title: Rozsudek Soudu prvního stupně (šestého senátu) ze dne 7. října 2009.#Vischim Srl proti Komisi Evropských společenství.#Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka chlorthalonil - Změna podmínek pro zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS - Směrnice 2006/76/ES - Zpětná účinnost - Neexistence přechodného období - Právní jistota - Legitimní očekávání - Zásada rovného zacházení.#Věc T-380/06.

text:
         ROZSUDEK SOUDU (šestého senátu)
      7. října 2009 (
            *1
         )
      „Přípravky na ochranu rostlin — Účinná látka chlorthalonil — Změna podmínek pro zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS — Směrnice 2006/76/ES — Zpětná účinnost — Neexistence přechodného období — Právní jistota — Legitimní očekávání — Zásada rovného zacházení“
      Ve věci T-380/06,

         Vischim Srl, se sídlem v Cesano Maderno (Itálie), zastoupená C. Mereuem a K. Van Maldegemem, advokáty,
      žalobkyně,
      proti

         Komisi Evropských společenství, zastoupené L. Parpalou a B. Dohertym, jako zmocněnci,
      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení čl. 2 druhého pododstavce směrnice Komise 2006/76/ES ze dne 22. září 2006, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS, pokud jde o specifikaci účinné látky chlorthalonil (Úř. věst. L 263, s. 9),
      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (šestý senát),
      ve složení A. W. H. Meij, předseda, F. Dehousse a V. Vadapalas (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kantza, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. září 2008,
      vydává tento

         Rozsudek

         Právní rámec

         Směrnice 91/414/EHS

               1

               Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332) „[č]lenské státy zajistí, aby přípravek na ochranu rostlin byl povolen, pouze pokud jeho účinné látky jsou uvedeny v příloze I a byly splněny podmínky tam stanovené.“

               2

               Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 91/414 „účinná látka se na základě současných vědeckotechnických poznatků zařadí do přílohy I na počáteční dobu nepřesahující 10 let, jestliže lze očekávat, že přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto účinnou látku splní […] podmínky“ vymezené dále, a nemají-li škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat, jakož i na životní prostředí.

               3

               Podle čl. 5 odst. 4 první a druhé odrážky téže směrnice může zařazení podléhat požadavkům týkajícím se „minimálního stupně čistoty účinné látky“ a „povahy a maximálního obsahu některých nečistot“.

               4

               Článek 6 odst. 1 směrnice 91/414 stanoví:
               „O zařazení účinné látky do přílohy I se rozhoduje postupem podle článku 19.
               Tímto postupem se také rozhoduje:

                        —

                        o jakýchkoliv podmínkách pro zařazení,

                        —

                        o případných změnách přílohy I,

                  […]“

               5

               Článek 8 odst. 2 první pododstavec směrnice 91/414 stanoví, že „[o]dchylně od článku 4 […] může členský stát během období 12 let od oznámení této směrnice povolit na svém území uvést na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení směrnice.“

               6

               Podle čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce téže směrnice Komise Evropských společenství zahájí během téhož období 12 let pracovní program zaměřený na postupné přezkoumání těchto účinných látek.

               7

               Podle čl. 8 odst. 2 čtvrtého pododstavce směrnice 91/414 „může být v průběhu [tohoto období] po přezkoumání účinné látky provedeném výborem podle článku 19 rozhodnuto v souladu s postupem stanoveným ve výše uvedeném článku, že látku lze zařadit do přílohy I a za jakých podmínek, nebo, pokud nejsou splněny požadavky článku 5 nebo nebyly požadované informace a údaje předloženy ve stanovené lhůtě, že taková účinná látka nebude zařazena do přílohy I“. Toto ustanovení rovněž upřesňuje, že „[č]lenské státy zajistí, aby byla příslušná povolení udělena, odňata nebo změněna v průběhu stanoveného období“.

               8

               Článek 19 směrnice 91/414, ve znění nařízení Rady (ES) č. 806/2003 ze dne 14. dubna 2003 (Úř. věst. L 122, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 301), stanoví, že Komisi je nápomocen regulativní výbor – Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat (dále jen „výbor“).

               9

               Pokud jde o účinnou látku chlorthalonil, období stanovené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414, které mělo uplynout dne 26. července 2003, bylo prodlouženo, a to původně nařízením Komise (ES) č. 2076/2002 ze dne (Úř. věst. L 319, s. 3; Zvl. vyd. 03/37, s. 374) do a poté nařízením Komise (ES) č. 1335/2005 ze dne (Úř. věst. L 211, s. 6) do , pokud rozhodnutí o jeho zařazení do přílohy I směrnice 91/414 nebylo přijato před tímto datem.

         Nařízení (EHS) č. 3600/92

               10

               Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 (Úř. věst. L 366, s. 10; Zvl. vyd. 03/13, s. 242), stanoví postup pro hodnocení řady účinných látek, mimo jiné chlorthalonilu, za účelem jejich případného zařazení do přílohy I této směrnice.

               11

               Podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 3600/92 „producent, který si přeje zařadit účinnou látku […] do přílohy I směrnice [91/414], oznámí toto přání Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost“.

               12

               Článek 7 odstavce 1 a 2 nařízení č. 3600/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1199/97 ze dne 27. června 1997 (Úř. věst. L 170, s. 19; Zvl. vyd. 03/21, s. 166), upravuje pravidla posuzování dokumentace předložené oznamovateli.

               13

               Podle čl. 8 odst. 3 čtvrtého pododstavce nařízení č. 3600/92, ve znění pozdějších předpisů:
               „Po posouzení […] předloží Komise výboru:

                        a)

                        návrh [směrnice], kterou se zařadí účinná látky do přílohy I směrnice [91/414], přičemž podle potřeby stanoví podmínky tohoto zařazení, včetně lhůty pro zařazení;

                  […]“

         Skutečnosti předcházející sporu

         Zařazení chlorthalonilu do přílohy I směrnice 91/414

               14

               Dne 8. července 1993 žalobkyně, Vischim Srl, italská společnost vyrábějící chlorthalonil, informovala Komisi o svém zájmu na zařazení této účinné látky do přílohy I směrnice 91/414.

               15

               Pouze dva oznamovatelé chlorthalonilu předložili dokumentaci ve lhůtě, a to společnost ISK Biotech Europe (jejíž nástupkyní se v průběhu hodnotícího postupu stala společnost Zeneca Agrochemicals, která se sama stala společností Syngenta) a žalobkyně.

               16

               Po posouzení této dokumentace přijala Komise dne 16. září 2005 směrnici 2005/53/ES, kterou se mění směrnice 91/414 za účelem zařazení účinných látek chlorthalonilu, chlortoluronu, cypermethrinu, daminozidu a thiofanát-methylu (Úř. věst. L 241, s. 51).

               17

               Podle článku 1 směrnice 2005/53 a její přílohy je chlorthalonil zařazen pod č. 102 tabulky uvedené v příloze I směrnice 91/414. Čtvrtý sloupec této tabulky, nazvaný „Čistota“, uvádí: „Hexachlorbenzen: nejvýše 0,01 g/kg“.

               18

               Ze zprávy o přezkoumání chlorthalonilu (dokument SANCO/4343/2000 v konečném znění ze dne 14. února 2005, dále jen „zpráva o přezkoumání“) vyplývá, že uvedená podmínka vztahující se k maximálnímu obsahu hexachlorbenzenu (HCB) byla stanovena s přihlédnutím ke specifikaci chlorthalonilu přijaté FAO (Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství) v únoru roku 2005.

               19

               Podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2005/53 byly členské státy do 31. srpna 2006 v případě nutnosti povinny změnit nebo odejmout stávající povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující chlorthalonil a ověřit jednak to, zda byly splněny podmínky stanovené v příloze I směrnice 91/414, a dále to, zda držitel povolení měl v souladu s článkem 13 směrnice 91/414 dokumentaci splňující požadavky přílohy II téže směrnice nebo k ní měl přístup.

               20

               Směrnice 2005/53 vstoupila v platnost dne 1. března 2006. Podle jejího čl. 2 prvního a druhého pododstavce měly členské státy přijmout a zveřejnit předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do a používat tyto předpisy ode dne .

               21

               Dne 25. listopadu 2005 podala žalobkyně žalobu, kterou se domáhala zejména zrušení směrnice 2005/53 (věc T-420/05).

               22

               V rámci uvedené žaloby podala žalobkyně dva návrhy na předběžné opatření, které byly zamítnuty usneseními předsedy Soudu ze dne 4. dubna 2006, Vischim v. Komise (T-420/05 R, Sb. rozh. s. II-34, zveřejněné shrnutí), a ze dne , Vischim v. Komise (T-420/05 R II, Sb. rozh. s. II-4085), které bylo potvrzeno usnesením předsedy Soudního dvora ze dne , Vischim v. Komise [C-459/06 P (R), nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí].

         Změna podmínek pro zařazení do přílohy I směrnice 91/414

               23

               V prosinci roku 2005 zveřejnila FAO na základě informací předložených žalobkyní novou specifikaci chlorthalonilu, která stanovila maximální obsah HCB na 0,04 g/kg.

               24

               Žalobkyně informovala Komisi o této nové specifikaci dopisem ze dne 16. prosince 2005.

               25

               V průběhu března roku 2006 žádala Komise členský stát zpravodaj, aby zhodnotil jednotlivé verze chlorthalonilu podle nové specifikace FAO, včetně přípravku žalobkyně.

               26

               Současně zaslaly útvary Komise členským státům elektronickou poštu, která zněla takto:
               „[Členský stát zpravodaj] provedl posouzení rovnocennosti přípravků různého původu (včetně přípravku Vischim). Dospěje-li k závěru, že jsou stejně bezpečné jako referenční přípravek, bude Komise zvažovat změnu směrnice [91/414], co se týče povolených hladin HCB. V tomto případě může být obtížné formálně změnit text přede dnem 1. září 2006, jelikož by to vyžadovalo určitou administrativní flexibilitu kolem tohoto data. Bylo by nešťastné, aby byly přípravky stahovány z vnitrostátního trhu za tím účelem, aby byly krátce poté znovu povoleny. Je zřejmé, že odnětí povolení zůstává stále povinné, pokud vyjde najevo, že výsledek posouzení dokumentace není zjevně příznivý nebo nejsou-li splněny administrativní požadavky.“

               27

               Po jeho vyhodnocení členský stát zpravodaj v dubnu roku 2006 konstatoval, že chlorthalonil obsahující 0,04 g/kg HCB nevede k dalším rizikům v porovnání s těmi, která již byla zohledněna při přijetí směrnice 2005/53. Navrhl tedy změnu specifikace chlorthalonilu stanovenou směrnicí 2005/53.

               28

               Dne 13. a byla uvedená změna schválena výborem. Pokud jde o lhůtu v souvislosti se zavedením změněné specifikace, protokol z jednání výboru uvádí zejména následující:
               „O změně dotčené specifikace bylo dosaženo všeobecné shody a Komise se zavázala k přijetí návrhu rychle […] Prodloužení šestiměsíční lhůty poskytnuté pro předložení chybějících vědeckých studií se nejeví jako vhodné. Mohlo by to vytvořit precedens a vystavit Komisi výtkám ohledně nerovného zacházení s oznamovateli […] Z těchto důvodů není vhodné odchylovat se od lhůty běžně poskytnuté směrnicí o zařazení […] Spojené království žádá o prodloužení lhůty k dosažení souladu v této dokumentaci, aby bylo společnosti Vischim umožněno přistoupit k rozhodčímu řízení stanovenému vnitrostátním právem za účelem získání přístupu ke studiím na obratlovcích, jakmile bude látka zařazena.“

               29

               Dopisem ze dne 27. července 2006 oznámila žalobkyně Komisi, že „aby mohla zaručit účinnost změny s ohledem na [svá] povolení, změna [musela] jednak vstoupit v platnost přede dnem a jednak by musela být členským státům poskytnuta nová lhůta k tomu, aby ověřily splnění podmínek pro zařazení do přílohy I“. Komise na tento dopis neodpověděla.

               30

               Mezi červencem a zářím roku 2006 obdržela žalobkyně dopisy od příslušných orgánů Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Belgického království a Irska, oznamujících jí záměr stáhnout její přípravek z trhu.

               31

               Konkrétně dopis orgánů Spojeného království určený žalobkyni ze dne 28. července 2006 zní takto:
               „[Váš přípravek] vyhovuje novým specifikacím [čistoty] změněným [výborem] dne 13. a , [ale] dosud jste neprokázala, že máte odpovídající přístup k údajům uvedeným v příloze II […] pro vaše stávající povolené přípravky, které obsahují chlorthalonil. Oznámení o záměru stáhnout vaše stávající přípravky obsahující chlorthalonil je tedy přiloženo k tomuto dopisu.“

               32

               Dne 22. září 2006 přijala Komise směrnici 2006/76/ES, kterou se mění směrnice 91/414, pokud jde o specifikaci účinné látky chlorthalonil (Úř. věst. L 263, s. 9, dále jen „napadená směrnice“).

               33

               Podle článku 1 napadené směrnice se specifikace chlorthalonilu stanovená v rámci zařazení do přílohy I směrnice 91/414 nahrazuje tabulkou v příloze. Čtvrtý sloupec této tabulky, nazvaný „Čistota“, uvádí: „Hexachlorbenzen: ne více než 0,04 g/kg“.

               34

               Napadená směrnice vstoupila v platnost dne 23. září 2006. Podle jejího článku 2 měly členské státy přijmout předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do a používat tyto předpisy od .

         Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

               35

               Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 15. prosince 2006 podala žalobkyně tuto žalobu.

               36

               Samostatným podáním z téhož dne podala žalobkyně návrh na základě článku 76a jednacího řádu Soudu, aby byla věc projednána ve zrychleném řízení. Tento návrh byl zamítnut rozhodnutím předsedy čtvrtého senátu Soudu dne 24. ledna 2007.

               37

               Dne 27. února 2007 podala Komise samostatným podáním námitku nepřípustnosti. Poté, co žalobkyně předložila svá vyjádření, si Soud usnesením ze dne vyhradil rozhodnout o námitce nepřípustnosti spolu s věcí samou.

               38

               Po doručení žalobní odpovědi Soud podle čl. 47 odst. 1 jednacího řádu rozhodl, že druhá výměna spisů účastnic řízení není nezbytná.

               39

               Vzhledem k tomu, že se změnilo složení senátů Soudu, byl soudce zpravodaj přidělen k šestému senátu, kterému byla v důsledku toho přidělena i projednávaná věc.

               40

               Vzhledem k překážce na straně jednoho ze soudců určil předseda Soudu na základě čl. 32 odst. 3 jednacího řádu pro doplnění senátu jiného soudce

               41

               Po vyslechnutí účastnic řízení byla projednávaná věc spojena s věcí T-420/05 pro účely ústní části řízení.

               42

               Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření položil účastnicím řízení písemné otázky, na které odpověděly v dopisech ze dne 16. června, a .

               43

               Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 25. září 2008.

               44

               Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

                        —

                        částečně zrušil napadenou směrnici, zejména její čl. 2 druhý pododstavec;

                        —

                        uložil Komisi, aby do budoucna stanovila přesné, přiměřené a legitimní lhůty, pokud jde o napadenou směrnici;

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               45

               Komise navrhuje, aby Soud:

                        —

                        odmítl žalobu jako nepřípustnou nebo ji podpůrně zamítl jako neopodstatněnou;

                        —

                        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Právní otázky

         K přípustnosti

               46

               Pokud jde nejprve o návrh žalobkyně, kterým se domáhá, aby Soud Komisi uložil, aby do budoucna stanovila přesné, přiměřené a legitimní lhůty, pokud jde o napadenou směrnici, je třeba připomenout, že soudům Společenství v rámci přezkumu legality na základě článku 230 ES nepřísluší vydávat soudní příkazy orgánům (rozsudek Soudu ze dne 12. prosince 2006, SELEX Sistemi Integrati v. Komise, T-155/04, Sb. rozh. s. II-4797, bod 28).

               47

               Tento návrh, uvedený v druhém bodu návrhových žádání žalobkyně, je tudíž nepřípustný.

               48

               Pokud jde dále o návrh na zrušení čl. 2 druhého pododstavce napadené směrnice, Komise namítá nepřípustnost tohoto návrhu, přičemž se dovolává zaprvé nemožnosti částečného zrušení navrhovaného žalobkyní a zadruhé legislativní povahy napadené směrnice.

               49

               Žalobkyně tvrdí, že její návrh je přípustný.

               50

               Pokud jde o první námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí, je třeba poznamenat, že podle ustálené judikatury je částečné zrušení aktu Společenství možné pouze tehdy, pokud jsou části, jejichž zrušení je navrhováno, oddělitelné od zbývající části aktu. Tento požadavek oddělitelnosti není splněn, pokud by částečné zrušení způsobilo změnu podstaty napadeného aktu (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada, C-540/03, Sb. rozh. s. I-5769, body 27 a 28 a citovaná judikatura).

               51

               Podle čl. 2 druhého pododstavce napadené směrnice budou členské státy uplatňovat předpisy přijaté pro dosažení souladu s touto směrnicí od 1. září 2006, tudíž se zpětnou účinností.

               52

               Žalobkyně tvrdí, že její žaloba nesměřuje k úplnému zrušení napadené směrnice, která je pro ni v zásadě příznivá, nýbrž je namířena proti jejím časovým účinkům, vymezeným zejména ve sporném ustanovení.

               53

               Komise tvrdí, že dotčené ustanovení vymezující časovou působnost napadené směrnice od ní není oddělitelné, neboť by se napadená směrnice v případě zrušení tohoto ustanovení stala nepoužitelnou.

               54

               Je třeba v tomto ohledu uvést, že nic nebrání tomu, aby byla legalita aktu Společenství zpochybněna pouze z hlediska jeho časových účinků, a zvláště jeho zpětného účinku (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 11. července 1991, Crispoltoni, C-368/89, Recueil, s. I-3695, a ze dne , Diversinte a Iberlacta, C-260/91 a C-261/91, Recueil, s. I-1885).

               55

               Krom toho v rámci žaloby směřující nikoli ke zrušení hmotněprávního ustanovení, které je pro žalobkyni příznivé, nýbrž pouze ke zrušení ustanovení vymezujícího jeho časové účinky, může soud Společenství podle čl. 231 druhého pododstavce ES rozhodnout o ponechání napadeného aktu, tak jak je, až do doby, kdy budou příslušnými orgány přijata opatření, která vyplývají z rozsudku (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. června 2000, Medici Grimm v. Rada, T-7/99, Recueil, s. II-2671, body 93 a 94 a citovaná judikatura). Krom toho, ačkoli se čl. 231 druhý pododstavec ES vztahuje pouze na nařízení, působnost tohoto ustanovení je třeba rozšířit na akty orgánů, které vyvolávají obdobné účinky, byť nemají formu nařízení (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne , Parlament v. Rada, C-295/90, Recueil, s. I-4193, bod 26).

               56

               Je tedy třeba zamítnout námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí a vycházející z nemožnosti částečného zrušení napadené směrnice, omezeného na ustanovení čl. 2 druhého pododstavce, které vymezuje jeho časové účinky.

               57

               Pokud jde o druhou námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí a vycházející z právní povahy napadené směrnice, je třeba připomenout, že okolnost, že se čl. 230 čtvrtý pododstavec ES výslovně nezabývá přípustností žalob na neplatnost směrnice podaných fyzickými nebo právnickými osobami, není dostačující k prohlášení nepřípustnosti takových žalob (rozsudek Soudu ze dne 17. června 1998, UEAPME v. Rada, T-135/96, Recueil, s. II-2335, bod 63, a usnesení Soudu ze dne , Japan Tobacco a JT International v. Parlament a Rada, T-223/01, Recueil, s. II-3259, bod 28).

               58

               Je třeba mimoto konstatovat, že žalobkyně jakožto oznamovatelka a držitelka stávajících povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující chlorthalonil je osobně a bezprostředně dotčena zařazením této účinné látky do přílohy I směrnice 91/414 upraveným směrnicí 2005/53, a tudíž napadenou směrnicí, která mění podmínky uvedeného zařazení. Je třeba krom toho poukázat na to, že napadená směrnice byla přijata po hodnocení požadovaném žalobkyní a vztahujícím se zejména k jejímu přípravku.

               59

               Z výše uvedeného vyplývá, že návrh žalobkyně na zrušení napadené směrnice, pokud jde o časové účinky vymezené v jejím čl. 2 druhém pododstavci, je přípustný.

         K věci samé

      Argumenty účastnic řízení

               60

               Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby první žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění. Napadená směrnice podle ní neobsahuje odůvodnění týkající se jejího zpětného účinku. Komise nevysvětlila, jak se měla tato zpětná účinnost de iure a de facto uplatňovat, aby umožnila užitečné provedení změněné specifikace.

               61

               Druhý žalobní důvod žalobkyně vychází z porušení čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 a čl. 8 odst. 3 písm. a) nařízení č. 3600/92. Podle ní tato ustanovení ukládají Komisi, aby ve směrnici o zařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414 stanovila přechodné období k přezkoumání stávajících vnitrostátních povolení. Existence této povinnosti je potvrzena praxí Komise. K tomu, aby toto přechodné období mělo smysl a bylo účinné, mělo by být nezbytně stanoveno v budoucnosti, tedy od data vstupu napadené směrnice v platnost. Tím, že Komise nestanovila v projednávaném případě toto přechodné období, nesplnila základní procesní povinnost, kterou jí ukládá směrnice 91/414 a nařízení č. 3600/92.

               62

               Žalobkyně, která se ve své argumentaci nadále zaměřuje na neexistenci budoucího přechodného období v napadené směrnici, se dále dovolává porušení zásad zákazu zpětné účinnosti, právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a rovného zacházení.

               63

               V tomto ohledu žalobkyně připomíná judikaturu, podle které se opatření Společenství může použít se zpětnou účinností pouze ve výjimečných případech, vyžaduje-li to jeho účel a je-li respektováno legitimní očekávání dotčených osob. V projednávaném případě přitom žádná z těchto podmínek není splněna.

               64

               Zpětný účinek napadené směrnice nemůže být podle žalobkyně odůvodněn tím, že je nezbytné vyvarovat se použití přísnější specifikace stanovené směrnicí 2005/53. Tato směrnice totiž již vyvolala právní účinky, a to odnětí povolení žalobkyně. Za těchto podmínek by zpětná změna měla účinek pouze tehdy, pokud by byla spojena s přechodným obdobím v budoucnu, během kterého může být dosaženo souladu s novou specifikací.

               65

               Mimoto okolnost, že nebylo stanoveno nové přechodné období, je v rozporu s legitimním očekáváním subjektů, vyvolaným použitelnou právní úpravou a praxí Komise. Zejména v případě, že není stanoveno nové přechodné období, zpětný účinek napadené směrnice porušuje legitimní očekávání žalobkyně v rozsahu, v němž se nemohla dovolat práv vyplývajících ze změny specifikace chlorthalonilu.

               66

               Žalobkyně tvrdí, že nemohla z důvodu neexistence přechodného období „přeřídit čas“ k předložení své dokumentace vnitrostátním orgánům, aby ověřily, zda její přípravek vyhovuje specifikaci změněné napadenou směrnicí. Členské státy nemohly splnit své povinnosti s ohledem na nové použitelné předpisy, zejména posoudit či přezkoumat vnitrostátní povolení žalobkyně s ohledem na novou specifikaci. Napadená směrnice je tedy zbavena užitečného účinku a odporuje zásadě právní jistoty.

               67

               Krom toho Komise nezacházela s žalobkyní stejně jako s producenty dotčenými jinými opatřeními přijatými v téže oblasti, jež stanovila přechodné období po zařazení účinných látek do přílohy I směrnice 91/414 a zejména stejně jako s druhou oznamovatelkou chlorthalonilu, společností Syngenta, pro kterou bylo toto období stanoveno směrnicí 2005/53.

               68

               Komise zpochybňuje argumenty žalobkyně.

         Závěry Soudu

               69

               Soud má za to, že je třeba přezkoumat nejprve údajné porušení čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 a čl. 8 odst. 3 písm. a) nařízení č. 3600/92, jakož i dřívější praxe Komise, poté porušení různých obecných právních zásad, kterých se dovolává žalobkyně, a nakonec porušení povinnosti odůvodnění.

         – K údajnému porušení čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 a čl. 8 odst. 3 písm. a) nařízení č. 3600/92, jakož i dřívější praxe Komise

               70

               Pokud jde zaprvé o údajně porušená ustanovení, je třeba uvést, že žádné z nich neukládá Komisi povinnost stanovit přechodné období za účelem přezkumu stávajících vnitrostátních povolení.

               71

               Jednak čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 stanoví pracovní program s různými lhůtami pro přezkoumání účinných látek, které již byly uvedeny na trh do dvou let po oznámení směrnice, za účelem jejich případného zařazení do přílohy I uvedené směrnice. Článek 8 odst. 2 směrnice 91/414 tedy nijak neupravuje stanovení přechodného období Komisí po zařazení účinné látky do přílohy I.

               72

               Dále čl. 8 odst. 3 písm. a) nařízení č. 3600/92 stanoví, že v návrhu směrnice, kterou se zařadí účinná látka do přílohy I směrnice 91/414, Komise podle potřeby stanoví podmínky zařazení, včetně lhůty pro zařazení. Toto ustanovení se tedy vztahuje k určitým pravidlům týkajícím se fáze zařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414. Nevyplývá z něj pro Komisi povinnost stanovit přechodné období k přezkumu stávajících vnitrostátních povolení po uvedeném zařazení.

               73

               To platí v projednávaném případě tím spíše, že napadená směrnice nezrušuje směrnici 2005/53, ale pouze mění přílohu I směrnice 91/414, pokud jde o specifikaci dotčené látky. Nijak nezpochybňuje celý postup zařazení uvedené látky do přílohy I směrnice 91/414. Právě v rámci tohoto zařazovacího postupu měla žalobkyně podle článku 2 nařízení Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení č. 3600/92 (Úř. věst. L 107, s. 8; Zvl. vyd. 03/13, s. 242), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2230/95 ze dne (Úř. věst. L 225, s. 1; Zvl. vyd. 03/18, s. 196), a článku 6 nařízení č. 3600/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2266/2000 ze dne (Úř. věst. L 259, s. 27; Zvl. vyd. 03/30, s. 388), předložit souhrnnou a úplnou dokumentaci. Na závěr tohoto postupu byla přijata směrnice 2005/53 zařazující dotčenou látku do přílohy I směrnice 91/414 a stanovující přechodné období před nabytím účinnosti tohoto zařazení. V projednávaném případě tedy na zařazení chlorthalonilu do přílohy I směrnice 91/414 řádně navazovalo přechodné období umožňující přezkum stávajících vnitrostátních povolení vnitrostátními orgány.

               74

               Skutečnost, že napadená směrnice nestanoví takové přechodné období, tedy není v rozporu s ustanoveními, kterých se dovolává žalobkyně.

               75

               Pokud jde zadruhé o argument žalobkyně vycházející z praxe Komise, je třeba uvést, že pouhá administrativní praxe, pokud neodporuje platné právní úpravě a neimplikuje výkon posuzovací pravomoci, může u dotčených osob vyvolávat legitimní očekávání (viz rozsudek Soudu ze dne 28. září 2004, MCI v. Komise, T-310/00, Sb. rozh. s. II-3253, bod 112 a citovaná judikatura).

               76

               V projednávaném případě Komise tvrdí, že její ustálená praxe spočívá v tom, že vyžaduje, aby členské státy přijaly určitá opatření ve lhůtě šesti měsíců od zařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414.

               77

               Praxe Komise spočívající ve stanovení takového období, které umožní zúčastněným stranám připravit se na plnění nových požadavků a členským státům na přezkoumání stávajících povolení, vyplývá rovněž z bodů 9 a 10 odůvodnění směrnice 2005/53.

               78

               Nicméně je třeba poznamenat, že se taková praxe jednak vztahuje především na členské státy, kterým ukládá povinnosti, zejména pokud jde o lhůtu k přezkoumání, kterou disponují, a jednak se týká počátečního zařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414.

               79

               Je tedy třeba konstatovat, že se žalobkyně rovněž neprávem dovolává praxe Komise pro své tvrzení, že posledně jmenovaná má povinnost stanovit v projednávaném případě přechodné období za účelem přezkoumání stávajících vnitrostátních povolení. Praxe, na kterou žalobkyně odkazuje, se netýká projednávaného případu.

               80

               V důsledku toho Komise tím, že v napadené směrnici nestanovila přechodné období pro účely přezkoumání stávajících vnitrostátních povolení, neporušila ani čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414, ani čl. 8 odst. 3 písm. a) nařízení č. 3600/92 a neodchýlila se od své dřívější praxe.

         – K údajnému porušení zásad zákazu zpětné účinnosti, právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a rovného zacházení

               81

               Je třeba připomenout, že zásada právní jistoty vyžaduje, aby právní úprava Společenství uložená právním subjektům byla jasná a přesná tak, aby byly schopny jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti a postupovat podle toho (rozsudek Soudního dvora ze dne 9. července 1981, Gondrand a Garancini, 169/80, Recueil, s. 1931, bod 17).

               82

               Krom toho zásada právní jistoty sice obecně brání tomu, aby časová působnost právního aktu Společenství byla stanovena k datu předcházejícímu jeho vyhlášení, avšak výjimečně tomu může být jinak, pokud to vyžaduje sledovaný cíl a pokud je náležitě respektováno legitimní očekávání dotčených osob (rozsudek Soudního dvora ze dne 25. ledna 1979, Racke, 98/78, Recueil, s. 69, bod 20, viz rovněž pokud jde o zpětný účinek směrnice, rozsudek Soudního dvora ze dne , Fedesa a další, C-331/88, Recueil, s. I-4023, bod 45).

               83

               V projednávaném případě je tedy třeba jednak ověřit, zda sledovaný cíl odůvodňuje zpětnou účinnost napadené směrnice, a jednak to, zda legitimní očekávání žalobkyně bylo náležitě respektováno a zda se posledně jmenovaná mohla jednoznačně seznámit se svými právy a povinnostmi a postupovat podle toho.

               84

               Pokud jde o první podmínku, z bodů 1 a 2 odůvodnění napadené směrnice vyplývá, že Komise změnila specifikaci chlorthalonilu, aby zohlednila novou specifikaci FAO zveřejněnou po přijetí směrnice 2005/53. Uvedená specifikace FAO, jež zrušila specifikaci platnou ke dni přijetí směrnice 2005/53, změnila požadavek týkající se obsahu HCB a zvýšila jeho limit z 0,01 g/kg na 0,04 g/kg.

               85

               V tomto ohledu Komise v bodě 4 odůvodnění napadené směrnice uvedla, že „[v]zhledem k tomu, že směrnice 2005/53 […] od členských států vyžaduje, aby používaly článek 2 uvedené směrnice od 1. září 2006, měly by se změněné specifikace pro chlorthalonil používat od téhož data“.

               86

               Z těchto skutečností vyplývá, že Komise tím, že stanovila zpětný účinek změněné specifikace, chtěla zabránit tomu, aby členské státy byly – byť po krátkou dobu – povinny používat přísnější specifikaci stanovenou směrnicí 2005/53. S ohledem na tento cíl mělo být stanoveno, že změněná specifikace chlorthalonilu bude použitelná ode dne, který je stanoven pro použití původní specifikace.

               87

               Je tedy třeba konstatovat, že v projednávaném případě je splněna první podmínka stanovená judikaturou uvedenou v bodě 82 výše, tedy že sledovaný cíl vyžadoval, aby napadená směrnice stanovila použití nové, méně přísné specifikace se zpětnou účinností. Žalobkyně konečně nezpochybňuje zpětný účinek napadené směrnice v rozsahu, v němž stanoví novou, méně přísnou specifikaci.

               88

               Pokud jde o druhou podmínku, tedy o respektování legitimního očekávání dotčených osob, je třeba bez dalšího uvést, že vzhledem k tomu, že změněná specifikace upravená napadenou směrnicí měla za následek pouze nastolení méně náročných podmínek pro zařazení, nemohl její zpětný účinek jako takový porušit legitimní očekávání dotčených subjektů.

               89

               Žalobkyně nicméně tvrdí, že napadená směrnice je v rozporu se zásadami právní jistoty a legitimního očekávání v rozsahu, v němž nestanoví přechodné období, které by jí umožnilo přizpůsobit se novým požadavkům a v němž by členské státy měly povinnost přezkoumat stávající vnitrostátní povolení.

               90

               V tomto ohledu je důležité připomenout (viz body 70 až 80 výše), že Komisi neukládají ani použitelná ustanovení, ani její praxe povinnost stanovit takové přechodné období v projednávaném případě.

               91

               Žalobkyně ani nepředložila důkazy, které by byly s to prokázat, že u ní Komise vyvolala legitimní očekávání, že změna specifikace bude provázena zavedením nového přechodného období. Vzhledem k tomu, že sama žalobkyně zapříčinila tuto změnu (viz body 23 a 24 výše), která snižuje požadavky pro povolení jejích přípravků, nemůže být okolnost, že jí nebylo poskytnuto přechodné období, které by jí umožnilo přizpůsobit se novým požadavkům, v rozporu se zásadami právní jistoty a legitimního očekávání.

               92

               V projednávaném případě každý přípravek podléhající specifikaci směrnice 2005/53 odpovídá a fortiori specifikaci napadené směrnice, takže se nezdá, že by přizpůsobení se novým požadavkům jak ze strany členských států, tak ze strany žalobkyně vyžadovalo zvláštní opatření či úsilí odůvodňující legitimní očekávání v zavedení přechodného období k tomuto účelu.

               93

               Přesněji, z hlediska dodržení zásady právní jistoty, směrnice 2005/53 a jasná a přesná ustanovení použitelná v té době, která nebyla zrušena napadenou směrnicí, umožnila žalobkyni, aby se jednoznačně seznámila s rozsahem povinností, které jí tato ustanovení uložila. Mohla podle těchto ustanovení postupovat a zejména, jestliže chtěla zachovat stávající povolení, předložit úplnou dokumentaci vypracovanou v souladu s požadavky přílohy II směrnice 91/414. Během přechodného období po přijetí směrnice 2005/53 bylo jednoznačně v zájmu žalobkyně předložit tuto dokumentaci nebo prokázat přístup k ní, aby si mohla zachovat svá stávající povolení.

               94

               Na základě čl. 3 odst. 1 směrnice 2005/53 byla totiž žalobkyně upozorněna, že tím, že pokud nesplní tuto povinnost, nezávislou na povinnosti, aby přípravek vyhovoval specifikaci Společenství, budou jí povolení odňata.

               95

               Doplňkově a kontextuálně ze skutkového stavu v projednávané věci mimoto vyplývá, že žalobkyně byla informována o tom, že Komise zamýšlela změnit specifikaci chlorthalonilu, aby zohlednila specifikaci přijatou FAO v prosinci roku 2005, a že tato změna spadala do rámce přezkumu prováděného podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2005/53.

               96

               Postup, který předcházel přijetí napadené směrnice, byl totiž zahájen na základě informací poskytnutých žalobkyní dne 16. prosince 2005 a ta byla informována jak o závěrech zprávy vypracované členským státem zpravodajem v dubnu roku 2006, jenž navrhoval změnit specifikaci vymezenou směrnicí 2005/53, tak o přijetí takového návrhu výborem dne a .

               97

               Z dopisu orgánů Spojeného království Velké Británie a Severního Irska ze dne 28. července 2006 (viz bod 31 výše) předloženého žalobkyní, jakož i z dopisů orgánů Irska ze dne a Belgického království ze dne , předložených Komisí, vyplývá, že žalobkyni byla odňata některá povolení nikoli kvůli tomu, že by nevyhověla specifikaci chlorthalonilu stanovené směrnicí 2005/53, ale z toho důvodu, že žalobkyně nepředložila dokumentaci odpovídající požadavkům přílohy II směrnice 91/414 ani neprokázala přístup k takové dokumentaci.

               98

               Žalobkyně se tedy nemůže domáhat práva vyplnit mezery ve své dokumentaci v novém posuzování jejích povolení během nového přechodného období, přestože mohla plně posoudit zájem na předložení dokumentace vyhovující požadavkům přílohy II směrnice 91/414 během přechodného období, které následovalo po přijetí směrnice 2005/53. Je třeba v tomto ohledu zdůraznit, že požadavky spojené s předložením této dokumentace zůstaly nezměněny. Každá dokumentace, která vyhovovala požadavkům přílohy II směrnice 91/414, vyhovovala i požadavkům kladeným směrnicí 2005/53 i napadenou směrnicí. Komise tedy při přijetí napadené směrnice neměla jak ohledně návrhu specifikace, tak ohledně návrhu vyhovující dokumentace žádný důvod ukládat členským státům povinnost, aby provedly nové posouzení stávajících povolení, ani k poskytnutí přechodného období k tomuto účelu.

               99

               Z toho vyplývá, že použití nové specifikace zavedené napadenou směrnicí se zpětným účinkem neodporuje zásadám právní jistoty a ochrany legitimního očekávání. Je třeba dodat, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, napadená směrnice ani nepostrádá užitečný účinek. Umožňuje totiž zachování stávajících povolení pro přípravky, které vyhovují nové specifikaci, jež byla zavedena touto směrnicí, za předpokladu, že držitel povolení splnil další požadavky stanovené směrnicí 2005/53.

               100

               Pokud jde o zásadu rovného zacházení, tato zásada je porušena jen tehdy, je-li se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 1990, Hoche, C-174/89, Recueil, s. I-2681, bod 25).

               101

               V projednávaném případě přitom argumentace žalobkyně v podstatě odpovídá srovnání odlišných situací. Zařazení látky do přílohy I směrnice 91/414 není totiž srovnatelné s pouhou změnou specifikace této látky, která již byla zařazena, takže napadená směrnice nemusela povinně stanovit stejná přechodná pravidla jako směrnice 2005/53, ve zbývající části nezrušená.

               102

               Mimoto vzhledem k tomu, že žalobkyně mohla mít, stejně jako jiní producenti, prospěch z přechodného období, které následovalo po přijetí směrnice 2005/53, a tedy po zařazení chlorthalonilu do přílohy I směrnice 91/414, a zejména předložit v tomto rámci vnitrostátním orgánům dokumentaci vyhovující požadavkům přílohy II směrnice 91/414, nemůže tvrdit nerovné zacházení ve srovnání s jinými producenty této látky nebo jiné látky během jejího zařazení do přílohy I uvedené směrnice. Žalobkyně ani neprokázala, že Komise při změně specifikace látky, která již byla zařazena do přílohy I směrnice 91/414, stanovila přechodná období ve prospěch ostatních producentů.

               103

               V důsledku toho Komise neporušila zásadu rovného zacházení, když v napadené směrnici nestanovila přechodné období za účelem přezkoumání stávajících povolení podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2005/53.

               104

               Z toho vyplývá, že žádné tvrzení žalobkyně o porušení obecných právních zásad nelze přijmout.

         – K údajnému porušení povinnosti uvést odůvodnění

               105

               Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu Společenství, jenž dotčený akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a hájit svá práva a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum [viz rozsudek Soudu ze dne 12. září 2002 Europe Chemi-Con (Deutschland) v. Rada, T-89/00, Recueil, s. II-3651, bod 65 a citovaná judikatura].

               106

               Pokud se jedná o údajně nedostatečné odůvodnění týkající se ustanovení napadené směrnice, které vymezuje jeho časovou působnost, je třeba v tomto ohledu jednak konstatovat, že z bodů 1, 2 a 4 odůvodnění napadené směrnice, uvedených v bodech 84 a 85 výše, jasně vyplývají důvody, na základě kterých Komise přiznala změněné specifikaci zpětný účinek.

               107

               Dále Komise neměla povinnost uvést důvody, které ji vedly k tomu, že pro přezkoumání vnitrostátních povolení nestanovila přechodné období. Jak totiž vyplývá z předcházejících úvah, ani použitelné předpisy, ani dřívější praxe Komise, ani obecné právní zásady, kterých se žalobkyně dovolává, neukládají Komisi povinnost stanovit takové přechodné období.

               108

               Žalobkyně tedy neprávem tvrdí, že je napadená směrnice nedostatečně odůvodněna.

               109

               S ohledem na výše uvedené je třeba projednávanou žalobu zamítnout.

         K nákladům řízení

               110

               Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů
               SOUD (šestý senát)
               rozhodl takto:

                           1)

                           Žaloba se zamítá.

                           2)

                           Společnosti Vischim Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Meij
                     Dehousse
                     Vadapalas
                     Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 7. října 2009.
                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 15. září 2011. # centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Společenství CENTROTHERM - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009. # Věc T-427/09.

text:
      Věc T-427/09
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Řízení o zrušení – Slovní ochranná známka Společenství CENTROTHERM – Skutečné užívání ochranné známky – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích stran a námitky – Průzkum námitek – Důkaz o užívání starší ochranné známky
            – Skutečné užívání – Pojem
      (Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 42 odst. 2 a 3)
      2.      Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích stran a námitky – Průzkum námitek – Důkaz o užívání starší ochranné známky
            – Skutečné užívání – Pojem – Kritéria pro posouzení
      (Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 42 odst. 2 a 3)
      1.      Podle judikatury je ochranná známka skutečně užívána, je-li užívána v souladu se svou hlavní funkcí, jíž je zaručit totožnost
         původu výrobků nebo služeb, pro které byla zapsána, aby vytvořila nebo zachovala odbyt pro tyto výrobky a služby, s vyloučením
         symbolického užití, jež slouží pouze k zachování práv plynoucích z ochranné známky. Podmínka týkající se skutečného užívání
         ochranné známky navíc vyžaduje, aby ochranná známka byla tak, jak je chráněna na relevantním území, užívána veřejně a navenek.

      Třebaže pojem skutečné užívání tedy brání jakémukoli minimálnímu a nedostatečnému užívání k tomu, aby se mělo za to, že ochranná
         známka je na určitém trhu reálně a skutečně užívána, nic to nemění na tom, že cílem požadavku skutečného užívání není vyhodnocení
         obchodního úspěchu ani kontrola hospodářské strategie podniku nebo to, aby byla ochrana ochranných známek vyhrazena pouze
         jejich obchodnímu využití, které je kvantitativně rozsáhlé.

      (viz body 25–26)
      2.      K přezkumu skutečného užívání dotčené ochranné známky je třeba v projednávaném případě provést globální posouzení dokumentů,
         které byly založeny do spisu, se zohledněním všech relevantních faktorů projednávaného případu. Takové posouzení musí být
         založeno na souhrnu skutečností a okolností, které jsou způsobilé prokázat její skutečné obchodní využívání, zvláště na užívání,
         která jsou v dotyčném hospodářském odvětví považována za odůvodněná za účelem udržení nebo získání podílu na trhu pro výrobky
         nebo služby chráněné ochrannou známkou, na druhu těchto výrobků nebo služeb, znacích daného trhu a na rozsahu a četnosti užívání
         ochranné známky.

      Ohledně rozsahu užívání dotčené ochranné známky je třeba přihlédnout zejména k obchodnímu objemu představovanému souhrnem
         všech úkonů spojených s užíváním, a dále k délce časového období, během kterého došlo k úkonům spojeným s užíváním, jakož
         i k četnosti těchto úkonů. Toto posouzení předpokládá určitou vzájemnou závislost mezi zohledňovanými faktory. Nízký objem
         výrobků nebo služeb uváděných na trh pod uvedenou ochrannou známkou tak může být vyvážen větší četností nebo určitou časovou
         stálostí při užívání této ochranné známky a naopak.

      Čím je však objem obchodního využívání ochranné známky omezenější, tím je nezbytnější, aby majitel ochranné známky dodal doplňující
         údaje, které mohou rozptýlit případné pochybnosti o skutečném užívání dotyčné ochranné známky.

      Skutečné užívání ochranné známky mimoto nelze prokázat na základě pravděpodobnosti nebo domněnek, ale musí se zakládat na
         konkrétních a objektivních okolnostech, které prokazují skutečné a dostatečné užívání ochranné známky na dotčeném trhu.

      (viz body 27–30)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (šestého senátu)
      15. září 2011(*)

      „Ochranná známka Společenství – Řízení o zrušení – Slovní ochranná známka Společenství CENTROTHERM – Skutečné užívání ochranné známky – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“
      Ve věci T‑427/09,
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG, se sídlem v Blaubeuren (Německo), zastoupená O. Löffelem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému G. Schneiderem a R. Manea, jako zmocněnci,

      žalovanému,
      další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem, je
      Centrotherm Systemtechnik GmbH, se sídlem v Brilon (Německo), zastoupená J. Albrechtem a U. Vormbrockem, advokáty,

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. srpna 2009 (věc R 6/2008‑4)
         ohledně řízení o zrušení mezi společnostmi centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG a Centrotherm Systemtechnik GmbH,

      TRIBUNÁL (šestý senát),
      ve složení E. Moavero Milanesi, předseda, N. Wahl (zpravodaj) a S. Soldevila Fragoso, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: T. Weiler, rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Tribunálu dne 22. října 2009,
      s přihlédnutím k vyjádření OHIM k žalobě a k vyjádření vedlejší účastnice k žalobě došlým kanceláři Tribunálu dne 26. ledna
         2010,

      s přihlédnutím k návrhům účastníků řízení na uskutečnění jednání,
      s ohledem na usnesení ze dne 30. března 2011 o spojení věcí T‑427/09 a T‑434/09 za účelem ústní části řízení,
      po jednání konaném dne 5. května 2011,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Dne 7. září 1999 podala vedlejší účastnice, společnost Centrotherm Systemtechnik GmbH, u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
         trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne
         20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) ve znění pozdějších
         předpisů [nahrazeného nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78,
         s. 1)].

      2        Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení CENTROTHERM.

      3        Výrobky a služby, pro které byl zápis požadován, spadají do tříd 11, 17, 19 a 42 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění
         výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají
         následujícímu popisu:

      –        třída 11: „Potrubí k odvodu spalin pro vytápěcí zařízení, komínové roury, trubky pro kotle k vytápěcím zařízením; držáky pro
         plynové hořáky; mechanické součástky vytápěcích, klimatizačních, parních, sušících a ventilačních zařízení; zařízení na filtraci
         vzduchu a jejich součástky; mechanické součástky plynových zařízení; kohoutky pro potrubí; komínová dmychadla“;

      –        třída 17: „Spojky na potrubí, objímky na potrubí, výztuže pro potrubí, trubky, výše uvedené nekovové výrobky; těsnění, těsnící
         materiál; materiál na těsnění a na izolaci; umělé hmoty jako polotovary; výrobky z umělé hmoty zahrnuté do třídy 17“;

      –        třída 19: „Stavební hmoty; trubky, kanalizace, zvláště pro stavebnictví; kanalizace vody, odpadní trubky; výztuže pro stavebnictví;
         obložení stěn, stavební panely, panely; nástavce na komíny, kouřové šachty u komínů, poklopy na komíny, komínové nástavce,
         komínové pláště, výše uvedené nekovové výrobky“;

      –        třída 42: „Architektonické poradenství, stavební plánování, inženýrské služby, technické plánování projektů; expertizy“.
      4        Ochranná známka CENTROTHERM byla pro výrobky a služby uvedené v bodě 3 výše zapsána dne 19. ledna 2001 jako ochranná známka
         Společenství.

      5        Žalobkyně, společnost centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG, podala dne 7. února 2007  u OHIM na základě článku 15 a čl. 50
         odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 [nyní článek 15 a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009] návrh na zrušení ochranné
         známky CENTROTHERM pro všechny zapsané výrobky a služby.

      6        Návrh na zrušení byl dne 15. února 2007 oznámen vedlejší účastnici, která byla vyzvána k tomu, aby ve lhůtě tří měsíců předložila
         případné vyjádření a důkazy o skutečném užívání sporné ochranné známky.

      7        Ve svém vyjádření ze dne 11. května 2007 vedlejší účastnice návrh na zrušení zpochybnila a za účelem prokázání skutečného
         užívání své ochranné známky předložila následující dokumenty:

      –        čtrnáct digitálních fotografií;
      –        čtyři faktury;
      –        prohlášení nazvané „eidesstattliche Versicherung“ (čestné prohlášení) vystavené panem W. jakožto jednatelem vedlejší účastnice.
      8        Vedlejší účastnice prohlásila, že má řadu dalších kopií faktur, které odmítla předložit z důvodů důvěrnosti. Vedlejší účastnice,
         která uvedla, že může předložit jiné dokumenty, požádala zrušovací oddělení OHIM, aby v důsledku toho přijalo procesní opatření
         pro případ, že by vyžádalo, aby do spisu byly založeny jiné jednotlivé důkazy a dokumenty.

      9        Dne 30. října 2007 zrušovací oddělení ochrannou známku CENTROTHERM zrušilo, když konstatovalo, že důkazy poskytnuté vedlejší
         účastnicí nejsou dostatečné k prokázání skutečného užívání uvedené ochranné známky.

      10      Dne 14. prosince 2007 vedlejší účastnice proti tomuto rozhodnutí podala odvolání, kterému čtvrtý odvolací senát OHIM částečně
         vyhověl rozhodnutím ze dne 25. srpna 2009 (dále jen „napadené rozhodnutí“).

      11      Odvolací senát rozhodnutí zrušovacího oddělení zrušil a návrh na zrušení zamítl pro výrobky „potrubí k odvodu spalin pro vytápěcí
         zařízení, komínové roury, trubky pro kotle k vytápěcím zařízením; držáky pro plynové hořáky; mechanické součástky vytápěcích
         zařízení; mechanické součástky plynových zařízení; kohoutky pro potrubí; komínová dmychadla“ spadající do třídy 11, „spojky
         na potrubí, objímky na potrubí, výztuže pro potrubí, trubky, výše uvedené nekovové výrobky“ spadající do třídy 17 a „trubky,
         kanalizace, zvláště pro stavebnictví; odpadní trubky; kouřové šachty u komínů“ spadající do třídy 19. Ve zbývající části odvolací
         senát odvolání zamítl.

      12      Odvolací senát měl konkrétně za to, že důkaz o skutečném užívání ochranné známky CENTROTHERM pro období pěti let předcházející
         předložení návrhu na zrušení, ke kterému došlo dne 7. února 2007 (dále jen „relevantní období“), byl u výrobků uvedených v bodě
         11 výše předložen, jelikož fotografie poskytnuté vedlejší účastnicí prokazují povahu užívání ochranné známky a předložené
         faktury osvědčují, že zmíněné výrobky byly uváděny na trh pod spornou ochrannou známkou.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      13      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítlo návrh na zrušení ochranné známky CENTROTHERM;
      –        uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
      14      OHIM a vedlejší účastnice navrhují, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
       Argumenty účastníků řízení
      15      Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje jediný žalobní důvod, vycházející z nesprávného posouzení důkazů. Odvolací senát
         tím, že měl za to, že důkazy předložené vedlejší účastnicí jsou dostačující k prokázání skutečného užívání sporné ochranné
         známky, porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jakož i pravidlo 40 odst. 5 a pravidlo 22 odst. 2 a 3 nařízení
         Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení č. 40/94 (Úř. věst. L 303, s. 1) v platném znění.

      16      Podle žalobkyně posouzení uskutečněné odvolacím senátem nezohledňuje požadavky uložené relevantními ustanoveními a judikaturou,
         a sice důkaz o povaze, místě, času a rozsahu užívání ochranné známky. Žalobkyně v podstatě tvrdí, že na fotografiích není
         uvedeno datum, že na fakturách není uvedena sporná ochranná známka, ale je na nich uveden název vedlejší účastnice, že čestné
         prohlášení jednatele vedlejší účastnice postrádá důkazní hodnotu a že tyto různé důkazy jako celek neumožňují prokázat, že
         výrobky zobrazené na fotografiích byly během relevantního období skutečně uvedeny na trh.

      17      OHIM argumenty žalobkyně zpochybňuje a uvádí, že i když důkazy založené do spisu nepředstavují jednotlivě adekvátní důkazy
         o skutečném užívání, společně dokládají, a to bez jakýchkoli pochyb, užívání sporné ochranné známky, které si zaslouží být
         kvalifikováno jako skutečné užívání.

      18      Vedlejší účastnice rovněž napadá argumenty žalobkyně. I když připouští, že fotografie založené do spisu byly pořízeny po uplynutí
         relevantního období, má za to, že je přehnané požadovat po majiteli ochranné známky, aby předložil fotografie výrobků uváděných
         na trh před několika měsíci, případně několika lety, na kterých bude nadto uvedeno datum, kdy byly pořízeny během relevantního
         období. To totiž předpokládá, že majitel ochranné známky bude pravidelně z titulu obezřetnosti pořizovat fotografie všech
         svých výrobků a archivovat je, aby je mohl předložit v případě řízení o zrušení. Podle vedlejší účastnice takový požadavek
         není realistický.

      19      Vedlejší účastnice mimoto zdůrazňuje charakteristické rysy dotčeného trhu. V tomto ohledu uvádí, že výrobky a služby chráněné
         její ochrannou známkou jsou prodávány nikoli konečnému spotřebiteli, ale stavebním podnikům. Tyto výrobky a služby jsou hlavně
         uváděny na trh nikoli v oblasti maloobchodního prodeje či na internetu, ale jsou přímo nabízeny a dodávány obchodním zákazníkům.
         To znamená, že výrobky, jichž se týká ochranná známka CENTROTHERM, nejsou ani tak předmětem reklamy v novinách, v časopisech,
         v rozhlase, v televizi či na internetu, ale spíše předmětem reklamy na specializovaných veletrzích či na prospektech, obchodních
         dopisech a fakturách vedlejší účastnice. Hlavním využitím ochranné známky je zejména její umístění na výrobky a jejich obaly,
         a sice kartony a palety.

      20      Podle vedlejší účastnice se na dotčeném trhu nepoužívá a neprovádí podpora prodeje velkého počtu továrních známek. Zatímco
         totiž kupující spotřebních výrobků mají zpravidla přístup k velkému počtu výrobků téže povahy, které jsou nabízeny velkým
         počtem různých dodavatelů, a musejí se orientovat v závislosti na známkách, kupující výrobků relevantních v projednávané věci
         nakupují zpravidla v rámci dlouhých časových období u jediného dodavatele celou škálu výrobků, příslušenství a souvisejících
         služeb. Podle vedlejší účastnice z tohoto důvodu název či značka zpravidla stačí k rozlišení celé škály výrobků, podobně jako
         ochranná známka.

       Závěry Tribunálu
      21      Úvodem je třeba připomenout řízení a cíl sledovaný sankcí spočívající ve zrušení, jakož i zásady upravující provádění důkazů
         v řízení o zrušení.

      22      Z článku 15 odst. 1 prvního pododstavce a z čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 vyplývá, že ke zrušení práv majitele
         ochranné známky Společenství dojde na základě návrhu podaného u OHIM, jestliže ochranná známka nebyla po nepřerušené období
         pěti let v Evropské unii řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro něž je zapsána, a k neužívání neexistují řádné důvody.

      23      Pravidlo 40 odst. 5 nařízení č. 2868/95 stanoví, že v případě žádosti o zrušení OHIM majiteli ochranné známky Společenství
         stanoví lhůtu, ve které předloží důkaz o používání známky. Není-li důkaz ve stanovené lhůtě předložen, bude ochranná známka
         Společenství zrušena. Podle pravidla 22 odst. 3 nařízení č. 2868/95, které se použije na návrhy na zrušení na základě pravidla
         40 odst. 5 téhož nařízení, se důkaz o užívání ochranné známky musí týkat místa, času, rozsahu a povahy užívání ochranné známky.

      24      Důvod požadavku, podle něhož musí být ochranná známka k tomu, aby byla chráněna na základě unijního práva, skutečně užívána,
         spočívá v tom, že rejstřík OHIM nelze pokládat za strategické a statické úložiště přiznávající neaktivnímu majiteli legální
         monopol neurčitého trvání. V souladu s desátým bodem odůvodnění nařízení č. 207/2009 musí naopak uvedený rejstřík věrně odrážet
         označení, která podniky užívají na trhu skutečně k rozlišování svých výrobků a služeb v hospodářské oblasti (viz v tomto smyslu
         a obdobně usnesení Soudního dvora ze dne 27. ledna 2004, La Mer Technology, C‑259/02, Recueil, s. I‑1159, body 18 až 22).

      25      Podle judikatury je ochranná známka skutečně užívána, je-li užívána v souladu se svou hlavní funkcí, jíž je zaručit totožnost
         původu výrobků nebo služeb, pro které byla zapsána, aby vytvořila nebo zachovala odbyt pro tyto výrobky a služby, s vyloučením
         symbolického užití, jež slouží pouze k zachování práv plynoucích z ochranné známky. Podmínka týkající se skutečného užívání
         ochranné známky navíc vyžaduje, aby ochranná známka byla tak, jak je chráněna na relevantním území, užívána veřejně a navenek
         [viz rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2007, La Mer Technology v. OHIM – Laboratoires Goëmar (LA MER), T‑418/03, nezveřejněný
         ve Sbírce rozhodnutí, bod 54 a citovaná judikatura].

      26      Třebaže pojem skutečné užívání tedy brání jakémukoli minimálnímu a nedostatečnému užívání k tomu, aby se mělo za to, že ochranná
         známka je na určitém trhu reálně a skutečně užívána, nic to nemění na tom, že cílem požadavku skutečného užívání není vyhodnocení
         obchodního úspěchu ani kontrola hospodářské strategie podniku nebo to, aby byla ochrana ochranných známek vyhrazena pouze
         jejich obchodnímu využití, které je kvantitativně rozsáhlé [rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2006, Il Ponte Finanziaria
         v. OHIM – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), T‑194/03, Sb. rozh. s. II‑445, bod 32].

      27      K přezkumu skutečného užívání dotčené ochranné známky je třeba konkrétně v projednávaném případě provést globální posouzení
         dokumentů, které byly založeny do spisu, se zohledněním všech relevantních faktorů projednávaného případu. Takové posouzení
         musí být založeno na souhrnu skutečností a okolností, které jsou způsobilé prokázat její skutečné obchodní využívání, zvláště
         na užívání, která jsou v dotyčném hospodářském odvětví považována za odůvodněná za účelem udržení nebo získání podílu na trhu
         pro výrobky nebo služby chráněné ochrannou známkou, na druhu těchto výrobků nebo služeb, znacích daného trhu a na rozsahu
         a četnosti užívání ochranné známky (viz výše uvedený rozsudek LA MER, body 53 až 55 a citovaná judikatura).

      28      Ohledně rozsahu užívání dotčené ochranné známky je třeba přihlédnout zejména k obchodnímu objemu představovanému souhrnem
         všech úkonů spojených s užíváním, a dále k délce časového období, během kterého došlo k úkonům spojeným s užíváním, jakož
         i k četnosti těchto úkonů (viz výše uvedený rozsudek LA MER, bod 56 a citovaná judikatura). Toto posouzení předpokládá určitou
         vzájemnou závislost mezi zohledňovanými faktory. Nízký objem výrobků nebo služeb uváděných na trh pod uvedenou ochrannou známkou
         tak může být vyvážen větší četností nebo určitou časovou stálostí při užívání této ochranné známky a naopak (viz výše uvedený
         rozsudek LA MER, bod 57 a citovaná judikatura).

      29      Čím je však objem obchodního využívání ochranné známky omezenější, tím je nezbytnější, aby majitel ochranné známky dodal doplňující
         údaje, které mohou rozptýlit případné pochybnosti o skutečném užívání dotyčné ochranné známky [rozsudek Tribunálu ze dne 18. ledna
         2011, Advance Magazine Publishers v. OHIM – Capela & Irmãos (VOGUE), T‑382/08, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 31].

      30      Skutečné užívání ochranné známky ostatně nelze prokázat na základě pravděpodobnosti nebo domněnek, ale musí se zakládat na
         konkrétních a objektivních okolnostech, které prokazují skutečné a dostatečné užívání ochranné známky na dotčeném trhu (viz
         výše uvedený rozsudek LA MER, bod 59 a citovaná judikatura).

      31      S ohledem na tyto úvahy je třeba posoudit, zda měl odvolací senát správně za to, že důkazy předložené vedlejší účastnicí prokazují
         skutečné užívání ochranné známky CENTROTHERM pro výrobky uvedené v bodě 11 výše. Podle žalobkyně závěr odvolacího senátu není
         dostatečné skutkově opodstatněn.

      32      V projednávané věci jsou důkazy, které vedlejší účastnice poskytla zrušovacímu oddělení k prokázání skutečného užívání své
         ochranné známky, čestné prohlášení jejího jednatele, čtyři faktury a čtrnáct digitálních fotografií.

      33      Úvodem je potřeba konstatovat, že z úvah odvolacího senátu nevyplývá, že by jeho závěr týkající se prokázání skutečného užívání
         pro výrobky uvedené v bodě 11 výše byl založen na čestném prohlášení jednatele vedlejší účastnice. Jak totiž vyplývá z bodů
         26 až 30 napadeného rozhodnutí, odvolací senát ke konstatování, že skutečné užívání ochranné známky CENTROTHERM bylo prokázáno,
         vedla interakce mezi důkazní hodnotou fotografií a důkazní hodnotou čtyř faktur. Odkazy na uvedené prohlášení, které byly
         učiněny v bodech 27 a 31 napadeného rozhodnutí, směřují pouze k poukázání na nedostatky tohoto prohlášení a neexistenci dodatečných
         důkazů podporujících jeho obsah.

      34      Z toho vyplývá, že je třeba přezkoumat, zda globální posouzení fotografií a čtyř faktur umožňuje dospět k závěru, že sporná
         ochranná známka byla skutečně užívána v souladu se zásadami stanovenými v judikatuře citované v bodech 25 až 29 výše.

      35      V tomto ohledu je třeba uvést, že tři ze čtyř daných faktur pocházejí z července 2006 a týkají se Dánska, Maďarska a Slovenska, jedna
         z nich pak pochází z ledna 2007 a týká se Německa. Slovo „centrotherm“ je uvedeno v záhlaví uvedených faktur a je k němu doplněno
         logo vedlejší účastnice, které má funkci názvu a její poštovní adresy.

      36      Na těchto fakturách je uvedeno, že vedlejší účastnice prodala nejrůznější výrobky související s instalatérskými pracemi (trubky,
         objímky, přípojky pro kotle k vytápěcím zařízením, revizní kolena potrubí, záklopky pro systémy k odvodu spalin) čtyřem zákazníkům
         za částku, která při zahrnutí faktury z roku 2007 odpovídá méně než 0,03 % obratu, ohledně něhož jednatel vedlejší účastnice
         prohlásil, že jej dosáhl v roce 2006 prostřednictvím prodeje výrobků pod ochrannou známkou CENTROTHERM.

      37      Z toho vyplývá, že vedlejší účastnice před OHIM předložila důkazy o relativně nízkém prodeji v porovnání s částkou uvedenou
         v prohlášení jejího jednatele. I v případě, že by odvolací senát zohlednil uvedené prohlášení, je tudíž třeba konstatovat,
         že ve spise není dostatek skutečností, které podporují obsah uvedeného prohlášení ohledně hodnoty prodejů. Navíc se uvedené
         faktury v časovém aspektu užívání ochranné známky týkají velmi krátkého, ba dokonce jen několik vymezených dní pokrývajícího
         období, a sice 12., 18. a 21. července 2006 a 9. ledna 2007.

      38      Je potřeba konstatovat, že ze čtrnácti předložených fotografií je ochranná známka CENTROTHERM jasně viditelná pouze na sedmi
         fotografiích, a sice:

      –        jakožto nátisk na dvou trubkách;
      –        jakožto nátisk na dvou předmětech, které se jeví jako části trubek;
      –        jakožto samolepící etiketa umístěná na předmětu, který se jeví jako paleta, a na dvou kartonech.
      39      Na čtyřech dalších fotografiích nelze nikterak rozpoznat, že by se na nich vyskytovala sporná ochranná známka.

      40      Na třech posledních fotografiích lze rozeznat náznaky ochranné známky CENTROTHERM, a sice:

      –        písmena „centroth“ na ústí trubky;
      –        logo společnosti vedlejší účastnice a nečitelný text v blízkosti tohoto loga, odpovídající pravděpodobně textu v záhlaví předložených
         faktur, na trubce a na předmětu, který se jeví jako ústí trubky.

      41      Na žádné z těchto fotografií není uvedeno datum, avšak jak bylo uvedeno v bodě 18 výše, vedlejší účastnice na jednání připustila,
         že tyto fotografie byly pořízeny po uplynutí relevantního období. Uvedené fotografie mimoto neumožňují identifikovat výrobky,
         které jsou zabaleny na paletě a ve dvou kartonech se samolepícími etiketami CENTROTHERM. Ačkoli je na dvou z těchto samolepících
         etiket uvedeno označení týkající se instalatérských prací, fotografie ani faktury neposkytují informace, které by umožnily
         vyvodit, co tyto obaly skutečně obsahují.

      42      Navíc žádné z čísel zboží, která jsou identifikovatelná na fotografiích, neodpovídá číslům zboží uvedeným na fakturách poskytnutých
         vedlejší účastnicí. Z toho vyplývá, že na základě předložených fotografií a faktur nelze dospět k závěru, že výrobky a obaly,
         které jsou zobrazeny na předložených fotografiích, vedlejší účastnice během relevantního období skutečně uvedla na trh.

      43      Je tak potřeba konstatovat, že globální posouzení skutečností, tak jak jsou uvedeny v bodech 35 až 42 výše, neumožňuje dospět
         k závěru – ledaže by se použily dohady opírající se o pravděpodobnost nebo domněnky – že sporná ochranná známka byla skutečně
         užívána během relevantního období pro výrobky uvedené v bodě 11 výše.

      44      Z toho vyplývá, že odvolací senát pochybil, když měl za to, že vedlejší účastnice pro uvedené výrobky předložila důkaz o skutečném
         užívání ochranné známky CENTROTHERM.

      45      Argumenty vedlejší účastnice, uvedené v bodech 18 až 20, podle nichž v podstatě specifičnost trhu činí shromáždění důkazů
         obtížným, tento závěr nemohou zpochybnit.

      46      Způsoby dokazování a důkazní prostředky týkající se skutečného užívání ochranné známky totiž nejsou omezeny. Závěr Tribunálu,
         podle něhož v projednávané věci nebylo prokázáno skutečné užívání, není založen na požadavku mimořádně vysokého prahu důkazu,
         ale na skutečnosti, že vedlejší účastnice se rozhodla omezit předložení důkazů (viz bod 8 výše). Zrušovací oddělení obdrželo
         fotografie horší kvality týkající se předmětů, na nichž uvedená čísla zboží neodpovídají zboží, které bylo na základě velmi
         malého počtu předložených faktur prodáno. Uvedené faktury mimoto pokrývají krátké časové období a zmiňují prodeje minimální
         hodnoty v porovnání s tím, co vedlejší účastnice údajně realizovala. Je třeba rovněž konstatovat, že vedlejší účastnice na
         jednání potvrdila, že neexistuje žádný přímý vztah mezi fakturami a fotografiemi, které předložila před OHIM.

      47      Žalobě se tedy vyhovuje.

       K nákladům řízení
      48      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení,
         pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení
         a OHIM neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že vedlejší účastnice
         neměla ve věc úspěch, ponese vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (šestý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. srpna
            2009 (věc R 6/2008‑4) se zrušuje v rozsahu, v němž částečně zrušilo rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 30. října 2007.
      2)      OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností centrotherm Clean Solutions GmbH & Co.
            KG.
      3)      Společnost Centrotherm Systemtechnik GmbH ponese vlastní náklady řízení.

               Moavero Milanesi

                Wahl

                Soldevila Fragoso

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 15. září 2011.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. září 2008. # Hakan Er proti Wetteraukreis. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Verwaltungsgericht Gießen - Německo. # Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 - Článek 7 první pododstavec druhá odrážka - Právo pobytu zletilého dítěte tureckého pracovníka - Nevykonávání zaměstnanecké činnosti - Podmínky ztráty nabytých práv. # Věc C-453/07.

text:
      Věc C-453/07
      Hakan Er
      v.
      Wetteraukreis
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Giessen)
      „Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 – Článek 7 první pododstavec druhá odrážka – Právo pobytu zletilého dítěte tureckého pracovníka – Nevykonávání zaměstnanecké činnosti – Podmínky ztráty nabytých práv“
      Shrnutí rozsudku
       Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rada přidružení zřízená Dohodou o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí
            č. 1/80 – Sloučení rodiny
      (Rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko, čl. 7 první pododstavec)
      Turecký státní příslušník, kterému bylo povoleno, aby jako dítě vstoupil na území členského státu v rámci sloučení rodiny,
         a který nabyl právo na volný přístup k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle svého výběru v souladu s čl. 7 prvním pododstavcem
         druhou odrážkou rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, neztrácí v tomto státě právo pobytu, které souvisí s tímto
         právem na volný přístup, i když ve věku 23 let ještě nevykonával žádnou zaměstnaneckou činnost od ukončení školní docházky
         ve věku 16 let a účastnil se státních programů zaměřených na pomoc při hledání zaměstnání, aniž by je však dokončil.

       (viz bod 35 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      25. září 2008 (*)

      „Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 – Článek 7 první pododstavec druhá odrážka – Právo pobytu zletilého dítěte tureckého pracovníka – Nevykonávání zaměstnanecké činnosti – Podmínky ztráty nabytých práv“
      Ve věci C‑453/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Verwaltungsgericht
         Gießen (Německo) ze dne 24. září 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 4. října 2007, v řízení

      Hakan Er
      proti
      Wetteraukreis,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a P. Lindh (zpravodajka), soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za H. Era C. Mombergerem, Rechtsanwalt,
      –        za Wetteraukreis E. Meißem, jako zmocněncem,
      –        za německou vládu M. Lummou a J. Möllerem, jako zmocněnci,
      –        za Komisi Evropských společenství V. Kreuschitzem a G. Rozetem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 prvního pododstavce druhé odrážky rozhodnutí Rady přidružení
         č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení (dále jen „rozhodnutí č. 1/80“). Rada přidružení byla zřízena Dohodou zakládající
         přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, jež byla podepsána dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou
         na jedné straně a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé a jež byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství
         rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963 (Úř. věst. 1964, 217, s. 3685; Zvl. vyd. 11/11, s. 10).

      2        Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi H. Erem, tureckým státním příslušníkem, a Wetteraukreis (okres Wetterau) ohledně
         řízení o vyhoštění z německého území.

       Právní rámec
      3        Článek 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 zní následovně:

      „Aniž jsou dotčena ustanovení článku 7 o volném přístupu jeho rodinných příslušníků k zaměstnání, turecký pracovník působící
         na řádném trhu práce v členském státě:

      –        má právo v tomto členském státě po jednom roce řádného zaměstnání na obnovení platnosti svého pracovního povolení u stejného
         zaměstnavatele, pokud je u něho pracovní místo k dispozici;

      –        má právo v tomto členském státě po třech letech řádného zaměstnání a s výhradou přednosti, která bude poskytnuta pracovníkům
         z členských států Společenství, odpovědět na jinou nabídku ve stejné profesi u zaměstnavatele podle svého výběru, učiněnou
         za obvyklých podmínek a zaregistrovanou u pracovních úřadů tohoto členského státu;

      –        je oprávněn v tomto členském státě po čtyřech letech řádného zaměstnání k volnému přístupu k jakékoli zaměstnanecké činnosti
         podle svého výběru.“ (neoficiální překlad)
      4        Článek 7 rozhodnutí č. 1/80 stanoví:

      „Rodinní příslušníci tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce v členském státě, kteří získali povolení ho následovat:
      –        mají, s výhradou přednosti, která bude zajištěna pracovníkům z členských států Společenství, právo odpovědět na jakoukoli
         nabídku zaměstnání, pokud tam řádně pobývají po dobu nejméně tří let;

      –        jsou oprávněni k volnému přístupu k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle svého výběru, pokud tam řádně pobývají po dobu nejméně
         pěti let.

      Děti tureckých pracovníků, které ukončily odborné vzdělání v hostitelském státě, mohou nezávisle na délce svého pobytu v tomto
         členském státě za podmínky, že jeden z rodičů legálně vykonával zaměstnání v dotčeném členském státě po dobu nejméně tří let,
         odpovědět na jakoukoli nabídku zaměstnání ve zmíněném členském státě.“ (neoficiální překlad)
      5        Podle čl. 14 odst. 1 téhož rozhodnutí:

      „Ustanovení tohoto oddílu se použijí s výhradou omezení z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví.“
         (neoficiální překlad)
       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      6        Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se H. Er narodil v Turecku v dubnu 1984. O dva roky později, v roce 1986, následoval
         do Berlína svého otce, který působil na řádném trhu práce Spolkové republiky Německo, a žil s ním na německém území po dobu
         nejméně pěti let. Jeho otec se později vrátil do Turecka bez své rodiny.

      7        V roce 1998 H. Er poprvé požádal o povolení k pobytu, které mu bylo uděleno na rok a půl. Tento dokument obsahoval poznámky
         „matka povolení k pobytu na dobu neurčitou“ a „otec hlášen v Berlíně“.

      8        Hakan Er ukončil školní docházku v roce 2000 ve věku šestnácti let, aniž by obdržel závěrečné vysvědčení. Platnost jeho povolení
         k pobytu byla prodloužena do 21. března 2002.

      9        V roce 2002 H. Er podruhé požádal o povolení k pobytu, které mu bylo uděleno s platností do dubna 2003, a sice do data, kdy
         jeho matce skončila vyživovací povinnost vůči němu. Hakan Er poté podal žádost o prodloužení platnosti povolení k pobytu,
         které mu bylo uděleno na dobu jednoho roku, přes změny, k nimž došlo v jeho situaci, a sice že jeho matka již vůči němu neměla
         vyživovací povinnost a že mu byl po dobu čtyř měsíců vyplácen příspěvek na živobytí. Cizinecký úřad příslušný pro okres Wetterau
         (dále jen „cizinecký úřad“) nicméně vyzval H. Era, aby vyvinul prokazatelné úsilí při hledání zaměstnání.

      10      Hakan Er se účastnil kurzu, jehož cílem bylo zvýšit jeho šance na odborné vzdělání a začlenění se do pracovního života, ale
         nedokončil jej pro nedostatečnou způsobilost. Měsíc pobíral dávky sociální pomoci a přihlásil se jako uchazeč o práci.

      11      V září 2004 podal H. Er novou žádost o prodloužení platnosti povolení k pobytu.

      12      Při přezkumu této žádosti byl cizinecký úřad s H. Erem několikrát v kontaktu. Tento uvedl, že hledá zaměstnání, že by měl
         získat určité pracovní místo po předložení výpisu z rejstříku trestů a že bude cizinecký úřad poté kontaktovat. Tato prohlášení
         nicméně nebyla ve skutečnosti realizována a H. Er nebyl zaměstnán. Po dobu 18 měsíců pobíral dávky v nezaměstnanosti.

      13      Rozhodnutím ze dne 17. srpna 2005 zamítl cizinecký úřad žádost H. Era o prodloužení platnosti povolení k pobytu podanou v září
         2004 a uložil mu, aby ve stanovené lhůtě opustil území, jinak bude vyhoštěn do Turecka.

      14      Podle tohoto rozhodnutí právo pobytu přiznané v rámci čl. 7 prvního pododstavce rozhodnutí č. 1/80 předpokládá, že dotčená
         osoba je v době, kdy předkládá svou žádost, k dispozici na trhu práce a má reálnou šanci získat v dohledné době zaměstnání.
         Cizinecký úřad měl za to, že omezení doby pobytu na šest měsíců za účelem hledání zaměstnání, nelze v zásadě napadnout.

      15      Dne 9. září 2005 podal H. Er stížnost proti uvedenému rozhodnutí, o níž ještě nebylo rozhodnuto. Podal rovněž návrh na předběžné
         opatření k předkládajícímu soudu, který usnesením ze dne 4. prosince 2006 rozhodl, že stížnost má odkladný účinek.

      16      Během řízení o předběžném opatření H. Er tvrdil, že se snaží najít zaměstnání. Předložil dopis vzdělávacího střediska ve Frankfurtu
         ze dne 20. prosince 2005, kterým byl pozván, aby se po dobu jednoho měsíce účastnil programu zaměřeného na pomoc při hledání
         zaměstnání. Hakan Er se začal účastnit programu, ale nedokončil jej z důvodu, že program neodpovídal jeho profilu. Zpráva
         hodnotící schopnosti H. Era uváděla, že jeho schopnosti jsou podprůměrné, je málo vytrvalý a není dochvilný. Zpráva měla za
         to, že je vhodné, aby se okamžitě začlenil do pracovního procesu, jelikož získávání další kvalifikace nemá žádný význam. Naproti
         tomu byl H. Er označen za způsobilého k výkonu jednoduchých a opakujících se prací.

      17      Hakanu Erovi bylo tedy doporučeno, aby se obrátil na útvar zprostředkující práci na letištích, který organizoval odborné školení.
         Z důvodu dobrého průběhu školení, měl být H. Er zaměstnán od začátku února 2006 jako pracovník přepravující zavazadla na letišti
         ve Frankfurtu.

      18      Předkládající soud uvádí, že jelikož H. Er nepředložil výpis z rejstříku trestů, nebyla složka obsahující žádost H. Era o pracovní
         místo zaslána zamýšlenému zaměstnavateli.

      19      Hakan Er neuvedl, že by se účastnil nějakého jiného programu zaměřeného na pomoc při hledání zaměstnání nebo nějaké jiné výdělečné
         činnosti, kromě jednodenního zaměstnání.

      20      Předkládající soud odkazuje také na zprávu spolkové agentury práce ze dne 18. srpna 2006, která se týká pohovoru s H. Erem.
         Podle této zprávy H. Er nevyvinul úsilí k začlenění se do pracovního života, krom toho se zadlužil a jeho matka chce, aby
         opustil rodinné bydliště.

      21      Dne 22. ledna 2007, poté, co bylo ukončeno řízení o předběžném opatření, podal H. Er žalobu, kterou byl zahájen spor v původním
         řízení. Navrhoval, aby bylo cizineckému úřadu uloženo, aby prodloužil platnost jeho povolení k pobytu z toho důvodu, že má
         právo přiznané čl. 7 prvním pododstavcem rozhodnutí č. 1/80 bez ohledu na to, zda má nebo hledá zaměstnání na německém území.

      22      Předkládací rozhodnutí uvádí, že H. Er v současné době nepobírá sociální dávky, ale s ohledem na jeho zdrženlivost vůči výkonu
         zaměstnání, může trvale zajišťovat své životní potřeby pouze prostřednictvím sociálních dávek.

      23      Za těchto podmínek se Verwaltungsgericht Gießen rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

      „Ztrácí turecký státní příslušník, kterému bylo jako rodinnému příslušníkovi povoleno, aby následoval svého otce žijícího
         v Německu, jenž působil jako turecký pracovník na řádném trhu práce v této zemi, a který po pěti letech řádného společného
         soužití s uvedeným otcem nabyl právo přiznané čl. 7 prvním pododstavcem druhou odrážkou rozhodnutí č. 1/80, toto právo z důvodu,
         že po ukončení školní docházky více než sedm let nevykonával, s výjimkou údajného jednodenního zaměstnání, žádnou výdělečnou
         činnost a krom toho předčasně ukončil svou účast na veškerých státních opatřeních zaměřených na pomoc při získání zaměstnání
         a sám vážně neusiluje o získání práce, přičemž žije střídavě z veřejných sociálních dávek, příspěvků poskytovaných jeho matkou
         žijící v Německu a z prostředků neznámého původu?“

       K předběžné otázce
      24      Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda turecký státní příslušník, který má v členském státě právo na volný přístup
         k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle svého výběru v souladu s čl. 7 prvním pododstavcem druhou odrážkou rozhodnutí č. 1/80,
         ztrácí právo pobytu v tomto členském státě, a tím i toto právo na volný přístup z důvodu, že ve věku 23 let dosud nevykonával
         od ukončení školní docházky v šestnácti letech žádnou zaměstnaneckou činnost a účastnil se státních programů zaměřených na
         pomoc při hledání zaměstnání, aniž by je nicméně dokončil.

      25      K podání odpovědi na tuto otázku je třeba připomenout, že čl. 7 první pododstavec rozhodnutí č. 1/80 má v členských státech
         přímý účinek, takže se turečtí státní příslušníci, kteří splňují jeho podmínky, mohou přímo dovolávat práv, která jim přiznává
         toto ustanovení. Konkrétně podle druhé odrážky tohoto ustanovení jsou oprávněni k volnému přístupu k jakékoli zaměstnanecké
         činnosti podle svého výběru v hostitelském členském státě poté, co tam řádně pobývali po dobu nejméně pěti let (viz rozsudky
         ze dne 17. dubna 1997, Kadiman, C‑351/95, Recueil, s. I‑2133, body 27 a 28, jakož i ze dne 18. července 2007, Derin, C‑325/05, Sb. rozh. s. I‑6495, bod 47).

      26      Práva, která toto ustanovení přiznává dítěti tureckého pracovníka v oblasti zaměstnání v dotyčném členském státě, nezbytně
         znamenají existenci souvisejícího práva pobytu, protože jinak by bylo právo na přístup na trh práce a skutečný výkon zaměstnanecké
         činnosti zbaveno jakéhokoli účinku (viz zejména rozsudek ze dne 11. listopadu 2004, Cetinkaya, C‑467/02, Sb. rozh. s. I‑10895, bod 31, a výše uvedený rozsudek Derin, bod 47).

      27      Soudní dvůr rozhodl, že nepodmíněné právo přístupu k jakékoli činnosti, kterou si dotčená osoba svobodně vybere, by bylo zbaveno
         veškeré podstaty, pokud by příslušné vnitrostátní orgány mohly jakýmkoli způsobem podmínit nebo omezit použití konkrétních
         práv, která byla turecké migrující osobě přiznána přímo rozhodnutím č. 1/80 (viz rozsudek ze dne 16. března 2000, Ergat, C‑329/97, Recueil, s. I‑1487, bod 41).

      28      Z toho vyplývá, že členské státy již nemají pravomoc přijímat opatření týkající se pobytu, která by mohla bránit výkonu práv,
         jež byla rozhodnutím č. 1/80 výslovně přiznána dotčené osobě, která splňuje jeho podmínky, a je tedy již řádně integrována
         v hostitelském členském státě (viz výše uvedený rozsudek Ergat, bod 42).

      29      Je zvláště třeba, aby taková osoba nebyla zbavena práva pobytu, a to právě v době, kdy na základě volného přístupu k zaměstnání
         podle svého výběru má možnost se trvale integrovat v hostitelském členském státě (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek
         Ergat, bod 43).

      30      Podle ustálené judikatury Soudního dvora omezení práv, která čl. 7 první pododstavec rozhodnutí č. 1/80 přiznává rodinným
         příslušníkům tureckých pracovníků, kteří splňují podmínky uvedené ve zmíněném pododstavci, mohou být pouze dvojího druhu,
         a to že buď přítomnost turecké migrující osoby na území hostitelského členského státu představuje kvůli jejímu osobnímu chování
         skutečné a vážné nebezpečí pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví ve smyslu čl. 14 odst. 1 téhož rozhodnutí,
         nebo že dotyčná osoba opustila území tohoto státu na podstatnou dobu a bez legitimních důvodů (viz výše uvedené rozsudky Ergat,
         body 45, 46 a 48; Cetinkaya, body 36 a 38; Derin, bod 54; rozsudky ze dne 7. července 2005, Aydinli, C‑373/03, Sb. rozh. s. I‑6181, bod 27; ze dne 16. února 2006, Torun, C‑502/04, Sb. rozh. s. I‑1563, bod 21, a ze dne 4. října 2007, Polat, C‑349/06, Sb. rozh. s. I‑8167, bod 21).

      31      Soudní dvůr z toho vyvodil, že turecký státní příslušník, kterému byla přiznána práva na základě článku 7, nemůže být těchto
         práv zbaven z důvodu, že nevykonával zaměstnání v důsledku odsouzení k nepodmíněnému trestu odnětí svobody, byť na několik
         let, ani v důsledku toho, že nikdy nenabyl práv v oblasti zaměstnání a pobytu podle čl. 6 odst. 1 tohoto rozhodnutí. Rozhodl,
         že na rozdíl od tureckých pracovníků, na které se použije toto posledně uvedené ustanovení, totiž statut jejich rodinných
         příslušníků uvedených v článku 7 zmíněného rozhodnutí nezávisí na výkonu zaměstnanecké činnosti (viz výše uvedený rozsudek
         Derin, bod 56).

      32      Okolnost, že dotčená osoba nebyla k dispozici na trhu práce po dobu několika let, tak nebrání tomu, aby se pro dovolání se
         práva pobytu v hostitelském členském státě opřela o ustanovení čl. 7 prvního pododstavce druhé odrážky rozhodnutí č. 1/80
         (viz výše uvedený rozsudek Polat, bod 21).

      33      Tyto úvahy se použijí o to spíše na tureckého státního příslušníka, jako je H. Er, který trh práce neopustil. Okolnost, že
         ve věku 23 let stále nevykonává zaměstnaneckou činnost, nebrání udělení práva pobytu.

      34      Turecký státní příslušník, který následoval své rodiče do členského státu v rámci sloučení rodiny a který s nimi žil od svých
         dvou let, splňuje totiž podmínky čl. 7 prvního pododstavce druhé odrážky rozhodnutí č. 1/80. I když ve věku 23 let dosud nevykonával
         zaměstnaneckou činnost, neztrácí přesto právo pobytu. Je naopak třeba, aby mu toto právo, bez něhož by nemohl mít přístup
         k takové činnosti a nemohl by vykonávat právo, které mu přiznává toto ustanovení za účelem další integrace v hostitelském
         členském státě, nebylo odňato.

      35      Proto je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že turecký státní příslušník, kterému bylo povoleno, aby jako dítě vstoupil
         na území členského státu v rámci sloučení rodiny a který nabyl právo na volný přístup k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle
         svého výběru v souladu s čl. 7 prvním pododstavcem druhou odrážkou rozhodnutí č. 1/80, neztrácí v tomto státě právo pobytu,
         které souvisí s tímto právem na volný přístup, i když ve věku 23 let ještě nevykonával žádnou zaměstnaneckou činnost od ukončení
         školní docházky ve věku 16 let a účastnil se státních programů zaměřených na pomoc při hledání zaměstnání, aniž by je však
         dokončil.

       K nákladům řízení
      36      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      Turecký státní příslušník, kterému bylo povoleno, aby jako dítě vstoupil na území členského státu v rámci sloučení rodiny
            a který nabyl právo na volný přístup k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle svého výběru v souladu s čl. 7 prvním pododstavcem
            druhou odrážkou rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, přijatého Radou přidružení, zřízenou Dohodou
            o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, neztrácí v tomto státě právo pobytu, které souvisí s tímto
            právem na volný přístup, i když ve věku 23 let ještě nevykonával žádnou zaměstnaneckou činnost od ukončení školní docházky
            ve věku 16 let a účastnil se státních programů zaměřených na pomoc při hledání zaměstnání, aniž by je však dokončil.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2002. # Komise Evropských společenství proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska. # Nesplnění povinnosti státem - Rybolov. # Věc C-454/99.