na 150 000 eur z důvodu náhrady její nemateriální újmy, navýšenou o úroky z prodlení v zákonné výši od data, kdy se stane vymahatelnou, jakož i částku určenou ex aequo et bono na 50 000 eur z důvodu náhrady její profesní újmy, navýšenou o úroky z prodlení v zákonné výši od data, kdy se stane vymahatelnou;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-10/07: Žaloba podaná dne 8. ledna 2007 – FVB v. OHIM – FVD (FVB)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/35

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2007 – FVB v. OHIM – FVD (FVB)
   (Věc T-10/07)
   (2007/C 56/67)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: FVB Gesellschaft für Finanz- und Versorgungsberatung mbH (Osnabrück, Německo) (zástupce: P. Koehler, Rechtsanwalt)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ve věci odvolání R 1343/2005-4 ze dne 6. listopadu 2006 v tom smyslu, že rozhodnutí ze dne 12. září 2005 o námitkách č. B 549 362 Finanz- und Versorgungsdienstgesellschaft für Finanzberatung und Vorsorgemanagement mbH proti přihlášce č. 2126175 se zrušuje a námitky se zamítají;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „FVB“ pro služby zařazené do tříd 35 a 36 (přihláška č. 2126175).

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „FVD“ pro služby zařazené do třídy 36, přičemž námitky směřovaly proti zápisu do třídy 36.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám, částečné zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože neexistuje žádné nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1).


title: Věc T-100/15: Žaloba podaná dne 27. února 2015 – Dextro Energy v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/31

         Žaloba podaná dne 27. února 2015 – Dextro Energy v. Komise
   (Věc T-100/15)
   (2015/C 155/37)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Německo) (zástupci: M. Hagenmeyer a T. Teufer, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil nařízení Komise (EU) 2015/8 ze dne 6. ledna 2015 o neschválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. L 3, s. 6);

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
   První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 18 odst. 4 nařízení č. 1924/2006 (1)

   Žalobkyně tvrdí, že neexistuje žádný důvod, který by mohl odůvodnit odmítnutí pěti tvrzení, ačkoliv Evropský úřad pro bezpečnost potravin v této souvislosti uskutečnil pět vědeckých studií, které byly kladné. Těchto pět tvrzení neporušuje obecně uznávané výživové a zdravotní zásady, ani neadresují spotřebiteli protichůdná a klamavá tvrzení; nejsou dvojsmyslná nebo klamavá.
   Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku proporcionality
   Žalobkyně považuje absolutní základ reklamy vyplývající ze zamítnutí žádosti, za nepřiměřený, a to vzhledem ke kladnému stanovisku vydanému Evropským úřadem pro bezpečnost potravin, které se týkalo pěti zdravotních tvrzení žalobkyně.
   Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti
   Žalobkyně tvrdí, že žalovaná odmítla povolit zdravotní tvrzení, která nebyla vědecky zpochybněna, ačkoliv v minulosti povolila srovnatelná tvrzení.
   Čtvrtý důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění
   Konečně, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení neobsahuje dostatečné odůvodnění; nic neprokazuje, že žalovaná vzala v úvahu argumenty žalobkyně a veřejnosti, ani že je zkoumala odděleně.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst l 404, s. 9).


title: Věc C-540/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG v. Österreich -Zeitungsverlag GmbH ( Směrnice 2005/29/ES — Nekalé obchodní praktiky — Vnitrostátní právní úprava, která zásadně zakazuje obchodní praktiky, jež podmiňují poskytování prémií spotřebitelům koupí zboží nebo využitím služeb )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG v. „Österreich“-Zeitungsverlag GmbH
   (Věc C-540/08) (1)

   (Směrnice 2005/29/ES - Nekalé obchodní praktiky - Vnitrostátní právní úprava, která zásadně zakazuje obchodní praktiky, jež podmiňují poskytování prémií spotřebitelům koupí zboží nebo využitím služeb)
   2011/C 13/04
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH Co. KG

      Žalovaná:„Österreich“-Zeitungsverlag GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof (Rakousko) — Výklad čl. 3 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22) — Vnitrostátní právní úprava zakazující vydavatelům periodických tiskovin oznamovat, sdělovat a bezplatně nabízet spotřebitelům prémie spojené s periodickou tiskovinou a nabízet takové prémie k jinému zboží či službám bez přihlédnutí ke klamavému nebo agresivnímu charakteru dotčené obchodní praktiky — Právní úprava, která neslouží pouze k ochraně spotřebitele, ale také k zachování plurality sdělovacích prostředků a ochraně slabšího soutěžitele — Pojem nekalé obchodní praktiky

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) musí být vykládána v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které stanoví obecný zákaz prodeje spojeného s poskytováním prémií a jehož cílem není jen ochrana spotřebitele, ale které sleduje i další cíle.

               2)

               Možnost účasti na soutěžní hře o ceny spojená s koupí novin není nekalou obchodní praktikou ve smyslu čl. 5 odst. 2 směrnice 2005/29 jen z toho důvodu, že tato možnost účasti na hře je přinejmenším pro část dotyčných spotřebitelů rozhodujícím motivem ke koupi těchto novin.

      (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc F-117/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 17. září 2014 – Wahlström v. Frontex „Veřejná služba – Zaměstnanci agentury Frontex – Dočasný zaměstnanec – Neobnovení smlouvy na dobu určitou – Postup pro obnovení – Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie – Právo být vyslechnut – Porušení – Vliv na smysl rozhodnutí“

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/65

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 17. září 2014 – Wahlström v. Frontex
      (Věc F-117/13) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci agentury Frontex - Dočasný zaměstnanec - Neobnovení smlouvy na dobu určitou - Postup pro obnovení - Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie - Právo být vyslechnut - Porušení - Vliv na smysl rozhodnutí“)
      (2014/C 395/79)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Kari Wahlström (Espoo, Finsko) (zástupce: S. A. Pappas, advokát)

         Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (zástupci: S. Vuorensola a H. Caniard, zmocněnci, D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí neprodloužit žalobci smlouvu dočasného zaměstnance poté, co Soud pro veřejnou službu ve věci F-87/11 zrušil první rozhodnutí o neprodloužení jeho smlouvy.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí výkonného ředitele Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie ze dne 19. února 2013 neprodloužit K. Wahlströmovi pracovní smlouvu dočasného zaměstnance se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené K. Wahlströmem.

         (1)  Úř. věst. C 31, 1. 2. 2014, s. 23.


title: Kritéria přidělování věcí senátům

text:
               28.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/32

         Kritéria přidělování věcí senátům
   (2006/C 261/65)
   Dne 20. září 2006 Soud v souladu s článkem 4 přílohy I statutu Soudního dvora a článkem 12 jednacího řádu Soudu prvního stupně rozhodl zachovat do 30. září 2007 následující podmínky přidělování věcí senátům:

               —

               první senát bude příslušný pro všechny věci, s výjimkou věcí týkajících se především otázek přijímání, posudkového řízení/povýšení a ukončení služebního poměru, kde bude příslušný druhý senát;

               —

               určitý počet věcí bude přidělován třetímu senátu nezávisle na dotčených oblastech v pravidelných intervalech určených na plenární schůzi;

               —

               od výše uvedených pravidel přidělování se bude možno odchýlit z důvodu souvislosti věcí, jakož i za účelem zajištění vyváženého a přiměřeně diverzifikovaného pracovního zatížení v rámci Soudu.