title: Věc C-287/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Centrale Raad van Beroep ze dne  15. července 2005  ve věci D.P.W. Hendrix proti Raad van bestuur van het uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Centrale Raad van Beroep ze dne 15. července 2005 ve věci D.P.W. Hendrix proti Raad van bestuur van het uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Věc C-287/05)
   (2005/C 296/18)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozhodnutím Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) ze dne 15. července 2005 ve věci D.P.W. Hendrix proti Raad van bestuur van het uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 18. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Centrale Raad van Beroep žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Musí být s dávkou Wajong, uvedenou v příloze IIa nařízení č. 1408/71 (1) nakládáno jako se zvláštní nepříspěvkovou dávkou, jak je uvedena v čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71, takže na osoby, jakými jsou odvolatelé v původním řízení, se použije pouze režim koordinace stanovený v článku 10a nařízení č. 1408/71? Bude se odpověď na tuto otázku lišit, jestliže dotyčný původně obdržel dávku AAW pro mladé postižené osoby (financovanou z příspěvků), která byla ke dni 1. ledna 1998 bez dalšího přeměněna na dávku Wajong?

               2.

               Jestliže bude odpověď na první otázku kladná: Může se pracovník dovolávat článku 39 ES, provedeného v článku 7 nařízení č. 1612/68 (2), proti členskému státu, jehož je státním příslušníkem, jestliže pracoval výlučně v tomto členském státě, avšak bydliště má na území jiného členského státu?

               3.

               Jestliže bude odpověď na první i druhou otázku kladná: Je třeba chápat článek 39 ES, provedený v čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 tak, že je s ním vždy v souladu ustanovení práva, podle kterého závisí poskytnutí nebo pokračování dávky na tom, zda má dotyčný své bydliště na území členského státu, jehož právní úprava platí, jestliže tato právní úprava stanoví zvláštní nepříspěvkovou dávku ve smyslu čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 a je uvedena v příloze IIa tohoto nařízení?

               4.

               Pro případ, že bude odpověď na první a druhou otázku kladná a na třetí otázku záporná: Je třeba vykládat právo Společenství (zejména čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 a článek 39 ES, jakož i články 12 a 18 ES) v tom smyslu, že povaha Wajong může dostatečně odůvodňovat, aby byla vůči občanu Unie, který v Nizozemsku vykonává práci na plný úvazek a podléhá tak výhradně nizozemským právním předpisům, namítána podmínka bydliště?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci (Úř. věst. L 149 ze dne 5. července 1971, s. 2).

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257 ze dne 19. října 1968, s. 2).


title: Věc T-241/10: Žaloba podaná dne 24. května 2010 — Polsko v. Komise

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/47

         Žaloba podaná dne 24. května 2010 — Polsko v. Komise
   (Věc T-241/10)
   ()
   2010/C 209/71
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: M. Szpunar, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2010/152/EU ze dne 11. března 2010 [oznámeno pod číslem K(2010) 1317], kterým se z financování Evropské unie vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1) v rozsahu, v němž jsou v něm z financování Společenství vyloučeny částky ve výši 279 794 442,15 PLN a 25 583 996,81 eur, jež vynaložila platební agentura schválená Polskou republikou;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V napadeném rozhodnutí je stanovena finanční oprava chyb v systému evidence a kontroly půdy v letech 2005 a 2006, které mají spočívat v tom, že systém evidence půdy nebyl plně vektorizován, že byly k platbám přijaty nezpůsobilé pozemky, že byl regionech s vysokou mírou chyb (Województwo opolskie) proveden příliš malý počet kontrol na místě a že byla nesprávně uplatněna ustanovení o úmyslném nedodržování předpisů.
   Žalobkyně zpochybňuje existenci vytýkaných chyb a vůči napadenému rozhodnutí vznáší následující žalobní důvody.
   Zaprvé uplatňuje porušení čl. 7 odst. 4 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1258/1999 (2) a čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1290/2005 (3), jakož i pokynů stanovených v dokumentu VI/5330/97, neboť finanční oprava byla provedena na základě nesprávného zjištění skutkového stavu a nesprávného právního posouzení, třebaže polské orgány vynaložily výdaje v souladu s právem Evropské unie.
   Žádná z údajných chyb, které byly důvodem pro finanční opravu, se ve skutečnosti nestala, a výdaje vyloučené napadeným rozhodnutím z financování Evropskou unií byly uskutečněny v souladu s právem Evropské unie.
   Systém evidence půdy uplatňovaný v Polsku v letech 2005 až 2006 naprosto beze zbytku odpovídal požadavkům čl. 20 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 (4) a článku 6 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 (5); v mnoha ohledech tyto požadavky značně převyšoval a zajišťoval přísnou ochranu finančních zájmů Evropské unie.
   Vnitrostátní postupy uplatňované v letech 2005 a 2006 umožňovaly účinně a objektivně zjišťovat, zda žadatel v případě nadhodnocených údajů o výměře ploch pozemků přihlášených k platbám jednal či nejednal úmyslně, přičemž ve sporných případech bylo vyžadováno soudní rozhodnutí a dodržována zásada presumpce neviny.
   Uznávání ploch pro platby probíhalo souladu s předpoklady pro způsobilost ploch, neboť podle Aktu o přistoupení je předpokladem způsobilosti plochy její zachování v dobrém stavu pro provozování zemědělských činností (DSZ) ke dni 30. června 2003, zatímco zachování plochy v dobrém stavu pro provozování zemědělských činností a dobrém ekologickém stavu (DZSE) ke dni kontroly nepředstavuje předpoklad pro způsobilost této plochy, nýbrž podmínku, jejíž nesplnění vede ke snížení částky k výplatě.
   Počet kontrol na místě provedených v roce 2005 ve Województwo opolskie odpovídal požadavkům článku 26 nařízení (ES) č. 796/2004.
   Zadruhé uplatňuje žalobkyně porušení čl. 7 odst. 4 čtvrtého pododstavce nařízení č. 1258/1999 a čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005, porušení pokynů stanovených v dokumentu VI/5330/97, jakož i porušení zásady proporcionality, protože paušální oprava je s ohledem na nebezpečí ztráty pro rozpočet Společenství krajně převýšena.
   I kdyby systém kontrol a sankcí stanovený polskými orgány vykazoval určité chyby, čemuž tak není, byly by tyto chyby natolik nepatrné, že by se nebezpečí pro unijní rozpočet vztahovalo na částku mnohem nižší než oprava provedená Komisí v napadeném rozhodnutí. To se týká zejména výše opravy provedené Komisí z toho důvodu, že byl systém evidence půdy údajně nedostatečně vektorizován a v roce 2005 nebylo ve Województwo opolskie provedeno dostatečné množství kontrol.

      (1)  Úř. věst. L 63, s. 7.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25, s. 414.

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky
   Úř. věst. L 209, s. 1.

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s. 243).


title: Spojené věci C-537/12 a C-116/13: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia e Instrucción č. 1 de Catarroja, Juzgado de Primera Instancia č. 17 de Palma de Mallorca – Španělsko) – Banco Popular Español SA v. Maria Teodolinda Rivas Quichimbo, Wilmar Edgar Cun Pérez (C-537/12), a Banco de Valencia SA v. Joaquín Valldeperas Tortosa, María Ángeles Miret Jaume (C-116/13) „Směrnice 93/13/EHS — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Spotřebitelské smlouvy — Smlouva o hypotečním úvěru — Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou — Pravomoc vnitrostátního soudu příslušného pro vykonávací řízení — Zneužívající klauzule — Kritéria pro posouzení“

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/3

         Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia e Instrucción č. 1 de Catarroja, Juzgado de Primera Instancia č. 17 de Palma de Mallorca – Španělsko) – Banco Popular Español SA v. Maria Teodolinda Rivas Quichimbo, Wilmar Edgar Cun Pérez (C-537/12), a Banco de Valencia SA v. Joaquín Valldeperas Tortosa, María Ángeles Miret Jaume (C-116/13)
   (Spojené věci C-537/12 a C-116/13) (1)

   („Směrnice 93/13/EHS - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Spotřebitelské smlouvy - Smlouva o hypotečním úvěru - Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou - Pravomoc vnitrostátního soudu příslušného pro vykonávací řízení - Zneužívající klauzule - Kritéria pro posouzení“)
   2014/C 102/04
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia e Instrucción č. 1 de Catarroja, Juzgado de Primera Instancia č. 17 de Palma de Mallorca

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Popular Español SA (C-537/12), Banco de Valencia SA Jaume (C-116/13),

      Žalovaní: Maria Teodolinda Rivas Quichimbo, Wilmar Edgar Cun Pérez (C-537/12), Joaquín Valldeperas Tortosa, María Ángeles Miret Jaume (C-116/13)

      Předmět věci

   (C-537/12)
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de Primera Instancia e Instrucción – Výklad směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) – Ochrana spotřebitele v oblasti hypotečních úvěrů – Důvod námitky podané v řízení o výkonu rozhodnutí vycházející ze zneužívající povahy ustanovení uvedeného ve smlouvě o hypotečním úvěru – Vnitrostátní procesní předpisy použitelné v řízení o výkonu rozhodnutí, které takový důvod námitky vylučují – Neexistence možnosti, aby vnitrostátní soud posoudil zneužívající povahu takového ustanovení
   (C-116/13)
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca – Výklad čl. 3 odst. 1 a 3, článku 7, a bodu 1 písm. e) a g), a bodu 2 písm. a) přílohy směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) – Ochrana spotřebitele v oblasti hypotečních úvěrů – Vnitrostátní procesní předpisy použitelné v řízení o výkonu rozhodnutí o propadnutí hypoteční záruky – Pravomoc vnitrostátního soudu

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původních řízeních, která soudu, který rozhoduje v řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, neumožňuje ani přezkoumat z úřední povinnosti či na návrh spotřebitele zneužívající povahu ustanovení obsaženého ve smlouvě, ze které vyplývá vymáhaný dluh a která je podkladem pro exekuční titul, ani přijmout předběžná opatření, zejména přerušit výkon rozhodnutí, jestliže je přijetí takového opatření nezbytné k zajištění plného účinku konečného rozhodnutí přijatého v odpovídajícím nalézacím řízení soudem, který je příslušný k posouzení zneužívající povahy daného ustanovení.

               2)

               Článek 3 odst. 1 a 3 směrnice 93/13, jakož i bod 1 písm. e) a g) a bod 2 písm. a) její přílohy musí být vykládány v tom smyslu, že za účelem posouzení zneužívající povahy takového ustanovení o předčasné splatnosti hypotečního úvěru, jako je ustanovení ve věci projednávané v původním řízení, má zvláštní význam zejména:

                           —

                           zda je právo prodávajícího či poskytovatele jednostranně vypovědět smlouvu vázáno na to, že spotřebitel nesplní závazek, který má zásadní význam v rámci daného smluvního vztahu,

                           —

                           zda je toto právo stanoveno pro případy, kdy je takové nesplnění závazku dostatečně závažné vzhledem k délce trvání a k výši úvěru,

                           —

                           zda se toto právo odchyluje od právní úpravy použitelné v případě neexistence dohody v tomto ohledu mezi stranami a ztěžuje tak spotřebiteli – s ohledem na procesní prostředky, které má k dispozici – přístup k soudu a výkon práva se v řízení účinně bránit, a

                           —

                           zda vnitrostátní právo stanoví vhodné a účinné prostředky, které spotřebiteli, vůči němuž je taková klauzule uplatněna, umožní odvrátit účinky jednostranného vypovězení úvěrové smlouvy.

         Předkládajícímu soudu přísluší provést toto posouzení v závislosti na všech okolnostech vlastních sporu, který mu byl předložen.

      (1)  Úř. věst. C 38, 9.2.2013.

      Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


title: Věc T-474/04: Žaloba podaná dne 10. prosince 2004 Pergan GmbH proti Komisi Evropských společenství

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/27

         Žaloba podaná dne 10. prosince 2004 Pergan GmbH proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-474/04)
   (2005/C 45/59)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 10. prosince 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Pergan GmbH, se sídlem v Bocholt (Německo), zastoupenou M. Klusmannem a F. Wiemerem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí ze dne 1. října 2004 (SG-Greffe (2004) D/204343) v části, v níž zamítá návrh žalobkyně na odstranění všech odkazů na žalobkyni v konečném zveřejněném znění rozhodnutí žalované o uložení pokut ze dne 10. prosince 2003 ve věci COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy;

               2.

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadeným rozhodnutím žalovaná částečně zamítla návrh žalobkyně ze dne 13. července 2004 na odstranění jakéhokoliv odkazu na údajně protisoutěžní jednání žalobkyně v konečném zveřejněném rozhodnutí žalované o uložení pokut ze dne 10. prosince 2003 ve věci COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy.
   K odůvodnění žaloby žalobkyně nejprve uplatňuje, že podle článku 21 nařízení č. 17/62 smí zveřejnění rozhodnutí o uložení pokut uvádět pouze zúčastněné podniky. Vzhledem k tomu, že žalobkyně nebyla adresátem rozhodnutí o uložení pokuty, nesmí žalovaná zveřejňovat zjištění učiněná vůči žalobkyni. Mimoto nesměla žalovaná přijmout žádné rozhodnutí o zjištěních v neprospěch žalobkyně. Podle názoru žalobkyně není žalovaná podle nařízení č. 17/62 oprávněna k vydání takového rozhodnutí a nemůže prokázat žádný oprávněný zájem. Konečně žalobkyně namítá porušení v čl. 47 odst. 1 Charty základních práv Evropské unie zakotvené zásady efektivní soudní ochrany. Žalobkyně k tomu uplatňuje, že ačkoliv jí žalovaná přičítá rozsáhlá porušení práva hospodářské soutěže, opomenula jí rozhodnutí o uložení pokuty adresovat a omezila tím možnost její právní ochrany.


title: Věc C-294/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. prosince 2009 — Evropská komise v. Švédské království ( Nesplnění povinnosti státem — Osvobození dovozu vojenské výzbroje a zboží dvojího užití, civilního a vojenského, od cla )

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. prosince 2009 — Evropská komise v. Švédské království
   (Věc C-294/05) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Osvobození dovozu vojenské výzbroje a zboží dvojího užití, civilního a vojenského, od cla“)
   2010/C 51/03
   Jednací jazyk: švédština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Ström van Lier, P. Dejmek a G. Wilms, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království (zástupci: A. Kruse a A. Falk, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalované: Spolková republika Německo (zástupce: M. Lumma, zmocněnec), Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec), Dánské království (zástupce: J. Molde, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 2, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s.1) a, pokud jde o období po dni 31. května 2000, porušení článků 2, 9, 10 a 11 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169) — Osvobození od cla dovozu vojenské výzbroje a zboží dvojího užití, civilního a vojenského

      Výrok

               1)

               Švédské království tím, že nestanovilo a neodvedlo Komisi Evropských společenství vlastní zdroje nevybrané v období od 1. ledna 1998 do 31. prosince 2002 v rámci dovozu válečného materiálu a zboží civilního a vojenského užití, jakož i tím, že nezaplatilo úroky z prodlení dlužné v důsledku toho, že Komisi Evropských společenství neposkytlo uvedené vlastní zdroje, nesplnilo povinnosti, které pro něj až do dne 31. května 2000 vyplývaly z článků 2 a 9 až 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství, ve znění nařízení Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 ze dne 8. července 1996, a povinnosti, které pro něj od uvedeného data vyplývají z článků 2 a 9 až 11 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.

               2)

               Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spolková republika Německo, Finská republika a Dánské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 3.9.2005.


title: Věc C-21/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 18. ledna 2017 – Catlin Europe SE v. O. K. Trans Praha spol. s r. o.

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 18. ledna 2017 – Catlin Europe SE v. O. K. Trans Praha spol. s r. o.
   (Věc C-21/17)
   (2017/C 112/28)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší soud České republiky

      Účastnice původního řízení

      Dovolatelka: Catlin Europe SE

      Žalobkyně: O. K. Trans Praha spol. s r. o.

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 20 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 (1) ze dne 12. 12. 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu vykládat tak, že absence poučení adresáta o možnosti odmítnout přijetí doručované písemnosti dle čl. 8 odst. 1 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 (2) ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 (3) (dále jen „nařízení o doručování písemností“) zakládá právo žalovaného (adresáta) žádat přezkum evropského platebního rozkazu podle čl. 20 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. 12. 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (dále jen „nařízení o evropském platebním rozkazu“)?

      (1)  Úř. věst. 2006, L 399, s. 1.

      (2)  Úř. věst. 2007, L 324, s. 79.

      (3)  Úř. věst. 2000, L 160, s. 37; Zvl. vyd. 19/01, s. 227.


title: Věc C-113/08: Žaloba podaná dne 13. března 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 116/17

         Žaloba podaná dne 13. března 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-113/08)
   (2008/C 116/29)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. A. Rabanal Suárez a P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES (1) ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí, a zejména s jejími články 17, 22 až 25, 30, 33, 35, 40, 41, 43, 44 a 50, jakož i s přílohami I, II a VII, nebo v každém případě tím, že uvedené předpisy neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2006/49/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 31. prosince 2006.

      (1)  Úř. věst. L 177, s. 201.


title: Věc T-295/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2015 – Itálie v. Komise „Jazykový režim — Opravy oznámení o otevřených výběrových řízeních na pozici administrátor — Nová výběrová řízení — Výběr druhého jazyka ze tří jazyků — Nařízení č. 1 — Článek 1d odst. 1, článek 27 a čl. 28 písm. f) služebního řádu — Zásada zákazu diskriminace — Proporcionalita“

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2015 – Itálie v. Komise
   (Věc T-295/13) (1)

   („Jazykový režim - Opravy oznámení o otevřených výběrových řízeních na pozici administrátor - Nová výběrová řízení - Výběr druhého jazyka ze tří jazyků - Nařízení č. 1 - Článek 1d odst. 1, článek 27 a čl. 28 písm. f) služebního řádu - Zásada zákazu diskriminace - Proporcionalita“)
   (2016/C 059/14)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentili a S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall, B. Eggers a G. Gattinara, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Španělské královtsví (zástupce: J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení opravy oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10, pro sestavení seznamu úspěšných uchazečů na pozici administrátor v oblastech evropská veřejná správa, právo, ekonomie, audit a informační a komunikační technologie (Úř. věst. 2013, C 82 A, s. 1), jakož i opravy oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/178/10 a EPSO/AD/179/10, pro sestavení seznamů úspěšných uchazečů na pozici administrátorů v oblastech knihovnictví, resp. informační vědy a audiovizuální média (Úř. věst. 2013, C 82 A, s. 6).

      Výrok rozsudku

               1)

               Oprava oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10, pro sestavení seznamu úspěšných uchazečů na pozici administrátor v oblastech evropská veřejná správa, právo, ekonomie, audit a informační a komunikační technologie, zveřejněná v Úředním věstníku Evropské unie dne 21. března 2013 a oprava oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/178/10 a EPSO/AD/179/10, pro sestavení seznamů úspěšných uchazečů na pozici administrátorů v oblastech knihovnictví, resp. informační vědy a audiovizuální média, zveřejněná v Úředním věstníku Evropské unie dne 21. března 2013, jejíž povaha a obsah byl popsán v bodech 68 až 70 tohoto rozsudku, se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Italskou republikou.

               3)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení související s jeho vedlejším účastenstvím.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


title: Věc C-83/12 PPU: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Minh Khoa Vo ( „Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Nařízení (ES) č. 810/2009 — Vízový kodex Společenství — Články 21 a 34 — Vnitrostátní právní předpisy — Neoprávněný vstup státních příslušníků třetích zemí na území členského státu — Víza získaná podvodným způsobem — Trestní postih převaděče“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/14

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Minh Khoa Vo
   (Věc C-83/12 PPU) (1)

   (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 810/2009 - Vízový kodex Společenství - Články 21 a 34 - Vnitrostátní právní předpisy - Neoprávněný vstup státních příslušníků třetích zemí na území členského státu - Víza získaná podvodným způsobem - Trestní postih převaděče)
   2012/C 174/20
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastník původního trestního řízení

   Minh Khoa Vo

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad článku 21 a článku 34 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (Úř. věst. L 243 s. 1) — Vnitrostátní právní úprava stanovící trestní postih pro převaděče, který protiprávně převede cizince do tuzemska — Použitelnost sankcí, jedná-li se o cizince, který získal vízum u příslušného orgánu jiného členského státu podvodným způsobem, avšak toto vízum ještě nebylo zrušeno na základě postupu uvedeného v nařízení

      Výrok

   Články 21 a 34 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům upravujícím trestní postih za napomáhání k nedovolenému přistěhovalectví v případech, kdy převedené osoby, které jsou státními příslušníky třetích států, jsou držiteli víz, jež získaly podvodným způsobem tím, že příslušné orgány členského státu, jenž je udělil, uvedly v omyl ohledně skutečného účelu cesty, aniž byla tato víza předtím prohlášena za neplatná.

      (1)  Úř. věst. C 126, 28.4.2012.


title: Věc C-491/14: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid – Španělsko) – Rosa dels Vents Assessoria SL v. U Hostels Albergues Juveniles SL „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Ochranné známky — Směrnice 2008/95/ES — Článek 5 odst. 1 — Pojem ‚třetí osoba‘ — Majitel pozdější ochranné známky“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/13

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid – Španělsko) – Rosa dels Vents Assessoria SL v. U Hostels Albergues Juveniles SL
   (Věc C-491/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranné známky - Směrnice 2008/95/ES - Článek 5 odst. 1 - Pojem ‚třetí osoba‘ - Majitel pozdější ochranné známky“)
   (2015/C 213/19)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Rosa dels Vents Assessoria SL

      Žalovaná: U Hostels Albergues Juveniles SL

      Výrok

   Článek 5 odst. 1 směrnice 2008/95/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní přepisy členských států o ochranných známkách, je třeba vykládat v tom smyslu, že se výlučné právo majitele ochranné známky zakázat všem třetím osobám užívat v obchodním styku označení totožná nebo podobná s jeho ochrannou známkou vztahuje na třetí osobu, jež je majitelem pozdější ochranné známky, aniž je nutné, aby tato pozdější ochranná známka byla nejprve prohlášena za neplatnou.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Věc T-619/16: Žaloba podaná dne 30. srpna 2016 – Sicignano v. EUIPO – Inprodi (GiCapri „a giacchett’e capri“)

text:
               24.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/45

         Žaloba podaná dne 30. srpna 2016 – Sicignano v. EUIPO – Inprodi (GiCapri „a giacchett’e capri“)
   (Věc T-619/16)
   (2016/C 392/59)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Pasquale Sicignano (Santa Maria la Carità, Itálie) (zástupci: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli, G. Petrocchi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Inghirami Produzione Distrinuzione SpA (Inprodi) (Miláno, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „GiCapri‚a giacchett’e capri‘“ – Přihláška č. 12 512 778

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. června 2016, ve věci R 806/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO vydané dne 2. června 2016, ve věci R 806/2015-5, kterým byla zamítnuta přihláška č. 12512778 kombinované ochranné známky GiCapri „a giacchett’e capri“ pro třídy výrobků 18, 25 a 35, které tudíž bude muset být vyhověno;

               —

               uložil EUIPO povinnost nahradit žalobci veškeré náklady související s tímto řízením.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-354/13: Žaloba podaná dne 4. července 2013 — Zentralverband de Deutschen Bäckerhandwerks v. Komise

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/43

         Žaloba podaná dne 4. července 2013 — Zentralverband de Deutschen Bäckerhandwerks v. Komise
   (Věc T-354/13)
   2013/C 260/78
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Zentralverband de Deutschen Bäckerhandwerks e. V. (Berlín, Německo) (zástupci: I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert a J. T. Saatkamp, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 8. dubna 2013 ve věcech Kołocz śląski/Kołacz śląski“ — Schlesischer Streuselkuchen (Ref. Ares [2013] 619104 — 10. duben 2013).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nesprávného právního základu

                           —

                           Žalobce uvádí, že žalovaná své rozhodnutí o návrhu žalobce na zrušení zápisu „Kołocz śląski/Kołacz śląski“ jako zeměpisného označení nesprávně opřela o nové znění nařízení (EU) č. 1151/2012 (1) platné v okamžiku přijetí rozhodnutí žalované, přičemž ho měla opřít o staré nařízení (ES) č. 510/2006 (2), které bylo platné v okamžiku podání návrhu žalobce. Žalovaná tím porušila zásadu „tempus regit actum“.

                           —

                           Žalobce dále uvádí, že návrh na zrušení zápisu je podle nařízení č. 510/2006 přípustný a opodstatněný. V této souvislosti krom toho uvádí, že existují dva důvody pro zrušení (předmětné označení je zdruhovělým názvem ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení č. 510/2006; zeměpisná oblast Slezsko byla v zápisu nesprávně vymezená) ve smyslu čl. 12 odst. 2 nařízení č. 510/2006 a že odlišný výklad a odlišné používání tohoto ustanovení by porušil základní práva pekáren ve Spolkové republice Německo

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení nařízení č. 1151/2012

                           —

                           žalobce uvádí, že návrh by byl přípustný a opodstatněný i tehdy, pokud by se posoudil na základě nařízení č. 1151/2012.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1)

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 93, s. 12)


title: Věc T-325/04: Žaloba podaná dne 5. srpna 2004 Citicorp proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               6.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/31

         Žaloba podaná dne 5. srpna 2004 Citicorp proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-325/04)
   (2004/C 273/61)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 5. srpna 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Citicorp, New York (Spojené státy), zastoupenou V. von Bomhard, A. Renckem, C. Schultem a A. Pohlmannem, advokáty.
   Link Interchange Network Ltd. byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. května 2004 ve věci R0789/2002-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Citicorp

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „Worldlink“ (přihláška č. 111880)

               Výrobky a služby:

               Třída 9, 16 a 36

               Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Link Interchange Network Ltd.

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Národní slovní a obrazová ochranná známka „LINK“ pro služby ve třídě 36 (bankovní služby pro výdej hotovosti, převodní a platební služby, služby finančních informací)

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství pro služby finanční a služby peněžní ve třídě 36

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Dovolávané žalobní důvody:

               Porušení článků 73 a 74 nařízení č. 40/94 (1) a čl. 8 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1).


title: Vyškrtnutí věci C-461/04

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/32

         Vyškrtnutí věci C-461/04 (1)

   (2006/C 60/64)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 16. listopadu 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o vyškrtnutí věci C-461/04: Komise Evropských společenství proti Nizozemskému království.

      (1)  Úř. věst. C 314, 18.12.2004.


title: Věc F-110/15: Žaloba podaná dne 29. července 2015 – ZZ v. Komise

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/36

         Žaloba podaná dne 29. července 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-110/15)
   (2015/C 328/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi, T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušit návrh na převod nároku žalobce na důchod do unijního důchodového systému, který uplatňuje nová obecná prováděcí ustanovení (OPU) k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a uložit žalované, aby předběžně zaplatila jedno euro jako náhradu za údajně utrpěnou újmu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               prohlásit článek 9 obecných prováděcích ustanovení ze dne 15. července 2011 k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu za protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 10. března 2015 o bonifikaci nároku na důchod, který žalobce nabyl před svým vstupem do služby, v rámci převodu tohoto nároku do důchodového systému orgánů Evropské unie na základě obecných prováděcích ustanovení k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 15. července 2011;

               —

               podpůrně, uložit Evropské komisi, aby předběžně zaplatila jedno euro jako náhradu újmy, kterou údajně utrpěl žalobce;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-375/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 3. srpna 2007 – Staatssecretaris van Financiën v. Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 3. srpna 2007 – Staatssecretaris van Financiën v. Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV
   (Věc C-375/07)
   (2007/C 269/45)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Staatssecretaris van Financiën

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV
   Předběžné otázky

               1)

               Patří druh těsta v listech popsaný v příloze nařízení Komise (ES) č. 1196/97 ze dne 27. června 1997 (1) do čísla 1905 kombinované nomenklatury, jedná-li se o těsto v listech vyrobené z rýžové mouky, soli a vody, které bylo vysušeno, avšak nebylo podrobeno tepelnému zpracování?

               2)

               Je uvedené nařízení s ohledem na odpověď na výše uvedenou otázku platné?

               3)

               Musí být článek 871 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (2), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1677/98 ze dne 29. července 1998 (3) vykládán v tom smyslu, že v případě, že je celní orgán na základě tohoto čl. 871 odst. 1 povinen předložit věc Komisi před tím, než může v této věci rozhodnout o upuštění od dodatečného zaúčtování, vnitrostátní soud, který rozhoduje o žalobě osoby povinné zaplatit clo podané proti rozhodnutí celního orgánu provést dodatečné zaúčtování, není oprávněn zrušit dodatečné zaúčtování proto, že považuje podmínky čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu pro (nutnost) upuštění od dodatečného zaúčtování za splněné, pokud tento závěr není podporován Komisí?

               4)

               V případě, že odpověď na třetí otázku zní tak, že okolnost, že Komisi je v oblasti dodatečného výběru cla přiznána rozhodovací pravomoc, neomezuje pravomoc vnitrostátního soudu, který musí rozhodnout o žalobě týkající se dodatečného výběru cla, přijímá právo Společenství jiné opatření, které zajišťuje jednotné uplatňování práva Společenství, pokud v konkrétním případě Komise a vnitrostátní soud odlišně posoudí kritéria, která jsou uplatňována v rámci článku 220 celního kodexu (4) pro určení, zda osoba povinná zaplatit clo mohla zjistit chybu celního orgánu?

      (1)  Nařízení o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 170, s. 13).

      (2)  Úř. věst. L 253, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 212, s. 18.

      (4)  Úř. věst. L 302, s. 1.


title: Věc C-172/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht des Saarlandes (Německo) dne 30. března 2007 – Apothekerin Helga Neumann-Seiwert v. Saarland a Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales, vedlejší účastník: DocMorris N. V.

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht des Saarlandes (Německo) dne 30. března 2007 – Apothekerin Helga Neumann-Seiwert v. Saarland a Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales, vedlejší účastník: DocMorris N. V.
   (Věc C-172/07)
   (2007/C 140/19)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht des Saarlandes
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Apothekerin Helga Neumann-Seiwert

      Žalovaní: Saarland, Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales

      Vedlejší účastník: DocMorris N.V.
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být ustanovení týkající se svobody usazování kapitálových společností (články 43 a 48 Smlouvy o ES) vykládány tak, že brání zákazu cizího vlastnictví lékáren, tak jak je upraven v § 2 odst. 1 bodech 1 až 4 a v bodě 7, § 7 první větě a v § 8 první větě Gesetz über das Apothekenwesen (zákon o lékárnictví, dále jen „ApoG“), ve znění ze dne 15. října 1980 [BGBl. I s. 1993 (Spolkové sbírky zákonů I s. 1993), naposledy pozměněného článkem 34 Verordnung (nařízení) ze dne 31. října 2006 (BGBl. I s. 2407)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Je vnitrostátní orgán na základě práva Společenství, zejména s ohledem na článek 10 Smlouvy o ES a na zásadu užitečného účinku práva Společenství oprávněn a povinen nepoužít vnitrostátní předpisy, o kterých se domnívá, že jsou v rozporu s právem Společenství, i když se nejedná o zjevné porušení práva Společenství a neslučitelnost dotyčných předpisů s právem Společenství nebyla Soudním dvorem Evropských společenství konstatována?


title: Věc C-612/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 23. prosince 2010 — Jaroslaw Wawrzyniak v. Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse

text:
               2.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 23. prosince 2010 — Jaroslaw Wawrzyniak v. Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse
   (Věc C-612/10)
   2011/C 103/20
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jaroslaw Wawrzyniak

      Žalovaná: Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1408/71 (1) vykládán v tom smyslu, že podle něj nepříslušnému členskému státu, do něhož je pracovník vyslán a který rovněž není členským státem bydliště dětí pracovníka, odnímá pravomoc vyplácet vyslanému pracovníkovi rodinné dávky v každém případě tehdy, jestliže pracovník svým vysláním do tohoto členského státu neutrpěl právní újmu?

               2)

               Jestliže bude odpověď na první otázku záporná:
               Je třeba čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1408/71 vykládat v tom smyslu, že nepříslušný členský stát, do něhož je pracovník vyslán, je oprávněn vyplácet rodinné dávky v každém případě pouze tehdy, jestliže je prokázáno, že v jiném členském státě nevzniká nárok na srovnatelné rodinné dávky?

               3)

               Jestliže bude odpověď na tuto otázku rovněž záporná:
               Brání pak právní předpisy Společenství, respektive Unie vnitrostátnímu právnímu předpisu jako je § 65 odst. 1 věta 1 bod 2 ve spojení s § 65 odst. 2 zákona o daních z příjmů (Einkommensteuergesetz, dále jen „EStG“), který vylučuje nárok na rodinné dávky, jestliže srovnatelná dávka je vyplácena v zahraničí nebo by byla vyplácena, pokud by o ní bylo příslušným způsobem požádáno?

               4)

               V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
               Jak je následně třeba řešit uvedený souběh nároku v příslušném státě, který je zároveň členským státem bydliště dětí, a nároku v nepříslušném státu, který rovněž není členským státem bydliště dětí?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


title: Věc T-387/08: Žaloba podaná dne 1. září 2008 – Evropaïki Dynamiki v. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/49

         Žaloba podaná dne 1. září 2008 – Evropaïki Dynamiki v. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
   (Věc T-387/08)
   (2008/C 301/83)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství (dále jen „OPOCE“), sdělené žalobkyni dopisem ze dne 20. června 2008, o odmítnutí nabídky žalobkyně předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení AO 10185 pro „Počítačové služby – Údržba systémů SEI-BUD/AMD/CR a související služby“ (Úř. věst. 2008/S 43-058884) a o zadání zakázky úspěšnému uchazeči

               —

               uložit OPOCE náhradu škody utrpěnou žalobkyní z důvodu dotčeného zadávacího řízení ve výši 1 444 930 eur;

               —

               uložit OPOCE náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni v souvislosti s touto žalobou, i když tato žaloba bude zamítnuta.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V projednávaném případě žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí žalovaného o odmítnutí nabídky Evropaïki Dynamiki, předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení AO 10185, týkající se „Počítačové služby – Údržba systémů SEI-BUD/AMD/CR a související služby“, a zadání zakázky úspěšnému uchazeči. Žalobkyně mimoto požaduje náhradu škody, která byla údajně způsobena zadávacím řízením.
   Žalobkyně na podporu své žaloby tvrdí, že zadáním výše uvedené zakázky jinému uchazeči žalovaný nesplnil povinnosti stanovené ve finančním nařízení (1), jeho prováděcích pravidlech a ve směrnici 2004/18/ES (2) a že porušil zásadu transparentnosti, rovného zacházení a proporcionality.
   Žalobkyně mimoto tvrdí, že zadávací orgán porušil svoji povinnost, stanovenou ve výše uvedených prováděcích pravidlech, dostatečně odůvodnit své rozhodnutí. Žalobkyně navíc tvrdí, že zadávací orgán použil kritéria, která nebyla výslovně uvedena v nabídkovém řízení, že pomíchal posouzení se zadávacími kritérii, čímž porušil specifikace zadávacího řízení, a že se dopustil několika zjevně nesprávných posouzení, které vedly k odmítnutí nabídky žalobkyně.
   Žalobkyně tedy navrhuje, aby rozhodnutí o odmítnutí její nabídky a udělení zakázky úspěšnému uchazeči bylo zrušeno a aby se žalovanému, kromě náhrady nákladů vzniklých v řízení žalobkyni, uložila rovněž náhrada škody způsobené žalobkyni v důsledku zadávacího řízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


title: Věc T-347/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. ledna 2013 Danou Mocovou proti rozsudku vydanému dne 13. června 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-41/11, Mocová v. Komise

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. ledna 2013 Danou Mocovou proti rozsudku vydanému dne 13. června 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-41/11, Mocová v. Komise
   (Věc T-347/12 P)
   2013/C 86/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dana Mocová (Praha, Česká republika) (zástupci: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. června 2012 ve věci F-41/11, Dana Mocová v. Evropská komise;

               —

               zrušil rozhodnutí, kterým byla zamítnuta žádost navrhovatelky o prodloužení smlouvy;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení rozsahu zásady legality, spočívajícího v závěru Soudu, že odůvodnění, které orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv (dále jen „OOUPS“) uvedl při zamítnutí stížnosti, může nahradit a změnit odůvodnění uvedené při zamítnutí žádosti navrhovatelky o prodloužení své smlouvy dočasného zaměstnance, a také v závěru Soudu, že odůvodnění je platné, opírá-li se o skutečnosti prokázané teprve po vydání napadeného aktu. Navrhovatelka poukazuje na to, že:

                           —

                           pokud v projednávaném případě nebyla smlouva navrhovatelky prodloužena v důsledku pravidla o zákazu kumulování osmi let, neměl OOUPS v odpovědi na stížnost uvádět, že k prodloužení smlouvy nedošlo z důvodu rozpočtových omezení, zásluh navrhovatelky a zájmu služby, a následně před Soudem jako odůvodnění uvádět jen rozpočtová omezení;

                           —

                           Soud měl na rozdíl od toho, co tvrdí v bodě 50 napadeného rozsudku, povinnost zabývat se námitkou protiprávnosti pravidla osmi let, neboť tento důvod byl uveden při zamítnutí žádosti o prodloužení smlouvy dočasného zaměstnance.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru Soudu, že OOUPS přijal napadené rozhodnutí v souladu se zájmem služby, jestliže Soud konstatoval, že Komise na jednání uznala, že akt napadený v prvním stupni bylo možno odůvodnit jen rozpočtovými omezeními. Navrhovatelka dále namítá, že Soud nedodržel svou povinnost uvést odůvodnění a povinnost přezkoumat veškerá porušení práva namítaná před ním, neboť nijak neodkázal na argumentaci navrhovatelky týkající se rozporu mezi odůvodněním souvisejícím s rušením pracovních míst z rozpočtových důvodů a zřízením nových pracovních míst dočasných zaměstnanců v platové třídě AD9.


title: Věc T-58/07: Žaloba podaná dne 23. února 2007 – BYK-Chemie v. OHIM – (Substance for Success)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/48

         Žaloba podaná dne 23. února 2007 – BYK-Chemie v. OHIM – (Substance for Success)
   (Věc T-58/07)
   (2007/C 95/96)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: BYK-Chemie GmbH (Wesel, Německo) (zástupci: J. Kroher a A. Hettenkofer, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. ledna 2007 (věc R0816/2006-4);

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Substance for Success “pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 40–42 (přihláška č. 3 660 552).

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť přihlašovaná ochranná známka nepostrádá rozlišovací způsobilost a není třeba ji uvolnit pro oběh.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-92/10: Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Ferriera Valsabbia a Valsabbia Investimenti v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/62

         Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Ferriera Valsabbia a Valsabbia Investimenti v. Komise
   (Věc T-92/10)
   2010/C 113/94
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ferriera Valsabbia SpA (Odolo, Itálie), Valsabbia Investimenti SpA (Odolo, Itálie) (zástupci: D. Fosselard, advokát, S. Amoruso, advokát, L. Vitolo, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2009) 7492 v konečném znění ze dne 30. září 2009 ve věci COMP/37 956 — Výztuže do betonu, opětovné přijetí (dále jen „rozhodnutí“), jak bylo změněno a doplněno rozhodnutím K(2009) 9912 v konečném znění ze dne 8. září 2009 (dále jen „doplňující rozhodnutí“) v rozsahu, v němž konstatuje porušení článku 65 Smlouvy o ESUO společnostmi Ferriera Valsabbia SpA a Valsabbia Investimenti SpA a ukládá jim společně a nerozdílně pokutu ve výši 10, 25 milionů eur;

               —

               podpůrně: zrušit článek 2 rozhodnutí ukládajícího pokutu žalobkyním;

               —

               dále podpůrně: snížit částku uložené pokuty a

               —

               uložit žalované náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné těm dovolávaným v jiných žalobách proti témuž rozhodnutí. Žalobkyně zejména uvádí:

               Neexistenci pravomoci Komise k sankcionování porušení článku 65 Smlouvy o ESUO po uplynutí platnosti této smlouvy a v každém případě k použití čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 2 nařízení ES 1/2003 (1) jako právního základu.

               Porušení práva žalobkyň na obhajobu v rámci řízení před Komisí.

               Porušení čl. 65 odst. 1 Smlouvy o ESUO v rozsahu, v němž skutečnosti popsané v rozhodnutí nezakládají jedinou a pokračující kartelovou dohodu.

               Porušení pokynů pro stanovení ukládaných pokut, jakož i zásad rovnosti a proporcionality.

               K tomuto bodu zejména uvádí, že zařazení žalobkyní do první skupiny podniků, kterým byla uložena vyšší základní částka pokuty, je zcela protiprávní, protože v řízení ke stanovení pokuty Komise použila nesprávně kritérium jejich specifické váhy na trhu a nepoužila jednotným způsobem kritérium celkové velikosti podniku. Krom toho řízení ke stanovení pokuty bylo rovněž vedeno nesprávným způsobem, pokud jde o posouzení polehčujících okolností. Konečně, nadměrná délka řízení závažně porušila právo na spravedlivý proces v přiměřené lhůtě.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy. (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc C-308/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Alicante (Španělsko) dne 25. června 2015 – Banco Popular Español, S.A. v. Emilio Irles López a Teresa Torres Andreu

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Alicante (Španělsko) dne 25. června 2015 – Banco Popular Español, S.A. v. Emilio Irles López a Teresa Torres Andreu
   (Věc C-308/15)
   (2015/C 279/30)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Provincial de Alicante

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Popular Español, S.A.

      Žalovaní: Emilio Irles López a Teresa Torres Andreu

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelné se zásadou nezávaznosti uznanou v čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS (1), ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, že účinky navrácení plynoucí z prohlášení neplatnosti v důsledku zneužívající povahy klauzule o minimálním úroku obsažené v úvěrové smlouvě se nepřenáší zpět k datu uzavření smlouvy, ale k pozdějšímu datu?

               2)

               Je kritérium dobré víry zúčastněných kruhů, které slouží jako základ pro omezení zpětné účinnosti plynoucí ze zneužívající klauzule zneužívající klauzule autonomním pojmem unijního práva, který musí být všemi členskými státy vykládán jednotně?

               3)

               Jaké předpoklady musí v případě kladné odpovědi být splněny pro určení existence dobré víry zúčastněných kruhů?

               4)

               V každém případě, je v souladu s dobrou vírou zúčastněných kruhů jednání prodávajícího či poskytovatele, [který] při přípravě smlouvy způsobil nedostatek transparentnosti určující zneužívající povahu klauzule?

               5)

               Je riziko závažných obtíží, které slouží jako základ pro omezení zpětné účinnosti plynoucí ze zneužívající klauzule autonomním pojmem unijního práva, který musí být všemi členskými státy vykládán jednotně?

               6)

               Jaká kritéria musí v případě kladné odpovědi být zohledněna?

               7)

               Musí být riziko závažných obtíží posuzováno pouze s přihlédnutím k riziku pro prodávajícího či poskytovatele, nebo také s přihlédnutím k obtížím, které vzniknou spotřebiteli v důsledku nevrácení všech částek zaplacených na základě uvedené klauzule o minimálním úroku?

               8)

               Je slučitelné se zásadou nezávaznosti zneužívajících klauzulí pro spotřebitele uznanou v čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS a s právem na účinnou soudní ochranu zakotvenou v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (2) automatické rozšíření na individuální žaloby na neplatnost klauzule o minimálním úroku z důvodu zneužívající povahy podané zákazníky-spotřebiteli, kteří uzavřeli smlouvu o hypotečním úvěru s různými bankovními institucemi, omezení účinků navrácení, které má neplatnost klauzule o minimálním úroku prohlášená v rámci řízení zahájeného sdružením spotřebitelů proti [třem] finančním institucím?

      (1)  Úř. věst. L 95, s. 29

      (2)  Úř. věst. 2000, C 364, s. 1


title: Věc T-529/15: Žaloba podaná dne 8. září 2015 – Intesa Sanpaolo v. OHIM (START UP INITIATIVE)

text:
               9.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/37

         Žaloba podaná dne 8. září 2015 – Intesa Sanpaolo v. OHIM (START UP INITIATIVE)
   (Věc T-529/15)
   (2015/C 371/38)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Intesa Sanpaolo SpA (Turín (TO), Itálie) (zástupci: P. Pozzi, F. Braga, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „START UP INITIATIVE“ – Přihláška č. 13 011 838

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. června 2015, ve věci R 2777/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že byl porušen a nesprávně uplatněn čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               určil, že byl porušen článek 75 nařízení č. 207/2009;

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-280/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. června 2011 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 22. března 2011 ve věci T-233/09, Access Info Europe v. Rada Evropské unie

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 6. června 2011 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 22. března 2011 ve věci T-233/09, Access Info Europe v. Rada Evropské unie
   (Věc C-280/11 P)
   2011/C 238/11
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza, B. Driesse, Cs. Fekete, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Access Info Europe, Řecká republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil sporný rozsudek, jímž Tribunál zrušil rozhodnutí Rady, kterým se odmítá přístup veřejnosti k požadovanému dokumentu;

               —

               vydal konečný rozsudek v bodech, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku; a

               —

               uložil žalobci ve věci T-233/09 náhradu nákladů řízení z původního i tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Úvodem by Rada ráda připomněla, že k přijetí sporného rozhodnutí dne 26. února 2009 došlo před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost, tedy před 1. prosincem 2009. Vzhledem k tomu se na řízení o tomto kasačním opravném prostředku použije smluvní rámec stanovený Smlouvou o Evropské unii a Smlouvou o založení Evropského společenství předcházející vstupu v platnost Lisabonské smlouvy.
   Rada zaprvé zdvořile konstatuje, že se Tribunál při výkladu a uplatňování výjimky zakotvené ve čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení č. 1049/2001 (1) dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož jeho závěry nejsou sourodé s použitelnými smluvními ustanoveními a zejména přehlížejí meze Smlouvou stanovené a v sekundárním právu se odrážející zásady širšího přístupu k legislativní činnosti orgánů z důvodu ochrany účinnosti rozhodování orgánů.
   Zadruhé Rada tvrdí, že odůvodnění Tribunálu není sourodé s judikaturou Soudního dvora, která umožňuje, aby se orgán opíral o obecné úvahy.
   Zatřetí Rada tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když za účelem přezkumu důvodů udaných Radou k odůvodnění toho, proč se dovolává výjimky stanovené ve čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci tohoto nařízení na projednávaný případ uplatnil „dostatečný právní a skutkový standard“. Při svém posouzení se Tribunál dopustil nesprávných právních posouzení, když vyžadoval prokázání negativního vlivu na rozhodovací proces, přehlédl význam raného stádia rozhodování pro posouzení dopadů plného zpřístupnění a nezohlednil citlivost požadovaného dokumentu.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331)


title: Věc T-312/17: Žaloba podaná dne 1. června 2017 – Campbell v. Komise

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/31

         Žaloba podaná dne 1. června 2017 – Campbell v. Komise
   (Věc T-312/17)
   (2017/C 249/47)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Liam Campbell (Dundalk, Irsko) (zástupce: J. MacGuill, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 7. dubna 2017, kterým se žalobkyni odepírá přístup k dokumentům týkajícím se řízení o nesplnění povinnosti zahájeného proti Litvě za údajné neprovedení směrnice 2010/64/EU (1).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně neposoudila žádost o přístup k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001, a to v rozporu s příslušnou judikaturou.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná neoprávněně vycházela z určitých obecných předpokladů týkajících se zpřístupnění dokumentů, a to v rozporu se zásadami uvedenými v příslušné judikatuře.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně a ve skutečnosti neposoudila rizika ve vztahu ke každému dokumentu, což je rovněž v rozporu s příslušnou judikaturou.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně a ve skutečnosti neposoudila možnost částečného přístupu, a to v rozporu s judikaturou.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení žalované ohledně existence převažujícího veřejného zájmu v rozporu se zásadami v judikatuře.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení (Úř. věst. 2010, L 280, s. 1).


title: Věc C-476/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Berlin (Německo) dne 29. října 2007 – M.C.O. Congres v. suxess GmbH

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Berlin (Německo) dne 29. října 2007 – M.C.O. Congres v. suxess GmbH
   (Věc C-476/07)
   (2008/C 22/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landgericht Berlin
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně a odpůrkyně: M.C.O. Congres

      Žalovaná a navrhovatelka: suxess GmbH
   Předběžné otázky
   Je třeba vykládat čl. 9 odst. 2 písm. e) šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, ve znění směrnice ze dne 22.10.1999 (Úř. věst. ES 1999, L 277, s. 34) tak, že se v případě poskytování ostatních služeb v souvislosti se sportovními a kulturními činnostmi podle čl. 259 A 4a Code Général des Impots takovou formou, že zákazníkovi je povolena reklama na plochách, v místech konání akcí a na tričkách, jedná o poskytování propagačních služeb ve smyslu čl. 9 odst. 2 šesté směrnice Rady (EHS) 77/388 ze dne 17. května 1977 s tím důsledkem, že služby se považují za poskytnuté v místě, kde má zákazník výše uvedených služeb sídlo své hospodářské činnosti?

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 1.


title: Věc T-283/10: Žaloba podaná dne 25. června 2010 — Milux v. OHIM (BMICONTROL)

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/48

         Žaloba podaná dne 25. června 2010 — Milux v. OHIM (BMICONTROL)
   (Věc T-283/10)
   ()
   2010/C 234/85
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Milux Holding S.A. (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: J. Bojs, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. června 2010 ve věci R 1435/2009-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BMICONTROL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 10 a 44

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně uplatnil zásadu zákazu diskriminace ve vztahu ke skutkovým okolnostem projednávané věci; podpůrně porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát pochybil, když dospěl k závěru, že přihlášená ochranná známka nemá dostatečnou vnitřní rozlišovací způsobilost.


title: Věc T-413/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — SOZA v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Autorská práva týkající se veřejného provedení hudebních děl prostřednictvím internetu, satelitu a kabelového vysílání — Rozhodnutí o porušení článku 81 ES — Rozdělení geografického trhu — Dvoustranné dohody mezi vnitrostátními subjekty pro kolektivní správu práv — Jednání ve vzájemné shodě, jež vylučuje možnost poskytnout licence pro více území a repertoárů — Důkaz — Presumpce neviny“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — SOZA v. Komise
   (Věc T-413/08) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva týkající se veřejného provedení hudebních děl prostřednictvím internetu, satelitu a kabelového vysílání - Rozhodnutí o porušení článku 81 ES - Rozdělení geografického trhu - Dvoustranné dohody mezi vnitrostátními subjekty pro kolektivní správu práv - Jednání ve vzájemné shodě, jež vylučuje možnost poskytnout licence pro více území a repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
   2013/C 156/49
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobce: Slovenský ochranný Zväz Autorský pre práva k hudobným dielam (SOZA) (Bratislava, Slovensko) (zástupce: M. Favart, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, A. Biolan a J. Bourke, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobce: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: J. F. Bellis a K. Van Hove, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81(ES) a článku 53 dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81(ES) a článku 53 dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Slovenského ochranného Zväzu Autorského pre práva k hudobným dielam (SOZA).

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc C-127/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – Andrejs Surmačs v. Finanšu un kapitāla tirgus komisija „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 94/19/ES — Příloha I bod 7 — Systém pojištění vkladů — Vynětí některých vkladatelů ze systému pojištění vkladů — Vynětí ‚vedoucího pracovníka‘“

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – Andrejs Surmačs v. Finanšu un kapitāla tirgus komisija
   (Věc C-127/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 94/19/ES - Příloha I bod 7 - Systém pojištění vkladů - Vynětí některých vkladatelů ze systému pojištění vkladů - Vynětí ‚vedoucího pracovníka‘“)
   (2015/C 354/08)
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Andrejs Surmačs

      Žalovaný: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

      Výrok

               1)

               Vklady vyloučené na základě přílohy I bodu 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systému pojištění vkladů, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES ze dne 11. března 2009, jsou v ní uvedeny taxativně, takže členské státy nemohou ve vnitrostátním právu pro účely vyloučení ze systému pojištění vkladů stanovit další kategorie vkladatelů, kteří nespadají – z hlediska zastávaných funkcí – pod pojmy vyjmenované v uvedeném bodu.

               2)

               Příloha I bod 7 směrnice 94/19, ve znění směrnice 2009/14/ES, musí být vykládána v tom smyslu, že členské státy mohou vyloučit ze systému pojištění podle této směrnice jako vedoucího pracovníka osoby, které kvůli funkci, kterou zastávají v rámci úvěrové instituce, mají – bez ohledu na název jejich funkce – takovou úroveň informací a kompetencí, která jim umožňuje posoudit skutečnou finanční situaci a rizika spojená s činností úvěrové instituce.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26. 5. 2014.


title: Věc T-303/17: Žaloba podaná dne 18. května 2017 – Sata v. EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (4000)

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/46

         Žaloba podaná dne 18. května 2017 – Sata v. EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (4000)
   (Věc T-303/17)
   (2017/C 231/58)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Německo) (zástupkyně: M.-C. Simon, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, Čína)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Označení „4000“ – Ochranná známka Evropské unie č. 12 333 548

      Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. března 2017, ve věci R 654/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;

               —

               pro případ, že odpůrkyně přistoupí k řízení, uložil jí náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení zásady rovného zacházení a zásady řádné správy.


title: Věc C-286/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Gabriele Ossenbeck v. TUIfly GmbH

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Gabriele Ossenbeck v. TUIfly GmbH
   (Věc C-286/17)
   (2017/C 283/29)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastnice původního řízení

      Žalobckyně: Gabriele Ossenbeck

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-567/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 10. listopadu 2016 – Merck Sharp v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 10. listopadu 2016 – Merck Sharp v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
   (Věc C-567/16)
   (2017/C 022/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Merck Sharp

      Odpůrce: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba oznámení o ukončení řízení vydané referenčním členským státem podle čl. 28 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES (1) ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků považovat před uplynutím doby platnosti základního patentu za rovnocenné vydanému rozhodnutí o registraci pro účely čl. 3 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 (2) ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (dále jen „nařízení o DOO“), takže je žadatel o DOO v dotčeném členském státě oprávněn požádat o DOO a má právo jej získat na základě oznámení o ukončení řízení?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku záporná, je za okolností podle první otázky chybějící rozhodnutí o registraci v dotčeném členském státě ke dni předložení žádosti o DOO v tomto členském státě vadou, již lze odstranit podle čl. 10 odst. 3 nařízení o DOO poté, co bylo rozhodnutí o registraci vydáno?

      (1)  Úř. věst. L 311, s. 67.

      (2)  Úř. věst. L 152, s. 1.


title: Věc T-264/12: Žaloba podaná dne 7. června 2012 — UTi Worldwide a další v. Komise

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/14

         Žaloba podaná dne 7. června 2012 — UTi Worldwide a další v. Komise
   (Věc T-264/12)
   2012/C 235/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: UTi Worldwide, Inc. (Tortola, Britské Panenské ostrovy), UTi Nederland BV (Schiphol, Nizozemí) a UTI Worldwide (UK) Ltd (Reading, Spojené království) (zástupce: P. Kirch, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit článek 1 a 2 rozhodnutí Komise C(2012) 1959 final ze dne 28. března 2012 ve věci COMP/39.462 — „Přepravci“ — v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;

               —

               podpůrně zrušit článek 2 rozhodnutí ze dne 28. března 2012 v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a zrušit pokutu či její výši odpovídajícím způsobem snížit;

               —

               zajistit, aby se konstatování a rozsudek Soudního dvora ve vztahu ke společnostem UTi Nederland a UTi UK uplatnily v plném rozsahu i vůči společnosti UTi Worldwide Inc. v postavení mateřské společnosti, která sice nebyla zapojena do skutkových okolností věci, v níž bylo vydáno rozhodnutí Komise, avšak v souladu s tímto rozhodnutím nese odpovědnost za své dceřiné společnosti;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody, z nichž každý má tři části.

               1)

               První žalobní důvod na podporu první části návrhového žádání vychází z toho, že žalobkyně neporušily článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP:

                           —

                           Komise zjevně pochybila, když žalobkyně zařadila do údajného kartelu Systému automatizovaného předkládání informací (Automated Manifest System, „AMS“), nesprávně posoudila skutkový stav a chybně analyzovala vlastní důkazní záznamy, jelikož:

                                       —

                                       Komise nesprávně analyzovala skutečnosti ve vlastních důkazních záznamech;

                                       —

                                       v rozhodnutí je nesprávně uveden rozsah diskuze proběhlé v rámci sdružení Mezinárodní přeprava (Freight Forward International, „FFI“);

                                       —

                                       členové FFI se nedohodli na ceně či rozpětí cen;

                                       —

                                       žalobkyně a další přepravci ukládali poplatky AMS selektivně s cílem dosáhnout soutěžní výhody;

                                       —

                                       Komise nezohlednila jednoznačné důkazy o tom, že členství žalobkyň ve FFI neprokazovalo jejich zapojení do kartelu s poplatky AMS;

                                       —

                                       Komise nezohlednila jednoznačné důkazy o tom, že žalobkyně stanovily své poplatky AMS nezávisle na základě poplatků AMS leteckých nákladních dopravců a dalších faktorů tržního oceňování.

                           —

                           Komise neprokázala, že se žalobkyně účastnily na jakékoli dohodě s účelem narušit hospodářskou soutěž ve smyslu článku 101 pododstavce 1 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jelikož:

                                       —

                                       přítomnost žalobkyň na šesti schůzkách FFI a u konferenčních hovorů z právního hlediska nezakládá porušení článku 101 pododstavce 1 SFEU;

                                       —

                                       rozhodnutí Komise neobsahuje důkazy o tom, že se žalobkyně mimo rámec FFI účastnily dvou či vícestranných diskuzí o poplatku AMS;

                           —

                           Poplatek AMS neměl „citelný dopad“ na hospodářskou soutěž, jelikož:

                                       —

                                       Poplatek AMS tvořil minimální část z celkové ceny přepravy;

                                       —

                                       Poplatek AMS byl nevyhnutelný vzhledem k rozhodnutí leteckých nákladních přepravců zavést poplatek, a tudíž neměl na trh jakýkoli citelný dopad.

               2)

               Druhý žalobní důvod na podporu druhé části návrhového žádání vychází z toho, že rozhodnutí Komise o pokutě je v rozporu s čl. 23 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (1), s pokyny Komise o pokutách (2) a zásadou proporcionality a obsahuje chybu ve výpočtech:

                           —

                           Komise neuplatnila koncept „závažnosti“ ve smyslu čl. 23 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 a článků 19 a 20 pokynů o pokutách, jelikož:

                                       —

                                       žalobkyně se na údajném protiprávním jednání ve skutečnosti nijak nepodílely;

                                       —

                                       k údajnému protiprávnímu jednání ve skutečnosti nedošlo;

                                       —

                                       s ohledem na celkové jednání všech dotčených podniků nebyly činy žalobkyň individuálně určeny.

                           —

                           Komise porušila zásadu proporcionality, jelikož:

                                       —

                                       uplatnění 16 % sazby je s ohledem na právní a skutkové okolnosti případu nepřiměřené;

                                       —

                                       výpočty vycházející z celého trhu s přepravními službami jsou nepřiměřené;

                                       —

                                       uplatnění koeficientu doby trvání je nepřiměřené;

                                       —

                                       zahrnutí dodatečné částky do základní výše pokuty je nepřiměřené.

                           —

                           Pokuta, kterou Komise uložila zvlášť společnosti UTi Worldwide Inc. jakožto mateřské společnosti, je uměle a chybně zvýšena v důsledku matematického vzorce použitého Komisí.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (n Úř. věst. 2003, L 1, s. 3).

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).


title: Věc T-877/16: Usnesení Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Verschuur v. Komise „Žaloba na neplatnost — Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokument týkající se správního řízení o státní podpoře SA.38374 (2014/C ex 2014/NN) provedené Nizozemskem ve prospěch společnosti Starbucks — Odepření přístupu — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Verschuur v. Komise
   (Věc T-877/16) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokument týkající se správního řízení o státní podpoře SA.38374 (2014/C ex 2014/NN) provedené Nizozemskem ve prospěch společnosti Starbucks - Odepření přístupu - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2017/C 249/44)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Steven Verschuur (Baarn, Nizozemsko) (zástupce: P. Kreijger, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz, A. Buchet a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. října 2016, C(2016) 6455 final, kterým se zamítá žalobcova potvrzující žádost o přístup k dokumentům podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Steven Verschuur ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 53, 20.2.2017.


title: Věc C-197/04: Žaloba podaná dne 30. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               26.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/3

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-197/04)
   (2004/C 168/06)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. dubna 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Kilianem Grossem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Spolková republika Německo tím, že použila daňovou sazbu na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret pro tabákové smotky prodávané pod jménem „West Single Packs“, nesplnila své povinnosti podle čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 95/59/ES (1) o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků a podle čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 92/79/EHS (2) ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z cigaret;

               2.

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Podle stanoviska Komise se v případě tabákových smotků prodávaných na německém trhu pod označením „West Single Packs“, které může spotřebitel jednoduchým neprůmyslovým postupem zabalit do zvlášť prodávaného cigaretového papíru s filtrem, jedná o cigarety ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 95/59/ES, a tudíž musí být odpovídajícím způsobem zdaněny jako takové.
   Německé právní předpisy jsou vzhledem k použití daňové sazby na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret pro „West Single Packs“ neslučitelné s čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 95/59/ES a čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 92/79/EHS.

      (1)  Úř. věst. 1995 L 291, s. 40.

      (2)  Úř. věst. 1992 L 316, s. 8.


title: Věc T-290/15: Žaloba podaná dne 31. května 2015 – Smarter Travel Media v. OHIM (SMARTER TRAVEL)

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/33

         Žaloba podaná dne 31. května 2015 – Smarter Travel Media v. OHIM (SMARTER TRAVEL)
   (Věc T-290/15)
   (2015/C 262/44)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Smarter Travel Media LLC (Boston, Spojené státy americké) (zástupce: P. Olson, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „SMARTER TRAVEL“ – Přihláška č. 1 2 4 60  044

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. března 2015 ve věci R 1986/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Odvolací senát nesprávně konstatoval, že ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost;

               —

               Odvolací senát nesprávně použil rozhodnutí o Bild;

               —

               Odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když nezohlednil, že ochranná známka obsahuje prvek, jenž by mohl být samostatně zapsán;

               —

               Odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když nezohlednil, že stejná ochranná známka s jiným logem byla zapsána v podstatě pro stejné služby a že nová přihláška je pouze modernizací;

               —

               Odvolací senát pochybil tím, že neprovedl celkové posouzení.


title: Věc T-261/12: Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2014 – Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon v. Komise „Žaloba na náhradu škody — Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Posílení institucionální kapacity Komise při ochraně hospodářské soutěže v Republice Srbsko — Zamítnutí nabídky uchazeče — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“

text:
               27.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 380/12

         Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2014 – Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon v. Komise
   (Věc T-261/12) (1)

   („Žaloba na náhradu škody - Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Posílení institucionální kapacity Komise při ochraně hospodářské soutěže v Republice Srbsko - Zamítnutí nabídky uchazeče - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
   2014/C 380/15
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (Chalandri, Řecko) (zástupce: A. Krystallidis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a P. van Nuffel, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody směřující k získání náhrady škody údajně způsobené žalobkyni v důsledku rozhodnutí Zastoupení Evropské unie v Srbsku zrušit rozhodnutí udělit žalobkyni zakázku v rámci zadávacího řízení EuropeAid/131427/C/SER/RS, týkající se posílení institucionální kapacity Komise při ochraně hospodářské soutěže (CPC) v Republice Srbsko (Úř. věst. 2011 s. 147 – 243259)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE ponese náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


title: Věc C-340/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – bpost SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) „Řízení o předběžné otázce — Poštovní služby — Směrnice 97/67/ES — Článek 12 — Poskytovatel všeobecných služeb — Množstevní slevy — Použití na zprostředkovatele, kteří shromažďují poštovní zásilky — Povinnost nediskriminace“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – bpost SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Věc C-340/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Poštovní služby - Směrnice 97/67/ES - Článek 12 - Poskytovatel všeobecných služeb - Množstevní slevy - Použití na zprostředkovatele, kteří shromažďují poštovní zásilky - Povinnost nediskriminace“)
   (2015/C 118/05)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: bpost SA

      Žalovaný: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Výrok

   Zásada nediskriminace sazeb stanovená v článku 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému systému množstevních slev na odesílatele, jako je systém dotčený ve věci v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 233, 10.8.2013.