title: Věc T-522/09: Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Gemmi Furs v. OHIM — Lemmi-Fashion (GEMMI)

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/43

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Gemmi Furs v. OHIM — Lemmi-Fashion (GEMMI)
   (Věc T-522/09)
   2010/C 51/79
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gemmi Furs Oy (Loviisa, Finsko) (zástupce: J. Tanhuanpää, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Lemmi-Fashion Vertriebsgesellschaft mbH & Co. Bekleidungs KG (Fritzlar, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. října 2009 ve věci R 1372/2008-4;

               —

               zamítnout námitku podanou další účastnicí řízení před odvolacím senátem;

               —

               povolit zápis dotčené ochranné známky Společenství „GEMMI“ pro všechny výrobky zařazené do třídy 25, v souladu s přihláškou ochranné známky společenství podanou žalobkyní;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní, včetně nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem; a

               —

               uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní, včetně nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem, rozhodne-li se tohoto řízení účastnit.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka „GEMMI“ pro výrobky zařazené do tříd 18, 24 a 25

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá ochranná známka „LEMMI“, zapsaná pro výrobky zařazené do třídy 25; mezinárodní ochranná známka „LEMMI fashion“, zapsaná pro výrobky zařazené do třídy 25; starší nezapsaná ochranná známka „LEMMI“, užívaná v Německu při obchodovaní s oděvy

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky dotčené ochranné známky Společenství pro výrobky zařazené do třídy 25

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení pravidla 19 odst. 2 písm. a) bodů i) a ii) nařízení Komise č. 2868/95 (1) v tom, že odvolací senát se nesprávně nebo nedostatečným způsobem vypořádal s důkazy prokazujícími existenci starších práv; porušení pravidla 22 odst. 3 nařízení Komise č. 2868/95 v tom, že odvolací senát nesprávně nebo nedostatečným způsobem posoudil předložené důkazy o užívání; porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 v tom, že odvolací senát: i) nesprávně posoudil podobnost dotčených ochranných známek; a ii) nesprávně posoudil stupeň pozornosti relevantní veřejnosti; porušení článku 75 nařízení Rady č. 207/2009 v tom, že odvolací senát žadateli neumožnil vyjádřit se k důkazům předloženým za účelem prokázání existence starších práv; porušení zásad ochrany legitimního očekávání, rovného zacházení a legality.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


title: Věc T-145/16: Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Corsini Santolaria v. EUIPO – Molins Tura (biombo 13)

text:
               20.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/22

         Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Corsini Santolaria v. EUIPO – Molins Tura (biombo 13)
   (Věc T-145/16)
   (2016/C 222/28)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laura Corsini Santolaria (Madrid, Španělsko) (zástupce: P. Merino Baylos, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Maria Molins Tura (Barcelona, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „biombo 13“ – Přihláška č. 12 271 383

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. ledna 2016, ve věci R 74482016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v plném rozsahu pro požadované třídy 25, 35 a 42;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-205/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. února 2011 — Itálie v. Komise ( „Jazykový režim — Zveřejnění výzvy k vyjádření zájmu za účelem vytvoření databáze kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci, na internetových stránkách EPSO — Zveřejnění ve třech úředních jazycích — Články 12 ES a 290 ES — Článek 82 PŘOZ — Nařízení č. 1“ )

text:
               19.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. února 2011 — Itálie v. Komise
   (Věc T-205/07) (1)

   (Jazykový režim - Zveřejnění výzvy k vyjádření zájmu za účelem vytvoření databáze kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci, na internetových stránkách EPSO - Zveřejnění ve třech úředních jazycích - Články 12 ES a 290 ES - Článek 82 PŘOZ - Nařízení č. 1)
   2011/C 89/32
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: B. Tidore, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a H. Krämer, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení výzvy k vyjádření zájmu EPSO/CAST/EU/27/07 za účelem vytvoření databáze kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci pro výkon různých úkolů v orgánech a agenturách Společenství, jež byla zveřejněna na internetových stránkách Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) dne 27. března 2007.

      Výrok rozsudku

               1)

               Výzva k vyjádření zájmu EPSO/CAST/EU/27/07 za účelem vytvoření databáze kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci pro výkon různých úkolů v orgánech a agenturách Společenství, jež byla zveřejněna na internetových stránkách Evropského úřadu pro výběr personálu dne 27. března 2007, se zrušuje.

               2)

               Italská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


title: Věc F-2/11: Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Descamps v. Komise

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/36

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Descamps v. Komise
   (Věc F-2/11)
   2011/C 72/60
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Eric Descamps (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce po skončení zkušební doby, jakož i náhrada újmy, kterou mu toto rozhodnutí způsobilo.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí přijaté dne 1. března 2010 ředitelem ředitelství HR.B- Klíčové procesy lidských zdrojů 1: kariéra, Generální ředitelství pro lidské zdroje a bezpečnost Evropské komise, jako orgánem oprávněným ke jmenování, propustit žalobce s účinností k 31. březnu 2010;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí ze dne 24. září 2010 o zamítnutí stížnosti;

               —

               v důsledku toho přijmout žalobce zpět do služebního poměru jako stálého úředníka s účinností k 1. dubnu 2010 a přiznat mu výši odměn, které mu měly být vypláceny jako stálému úředníkovi od tohoto dne, včetně veškerých odvozených práv (mj. důchodových práv), kterou předběžně a ex aequo et bono odhaduje na 39 600 eur;

               —

               uložit žalované zaplatit částku předběžně a ex aequo et bono stanovenou na 10 000 eur, jako náhradu nemajetkové újmy;

               —

               uložit žalované zaplatit úroky z prodlení z takto dlužných částek;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


               8.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/18

         Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 21. února 2008 proti Islandské republice
   (Věc E-2/08)
   (2008/C 113/15)
   Dne 21. února 2008 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený zplnomocněnými zástupci Nielsem Fengerem a Florence Simonetti žalobu proti Islandské republice k Soudnímu dvoru ESVO.
   Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

               1)

               prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 1 písm. a) kapitoly XXIV přílohy II k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/26/ES ze dne 21. dubna 2004, kterou se mění směrnice 97/68/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje), pozměněné protokolem 1 Dohody o EHP, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě, Islandská republika nesplnila své povinnosti podle čl. 3 tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, a

               2)

               uložil Islandské republice nést náklady řízení.

         Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Věc se týká neprovedení směrnice o ochraně životního prostředí.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda neposkytla žádný údaj o provedení této směrnice do islandského práva.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda nepopřela neprovedení této směrnice.


title: Věc T-107/16: Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Airhole Facemasks v. EUIPO – sindustrysurf (AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT)

text:
               17.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/18

         Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Airhole Facemasks v. EUIPO – sindustrysurf (AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT)
   (Věc T-107/16)
   (2016/C 175/22)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Airhole Facemasks, Inc. (Vancouver, British Columbia, Kanada) (zástupci: A. Michaels, barrister a S. Barker, solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: sindustrysurf, SL (Trapagaran, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka EU v černobílém provedení obsahující slovní prvek „AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT“ – Ochranná známka EU č. 9 215 427

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. ledna 2016, ve věci R 2547/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a prohlásil ochrannou známku EU za neplatnou v plném rozsahu, případně aby napadené rozhodnutí prohlásil za neplatné;

               —

               uložil společnosti sindustrysurf, SL náhradu nákladů žalobkyně vzniklých v tomto řízení, v řízení před odvolacím senátem a nákladů, jejichž uhrazení nařídilo zrušovací oddělení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 3 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 53 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-133/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 8. dubna 2009 — Dr. József Uzonyi v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 8. dubna 2009 — Dr. József Uzonyi v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Věc C-133/09)
   2009/C 153/40
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Dr. József Uzonyi

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Předběžná otázka

   Vyplývá z věty „platba se uděluje na základě objektivních a nediskriminačních kritérií“, uvedené v čl. 143ba odst. 1 nařízení č. 1782/2003 (1), ve znění účinném do 31. prosince 2006, že pokud jde o nárok na oddělenou platbu za cukr ve vztahu k jednotné platbě na plochu, nemůže být zavedeno rozlišení mezi zemědělci v závislosti na tom, zda dodávají cukrovou řepu ke zpracování přímo (samostatně) nebo nepřímo (prostřednictvím sdružovatele)?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1).


title: Věc T-195/09: Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2011 — Matkompaniet v. OHIM — DF World of Spices (KATOZ) ( Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/20

         Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2011 — Matkompaniet v. OHIM — DF World of Spices (KATOZ)
   (Věc T-195/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 340/42
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Matkompaniet AB (Borås, Švédsko) (zástupci: J. Gulliksson a J. Olson, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: DF World of Spices GmbH (Dissen, Německo) (zástupci: A. Ebert-Weidenfeller a S. Schmüser, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. března 2009 (věc R 577/2008-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Matkompaniet AB a DF World of Spices GmbH.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim každé náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


title: Věc F-119/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007 – Gesner v. OHIM ( Úředníci — Invalidita — Zmítnutí žádosti o ustavení výboru pro otázky invalidity )

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007 – Gesner v. OHIM
   (Věc F-119/05) (1)

   („Úředníci - Invalidita - Zmítnutí žádosti o ustavení výboru pro otázky invalidity“)
   (2007/C 42/81)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Charlotte Gesner (Birkerod, Dánsko) (zástupci: J. Vázquez Vázquez a C. Amo Quiñones, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (zástupce: I. de Medrano Caballero, zmocněnec)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí OHIM ze dne 2. září 2005, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o ustavení výboru pro otázky invalidity pověřeného posouzením její neschopnosti plnit úkoly odpovídající jejímu postavení a jejího práva na invalidní důchod
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí ze dne 21. dubna 2005, kterým Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) zamítnul žádost paní Gesner o ustavení výboru pro otázky invalidity, se zamítá.

               2)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 96, 22.4.2006, s. 34.


title: Věc C-105/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 25. února 2010 — Virallinen syyttäjä v. Malik Gatajev, Chadižat Gatajeva

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/32

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 25. února 2010 — Virallinen syyttäjä v. Malik Gatajev, Chadižat Gatajeva
   (Věc C-105/10)
   2010/C 100/48
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein oikeus (Finsko)

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Virallinen syyttäjä

      Odpůrce v odvolacím řízení: Malik Gatajev, Chadižat Gatajeva

      Předběžné otázky

               1)

               Jak má být vykládán vztah mezi směrnicí Rady 2005/85/ES (1) (směrnice o azylovém řízení) a rámcovým rozhodnutím 2002/584/SVV (2) v případě, kdy osoba z třetí země, o jejíž předání je žádáno na základě evropského zatýkacího rozkazu, podala žádost o azyl v členském státě výkonu zatýkacího rozkazu a azylové řízení probíhá současně s řízením o výkonu zatýkacího rozkazu?

                           a)

                           Má mít přednost oprávnění podle čl. 7 odst. 1 směrnice spočívající v možnosti setrvat po dobu vyřizování žádosti v členském státě, anebo se má čl. 7 odst. 2 směrnice vykládat v tom smyslu, že výkon zatýkacího rozkazu představuje důvod pro zánik oprávnění podle čl. 7 odst. 1? Lze odmítnout předání podle rámcového rozhodnutí z důvodu zahájeného azylového řízení, přestože články 3 a 4 rámcového rozhodnutí neuvádějí žádný důvod odmítnutí vztahující se na tento případ?

                           b)

                           Má se čl. 7 odst. 2 směrnice vykládat v tom smyslu, že členským státům poskytuje prostor pro uvážení při rozhodování o tom, jak chtějí ve svém vnitrostátním právu upravit otázku uvedenou v písm. a)?

                           c)

                           Jak se má článek 7 směrnice vykládat ohledně shora uvedených otázek především v případě, kdy osoba, o jejíž předání je žádáno zatýkacím rozkazem, požádala o azyl s odůvodněním, které je v podstatě totožné s důvody, na základě kterých odporovala předání?

                           d)

                           Pokud dojde k udělení azylu, vyplývá z toho, že členský stát výkonu zatýkacího rozkazu musí předání odepřít? Pro tento případ se navíc odkazuje na čtvrtou předběžnou otázku [písm. a) až c)].

               2)

               Má být rámcové rozhodnutí s ohledem na zásadu, která vyplývá z jeho čl. 1 odst. 2, a na ustanovení čl. 6 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii a na ustanovení obsažená v Listině základních práv Evropské unie vykládáno v tom smyslu, že předání lze s ohledem na body 12 a 13 odůvodnění rámcového rozhodnutí odmítnout i z jiných důvodů, než jsou důvody pro odmítnutí předání uvedené v článcích 3 a 4 rámcového rozhodnutí, které se zakládají na okolnostech uvedených v citovaných bodech odůvodnění?

                           a)

                           Pokud má být rámcové rozhodnutí vykládáno v tomto smyslu, o jaké důvody se členský stát výkonu zatýkacího rozkazu může nebo má opírat? Může se opírat o výkladové zásady, které byly rozvinuty v judikatuře Evropského soudu pro lidská práva, pokud jde o otázku vydávání s ohledem na Evropskou úmluvu o lidských právech? Může se členský stát opírat také o důvody, které rozšiřují důvody pro odmítnutí ve srovnání s výkladovými zásadami rozvinutými v judikatuře Evropského soudu pro lidská práva?

                           b)

                           Pokud má být rámcové rozhodnutí vykládáno v tom smyslu, že výkon zatýkacího rozkazu lze odmítnout i z jiných důvodů, než jsou důvody uvedené v článcích 3 a 4, vyplývá z toho i to, že rámcové rozhodnutí členskému státu dovoluje odmítnout výkon zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu i z důvodů, které se týkají obsahu nebo odůvodnění rozsudku vydaného ve státě vydání anebo řádného průběhu soudního řízení, které vedlo k vydání předmětného rozsudku, a jejichž předpokladem je přezkum příslušných námitek v členském státě výkonu zatýkacího rozkazu. Za jakých přesnějších podmínek a z jakých přesnějších důvodů může takový přezkum („révision au fond“) přicházet v úvahu?

                           c)

                           Má být rámcové rozhodnutí vykládáno v tom smyslu, že členskému státu umožňuje mimo jiné odmítnout předání na základě zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu, pokud existuje důvodné podezření, že soudní řízení, v rámci kterého byl trest uložen, nebylo spravedlivé, neboť odsouzený byl vystaven pronásledování ze strany orgánů státu, ve kterém se konalo soudní řízení, které se projevilo v diskriminační obžalobě?

               3)

               Lze ustanovení rámcového rozhodnutí vykládat v tom smyslu, že předání lze v případě, kdy ho lze odložit ze závažných humanitárních, např. zdravotních, důvodů ve smyslu čl. 23 odst. 4 rámcového rozhodnutí, zcela odmítnout, když nepřiměřenost takového předání nelze zhojit odkladem výkonu?

               4)

               Pokud má být rámcové rozhodnutí vykládáno v tom smyslu, že výkon zatýkacího rozkazu lze odmítnout z důvodu, který rámcové rozhodnutí výslovně neupravuje, jaké podmínky je třeba stanovit pro takové odmítnutí zejména v případě, že zatýkací rozkaz byl vydán za účelem výkonu trestu?

                           a)

                           Mají se v takovém případě přiměřeně použít ustanovení čl. 4 odst. 6 rámcového rozhodnutí? Jinými slovy, lze výkon zatýkacího rozkazu odmítnout pouze tehdy, když je osoba, o jejíž předání je žádáno, příslušníkem členského státu výkonu zatýkacího rozkazu nebo tam má bydliště a tento stát se zaváže vykonat trest nebo ochranné opatření podle svého vnitrostátního práva?

                           b)

                           Má být minimálním požadavkem pro odmítnutí to, aby se stát, který je žádán o předání, zavázal vykonat trest nebo ochranné opatření podle svého vnitrostátního práva?

                           c)

                           Pokud má být rámcové rozhodnutí vykládáno v tom smyslu, že v určitých případech dovoluje odmítnout výkon zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu z důvodů, které se týkají obsahu nebo odůvodnění rozsudku vydaného ve státě vydání anebo řádného průběhu soudního řízení, které vedlo k vydání předmětného rozsudku, je pak odmítnutí přípustné, i když nejsou splněny podmínky uvedené v písm. a) nebo písm. b)?

               5)

               Pokud jde o výkon zatýkacího rozkazu, jaký význam je nebo může být připisován okolnosti, že zatčená osoba, která je státním příslušníkem třetí země, se předání brání tvrzením, že ve státě vydání jí hrozí odsunutí do třetí země?

                           a)

                           Jaký význam má takový důvod pro odmítnutí s ohledem na ustanovení rámcového rozhodnutí a povinností, které státu vydání vyplývají z práva Unie, mimo jiné ze směrnic 2004/83/ES (3) a 2005/85/ES, vůči příslušníkům třetích zemí?

                           b)

                           Může mít v této souvislosti význam čl. 28 odst. 4 rámcového rozhodnutí, podle kterého nesmí být osoba, která byla předána na základě evropského zatýkacího rozkazu, vydána do třetí země bez souhlasu příslušného orgánu členského státu, který tuto osobu předal? Může se tento zákaz kromě vydání v důsledku spáchaní trestného činu vztahovat i na jiné druhy ukončení pobytu, jako je například odsunutí, a za jakých podmínek?

               6)

               Existuje povinnost vnitrostátního soudu spočívající ve výkladu vnitrostátního práva v souladu s rámcovým rozhodnutím, tak jak ji uložil Soudní dvůr Evropských společenství v rozsudku ze dne 16. června 2005, Pupino, C-105/03, body 34 a 42 až 44, nezávisle na tom, zda požadovaný výklad v souladu s rámcovým rozhodnutím bude mít na dotčenou osobu příznivý či nepříznivý dopad, pokud se nebude jednat o některou ze situací uvedených v bodech 44 až 45 citovaného rozsudku?

      (1)  Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13).

      (2)  Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).

      (3)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96).


title: Věc C-409/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 28. srpna 2014 – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 28. srpna 2014 – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Věc C-409/14)
   (2014/C 439/24)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft.

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Předběžné otázky

               1)

               Má být popis zboží k proclení označeného jako „tabák sušený přirozenou cirkulací vzduchu (light air-cured)“ podle kódu 2401 10 35 KN kapitoly 24 „TABÁK A VYROBENÉ TABÁKOVÉ NÁHRAŽKY“, obsaženého v nařízení Komise (EU) č. 861/2010 (1), kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, vykládán v tom smyslu, že zahrnuje pouze sušený neodřapíkovaný tabák

                           —

                           který obsahuje celé listy tabákové rostliny,

                           —

                           není řezaný, ani lisovaný nebo stlačený;

                           —

                           který kromě sušení jako způsobu „zpracování“ neodřapíkovaného tabáku sušeného přirozenou cirkulací vzduchu (light air-cured) podle kódu [2401 10] 35 KN nedovoluje jakékoli jiné zpracování (například oddělení stonků, řezání listů nebo jejich stlačení);

                           —

                           který nemá takovou kvalitu, aby se dal kouřit[?]

               2)

               Má být pojem „režim s podmíněným osvobozením od cla“ ve smyslu čl. 4 bodu 6 směrnice Rady 2008/118/ES o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS, vykládán v tom smyslu, že zahrnuje také případ zboží k proclení (výrobku podléhajícího spotřební dani), které se nachází v režimu vnějšího tranzitu, dočasného uskladnění nebo v celním skladu a v jehož průvodních dokumentech je sice uveden nesprávně kód celního sazebníku (2403 10 9000 KN namísto 2401 10 35 KN), ale příslušná kapitola (kapitola 24 – tabák) a všechny ostatní údaje v těchto dokumentech (číslo kontejneru, množství, čistá hmotnost) jsou správné, a pečetě nejsou porušeny[?]
               (To znamená, že je třeba vyjasnit, zda určité zboží může být v režimu podmíněného osvobození od cla, když jeho průvodní dokumenty označují správně kapitolu společného celního sazebníku, ale nesprávně konkrétní podpoložku celního sazebníku).

               3)

               Mají být pojmy „dovoz“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice Rady 2008/118/ES (2) o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS a „dovoz zboží podléhajícího spotřební dani“ podle čl. 4 bodu 8 téže směrnice vykládány v tom smyslu, že zahrnují i případ, kdy existuje nesoulad mezi podpoložkou celního sazebníku skutečného zboží nacházejícího se v režimu vnějšího tranzitu a podpoložkou celního sazebníku uvedenou v jeho průvodních dokumentech, přičemž kromě tohoto rozdílu je jak označení kapitoly (v tomto případě kapitoly 24 – tabák), tak i množství a čistá hmotnost skutečného zboží v souladu s průvodními dokumenty[?]

               4)

               Patří mezi nesrovnalosti, o nichž se zmiňuje článek 38 směrnice Rady 2008/118/ES o obecné úpravě spotřebních daní [a o zrušení směrnice 92/12/EHS], i skutečnost, že zboží využívá režimu podmíněného osvobození od cla, přičemž v jeho průvodních dokumentech je uvedeno nesprávné označení KN, podle přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, změněného nařízením (EU) č. 861/2010[?]

      (1)  Úř. věst. 2010, L 284, s. 1.

      (2)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, 14.1.2009, s. 12).


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 20. ledna 2005 ve věci C-198/04: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/48/EHS a 92/51/EHS — Uznávání diplomů — Regulovaná povolání — Turistický průvodce)

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/13

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 20. ledna 2005
   ve věci C-198/04: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/48/EHS a 92/51/EHS - Uznávání diplomů - Regulovaná povolání - Turistický průvodce)
   (2005/C 57/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-198/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 4. května 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: M. Patakia a H. Stovlbaek) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues, C. Isidoro a O. Christmann), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, M. J. Makarczyk a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 20. ledna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Francouzská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy a nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 92/51/EHS ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48, pokud se jedná o povolání turistického průvodce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto směrnic.

               2.

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 168, 26.6.2004.


title: Věc T-440/08: Usnesení Tribunálu ze dne 7. listopadu 2013 — 1-2-3.TV v. OHIM — ZDF a Televersal Film- und Fernsehproduktion (1-2-3.TV) ( „Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               21.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 377/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. listopadu 2013 — 1-2-3.TV v. OHIM — ZDF a Televersal Film- und Fernsehproduktion (1-2-3.TV)
   (Věc T-440/08) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 377/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: 1-2-3.TV GmbH (Unterföhring, Německo) (zástupci: původně V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde a E. Nicolás Gómez, poté K. Kleinschmidt a U. Grübler, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) (Mainz, Německo); a Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: původně B. Krause a F. Cordt, poté B. Krause, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. června 2008 (věc R 1076/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi 1 2 3.TV GmbH a Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) a Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Žalobkyně, jakož i vedlejší účastníci ponesou vlastní náklady řízení a žalobkyně, jakož i vedlejší účastníci, nahradí polovinu nákladů řízení žalovaného.

      (1)  Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


title: Věc T-433/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2008 – Ryanair v. Komise

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/67

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2008 – Ryanair v. Komise
   (Věc T-433/07) (1)

   (2008/C 209/120)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


title: Věc C-499/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Ole Andersena v. Region Syddanmark ( Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Zákaz diskriminace na základě věku — Nezaplacení odstupného zaměstnancům, kteří mají nárok na starobní důchod )

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/7

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Ole Andersena v. Region Syddanmark
   (Věc C-499/08) (1)

   (Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Zákaz diskriminace na základě věku - Nezaplacení odstupného zaměstnancům, kteří mají nárok na starobní důchod)
   2010/C 346/10
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Ole Andersena

      Žalovaný: Region Syddanmark

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Vestre Landsret — Výklad článku 2 a 6 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04 s. 79) — Vnitrostátní právní předpisy stanovící zaplacení částky pro propuštěné zaměstnance, kteří byly zaměstnáni určitý počet po sobě následujících let stejným zaměstnavatelem, ledaže tito zaměstnanci dosáhli věku, kdy mají nárok na starobní důchod v rámci důchodového systému, do něhož zaměstnavatel přispíval — Přímá nebo nepřímá diskriminace na základě věku

      Výrok

   Článek 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78 ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž zaměstnanci, kteří mají nárok na starobní důchod vyplácený jejich zaměstnavatelem v rámci důchodového systému, jehož členy se stali před dovršením věku 50 let, nemohou pouze z tohoto důvodu obdržet zvláštní odstupné v případě propuštění určené k podpoře opětovného začlenění zaměstnanců, kteří byli v podniku zaměstnáni déle než dvanáct let, do pracovního procesu.

      (1)  Úř. věst. C 19, 24.1.2009.


title: Věc C-250/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. února 2016 Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 2. května 2016 ve věci T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise

text:
               20.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. února 2016 Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 2. května 2016 ve věci T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise
   (Věc C-250/16 P)
   (2016/C 222/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (zástupce: M. Núñez Müller, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje:

               —

               zrušit bod 3 výroku napadeného rozsudku, podle něhož byla žaloba ve věci T-53/14 ve zbývající části zamítnuta, jakož i příslušné rozhodnutí o náhradě nákladů řízení v bodě 4,

               —

               pozměnit bod 2 výroku napadeného rozsudku, podle něhož se částky, které má zaplatit společnost Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH z důvodu paušální náhrady škody, snižují na částku odpovídající 10 % záloh, které měly být zaplaceny, v tom smyslu, že společnost Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH nedluží žádné částky z titulu paušální náhrady škody,

               —

               uložit Evropské komisi jak náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, tak i – doplňkově k bodu 4 napadeného rozsudku – nákladů prvostupňového řízení ve věci T-53/14.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasačním opravným prostředkem není napadán bod 1 výroku rozsudku Tribunálu ve věci T-53/14, v němž Tribunál určil, že již není na místě rozhodovat o druhé a třetí části návrhových žádání žaloby. Stejně tak není kasačním opravným prostředkem napadán bod 2 výroku Tribunálu ve věci T-53/14 v rozsahu, v němž Tribunál snížil dlužné částky náhrady škody na 10 % záloh, které měly být zaplaceny v rámci projektů HyWays, HyApproval a HarmonHy; naopak je napadán bod 2 výroku rozsudku pouze v rozsahu, v němž Tribunál nesnížil částky dlužné z titulu náhrady škody na nulu, jak bylo navrhováno v žalobě. Bod 3 výroku rozsudku je napadán v rozsahu, v němž Tribunál tímto bodem zamítl první a (zčásti i) čtvrtý žalobní důvod. Bod 4 výroku rozsudku je napadán v rozsahu, v němž musí úspěch opravného prostředku vést k jinému rozhodnutí o nákladech a v němž Tribunál v rozporu s žalobním návrhem neuložil Komisi náhradu nákladů připadajících na návrhy žalobkyně, o kterých není důvodné rozhodovat.
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) zastává stanovisko, že napadený rozsudek porušuje povinnost uvést odůvodnění podle článku 36 a čl. 53 odst. 1 statutu Soudního dvora, zásadu dobré víry, zákaz zkreslování důkazů, jakož i použitelné belgické právo.
   Napadený rozsudek porušuje povinnost uvést odůvodnění, neboť Tribunál nesprávně a bez obsahového odůvodnění vychází z toho, že metoda výpočtu hodinové sazby pro nahraditelné náklady použitá navrhovatelkou vede k tomu, že se Komise podílí na úhradě celkových nákladů nesouvisejících s projektem.
   Napadený rozsudek porušuje dále obecnou právní zásadu dobré víry, neboť nejasnost všeobecných podmínek obdržených ve sporných smlouvách měla být namísto toho, aby bylo riziko použití přenášeno na navrhovatelku, vykládána k tíži Komise a ve prospěch navrhovatelky.
   Napadený rozsudek porušuje i zákaz zkreslování důkazů neboť posouzení skutkového stavu předneseného v prvním stupni navrhovatelkou je zjevně nesprávné.
   Napadený rozsudek dále porušuje závazné normy použitelného belgického práva a zásadu účinné právní ochrany, neboť neprávem vychází z „jednoznačného“ výkladu všeobecných podmínek a vylučuje tak použití belgického práva.
   Konečně napadený rozsudek porušuje i povinnost odůvodnění a použitelné právo, neboť s ohledem na povinnost zaplatit paušální náhradu škody sice uznává, že článek II.30 všeobecných podmínek porušuje závazné belgické právo, avšak nedovozuje z toho nepoužitelnost článku II.30 všeobecných podmínek, ale provádí protiprávní snížení, které zachovává jeho platnost.


title: Věc C-396/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satakunnan käräjäoikeus (Finsko) dne 12. července 2013 — Sähköalojen ammattiliitto ry v. Elektrobudowa Spolka Akcyjna

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/37

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satakunnan käräjäoikeus (Finsko) dne 12. července 2013 — Sähköalojen ammattiliitto ry v. Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Věc C-396/13)
   2013/C 260/67
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Satakunnan käräjäoikeus (Finsko)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Žalovaná: Elektrobudowa Spółka Akcyjna

      Předběžné otázky

               1)

               Mohou se odbory jednající v zájmu pracovníků odvolávat vůči poskytovateli služeb z jiného členského státu přímo na článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, jako bezprostřední pramen práva, je-li ustanovení (článek 84 polského zákoníku práce), jemuž je vytýkáno, že je v rozporu článkem 47, čistě vnitrostátním ustanovením?

               2)

               Vyplývá v soudním řízení, jehož předmětem jsou splatné pohledávky ve smyslu směrnice 96/71/ES (1), a které je vedeno ve státě, ve kterém je práce vykonávána, z unijního práva, zejména ze zásady účinné právní ochrany vyplývající z článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z čl. 5 odst. 2 a z článku 6 uvedené směrnice, vykládané ve spojení se svobodou odborového sdružování zakotvenou v článku 12 Listiny základních práv, že vnitrostátní soud musí ponechat nepoužitým ustanovení zákoníku práce domovského státu pracovníků, které brání postoupení mzdové pohledávky za účelem vymáhání na odbory státu, ve kterém je práce vykonávána, pokud příslušné ustanovení státu, ve kterém je práce vykonávána, postoupení splatné mzdové pohledávky za účelem vymáhání a tím i postavení žalobce na odbory, v nichž jsou sdruženi všichni pracovníci, kteří svoji pohledávku za účelem vymáhání postoupili, připouští?

               3)

               Je nutno ustanovení protokolu č. 30 k Lisabonské smlouvě vykládat v tom smyslu, že je musí zohlednit i jiný, než v Polsku nebo ve Spojeném království nacházející se vnitrostátní soud, pokud dotčený spor vykazuje úzkou vazbu na Polsko, a zejména pokud právem, které je rozhodné pro pracovní smlouvy, je polské právo? Řečeno jinak: Brání polsko-britský protokol finskému soudu v konstatování, že právní nebo správní předpisy, správní praxe nebo správní opatření Polska porušují základní práva, svobody a zásady proklamované v Listině základních práv Evropské unie?

               4)

               Je nutno čl. 14 odst. 2 nařízení č. 593/2008 s ohledem na článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání použití vnitrostátní právní úpravy členského státu, podle níž je zakázáno, postupovat pohledávky a nároky vyplývající z pracovního poměru?

               5)

               Je nutno čl. 14 odst. 2 nařízení č. 593/2008 vykládat v tom smyslu, že právem, jímž se řídí postoupení pohledávek vyplývajících z pracovní smlouvy, je právo, jímž se podle nařízení č. 593/2008 řídí dotčená pracovní smlouva, aniž by záviselo na tom, zda na obsah konkrétního nároku mají vliv i ustanovení jiného práva?

               6)

               Je nutno článek 3 směrnice 96/71/ES vykládat ve světle článků 56 a 57 SFEU v tom smyslu, že pojem minimální mzda zahrnuje základní hodinovou mzdu podle příslušné mzdové třídy, garantovanou úkolovou mzdu, příspěvek na dovolenou, pevný denní příspěvek a náhradu za dobu strávenou cestou na pracoviště, v souladu s tím, jak byly tyto pracovní podmínky, jež spadají pod přílohu směrnice, dohodnuty v kolektivní smlouvě, která byla prohlášena za obecně závaznou?

                           6.1)

                           Je nutno články 56 [a 57] SFEU a/nebo článek 3 směrnice 96/71/ES vykládat v tom smyslu, že brání členským státům, aby jako takzvaný hostitelský stát ve svých vnitrostátních právních předpisech (obecně závazné kolektivní smlouvě) uložili poskytovateli služeb z jiného členského státu, vyplácet pracovníkům vyslaným na území hostitelského státu, náhradu za dobu strávenou cestou na pracoviště a denní příspěvek, pokud se zohlední, že podle příslušných vnitrostátních právních předpisů se vyslaný pracovník během celé doby vyslání považuje za pracovníka, který je na služební cestě, má tedy nárok na náhradu za dobu na cestě a na diety?

                           6.2)

                           Je nutno články 56 a 57 SFEU a/nebo článek 3 směrnice 96/71/ES vykládat v tom smyslu, že znemožňují vnitrostátnímu soudu odmítnout uznat případné zařazení do mzdových tříd, které bylo provedeno podnikem z jiného členského státu v jeho domovském státě?

                           6.3)

                           Je nutno články 56 a 57 SFEU a/nebo článek 3 směrnice 96/71/ES vykládat v tom smyslu, že zaměstnavateli z jiného členského státu dovolují, účinně a pro soud státu, ve kterém je práce vykonávána, závazně stanovit zařazení pracovníků do mzdových tříd, pokud v obecně závazné kolektivní smlouvě státu, ve kterém je práce vykonávána, je — pokud jde o výsledek — stanoveno jiné zařazení do mzdových tříd, nebo může hostitelský členský stát, do něhož byli pracovníci poskytovatele služeb pocházejícího z jiného členského státu vysláni, tomuto poskytovateli služeb nařídit, která ustanovení musí při zařazování pracovníků do mzdových tříd respektovat?

                           6.4)

                           Je nutno při výkladu článku 3 směrnice 96/71/ES ve světle článků 56 a 57 SFEU považovat ubytování, jehož náklady musí na základě kolektivní smlouvy uvedené v otázce č. 6 nést zaměstnavatel, a stravenky, které poskytovatel služeb pocházející z jiného členského státu poskytuje na základě pracovní smlouvy, za náhradu výdajů vzniklých v důsledku vyslání, nebo spadají pod pojem minimální mzda ve smyslu čl. 3 odst. 1?

                           6.5)

                           Je nutno článek 3 směrnice 96/71/ES ve spojení s články 56 a 57 SFEU vykládat v tom smyslu, že obecně závazná kolektivní smlouva státu, ve kterém je práce vykonávána, musí být při výkladu otázky týkající se úkolového odměňování, náhrady za dobu strávenou cestou na pracoviště a denních příspěvků považována za odůvodněnou požadavkem veřejného pořádku?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. L 18, s. 1).


title: Věc C-492/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Traum EOOD v. Direktor na Direktsia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite „Řízení o předběžné otázce — Daně — DPH — Směrnice 2006/112/ES — Článek 138 odst. 1 — Osvobození od daně vztahující se na plnění uvnitř Společenství — Pořizovatel neidentifikovaný pro účely DPH — Povinnost prodávajícího prokázat pravost podpisu pořizovatele nebo jeho zástupce — Zásady proporcionality, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání — Přímý účinek“

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/11

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Traum EOOD v. Direktor na Direktsia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
   (Věc C-492/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 138 odst. 1 - Osvobození od daně vztahující se na plnění uvnitř Společenství - Pořizovatel neidentifikovaný pro účely DPH - Povinnost prodávajícího prokázat pravost podpisu pořizovatele nebo jeho zástupce - Zásady proporcionality, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání - Přímý účinek“)
   (2014/C 439/15)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad – Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Traum EOOD

      Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno -osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite

      Výrok

               1)

               Článek 138 odst. 1 a čl. 139 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/88/EU ze dne 7. prosince 2010, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, odepřel daňový orgán členského státu nárok na osvobození od daně z přidané hodnoty z titulu dodání uvnitř Společenství z důvodu, že pořizovatel nebyl v jiném členském státě identifikovanou osobou k DPH a dodavatel neprokázal pravost podpisu na dokumentech předložených na podporu svého prohlášení o dodání, které mělo být podle něj osvobozeno od daně, ani zmocnění osoby, která tyto dokumenty podepsala jménem pořizovatele, přestože doklady prokazující nárok na osvobození od daně předložené dodavatelem na podporu jeho daňového přiznání, splňovaly požadavky uvedené ve výčtu dokumentů, které musí být předloženy uvedenému orgánu, jenž je upraven ve vnitrostátním právu, a tyto důkazy byly tímto orgánem nejprve akceptovány jako průkazné doklady, což musí ověřit předkládající soud.

               2)

               Článek 138 odst. 1 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/88, musí být vykládán v tom smyslu, že má přímý účinek, takže se jej osoby povinné k dani mohou dovolávat u vnitrostátních soudů vůči státu a domáhat se nároku na osvobození od DPH z titulu dodání uvnitř Společenství.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


title: Věc F-59/08: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. října 2008 – Klug v. EMEA

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/60

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. října 2008 – Klug v. EMEA
   (Věc F-59/08) (1)

   (2008/C 313/112)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.8.2008, s. 62.


title: Věc T-395/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2007 – Multikauf Warenhandelsgesellschaft v. OHIM – DEMO Holding (webmulti)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/44

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2007 – Multikauf Warenhandelsgesellschaft v. OHIM – DEMO Holding (webmulti)
   (Věc T-395/05) (1)

   (2007/C 199/85)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc C-416/14: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Itálie) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA v. Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza „Řízení o předběžné otázce — Telekomunikační sítě a služby — Směrnice 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES — Volný pohyb koncových zařízení pro pozemní mobilní telekomunikace — Směrnice 1999/5/ES — Poplatek za užívání zařízení — Obecné oprávnění nebo licence k užívání — Smlouva o předplatném nahrazující obecné oprávnění nebo licenci — Rozdílné zacházení s uživateli se smlouvou o předplatném a s uživateli, kteří takovouto smlouvu neuzavřeli“

text:
               9.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/13

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Itálie) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA v. Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Věc C-416/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Telekomunikační sítě a služby - Směrnice 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES - Volný pohyb koncových zařízení pro pozemní mobilní telekomunikace - Směrnice 1999/5/ES - Poplatek za užívání zařízení - Obecné oprávnění nebo licence k užívání - Smlouva o předplatném nahrazující obecné oprávnění nebo licenci - Rozdílné zacházení s uživateli se smlouvou o předplatném a s uživateli, kteří takovouto smlouvu neuzavřeli“)
   (2015/C 371/16)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Žalovaní: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Výrok

               1)

               Směrnice:

                           —

                           Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody, zejména článek 8,

                           —

                           Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice),

                           —

                           Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES ze dne 25. listopadu 2009,

                           —

                           Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a

                           —

                           Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009

                     musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě týkající se uplatňování takového poplatku, jako je správní poplatek za vládní koncesi, podle níž používání koncových zařízení pro pozemní mobilní radiokomunikaci v rámci smlouvy o předplatném podléhá obecnému oprávnění nebo licenci, jakož i zaplacení tohoto poplatku, pokud samotná smlouva o předplatném nahrazuje licenci nebo obecné oprávnění, a pokud tedy v této souvislosti není vyžadován žádný zásah správních orgánů.

               2)

               Článek 20 směrnice 2002/22, ve znění směrnice 2009/136, a článek 8 směrnice 1999/5 musí být vykládány v tom smyslu, že pro účely uplatňování takového poplatku, jako je správní poplatek za vládní koncesi, nebrání tomu, aby byla smlouva o předplatném na mobilní telefonní služby, která musí mimo jiné uvádět údaj o druhu dotčeného koncového zařízení a příslušné homologaci, postavena na roveň obecnému oprávnění nebo licenci pro provozování radioelektrické stanice.

               3)

               V takovém případě, o jaký se jedná ve věcech v původních řízeních, musí být unijní právo, jak vyplývá ze směrnic 1999/5, 2002/19, 2002/20, ve znění směrnice 2009/140, 2002/21 a 2002/22, ve znění směrnice 2009/136, jakož i z článku 20 Listiny základních práv Evropské unie, vykládáno v tom smyslu, že nebrání rozdílnému zacházení s uživateli koncových zařízení pro pozemní mobilní radiokomunikaci v závislosti na tom, zda uzavřeli smlouvu o předplatném na mobilní telefonní služby, nebo zda si tyto služby zakoupili formou předplacených či dobíjecích karet, na jehož základě pouze první skupina uživatelů podléhá takové právní úpravě, jaká stanoví správní poplatek za vládní koncesi.

      (1)  Úř. věst. C 431, 1. 2. 2014.


title: Věc T-136/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. června 2006 – Freiherr von Cramer-Klett a Rechtlerverband Pfronten v. Komise ( Směrnice Rady 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin — Rozhodnutí Komise 2004/69/ES — Seznam lokalit významných pro Společenství v alpínské biogeografické oblasti — Žaloba na neplatnost — Nepřípustnost )

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/43

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. června 2006 – Freiherr von Cramer-Klett a Rechtlerverband Pfronten v. Komise
   (Věc T-136/04) (1)

   („Směrnice Rady 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí Komise 2004/69/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství v alpínské biogeografické oblasti - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost“)
   (2006/C 224/93)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobci: Rasso Freiherr von Cramer-Klett (Aschau im Chiemgau, Německo) a Rechtlerverband Pfronten ( Pfronten, Německo) (zástupci: T. Schönfeld a L. Thum, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a B. Schima, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice na podporu žalované: Finská republika (zástupkyně: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnkyně)
   Předmět
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/69/ES ze dne 22. prosince 2003, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v alpínské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. 2004, L 14, s. 21).
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.

               3)

               Finská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 190, 24.7.2006.


title: Věc C-620/13 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. října 2014 – British Telecommunications plc v. Evropská komise a BT Pension Scheme Trustees Ltd „Kasační opravný prostředek — Státní podpora — Osvobození penzijního fondu od placení příspěvků do penzijního ochranného fondu, týkající se určitých zaměstnanců — Selektivní charakter opatření“

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. října 2014 – British Telecommunications plc v. Evropská komise a BT Pension Scheme Trustees Ltd
   (Věc C-620/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Osvobození penzijního fondu od placení příspěvků do penzijního ochranného fondu, týkající se určitých zaměstnanců - Selektivní charakter opatření“)
   (2014/C 439/19)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: British Telecommunications plc (zástupci: J. Holmes, Barrister, H. Legge QC)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a N. Khan, zmocněnci), BT Pension Scheme Trustees Ltd (zástupci: J. Derenne a A. Müller-Rappard, advokáti, pověření M. Farleyem, solicitor)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem British Telecommunications plc a BT Pension Scheme Trustees Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


title: Věc T-557/13: Žaloba podaná dne 24. října 2013 — Německo v. Komise

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/25

         Žaloba podaná dne 24. října 2013 — Německo v. Komise
   (Věc T-557/13)
   2014/C 9/41
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil za neplatný článek 1 a přílohu prováděcího rozhodnutí Evropské komise ze dne 13. srpna 2013, kterým se z financování Evropské unie vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), v rozsahu, ve kterým se vylučují příslušnými platebními agenturami Spolkové republiky Německa poskytnuté platby ve výši celkově 6 192 951,34 eur v rámci provádění podpůrného opatření pro odvětví brambor v letech 2003 až 2005 z financování Evropské unie;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z nepřihlédnutí k podmínkám poskytnutí prémie a podpory — vyplacení minimální ceny
               Žalobkyně uplatňuje porušení čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 1258/1999 (1) a článku 31 nařízení (ES) č. 1290/2005 (2) ve spojení s článkem 5 nařízení (ES) č. 1868/94 (3), článkem 11 nařízení (ES) č. 97/95 (4), článkem 10 nařízení (ES) č.. 2236/2003 (5) a článkem 26 nařízení (ES) č. 2237/2003 (6) tím, že výdaje byly vyloučeny z financování, i když splňovaly podmínky pro poskytnutí prémie a podpory, protože byla za požadované množství zaplacena minimální cena.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění
               V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje porušení čl. 296 odst. 2 SFEU, jelikož Komise dostatečně a nesporně neodůvodnila, proč údajně z článku 11 nařízení č. 97/95, článku 10 nařízení č. 2236/2003 a článku 26 nařízení č. 2237/2003 s přihlédnutím ke všem jazykovým zněním vyplývá taková podmínka pro vyplacení prémie nebo podpory, že podnik na výrobu škrobu již zaplatil minimální cenu za celé v hospodářském roce dodané množství brambor.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti sdělit námitky do 24 měsíců
               Žalobkyně vytýká porušení čl. 7 odst. 4 pododstavce 1 ve spojení s pododstavcem 5 písm. a) nařízení č. 1258/1999, jakož i čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1663/95 (7) a čl. 31 odst. 3 pododstavce 1 ve spojení s odstavcem 4 písm. a) nařízení č. 1290/2005, jakož i čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 (8), jelikož Komise námitku (neprovedení „klíčových kontrol“), na které založila vyloučení výdajů, nesdělila účinně Spolkové republice Německo do 24 měsíců od okamžiku, kdy k výdajům došlo.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z příliš dlouhé doby řízení
               Zde žalobkyně uplatňuje porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999, článku 8 nařízení č. 1663/95, článku 31 nařízení č. 1290/2005 a článku 11 nařízení č. 885/2006 ve spojení s obecnou právní zásadou provedení správního řízení v přiměřené lhůtě a porušení práv na obranu, jelikož řízení před Komisí trvalo příliš dlouho.

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 pododstavce 4 nařízení č. 1258/1999, čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005 a zásady proporcionality
               Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu tvrdí, že Komise paušální opravou ve výši 10 % přiměřeně neposoudila druh a malý dosah případného porušení, a navíc nepřihlédla k okolnosti, že Unii ve skutečnosti nevznikla žádná finanční újma a ani neexistovalo skutečné riziko vzniku újmy.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky
   (Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25 s. 414)

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky
   (Úř. věst. L 209, s. 1).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1868/94 ze dne 27. července 1994, kterým se stanoví režim kvót pro výrobu bramborového škrobu (Úř. věst. L 197, s. 4).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 97/95 ze dne 17. ledna 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o minimální cenu a vyrovnávací platbu, která se vyplatí producentům brambor, a nařízení Rady (ES) č. 1868/94, kterým se stanoví režim kvót pro výrobu bramborového škrobu (Úř. věst. L 16, s. 3).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 2236/2003 ze dne 23. prosince 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1868/94, kterým se stanoví režim kvót pro výrobu bramborového škrobu (Úř. věst. L 339, s. 45).

      (6)  Nařízení Komise (ES) č. 2237/2003 ze dne 23. prosince 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým režimům podpor stanoveným v hlavě IV nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 339, s. 52).

      (7)  Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158 s. 6).

      (8)  Nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. L 171, 23.6.2006, s. 90).


title: Věc C-212/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – František Ryneš v. Úřad pro ochranu osobních údajů „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 95/46/ES — Ochrana fyzických osob — Zpracování osobních údajů — Pojem ‚výkon výlučně osobních či domácích činností‘ “

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/6

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – František Ryneš v. Úřad pro ochranu osobních údajů
   (Věc C-212/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 95/46/ES - Ochrana fyzických osob - Zpracování osobních údajů - Pojem ‚výkon výlučně osobních či domácích činností‘“)
   (2015/C 046/07)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatel: František Ryneš

      Žalovaný: Úřad pro ochranu osobních údajů

      Výrok

   Článek 3 odst. 2 druhá odrážka směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že provozování kamerového systému – při kterém je obrazový záznam zachycující osoby ukládán formou nekonečné smyčky do takového nahrávacího zařízení, jako je pevný disk – umístěného fyzickou osobou na jejím rodinném domě za účelem ochrany majetku, zdraví a života majitelů domu, přičemž takový systém zabírá též veřejné prostranství, nepředstavuje zpracování údajů pro výkon výlučně osobních či domácích činností ve smyslu uvedeného ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc F-20/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 10. listopadu 2011 — Juvyns v. Rada ( „Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Hodnotící období 2008 — Srovnávací přezkum zásluh — Řízení vycházející z hodnotících zpráv 2005-2006 — Kritérium míry služební odpovědnosti“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/22

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 10. listopadu 2011 — Juvyns v. Rada
   (Věc F-20/09) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Hodnotící období 2008 - Srovnávací přezkum zásluh - Řízení vycházející z hodnotících zpráv 2005-2006 - Kritérium míry služební odpovědnosti)
   2012/C 138/42
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marc Juvyns (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně K. Zieleśkiewicz a G. Kimberley, zmocněnci, poté K. Zieleśkiewicz a M. Bauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy AST 7 za hodnotící období 2008, a v rozsahu, v němž je to nezbytné, i rozhodnutí povýšit do této platové třídy úředníky, kteří si to zaslouží méně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Marc Juvyns ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 113, 16.5.2009, s. 46.


title: Věc T-511/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2015 – Niki Luftfahrt v. Komise „Státní podpory — Podpora na restrukturalizaci poskytnutá Rakouskem ve prospěch skupiny Austrian Airlines — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za slučitelnou se společným trhem s výhradou dodržení určitých podmínek — Privatizace skupiny Austrian Airlines — Určení příjemce podpory — Pokyny pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2015 – Niki Luftfahrt v. Komise
   (Věc T-511/09) (1)

   („Státní podpory - Podpora na restrukturalizaci poskytnutá Rakouskem ve prospěch skupiny Austrian Airlines - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za slučitelnou se společným trhem s výhradou dodržení určitých podmínek - Privatizace skupiny Austrian Airlines - Určení příjemce podpory - Pokyny pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích“)
   (2015/C 213/43)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Niki Luftfahrt GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: H. Asenbauer a A. Habeler, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně B. Martenczuk a K. Gross, zmocněnci, ve spolupráci s G. Quardtem, advokátem, poté B. Martenczuk a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s G. Quardtem a J. Lipinskym, advokáty)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rakouská republika (zástupci: C. Pesendorfer a M. Klamert, zmocněnci); Deutsche Lufthansa AG (Kolín, Německo) (zástupci: původně H.-J. Niemeyer, H. Ehlers a M. Rosenberg, poté H.-J. Niemeyer, H. Ehlers, C. Kovács a S. Völcker, advokáti); Austrian Airlines AG (Vídeň) (zástupci: původně H.-J. Niemeyer, H. Ehlers a M. Rosenberg, poté H.-J. Niemeyer, H. Ehlers a C. Kovács, advokáti); a Österreichische Industrieholding AG (Vídeň) (zástupci: T. Zivny, P. Lewisch a H. Kristoferitsch, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/137/ES ze dne 28. srpna 2009 o státní podpoře C 6/09 (ex N 663/08) – Rakousko – Austrian Airlines – plán restrukturalizace (Úř. věst. 2010, L 59, s. 1), kterým se prohlašuje za slučitelnou se společným trhem, s výhradou dodržení určitých podmínek, podpora na restrukturalizaci poskytnutá Rakouskou republikou ve prospěch skupiny Austrian Airlines v rámci převzetí této skupiny koncernem Lufthansa.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Niki Luftfahrt GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi, společnostem Österreichische Industrieholding AG, Deutsche Lufthansa AG a Austrian Airlines AG.

               3)

               Rakouská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 80, 27.3.2010.


title: Věc C-66/15: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. ledna 2016 – Evropská komise v. Řecká republika „Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb služeb — Motorová vozidla — Pronájem nebo leasing motorového vozidla osobou s bydlištěm či sídlem v jednom členském státě od poskytovatele usazeného v jiném členském státě — Daň vybíraná při registraci tohoto vozidla v prvním členském státě — Výběr plné částky registrační daně“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/15

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. ledna 2016 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-66/15) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Motorová vozidla - Pronájem nebo leasing motorového vozidla osobou s bydlištěm či sídlem v jednom členském státě od poskytovatele usazeného v jiném členském státě - Daň vybíraná při registraci tohoto vozidla v prvním členském státě - Výběr plné částky registrační daně“)
   (2016/C 098/19)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Wasmeier a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: K. Boskovits a V. Karrá, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že od poskytovatele usazeného v jiném členském státě vybírala při registraci vozidla, které si od něj pronajal nebo v rámci leasingu užíval zákazník s bydlištěm nebo sídlem v Řecku, plnou částku registrační daně stanovené řeckými právními předpisy, aniž byla zohledněna doba platnosti smlouvy o nájmu nebo leasingové smlouvy a délka užívání daného vozidla na řeckém státním území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 56 SFEU až 62 SFEU.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27. 4. 2015.


title: Věc T-324/15: Usnesení Tribunálu ze dne 10. května 2016 – Volkswagen v. EUIPO – Andrã (BAG PAX) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o zrušení — Slovní ochranná známka Evropské unie BAG PAX — Skutečné užívání ochranné známky — Článek 15 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 — Žaloba zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění“

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/40

         Usnesení Tribunálu ze dne 10. května 2016 – Volkswagen v. EUIPO – Andrã (BAG PAX)
   (Věc T-324/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Evropské unie BAG PAX - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 15 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění“)
   (2016/C 260/50)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: U. Sander, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. Kunz, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem, dříve BAGPAX Cargo Systems e.K.: Marvin Dominic Andrã, (Saarlouis, Německo) (zástupce: T. Dohmen, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. dubna 2015 (věc R 1971/2014-4) týkajícímu se řízení o zrušení mezi Volkswagen a BAGPAX Cargo Systems.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Volkswagen AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 270, 17. 8. 2015.


title: Věc T-417/05: Žaloba podaná dne  29. listopadu 2005  – ENDESA v. Komise

text:
               28.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/20

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2005 – ENDESA v. Komise
   (Věc T-417/05)
   (2006/C 22/38)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: ENDESA S.A. (zástupci: M. Merola, M. Odriozola, S. Baxter, M. Muñoz de Juan a J. Flynn, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně
   Zrušit rozhodnutí Komise ze dne 15. listopadu 2005, věc COMP/M.3986 Gas Natural/Endesa
   Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předmětem žaloby je zrušení rozhodnutí Komise ze dne 15. listopadu 2005, kterým bylo stanoveno, že veřejný návrh společnosti Gas Natural SDG, S.A. na převzetí 100 % akcií společnosti Endesa, S.A. ze dne 5. září 2005 nepovede ke spojení s významem pro celé Společenství.
   Žaloba na neplatnost proti Komisi jako předběžnou otázku vznáší existenci mnoha vad řízení. Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, zaprvé, že napadené rozhodnutí mělo být přijato před rozhodnutím o žádosti o postoupení upravené v článku 22 nařízení o spojování, jelikož ze samotného textu tohoto ustanovení vyplývá, že rozhodnutí o žádostech o postoupení se musí týkat spojení, která respektují prahové hodnoty jedné nebo více vnitrostátních právních úprav a která nemají význam pro celé Společenství.
   Zadruhé, žalobkyně vytýká Komisi nedostatečnou transparentnost průběhu řízení a následné porušení jejích práv obhajoby.
   Konečně, žalobkyně tvrdí, že Komise měla požádat o přerušení vnitrostátního řízení, které probíhá paralelně před vnitrostátními orgány. Žalobkyně se domnívá, že skutečnost, že nedošlo k žádosti o uvedené přerušení, již sama představuje ve světle základních zásad systému kontroly spojování závažnou vadu řízení.
   Pokud jde o argumenty ve věci samé, uvedená žaloba uvádí porušení určitých článků nařízení (ES) č. 139/2004 (1) a existenci zjevného nesprávného posouzení. Rozhodnutí tak jednak podle názoru žalobkyně porušuje pravidla o příslušnosti stanovená v nařízení o spojování tím, že přenáší důkazní břemeno, pokud jde o vymezení významu pro celé Společenství na společnost Endesa, což je zjevně neslučitelné s kogentní povahou norem, které stanoví výlučné pravomoci Komise.
   Žalobkyně tvrdí rovněž, že rozhodnutí tím, že nebere v úvahu konsolidovanou účetní závěrku společnosti Endesa za poslední účetní rok, platně vyhotovenou v souladu s účetními pravidly Společenství (IAS/IFRS) platnými v okamžiku spojení, porušuje článek 5 nařízení o spojování, protože se odchyluje od praxe Komise a dostává se do rozporu se zásadami vyjádřenými ve sdělení o výpočtu obratu.
   Žalobkyně ve vztahu k úpravám, které rozhodnutí přezkoumává s ohledem na sdělení o výpočtu obratu, dodává, že některé z těchto úprav se řídí striktním uplatněním platných účetních pravidel Společenství, přičemž tyto úpravy nelze zaměňovat s úpravami podle článku 5 nařízení o spojování. V každém případě všechny úpravy, které jsou přezkoumávány v rozhodnutí, měly být uznány, protože odpovídají cíli určit skutečnou hospodářskou hodnotu podniků, které se účastní spojení.
   Konečně žalobkyně poukazuje na to, že rozhodnutí tím, že nesprávně vymezuje výlučnou pravomoc Komise, porušuje zásadu právní jistoty a je v rozporu s jednotným uplatňováním nařízení o spojování.

      (1)  Úř. věst. L 24, 29.1.2004, s. 1.


title: Spojené věci C-358/13 a C-181/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2014 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – trestní řízení proti Markusovi D. (C-358/13) a proti G. (C-181/14) „„Humánní léčivé přípravky — Směrnice 2001/83/ES — Oblast působnosti — Výklad pojmu ‚léčivý přípravek‘  — Význam kritéria schopnosti ovlivňovat fyziologické funkce — Výrobky na bázi aromatických bylin a kanabinoidů — Vyloučení“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/19

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2014 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – trestní řízení proti Markusovi D. (C-358/13) a proti G. (C-181/14)
   (Spojené věci C-358/13 a C-181/14) (1)

   („„Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Oblast působnosti - Výklad pojmu ‚léčivý přípravek‘ - Význam kritéria schopnosti ovlivňovat fyziologické funkce - Výrobky na bázi aromatických bylin a kanabinoidů - Vyloučení“)
   2014/C 315/27
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původních trestních řízení

   Markus D. (C-358/13) a G. (C-181/14)

      Výrok

   Článek 1 bod 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, musí být vykládán v tom smyslu, že pod něj nespadají takové látky, jako jsou látky ve věcech v původních řízeních, jejichž účinky se omezují pouze na ovlivnění fyziologických funkcí a které nejsou schopny vyvolat přímo či nepřímo prospěšné účinky na lidské zdraví, jsou užívány pouze k vyvolání stavu opojenosti a jsou přitom pro lidské zdraví škodlivé.

      (1)  Úř. věst. C 325, 9. 11. 2013.

      Úř. věst. C 212, 7. 7. 2014.


title: Věc C-265/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale della Lombardia (Itálie) dne 19. června 2008 – Federutility a další v. Autorità per l'energia elettrica e il gas

text:
               13.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale della Lombardia (Itálie) dne 19. června 2008 – Federutility a další v. Autorità per l'energia elettrica e il gas
   (Věc C-265/08)
   (2008/C 236/09)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale Amministrativo Regionale della Lombardia
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa

      Žalovaný: Autorità per l'energia elettrica e il gas
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES (1) ze dne 26. června 2003, který stanoví otevření trhu se zemním plynem, vykládán v souladu se zásadami plynoucími ze Smlouvy o ES tak, že je v rozporu s tímto ustanovením a se zásadami vyplývajícími ze Smlouvy o ES vnitrostátní právní úprava (a následující prováděcí předpisy), která i po 1. červenci 2007 zachovává vnitrostátnímu regulačnímu úřadu pravomoc určovat referenční ceny pro dodávky zemního plynu domácnostem (neurčitá kategorie, neurčená v referenčních pásmech, která sama o sobě nezahrnuje hodnocení zvláštních podmínek sociálně-ekonomického znevýhodnění, kterými by bylo možné odůvodnit výše uvedené referenční ceny), které mají distributorské a zásobovací společnosti povinnost zahrnout ve své obchodní nabídce v rámci povinností veřejné služby; nebo:

               2)

               Musí být tento předpis (uvedený článek 23) vykládán společně s ustanovením článku 3 směrnice 2003/55/ES (v němž se stanoví, že členské státy mohou uložit z důvodů obecného hospodářského zájmu podnikům působícím v odvětví zemního plynu povinnosti veřejné služby, které se mohou týkat, mimo jiné, cen dodávek) tak, že není v rozporu s výše uvedenými předpisy Společenství vnitrostátní právní úprava, která s ohledem na zvláštní situaci na trhu, pro niž je dosud charakteristická absence podmínek „účinné hospodářské soutěže“, tedy přinejmenším v oblasti velkoobchodní sítě, připouští určování referenční ceny zemního plynu na správní úrovni a její povinné uvádění v obchodní nabídce každé dodavatelské společnosti domácnostem v rámci institutu univerzální služby, přestože se má mít za to, že všichni zákazníci mají „svobodnou“ volbu?

      (1)  Úř. věst. L 176, s. 57.


title: Věc T-4/17: Žaloba podaná dne 4. ledna 2017 – Coedo Suárez v. Rada

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/35

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2017 – Coedo Suárez v. Rada
   (Věc T-4/17)
   (2017/C 078/48)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ángel Coedo Suárez (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že je tato žaloba přípustná;

               —

               zrušil rozhodnutí, které přijal dne 4. března 2016 generální tajemník Rady, a v případě potřeby i rozhodnutí přijaté dne 27. září 2016 generálním tajemníkem Rady, kterým byla zamítnuta stížnost;

               —

               uložil žalované povinnost zaplatit částku stanovenou ex aequo et bono na 5 000 eur nebo jakoukoliv jinou částku, kterou bude Tribunál považovat za přiměřenou jako náhradu nemajetkové újmy, navýšenou o úroky z prodlení ve výši stanovené právními předpisy ode dne vyhlášení rozsudku;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 78 pátého pododstavce služebního řádu úředníků Evropské unie, jelikož Rada nesprávně posoudila dopis ze dne 20. listopadu 2015 jako stížnost a v důsledku toho jej považovala za nepřípustný. Žádost o uznání původu invalidity v povolání ze dne 20. listopadu 2015 kromě toho nelze považovat za nepřípustnou ani z důvodu překročení přiměřené lhůty.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy a povinnosti jednat s řádnou péčí, jelikož Rada tím, že zamítla žádost žalobce o uznání původu invalidity v povolání z nesprávných důvodů, které odporují zásadám vyplývajícím z judikatury, prodloužila délku řízení a nerespektovala tak zásadu přiměřené lhůty a obecně zásadu řádné správy.


title: Věc C-119/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Frisdranken Industrie Winters BV v. Red Bull GmbH ( „Ochranné známky — Směrnice 89/104/EHS — Článek 5 odst. 1 písm. b) — Plnění plechovek již opatřených označením podobným ochranné známce — Poskytování služeb na objednávku a podle pokynů třetí osoby — Žaloba majitele ochranné známky proti poskytovateli“ )

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Frisdranken Industrie Winters BV v. Red Bull GmbH
   (Věc C-119/10) (1)

   (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Článek 5 odst. 1 písm. b) - Plnění plechovek již opatřených označením podobným ochranné známce - Poskytování služeb na objednávku a podle pokynů třetí osoby - Žaloba majitele ochranné známky proti poskytovateli)
   2012/C 39/03
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Frisdranken Industrie Winters BV

      Žalovaná: Red Bull GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článku 5 první směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) — Právo majitele zapsané ochranné známky bránit neoprávněnému užívání jeho ochranné známky — Užívání označení — Plnění plechovek již opatřených označením jako služba na objednávku a podle pokynů třetí osoby — Výrobky určené výhradně na vývoz mimo Benelux a mimo území Evropské unie — Relevantní veřejnost

      Výrok

   Článek 5 odst. 1 písm. b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že poskytovatel služby, který na objednávku a podle pokynů třetí osoby plní obaly, které mu byly dodány touto třetí osobou, jež na ně předtím umístila označení totožné nebo podobné označení chráněnému jako ochranná známka, sám neuskutečňuje užívání tohoto označení, které může být na základě tohoto ustanovení zakázáno.

      (1)  Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


title: Spojené věci T-40/07 P-REV a T-62/07 P-REV: Usnesení Tribunálu ze dne 16. dubna 2012 — de Brito Sequeira Carvalho v. Komise ( „Řízení — Návrh na obnovu řízení — Nová skutečnost — Neexistence — Nepřípustnost“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. dubna 2012 — de Brito Sequeira Carvalho v. Komise
   (Spojené věci T-40/07 P-REV a T-62/07 P-REV) (1)

   (Řízení - Návrh na obnovu řízení - Nová skutečnost - Neexistence - Nepřípustnost)
   2012/C 174/34
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: José António de Brito Sequeira Carvalho (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Boury, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)

      Předmět

   Návrh na obnovu řízení, jehož předmětem je rozsudek Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) ze dne 5. října 2009, de Brito Sequeira Carvalho v. Komise a Komise v. de Brito Sequeira Carvalho (T-40/07 P a T-62/07 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).

      Výrok

               1)

               Návrh na obnovu řízení se odmítá jako nepřípustný.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Plénum

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/4

      Plénum
      (2010/C 288/05)
      Dne 20. září 2010 Tribunál rozhodl v souladu s čl. 32 odst. 1 druhým pododstavcem jednacího řádu, že pokud je v návaznosti na určení generálního advokáta na základě článku 17 jednacího řádu počet soudců pléna Tribunálu sudý, předem stanovené pořadí, uplatňované po dobu tří let, na kterou jsou zvoleni předsedové senátů složených z pěti soudců, podle kterého předseda Tribunálu určí soudce, který se nezúčastní rozhodování dotyčné věci, je opačným pořadím, než které soudci zastávají podle délky doby ve funkci v souladu s článkem 6 jednacího řádu, ledaže soudce, který je takto určený, je soudcem zpravodajem. V posledně uvedeném případě bude určen soudce, který mu v pořadí podle délky doby ve funkci bezprostředně předchází.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. července 2004 ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03, Georgios Gouvras proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Přidělení — Dočasné přidělení v zájmu služby — Změna místa přidělení se zpětnou účinností a související finanční nároky — Vrácení přeplatků — Příspěvek na zařízení a denní příspěvek — Převedení části platu mimo místo přidělení)

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/18

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 15. července 2004
   ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03, Georgios Gouvras proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Přidělení - Dočasné přidělení v zájmu služby - Změna místa přidělení se zpětnou účinností a související finanční nároky - Vrácení přeplatků - Příspěvek na zařízení a denní příspěvek - Převedení části platu mimo místo přidělení)
   (2004/C 239/37)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03, Georgios Gouvras, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bereldange (Lucembursko), zastoupený J.-N. Louisem, É. Marchalem a A. Coolenem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. Curral a L. Lozano Palacios, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je,
   ve věci T-180/02, zrušení rozhodnutí Komise stanovit, se zpětnou účinností k 1. listopadu 2000 a v průběhu dočasného přidělení žalobce v zájmu služby, místo přidělení posledně uvedeného v Aténách, odepřít žalobci právo na příspěvek za práci v zahraničí a právo na náhradu ročních cestovních výdajů a vztáhnout na jeho odměnu opravný koeficient použitelný v Řecku, jakož i rozhodnutí požadovat vrácení přeplatků a
   ve věci T-113/03, zrušení rozhodnutí Komise, kterým se žalobci odmítá přiznání příspěvku na zařízení a denního příspěvku za období jeho dočasného přidělení v Aténách v zájmu služby a přiznání příspěvku na zařízení za účelem jeho opětovného přidělení v Lucemburku, jakož i rozhodnutí, kterým se omezuje na 35 % část jeho odměny převoditelná v průběhu jeho dočasného přidělení do místa přidělení v Lucemburku, Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci; tajemník: I. Natsinas, rada, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2002 se ruší v rozsahu, v němž žalobci odmítá přiznání příspěvku na zařízení z důvodu jeho dočasného přidělení v Aténách.

               2.

               Ve zbývajících částech se návrhy na zrušení předložené ve věcech T-180/02 a T-113/03 zamítají.

               3.

               Komise ponese své náklady a třetinu nákladů vzniklých žalobci v obou věcech.

               4.

               Žalobce ponese dvě třetiny svých nákladů v těchto věcech.

      (1)  Úř. věst. C 191, 10.8.2002.


title: Věc C-509/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalsko) — IPTM — Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos v. Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda ( „Řízení o předběžné otázce — Články 52 SFEU a 56 SFEU — Volný pohyb služeb — Udělování oprávnění k vedení rekreačního plavidla — Podmínka bydliště v zemi vydání — Omezení pro nerezidenty — Ochrana bezpečnosti na moři — Veřejný pořádek“ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/13

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalsko) — IPTM — Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos v. Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda
   (Věc C-509/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Články 52 SFEU a 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Udělování oprávnění k vedení rekreačního plavidla - Podmínka bydliště v zemi vydání - Omezení pro nerezidenty - Ochrana bezpečnosti na moři - Veřejný pořádek)
   2014/C 93/20
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos (IPTM)

      Žalobkyně: Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalsko — Výklad článků 18, 20, 45, 52 a 62 SFEU — Diskriminace na základě státní příslušnosti — Volný pohyb osob a volné poskytování služeb — Omezení — Ustanovení, které pro vydání průkazu způsobilosti k vedení námořního rekreačního plavidla vyžaduje pobyt na příslušném území

      Výrok

   Články 52 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá podmínku bydliště na vnitrostátním území občanům Evropské unie, kteří si přejí, aby jim uvedený členský stát vydal průkaz způsobilosti k vedení námořních rekreačních plavidel.

      (1)  Úř. věst. C 32, 2. 2. 2013.