title: Věc T-320/16: Žaloba podaná dne 24. června 2016 – Make up for ever v. EUIPO – L’Oréal (MAKE UP FOR EVER)

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/28

         Žaloba podaná dne 24. června 2016 – Make up for ever v. EUIPO – L’Oréal (MAKE UP FOR EVER)
   (Věc T-320/16)
   (2016/C 296/37)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Make up for ever (Paříž, Francie) (zástupce: C. Caron, avocat)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: L’Oréal SA (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MAKE UP FOR EVER“ – Známka Evropské unie č. 3 416 443

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. března 2016 ve věci R 985/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil slovní ochrannou známku Společenství „MAKE UP FOR EVER“ č. 003416443 za platnou pro všechny výrobky a služby uvedené v přihlášce;

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               v případě nutnosti vrátil věc EUIPO k rozhodnutí;

               —

               uložil společnosti L’Oréal náhradu nákladů řízení před zrušovacím oddělením EUIPO, před odvolacím senátem EUIPO a tohoto řízení před Tribunálem.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-149/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. listopadu 2007 – Castellani v. OHIM – Markant Handels und Service (CASTELLANI) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CASTELLANI — Starší národní slovní ochranné známky CASTELLUM a CASTELLUCA — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/14

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. listopadu 2007 – Castellani v. OHIM – Markant Handels und Service (CASTELLANI)
   (Věc T-149/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CASTELLANI - Starší národní slovní ochranné známky CASTELLUM a CASTELLUCA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 8/27)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Castellani SpA (Campagna Gello, Itálie) (zástupci: A. Di Maso a M. Di Masi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Markant Handels und Service GmbH (Offenburg, Německo)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. února 2006 (věc R 449/2005-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Markant Handels und Service GmbH a Castellani SpA.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. února 2006 (věc R 449/2005-1) se zrušuje.

               2)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


title: Věc F-82/12: Žaloba podaná dne 30. července 2012 — ZZ v. EIB

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/18

         Žaloba podaná dne 30. července 2012 — ZZ v. EIB
   (Věc F-82/12)
   2012/C 319/35
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: L. Isola, advokát)

      Žalovaná: Evropská investiční banka

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí odvolacího senátu, kterým se zamítá odvolání žalobce podané proti výsledku druhého celkového hodnocení jeho pracovního výkonu za rok 2007.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit:

                           —

                           rozhodnutí přijaté dne 15. února 2012 v části, v níž odvolací senát

                                       —

                                       zamítl odvolání podané proti jeho hodnotící zprávě za rok 2007, jež bylo vypracováno v roce 2011 v návaznosti na zrušení zprávy vypracované v roce 2008, jak rozhodl Soud pro veřejnou službu (SVS) ve svém rozsudku ze dne 8. března 2011, kterým byla rozhodnuta žaloba F-59/09;

                                       —

                                       zamítl jeho odvolání podané proti odmítnutí doporučit jeho povýšení po zrušení, o kterém rozhodl Soud pro veřejnou službu tímtéž rozsudkem vydaným dne 8. března 2011;

                                       —

                                       odmítl meritorně rozhodnout, když rozhodl pouze o oprávněnosti a odepřel žalobci právo získat druhé a efektivní hodnocení vykonané práce;

               —

               povýšení, o kterých bylo rozhodnuto dne 29. dubna 2008, vzhledem k tomu, že EIB nezohlednila hodnocení jeho nadřízených v bodě „Povýšení z funkce E do funkce D“;

               —

               všechny související, následné a předchozí akty, včetně celé hodnotící zprávy za rok 2007 a hodnocení jeho nadřízených, a to i v části, v níž nenavrhuje známku A nebo známku B+ a povýšení žalobce do funkce D i případně předchozím prohlášením pokynů za protiprávní a nepoužitelné, přinejmenším v části, v níž zavádějí protiprávní kvantitativní omezení počtu úředníků, kteří mohou získat hodnocení se známkou A nebo B+;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-293/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2012 — Seven Towns v. OHIM (ztvárnění sedmi různobarevných čtverců) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška ochranné známky Společenství ztvárňující sedm různobarevných čtverců — Označení, jež může tvořit ochrannou známku Společenství — Článek 4 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2012 — Seven Towns v. OHIM (ztvárnění sedmi různobarevných čtverců)
   (Věc T-293/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství ztvárňující sedm různobarevných čtverců - Označení, jež může tvořit ochrannou známku Společenství - Článek 4 nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 217/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Seven Towns Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: E. Schäfer, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. dubna 2010 (věc R 1475/2009-1) týkajícímu se zápisu označení ztvárňujícího sedm různobarevných čtverců jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 260, 25.9.2010.


title: Věc T-427/08: Žaloba podaná dne 24. července 2008 – CEAHR v. Komise

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/44

         Žaloba podaná dne 24. července 2008 – CEAHR v. Komise
   (Věc T-427/08)
   (2008/C 313/80)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Confédération Européenne des Associations d'Horlogers-Réparateurs (CEAHR) (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Mathijsen, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise SG-Greffe(2008) D/204448 ze dne 10. července 2008;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V projednávané věci žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí Komise SG-Greffe(2008) D/204448 ze dne 10. července 2008, kterým Komise zamítla, z důvodu neexistence zájmu Společenství, stížnost žalobkyně na údajné porušení článků 81 a 82 EC v souvislosti odmítáním výrobce hodinek dodávat náhradní díly nezávislým opravářům hodinek [Věc K(2008)3600].
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí, že Komise porušila Smlouvu zkreslením stížnosti žalobkyně, a tudíž ve svém rozhodnutí použil věcně nesprávné skutečnosti.
   Žalobkyně dále tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a porušila články 81, 82 ES svým rozhodnutím, že výrobci hodinek. na něž byla podána stížnost, nezaujímali dominantní postavení a že jejich odmítnutí prodávat náhradní díly mimo selektivní distribuční systém nepředstavovalo zneužití jejich dominantního postavení. Žalobkyně zpochybňuje i závěr Komise, že mezi výrobci hodinek docházelo k dohodám nebo jednání ve vzájemné shodě.
   Žalobkyně tvrdí, že Komise zneužila svou pravomoc uplatněním argumentu o neexistence zájmu Společenství po čtyřletém prošetřování stížnosti žalobkyně.
   Žalobkyně krom toho tvrdí, že Komise neuvedla důvody, čímž porušila článek 253 ES.
   Konečně podle názoru žalobkyně Komise porušila zásadu nestrannosti při prošetřování její stížnosti.


title: Věc T-802/14: Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Laboratorios ERN v. OHIM – (michelle menard (Lenah.C)

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/58

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Laboratorios ERN v. OHIM – (michelle menard (Lenah.C)
   (Věc T-802/14)
   (2015/C 046/75)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratorios ERN, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: S. Correa, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: michelle menard GmbH – Berlin cosmetics (Berlín, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Lenah.C“ – Přihláška č. 1 0 4 26  617

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. září 2014 ve věci R 2260/2013-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM a případně další účastnici v řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení (společně a nerozdílně).

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-227/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nizozemsko) dne 22. dubna 2016 – Jan Theodorus Arts v. Veevoederbedrijf Alpuro BV

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nizozemsko) dne 22. dubna 2016 – Jan Theodorus Arts v. Veevoederbedrijf Alpuro BV
   (Věc C-227/16)
   (2016/C 279/15)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Jan Theodorus Arts

      Odpůrce: Veevoederbedrijf Alpuro BV

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou vzhledem k cílům nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (1) ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, tedy zajištění přiměřené životní úrovně zemědělců přímou podporou příjmu a podpora veřejného zdraví, zdraví zvířat, životního prostředí a dobrých životních podmínek zvířat, platná veškerá ustanovení smlouvy uzavřené mezi výkrmcem telat a začleňovací společností[…] jež mají za následek, že jednotná platba poskytnutá na základě výše uvedeného nařízení výkrmci telat připadne prostřednictvím odpočtu od ceny vykrmených telat začleňovací společnosti?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, může vnitrostátní soud na základě rozporu s cíli nařízení č. 73/2009 změnit smlouvu na základě zásady rebus sic stantibus tak, aby byla zcela či částečně zhojena újma začleňovací společnosti způsobená neplatností, zejména snížením ceny vykrmených telat?

      (1)  Nařízení, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. 2009, L 30, s. 16).


title: Věc T-216/11: Žaloba podaná dne 18. dubna 2011 — Progust v. OHIM — Sopralex & Vosmarques (IMPERIA)

text:
               2.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/15

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2011 — Progust v. OHIM — Sopralex & Vosmarques (IMPERIA)
   (Věc T-216/11)
   2011/C 194/24
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Progust, SL (Girona, Španělsko) (zástupci: M. E. López Camba a J. L. Rivas Zurdo, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sopralex & Vosmarques SA (Brusel, Belgie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil v plném rozsahu rozhodnutí prvního odvolacího senátu ve věci R 1036/2010-1;

               —

               uložil OHIM nahradit náklady řízení vynaložené společností Progust, SL a

               —

               uložil společnosti Sopralex & Vosmarques SA nahradit náklady řízení vynaložené společností Progust, SL.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „IMPERIA“ (přihláška č. 7 008 154) pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30, 31, 32 a 43

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Sopralex & Vosmarques SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka Společenství (č. 3 260 288) obsahující slovní prvek „IMPERIAL“ pro výrobky zařazené do třídy 29.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám a odmítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: nesprávný výklad a použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Výmaz věci C-106/04

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/20

         Výmaz věci C-106/04 (1)

   (2005/C 45/42)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 29. listopadu 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-106/04, Komise Evropských společenství proti Belgickému království.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Věc C-2/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières v. Humeau Beaupreau SAS ( „Společný celní sazebník — Sazební zařazení — Kombinovaná nomenklatura — Kapitola 64 — Dovoz částí nezbytných k výrobě sportovní obuvi — Číslo 6404 — Obuv se zevní podešví z kaučuku, plastů, usně nebo kompozitní usně a se svrškem z textilních materiálů — Číslo 6406 — Části a součásti obuvi — Všeobecné pravidlo 2 a) pro výklad kombinované nomenklatury — Výrobek, který není kompletní nebo jehož zpracování není dokončeno a který má „podstatné rysy kompletního nebo dokončeného výrobku“ — Výrobek „předkládaný v nesmontovaném nebo rozloženém stavu“ — Vysvětlivka pro výklad harmonizovaného systému — Postup „montáže“ s vyloučením jakéhokoliv „opracování k dokončení výroby částí, které mají být spojeny“ “ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/15

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières v. Humeau Beaupreau SAS
   (Věc C-2/13) (1)

   (Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Kapitola 64 - Dovoz částí nezbytných k výrobě sportovní obuvi - Číslo 6404 - Obuv se zevní podešví z kaučuku, plastů, usně nebo kompozitní usně a se svrškem z textilních materiálů - Číslo 6406 - Části a součásti obuvi - Všeobecné pravidlo 2 a) pro výklad kombinované nomenklatury - Výrobek, který není kompletní nebo jehož zpracování není dokončeno a který má „podstatné rysy kompletního nebo dokončeného výrobku“ - Výrobek „předkládaný v nesmontovaném nebo rozloženém stavu“ - Vysvětlivka pro výklad harmonizovaného systému - Postup „montáže“ s vyloučením jakéhokoliv „opracování k dokončení výroby částí, které mají být spojeny“)
   2014/C 93/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Žalovaná: Humeau Beaupreau SAS

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad všeobecného pravidla 2 a) pro výklad kombinované nomenklatury a bodu VII vysvětlivek k harmonizovanému systému — Společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Výroba obuvi — Smontování nebo opracování k dokončení výroby

      Výrok

   Všeobecné pravidlo 2 a) pro výklad kombinované nomenklatury, která je přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění platném v rozhodné době, musí být vykládáno v tom smyslu, že svršek, zevní podešev a stélka, jako výrobek předložený v rozloženém stavu, který má podstatné rysy obuvi, patří do čísla 6404 uvedené kombinované nomenklatury, pokud po dovozu těchto částí musí být zadní dílec vložen do svršku, a zevní podešev, jakož i svršek musí být pro účely sestavení předmětem drásání.

      (1)  Úř. věst. C 71, 9.3.2013.


title: Věc T-301/00: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  14. prosince 2005  – Groupe Fremaux a Palais Royal v. Rada a Komise ( Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Neslučitelnost režimu dovozu banánů do Společenství s pravidly Světové obchodní organizace (WTO) — Zavedení odvetných opatření Spojenými státy americkými ve formě celní přirážky vybírané z dovozů ze Společenství na základě povolení WTO — Rozhodnutí orgánu pro řešení sporů WTO — Právní účinky — Odpovědnost Společenství v případě neexistence protiprávního jednání jeho orgánů — Příčinná souvislost — Neobvyklá a zvláštní škoda )

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2005 – Groupe Fremaux a Palais Royal v. Rada a Komise
   (Věc T-301/00) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Neslučitelnost režimu dovozu banánů do Společenství s pravidly Světové obchodní organizace (WTO) - Zavedení odvetných opatření Spojenými státy americkými ve formě celní přirážky vybírané z dovozů ze Společenství na základě povolení WTO - Rozhodnutí orgánu pro řešení sporů WTO - Právní účinky - Odpovědnost Společenství v případě neexistence protiprávního jednání jeho orgánů - Příčinná souvislost - Neobvyklá a zvláštní škoda“)
   (2006/C 48/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Groupe Fremaux SA (Paříž, Francie) a Palais Royal Inc. (Charlottesville, Virginie, Spojené státy) (zástupci: C. Lazarus, F. Prunet a L. Van den Hende, advokáti)

      Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: J. Huber, F. Ruggeri Laderchi a S. Marquardt, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: původně E. Righini, L. Gussetti, a M. De Pauw, poté P. Kuijper, V. Di Bucci, C. Brown a E. Righini, zmocněnci)

      Vedlejší účastník na podporu žalovaných: Španělské království (zástupci: původně R. Silva de Lapuerta, poté E. Braquehais Conesa, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba na náhradu škody údajně vyplývající z celní přirážky, jejíž uložení na dovozy bavlněného ložního prádla od žalobkyň povolil Spojeným státům americkým orgán pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO) na základě zjištění, že režim dovozu banánů do Společenství je neslučitelný s dohodami a ujednáními připojenými k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Rady a Komise.

               3)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 9.12.2000.


title: Věc T-262/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2012 — Litva v. Komise ( „Zemědělství — Společná organizace trhů — Opatření přijímaná z důvodu přistoupení nových členských států — Akt o přistoupení z roku 2003 — Stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a finanční důsledky odstranění těchto zásob — Cíl sledovaný ustanovením primárního práva — Rozhodnutí 2007/361/ES“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2012 — Litva v. Komise
   (Věc T-262/07) (1)

   (Zemědělství - Společná organizace trhů - Opatření přijímaná z důvodu přistoupení nových členských států - Akt o přistoupení z roku 2003 - Stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a finanční důsledky odstranění těchto zásob - Cíl sledovaný ustanovením primárního práva - Rozhodnutí 2007/361/ES)
   2012/C 138/20
   Jednací jazyk: litevština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, E. Matulionytė a R. Krasuckaitė, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a A. Steiblytė, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Polská republika, (zástupci: původně T. Nowakowski, poté M. Dowgielewicz a nakonec M. Szpunar, B. Majczyna a D. Krawczyk, zmocněnci); a Slovenská republika (zástupci: původně J. Čorba, poté B. Ricziová, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007/361/ES ze dne 4. května 2007 o stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a o finančních důsledcích odstranění těchto zásob v souvislosti s přistoupením České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 138, s. 14).

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise 2007/361/ES ze dne 4. května 2007 o stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a o finančních důsledcích odstranění těchto zásob v souvislosti s přistoupením České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Litevskou republikou.

               3)

               Slovenská republika a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc C-141/09: Žaloba podaná dne 21. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/33

         Žaloba podaná dne 21. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-141/09)
   2009/C 141/59
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a J. Sénéchal, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností (1), a zejména s jejími články 1 až 4, 5 až 8, článkem 13, jakož i článkem 16 a čl. 9 odst. 2, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 19 uvedené směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2005/56/ES uplynula dne 14. prosince 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala veškerá opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 310, s. 1.


title: Věc C-264/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. června 2015 společností Makro autoservicio mayorista SA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 12. března 2015 ve věci T-269/12, Makro autoservicio mayorista v. Komise

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. června 2015 společností Makro autoservicio mayorista SA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 12. března 2015 ve věci T-269/12, Makro autoservicio mayorista v. Komise
   (Věc C-264/15 P)
   (2015/C 294/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Makro autoservicio mayorista SA (zástupci: P. De Baere a P. Muñiz, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise a Španělské království

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil v plném rozsahu rozsudek vydaný Tribunálem ve věci T-269/12,

               —

               rozhodl, že kasační opravný prostředek je přípustný,

               —

               vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o meritu žaloby,

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů obou řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Projednávaný kasační opravný prostředek byl podán společností Makro Autoservicio Mayorista SA proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 12. března 2015 ve věci T-269/12, Makro autoservicio mayorista SA v. Komise, v němž Tribunál odmítl jako nepřípustnou žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí Evropské komise COM (2010) 22 final z důvodu, že navrhovatelka nebyla rozhodnutím Komise osobně dotčena.
   Navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož španělské orgány nemají v souvislosti s výsledkem provádění rozhodnutí Komise žádný prostor pro posouzení, a tudíž je rozhodnutím Komise osobně dotčena.
   Konkrétněji navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku následující důvody:

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že vnitrostátní orgány měly ve vztahu k navrhovatelce při provádění napadeného rozhodnutí prostor pro posouzení.

               —

               I kdyby vnitrostátní orgány tímto prostorem pro posouzení byly disponovaly (což podle ní neodpovídá realitě), dopustil se Tribunál nesprávného právního posouzení, jelikož pouhá existence posuzovací pravomoci nestačí k vyloučení toho, že navrhovatelka byla rozhodnutím osobně dotčena.

               —

               Tribunál se dopustil pochybení při právní kvalifikaci skutkových okolností nebo je zkreslil.


title: Věc F-106/10: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 20. června 2011 — Gross a další v. Soudní dvůr ( „Veřejná služba — Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/55

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 20. června 2011 — Gross a další v. Soudní dvůr
   (Věc F-106/10) (1)

   (Veřejná služba - Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 252/122
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Ivo Gross (Lucemburk, Lucembursko) a další (zástupce: J. Kayser, advokát)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie (zástupce: A. V. Placco, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí, z nichž vycházejí opravené výplatní pásky žalobců pro období od července do prosince 2009 a výplatní pásky vydané od 1. ledna 2010 v rámci roční úpravy odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců na základě nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009

      Výrok usnesení

               1)

               Není třeba rozhodovat o žalobě F-106/10 Gross a další v. Soudní dvůr.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011, s. 34.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. června 2005 ve věci T-171/02, Regione autonoma della Sardegna proti Komisi Evropských společenství (Státní podpory — Režim podpor na restrukturalizaci malých zemědělských podniků — Podpory, které ovlivňují obchod mezi členskými státy a které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž — Hlavní zásady pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích — Podmínečné rozhodnutí — Lhůty použitelné na kontrolní řízení o státních podporách — Ochrana legitimního očekávání — Odůvodnění — Vedlejší účastenství — Návrhy, důvody a argumenty vedlejšího účastníka)

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/17

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 15. června 2005
   ve věci T-171/02, Regione autonoma della Sardegna proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Státní podpory - Režim podpor na restrukturalizaci malých zemědělských podniků - Podpory, které ovlivňují obchod mezi členskými státy a které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž - Hlavní zásady pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích - Podmínečné rozhodnutí - Lhůty použitelné na kontrolní řízení o státních podporách - Ochrana legitimního očekávání - Odůvodnění - Vedlejší účastenství - Návrhy, důvody a argumenty vedlejšího účastníka)
   (2005/C 205/30)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci T-171/02, Regione autonoma della Sardegna, zastoupený G. Aiellem a G. Albenziem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, podporovaný Confederazione italiana agricoltori della Sardegna, Federazione regionale coltivatori diretti della Sardegna, Federazione regionale degli agricoltori della Sardegna, se sídlem v Cagliari (Itálie), zastoupenými F. Ciullim a G. Dorem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: V. Di Bucci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2002/229/ES ze dne 13. listopadu 2001 o režimu podpor, který region Sardinie (Itálie) zamýšlí provést za účelem restrukturalizace podniků v obtížích v odvětví chráněných zemědělských plodin (Úř. věst. 2002, L 77, s. 29), Soud (čtvrtý rozšířený senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili, A. W. H. Meij, M. Vilaras a N. J. Forwood, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 15. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Regione autonoma della Sardegna se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů uvedených v bodě 3 dále.

               3)

               Confederazione italiana agricoltori della Sardegna, Federazione regionale coltivatori diretti della Sardegna a Federazione regionale degli agricoltori della Sardegna ponesou vlastní náklady, jakož i náklady vynaložené Komisí z důvodu svého vedlejšího účastenství.

      (1)  Úř. věst. C 191, 10.8.2002.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. července 2005 ve věci C-214/04: Komise Evropských společenství proti Italské republice (Nesplnění povinnosti státem — Látky poškozující ozonovou vrstvu — Článek 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 2037/2000 — Zachování výjimek, které nespadají do výjimek stanovených nařízením)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 7. července 2005
   ve věci C-214/04: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Látky poškozující ozonovou vrstvu - Článek 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 2037/2000 - Zachování výjimek, které nespadají do výjimek stanovených nařízením)
   (2005/C 229/07)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-214/04, Komise Evropských společenství (zmocněnci: U. Wölker a A. Aresu) proti Italské republice (zmocněnec: I. M. Braguglia, ve spolupráci s G. Fiengem), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 19. května 2004, Soudní dvůr (pátý senát) ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, P. Kūris a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Italská republika tím, že nadále zachovává právní úpravu, která povoluje používání hydrochlorfluoruhlovodíků (HCFC) v protipožárních zařízeních překračující limity a podmínky stanovené v čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného nařízení.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


title: Věc C-161/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 6. dubna 2010 — Olivier Martinez, Robert Martinez v. Société MGN Ltd.

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 6. dubna 2010 — Olivier Martinez, Robert Martinez v. Société MGN Ltd.
   (Věc C-161/10)
   2010/C 148/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de grande instance de Paris

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Olivier Martinez, Robert Martinez

      Žalovaná: Společnost MGN Limited

      Předběžná otázka

   Musí být článek 2 a čl. 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládány tak, že přiznávají soudu členského státu příslušnost k rozhodování o žalobě podané z důvodu porušení osobnostních práv, ke kterému mohlo dojít v důsledku zveřejnění informací nebo fotografií na internetové stránce provozované v jiném členském státě společností se sídlem v tomto druhém státě nebo také v dalším členském státě, v každém případě v jiném, než je první členský stát:

               —

               buď za jediné podmínky, že tuto internetovou stránku lze prohlížet z tohoto prvního státu,

               —

               nebo pouze pokud mezi škodnou událostí a územím tohoto prvního státu existuje dostatečná, podstatná anebo významná souvislost, a v tomto druhém případě, může tato souvislost vyplývat z:

                           —

                           rozsahu připojení na spornou stránku z tohoto prvního členského státu, v absolutní hodnotě nebo poměrně ke všem připojením na uvedenou stránku,

                           —

                           bydliště, nebo i ze státní příslušnosti osoby, která si stěžuje na porušení svých osobnostních práv, nebo obecněji dotyčných osob,

                           —

                           jazyka, ve kterém je šířena sporná informace, nebo jakékoli jiné okolnosti, která je způsobilá prokázat vůli provozovatele internetové stránky oslovit zvláště veřejnost tohoto prvního státu,

                           —

                           místa, kde došlo k uváděným skutečnostem, nebo místa, kde byly vyhotoveny fotografické snímky, které byly případně zveřejněny na internetu,

                           —

                           jiných kritérií?

      (1)  Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.


title: Věc T-426/17: Žaloba podaná dne 5. července 2017 – Item Industrietechnik v. EUIPO (EFUSE)

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/59

         Žaloba podaná dne 5. července 2017 – Item Industrietechnik v. EUIPO (EFUSE)
   (Věc T-426/17)
   (2017/C 277/83)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Item Industrietechnik GmbH (Solingen, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt, V. Töbelmann a M. Vitt, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „EFUSE“ – Přihláška č. 15 463 003

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. dubna 2017, ve věci R 1881/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc F-133/11: Žaloba podaná dne 13. prosince 2011 — ZZ v. Komise

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/29

         Žaloba podaná dne 13. prosince 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-133/11)
   2012/C 133/56
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: P. Goergen, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise zařadit — na základě použití méně výhodného ustanovení -žalobce, který se nacházel na seznamu úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/A/17/04, který byl zveřejněn dříve, než nabyl účinnosti nový služební řád úředníků, do platové třídy AD 6, platového stupně 2.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit zařazení žalobce do platové třídy a platového stupně AD 6/2 při jeho jmenování úředníkem ve zkušební době k 1. dubnu 2011;

               —

               určit, že žalobce má — při objektivním posouzení jeho profesní praxe a za použití zásad, ze kterých vycházela jiná výběrová řízení, jakož i s ohledem na zásadu výkonu odpovídajícího odměňování — nárok na zařazení do platové třídy a platového stupně AD 11/2, minimálně však na jiné přiměřené zařazení;

               —

               přiznat žalobci až do dne, kdy bude vydáno řádné rozhodnutí o jeho zařazení do platové třídy odpovídající jeho profesní praxi a služebnímu věku, za hmotnou škodu, kterou utrpěl, částku ve výši celkového rozdílu — ve výši 3 051,43 eur měsíčně, nebo ve výši, kterou stanoví odborný znalec — mezi odměnami, které odpovídají jeho zařazení uvedenému v rozhodnutí o jmenování, a odměnami, které odpovídají zařazení, na které by měl nárok, a úroky z prodlení až do dne, kdy bude vydáno rozhodnutí o řádném zařazení do platové třídy, vypočítané na základě úrokové sazby stanovené Evropskou centrální bankou;

               —

               přiznat žalobci nárok na uvedení do takového postavení, že i důchodová a jiná práva z jeho pracovně právního vztahu s žalovanou budou vypočtena tak, nebo nově vypočtena tak, jak by tyto nároky byly vypočteny na základě — ve smyslu tohoto návrhového žádání — správného zařazení žalobce, přiznat žalobci částku ve výši 10 000 eur jako náhradu za utrpěnou morální škodu a úroky z prodlení vypočítané na základě úrokové sazby stanovené Evropskou centrální bankou od data nástupu žalobce u žalované, podpůrně od data této žaloby, až do úplného zaplacení;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-231/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hamburg (Německo) dne 25. dubna 2016 – Merck KGaA v. Merck & Co. Inc. a další

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hamburg (Německo) dne 25. dubna 2016 – Merck KGaA v. Merck & Co. Inc. a další
   (Věc C-231/16)
   (2016/C 279/16)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Merck KGaA

      Žalovaní: Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme Corp, MSD Sharp & Dohme GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být pojem „se stejnou skutkovou podstatou“ uvedený v čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že se vztahuje na provozování a používání celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod stejnou doménou, pro kterou byly podány žaloby pro porušení práv mezi stejnými účastníky u různých soudů členských států, z nichž jeden jedná ve věci porušení ochranné známky Evropské unie a druhý ve věci porušení národní ochranné známky?

               2)

               Musí být pojem „se stejnou skutkovou podstatou“ uvedený v čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že se vztahuje na provozování a používání celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod doménami „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“, vždy, pokud jde o příslušné domény „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ – pod stejným uživatelským jménem, pro které byly podány žaloby mezi stejnými účastníky u různých soudů členských států, z nichž jeden jedná ve věci porušení ochranné známky Evropské unie a druhý ve věci porušení národní ochranné známky?

               3)

               Musí být čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že „soud, který neobdržel věc jako první“ jednoho členského státu, ke kterému byla podána „žaloba pro porušení“ ochranné známky Evropské unie ve formě provozování celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného obsahu pod stejnou doménou, u kterého jsou podle čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie uplatňovány nároky týkající se porušení, k nimž došlo nebo k nimž hrozí dojít na území kteréhokoli členského státu, je povinen podle čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie prohlásit za nepříslušný pouze pro území toho jiného členského státu, ve kterém věc obdržel „jako první“ soud z důvodu porušení národní ochranné známky (která je totožná a vztahuje se na totožné výrobky jako ochranná známka Evropské unie uplatněná u „soudu, který neobdržel věc jako první“) provozováním a používáním celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod stejnou doménou, nebo je „soud, který neobdržel věc jako první“ v tomto případě povinen prohlásit se v rozsahu, v němž jsou ochranné známky a dotčené výrobky a služby totožné, za nepříslušný pro veškeré nároky, které byly u něj uplatněny na základě čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie ohledně porušení, ke kterému došlo nebo hrozí dojít v jakémkoliv členském státě, a tím na území celé Unie?

               4)

               Musí být čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že „soud, který neobdržel věc jako první“ jednoho členského státu, který prostřednictvím „žaloby pro porušení“ ochranné známky Evropské unie formou provozování a používání celosvětově – i tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod doménami „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ vždy – ve vztahu k příslušné doméně „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ – pod stejným uživatelským jménem, u kterého byly na základě čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie uplatněny nároky ohledně porušení, k nimž došlo nebo hrozí dojít na území kteréhokoli členského státu, je povinen se podle čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie prohlásit v rozsahu, v němž jsou ochranné známky a dotčené výrobky a služby totožné, za nepříslušný pouze pro území toho jiného členského státu, ve kterém obdržel věc „jako první“ soud z důvodu porušení národní ochranné známky, která je totožná a vztahuje se na totožné výrobky jako ochranná známka Evropské unie uplatněná u „soudu, který neobdržel věc jako první“, provozováním a používáním celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod doménami „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“, vždy – ve vztahu k příslušné doméně „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ – pod stejným uživatelským jménem, nebo je „soud, který neobdržel věc jako první“ v tomto případě povinen prohlásit se v rozsahu, v němž jsou ochranné známky a dotčené výrobky a služby totožné, za nepříslušný pro veškeré nároky, které byly u něj na základě podle čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie uplatněny ohledně porušení, k nimž došlo nebo hrozí dojít na území kteréhokoliv členského státu, a tím na území celé Unie?

               5)

               Musí být čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že zpětvzetí žaloby pro porušení ochranné známky Evropské unie ve formě provozování a celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod stejnou doménou podané u „soudu, který neobdržel věc jako první“ členského státu, u kterého byly uplatněny nároky podle čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie ohledně porušení, k nimž došlo nebo hrozí dojít na území kteréhokoli členského státu nejdříve, ohledně území toho jiného členského státu, ve kterém soud obdržel věc „jako první“ z důvodu porušení národní ochranné známky, která je totožná a vztahuje se na totožné výrobky jako ochranná známka Evropské unie uplatněná u „soudu, který neobdržel věc jako první“, udržováním a používáním celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu, brání prohlášení nepříslušnosti „soudu, který neobdržel věc jako první“ podle čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie v rozsahu, v němž jsou ochranné známky a dotčené výrobky a služby totožné?

               6)

               Musí být čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že zpětvzetí žaloby pro porušení ochranné známky Evropské unie ve formě provozování a používání celosvětově – a tím i v rámci Unie – totožného dostupného internetového obsahu pod doménami „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ vždy – ve vztahu k příslušné doméně „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ – pod stejným uživatelským jménem, podané u „soudu, který neobdržel věc jako první“ členského státu, u kterého byly nejprve uplatněny podle čl. 97 odst. 2 a čl. 98 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie nároky ohledně porušení, k nimž došlo nebo hrozí dojít na území kteréhokoli členského státu, ohledně území toho jiného členského státu, ve kterém obdržel věc „jako první“ soud z důvodu porušení národní ochranné známky, která je totožná a vztahuje se na totožné výrobky jako ochranná známka Evropské unie uplatněná u „soudu, který neobdržel věc jako první“, provozováním a používáním celosvětově – a tím i v rámci Unie – dostupného totožného internetového obsahu pod doménami „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ vždy – ve vztahu k příslušné doméně „facebook.com“ a/nebo „youtube.com“ a/nebo „twitter.com“ – pod stejným uživatelským jménem, brání prohlášení nepříslušnosti „soudu, který neobdržel věc jako první“ podle čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie v rozsahu v rozsahu, v němž jsou ochranné známky a dotčené výrobky a služby totožné?

               7)

               Musí být čl. 109 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie vykládán tak, že z formulace „jsou-li předmětné totožné ochranné známky a platí pro stejné výrobky nebo služby“ vyplývá při totožnosti ochranných známek nepříslušnost „soudu, který neobdržel věc jako první“ jen v rozsahu, v němž jsou ochranná známka Evropské unie a příslušná vnitrostátní ochranná známka zapsány pro stejné výrobky a/nebo služby, nebo je „soud, který neobdržel věc jako první“ zcela nepříslušný, i když ochranná známka Evropské unie uplatněná u tohoto soudu je chráněna ještě pro další – jinou, národní ochrannou známkou nechráněné – výrobky a/nebo služby, u nichž přichází v úvahu totožnost nebo podobnost napadených jednání?


title: Věc F-99/10: Žaloba podaná dne 5. října 2010 — Ashbrook a další v. Komise

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/42

         Žaloba podaná dne 5. října 2010 — Ashbrook a další v. Komise
   (Věc F-99/10)
   ()
   2011/C 13/84
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Michael Ashbrook (Lucemburk, Lucembursko) a další (zástupci: B. Cortese, C. Cortese a F. Spitaleri, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalované, která byla převzata ve výplatních páskách žalobců a podle kterých se úprava jejich odměny od července 2009 omezí pouze na zvýšení o 1,85 % v rámci každoroční úpravy odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců na základě nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009 a návrh na náhradu škody.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí Komise, která jsou vyjádřena v jejich výplatních páskách za leden 2010 a v následujících výplatních páskách, jakož i v páskách týkajících se nedoplatků za rok 2009, v rozsahu, v němž uplatňují vyrovnávací sazbu 1,85 % místo sazby 3,7 %;

               —

               uložit Komisi, aby uhradila rozdíl mezi částkami odměn vyplacených podle nařízení č. 1296/09 až do vyhlášení rozsudku v projednávané věci a částkami, které by jim byly vyplaceny, pokud by úprava byla vypočítána správně, navýšenými o úroky v sazbě stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, která byla použitelná v dotčeném období, zvýšené o tři a půl bodu a to od doby, kdy částky, kterých se domáhá, byly dlužny;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-402/03: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. června 2008 – Katalagarianakis v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/35

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. června 2008 – Katalagarianakis v. Komise
   (Věc T-402/03) (1)

   (2008/C 197/61)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


title: Věc C-414/08 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. března 2010 — Sviluppo Italia Basilicata SpA v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) — Snížení finanční podpory — Obecné dotace za účelem uskutečnění podpůrných opatření ve prospěch malých a středních podniků — Lhůta pro uskutečnění investic — Posuzovací pravomoc Komise“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. března 2010 — Sviluppo Italia Basilicata SpA v. Evropská komise
   (Věc C-414/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) - Snížení finanční podpory - Obecné dotace za účelem uskutečnění podpůrných opatření ve prospěch malých a středních podniků - Lhůta pro uskutečnění investic - Posuzovací pravomoc Komise“)
   2010/C 134/07
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sviluppo Italia Basilicata SpA (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a A. Neri, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, zmocněnec, A. dal Ferro, advokát)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 8. července 2008, Sviluppo Italia Basilicata v. Komise (T 176/06), kterým Soud zamítl jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1706 ze dne 20. dubna 2006, kterým byla snížena podpora Evropského fondu pro regionální rozvoj poskytnutá ve prospěch globální dotace za účelem uskutečnění podpůrných opatření ve prospěch malých a středních podniků působících v regionu Basilicata v Itálii, v kontextu rámce podpory Společenství pro strukturální zásahy v regionech Itálie na základě cíle č. 1, a jednak návrh na náhradu škody, kterou toto rozhodnutí způsobilo

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Sviluppo Italia Basilicata SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc C-229/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 GE.AL.VE. Srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 GE.AL.VE. Srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise
   (Věc C-229/13 P)
   2013/C 207/27
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GE.AL.VE. Srl (zástupci: A. Bianchini a F. Busetto, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Comitato „Venezia vuole vivere“

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadené usnesení Tribunálu;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním uplatněným v prvním stupni, a v důsledku toho

                           —

                           zrušit případně a v mezích zájmu navrhovatelky rozhodnutí Evropské komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích;

                           —

                           podpůrně zrušit toto rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost vymáhat přiznané úlevy a navýšit tuto částku o úroky v obdobích uvedených v rozsudku;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů v obou stupních řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka předkládá devět důvodů:

                  První důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že v něm nebyl učiněn závěr, že dotčená opatření neposkytují příslušným příjemcům žádnou výhodu vzhledem k jejich kompenzačnímu charakteru.

                  Druhý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že nebyla vyloučena, nebo v každém případě nebyla posouzena schopnost dotčených opatření ovlivnit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy.

                  Třetí důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU] a čl. 87 odst. 3 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU].

                  Čtvrtý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost odchylky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU].

                  Pátý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost odchylek uvedených v čl. 87 odst. 3 písm. d) a e) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) a e) SFEU].

                  Šestý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost odchylky uvedené v čl. 86 odst. 2 ES [nyní čl. 106 odst. 2 SFEU].

                  Sedmý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena existence podpory a z toho vyplývajícího porušení čl. 88 odst. 3 ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU) a článku 15 nařízení č. 659/1999 (1).

                  Osmý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o pořadí vymáhání.

                  Devátý důvod: Vadnost usnesení z důvodu, že byla vyloučena použitelnost čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o uplatnění úroků.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Spojené věci T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 až T 102/12 a T-446/12: Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2014 – Makhlouf a další v. Rada

text:
               8.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/57

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2014 – Makhlouf a další v. Rada
   (Spojené věci T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 až T 102/12 a T-446/12) (1)

   2014/C 303/68
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí spojených věcí.

      (1)  Úř. věst. C 290, 1.10.2011.


title: Věc F-102/08: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 25. března 2010 — Marcuccio v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Stěhování osobních věcí žalobce — Žaloba o náhradu škody — Zjevně nepřípustná žaloba — Zjevně zcela neopodstatněná žaloba z právního hlediska — Článek 94 jednacího řádu“ )

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/53

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 25. března 2010 — Marcuccio v. Komise
   (Věc F-102/08) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Stěhování osobních věcí žalobce - Žaloba o náhradu škody - Zjevně nepřípustná žaloba - Zjevně zcela neopodstatněná žaloba z právního hlediska - Článek 94 jednacího řádu“)
   2010/C 148/94
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Curall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise o zamítnutí žádosti žalobce směřující jednak k náhradě škody, která údajně vznikla v důsledku stěhování jeho osobního majetku, který se nacházel v jeho služebním bytě v Luandě, a jednak k předání kopií fotografií pořízených při tomto stěhování a zničení veškeré dokumentace související s tímto majetkem

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba M. Marcuccia se zamítá zčásti jako zjevně nepřípustná a zčásti jako zcela neopodstatněná z právního hlediska.

               2)

               M. Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               M. Marcucciovi se ukládá náhrada částky 1 500 eur Soudu.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009, s. 52.


title: Věc T-234/07: Žaloba podaná dne 3. července 2007 – Koninklijke Grolsch v. Komise

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/39

         Žaloba podaná dne 3. července 2007 – Koninklijke Grolsch v. Komise
   (Věc T-234/07)
   (2007/C 211/75)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Koninklijke Grolsch NV (zástupci: M. B. W. Biesheuvel, advokát, a J. K. de Pree, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zcela nebo zčásti zrušit rozhodnutí, které je jí určeno, každopádně však v rozsahu, v němž se dotýká žalobkyně;

               —

               zrušit nebo podpůrně snížit pokutu, která jí byla uložena;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 18. dubna 2007 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/B-2/37.766 – Nizozemský trh s pivem), kterým jí byla uložena pokuta.
   Žalobkyně svou žalobu opírá o tři procesní vady. Zaprvé trvalo řízení neomluvitelně dlouho, takže byla překročena přiměřená doba jeho trvání. Zadruhé byla porušena práva na obhajobu tím, že jí bylo zabráněno v nahlížení do odpovědí ostatních účastníků na oznámení o námitkách. Zatřetí byla porušena zásada řádné správy včetně povinnosti péče a presumpce neviny tím, že se Komise při zkoumání nechovala nestranně, nevzala na vědomí poznatky ve prospěch žalobkyně a zkoumání prováděla neúplně nebo bez řádné péče.
   Žalobkyně dále vznáší šest námitek proti skutkovým zjištěním Komise. Komise ve svých zjištěních porušila článek 81 ES, povinnost uvést odůvodnění a zásadu řádné správy zaprvé ohledně údajného účelu schůzek, zadruhé ohledně údajného přidělování zákazníků v segmentech spotřeby v restauracích a domácnostech, k němuž mělo dojít u příležitosti těchto schůzek, zatřetí ohledně údajné koordinace ostatních obchodních podmínek, začtvrté ohledně údajné dohody o cenách či jejich zvýšení nebo jejich stanovení či zvýšení v segmentech spotřeby v restauracích a domácnostech, včetně prodeje piva pod značkou distributora, zapáté ohledně údajné doby trvání protiprávního jednání a zašesté ohledně údajné účasti žalobkyně na tvrzeném protiprávním jednání.
   Závěrem uvádí žalobkyně dva důvody proti výši uložené pokuty. Komise porušila čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (1) tím, že při uplatnění stanovené horní hranice vycházela z definice obratu, který zahrnuje i spotřební daně. Navíc není uložená pokuta vzhledem k dlouhému trvání řízení a v porovnání s paralelním řízením ve věci belgického piva (2) přiměřená.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1 s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205.

      (2)  Věc IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken-Maes) (Úř. věst. 2003, L 200, s. 1).


title: Věc C-296/12: Žaloba podaná dne 14. června 2012 — Evropská komise v. Belgické království

text:
               8.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/5

         Žaloba podaná dne 14. června 2012 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-296/12)
   2012/C 273/07
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Roels)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království tím, že schválilo a zachovalo snížení daně pro důchodové spoření v rozsahu, v němž se toto snížení uplatňuje jen na platby belgickým zařízením a do belgických fondů, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze Smlouvy o fungovaní Evropské unie, zejména z jejích článků 56 a 63;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle názoru Komise se tím, že se pro platby zařízením, která mají sídlo v jiných členských státech, neposkytne snížení daně, zatímco pro platby zařízením, která mají sídlo v Belgii se snížení daně poskytne, omezí volný pohyb služeb jak pro příjemce dotčené služby, tak pro poskytovatele služby, kteří nejsou usazení v Belgii.
   Krom toho Komise zastává názor, že tím, že se neposkytne snížení daně pro individuální nebo kolektivní spořící účty nebo pro příspěvky týkající se smlouvy o životním pojištění, pokud zařízení, která vedou spořící účty, respektive kterým jsou placeny příspěvky na životní pojištění, mají sídlo v jiném členském státě, zatímco na takové vklady a platby příspěvků se snížení daně poskytne, pokud mají dotčená zařízení sídlo v Belgii, je volný pohyb kapitálu omezen v tom smyslu, že to bude belgické majitele spořícího účtu nebo pojištěnce odrazovat od toho, aby měli spořící účty nebo uzavřeli životní pojištění u zařízení, které nemá sídlo v Belgii, jelikož takový spořící účet nebo taková smlouva o životním pojištění nepožívá snížení daně a v důsledku toho je méně výhodná.
   Podle názoru Komise neexistuje pro uvedená omezení žádné odůvodnění.


title: Věc T-491/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. května 2007 – Merant v. OHIM – Focus Magazin Verlag (FOCUS) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství FOCUS — Starší národní obrazová ochranná známka MICRO FOCUS — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. května 2007 – Merant v. OHIM – Focus Magazin Verlag (FOCUS)
   (Věc T-491/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství FOCUS - Starší národní obrazová ochranná známka MICRO FOCUS - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2007/C 155/39)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Merant GmbH (Ismaning, Německo) (zástupce: A. Schulz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně D. Schennen, poté G. Schneider, zmocněnci)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastnice před Soudem: Focus Magazin Verlag GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: U. Gürtler, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. října 2004 (věc R 542/2002-2) týkajícího se námitkového řízení mezi Merant GmbH a Focus Magazin Verlag GmbH
   Výrok

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 18. října 2004 (věc R 542/2002-2) se ruší.

               2.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené žalobkyní Merant GmbH.

               3.

               Vedlejší účastnice řízení, Focus Magazin Verlag GmbH, ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc F-22/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. června 2016 – Gyarmathy v. OEDT

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/37

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. června 2016 – Gyarmathy v. OEDT
   (Věc F-22/14) (1)

   (2016/C 287/45)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 235, 21. 7. 2014, s. 34.


title: Věc T-204/04: Žaloba podaná dne 7. června 2004 Indorata-Servicos e Gestao Lda proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/25

         Žaloba podaná dne 7. června 2004 Indorata-Servicos e Gestao Lda proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-204/04)
   (2004/C 217/46)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. června 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Indorata-Servicos e Gestao Lda, zastoupenou Th. Wallentinem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí, kterým byla zamítnuta přihláška ochranné známky Společenství, a uložil Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu, aby zapsal a zveřejnil označení „HAIRTRANSFER“ jako ochrannou známku Společenství i pro ostatní výrobky a služby, jež jsou předmětem řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení

               Přihlašovaná ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „HAIRTRANSFER“– přihláška č. 2 619 039

               Výrobky nebo služby:

               Výrobky a služby tříd 8, 22, 41 a 44 (mimo jiné elektrické a neelektrické strojky na stříhání vlasů, umělé a pravé vlasy, vzdělávání, zejména organizování a vedení seminářů průběžného vzdělávání, dále péče o zdraví a krásu, zejména péče a ošetřování vlasů)

               Rozhodnutí napadené před

               Odmítnutí zápisu průzkumovou referentkou odvolacím senátem:

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Žalobní důvody:

               Přihlašovaná ochranná známka má rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94;
               Přihlašovaná ochranná známka není výlučně popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. června 2005 ve věci C-104/04: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 97/13/ES — Telekomunikační služby — Příspěvek na výzkum a vývoj)

text:
               6.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 16. června 2005
   ve věci C-104/04: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 97/13/ES - Telekomunikační služby - Příspěvek na výzkum a vývoj)
   (2005/C 193/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-104/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 27. února 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnci: J.-F. Pasquier a M. Shotter) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a S. Ramet), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, K. Schiemann a E. Levits (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 16. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Francouzská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 3 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997, o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v oblasti telekomunikačních služeb, ve spojení s přílohou k této směrnici, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2.

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. července 2005 ve věci C-418/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht): Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG (Ochranné známky — Směrnice 89/104/EHS — Ochranné známky pro služby — Zápis — Služby poskytované v rámci maloobchodu — Upřesnění obsahu služeb — Podobnost mezi dotčenými službami a výrobky nebo jinými službami)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 7. července 2005
   ve věci C-418/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht): Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG (1)

   (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Ochranné známky pro služby - Zápis - Služby poskytované v rámci maloobchodu - Upřesnění obsahu služeb - Podobnost mezi dotčenými službami a výrobky nebo jinými službami)
   (2005/C 217/08)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-418/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundespatentgericht (Německo) ze dne 15. října 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 20. listopadu 2002, v řízení Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj) a R. Schintgen, N. Colneric a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 7. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Pojem „služby“ uvedený v první směrnici Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, zejména v jejím článku 2, zahrnuje služby poskytované v rámci maloobchodu s výrobky.

               2.

               Pro účely zápisu ochranné známky pro takové služby není nutné označovat konkrétně dotčenou službu nebo služby. Upřesnění jsou naopak nutná, pokud jde o výrobky nebo druhy výrobků, kterých se takové služby týkají.

      (1)  Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


title: Věc C-519/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. října 2011 ThyssenKrupp Liften BV proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise

text:
               3.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. října 2011 ThyssenKrupp Liften BV proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise
   (Věc C-519/11 P)
   2011/C 355/20
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): ThyssenKrupp Liften BV (zástupci: O. W. Brouwer, N. Lorjé, N. Al-Ani, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání navrhovatelky

   Navrhovatelka požaduje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 v rozsahu, v němž zamítl její žalobní důvody;

               —

               rozhodl sám v této věci a zrušil rozhodnutí Komise K(2007) 512 (1) v konečném znění ze dne 21. února 2007 ve věci COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory na základě důvodů předložených v prvním stupni a/nebo snížil pokutu, která jí byla uložena;

               —

               podpůrně, snížil pokutu, která jí byla uložena;

               —

               dále podpůrně, vrátil věc Tribunálu;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka předkládá pět důvodů kasačního opravného prostředku:

               1)

               porušení čl. 81 odst. 1 ES (nyní čl. 101 odst. 1 SFEU), jelikož protiprávní jednání nemohla mít citelný vliv na obchod mezi členskými státy a Komise neprávem zahájila řízení;

               2)

               porušení zásady Ne bis in idem;

               3)

               porušení zásady proporcionality stanovením nepřiměřené výchozí částky pro pokutu;

               4)

               porušení nejvyšší částky stanovené pro pokuty podle článku 23 nařízení č. 1/2003 (2), zásady presumpce neviny zakotvené v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 2 EÚLP, zásady Nulla poena sine lege zakotvené v čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, zásady proporcionality podle čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie a zásady individuality sankcí a osobní odpovědnosti z důvodu skutečnosti, že byla potvrzena solidární odpovědnost za celou pokutu vypočítanou z obratu celého koncernu;

               5)

               nesprávné posouzení a protiprávní nečinnost, jelikož Tribunál nevyužil svou pravomoc neomezeného přezkumu pokut, pokud jde především o výchozí částku pokuty, odrazující účinek a spolupráci nad rámec sdělení o spolupráci z roku 2002.

      (1)  Shrnutí v Úř. věst. 2008, C 75, s. 19.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


title: Věc C-3/10: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Rossano — Itálie) — Franco Affatato v. Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza ( Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou — Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy — Zneužití — Preventivní opatření — Sankce — Přeměna pracovních smluv na dobu určitou na smlouvu na dobu neurčitou — Zákaz — Náhrada škody — Zásady rovnocennosti a efektivity )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/11

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Rossano — Itálie) — Franco Affatato v. Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza
   (Věc C-3/10) (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy - Zneužití - Preventivní opatření - Sankce - Přeměna pracovních smluv na dobu určitou na smlouvu na dobu neurčitou - Zákaz - Náhrada škody - Zásady rovnocennosti a efektivity)
   2011/C 30/17
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Rossano

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Franco Affatato

      Žalovaná: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Rossano — Výklad ustanovení 2, 3, 4 a 5 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Slučitelnost některých vnitrostátních právních předpisů týkajících se společensky prospěšných pracovníků/veřejně prospěšných pracovníků — Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje neuvádět důvod první smlouvy na dobu určitou, co se týče zaměstnanců ve školství — Pojem „státní organizace“ — Zahrnutí subjektu, jenž má povahu společnosti Poste Italiane S.p.a.

      Výrok

               1)

               Prvních dvanáct předběžných otázek podaných rozhodnutím Tribunale di Rossano (Itálie) ze dne 21. prosince 2009 je zjevně nepřípustných.

               2)

               Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že:

                           —

                           nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 165 ze dne 30. března 2001 o obecných pravidlech týkajících se organizace práce ve veřejné správě, která v případě zneužití, jež vyplývá z toho, že zaměstnavatel z veřejného sektoru použil po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, zakazuje, aby tyto smlouvy byly přeměněny na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, pokud vnitrostátní právní řád dotyčného členského státu obsahuje v rámci daného sektoru jiná efektivní opatření, jejichž účelem je zabránit zneužívání pracovních smluv na dobu určitou, a případně jejich zneužívání sankcionovat. Předkládajícímu soudu však přísluší, aby posoudil, nakolik podmínky použití příslušných ustanovení vnitrostátního práva a jejich skutečné provedení z nich činí vhodné opatření k tomu, aby se zabránilo zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo pracovních vztahů na dobu určitou ze strany veřejné správy a případě aby se jejich zneužívání sankcionovalo;

                           —

                           nemůže mít samo o sobě žádný vliv na základní politické a ústavní systémy ani na základní funkce dotyčného členského státu ve smyslu čl. 4 odst. 2 SEU.

               3)

               Uvedená rámcová dohoda musí být vykládána v tom smyslu, že opatření stanovená takovou vnitrostátní právní úpravou, jako je úprava, o niž jde v původním řízení, jejímž účelem je sankcionovat zneužívání pracovních smluv nebo pracovních vztahů na dobu určitou, nesmějí být méně příznivá než opatření vztahující se na podobné situace vnitrostátní povahy ani nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných právním řádem Unie. Předkládajícímu soudu přísluší, aby posoudil, nakolik jsou ustanovení vnitrostátního práva, jejichž účelem je sankcionovat zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo pracovních vztahů na dobu neurčitou ze strany veřejné správy, v souladu s těmito zásadami.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc T-15/10 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 26. května 2010 — Noko Ngele v. Komise ( „Předběžné opatření — Návrh na vydání předběžných opatření — Formální náležitosti — Nepřípustnost“ )

text:
               17.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/19

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 26. května 2010 — Noko Ngele v. Komise
   (Věc T-15/10 R)
   („Předběžné opatření - Návrh na vydání předběžných opatření - Formální náležitosti - Nepřípustnost“)
   2010/C 195/31
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mariyus Noko Ngele (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Sabakunzi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: A. Bordes, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh v podstatě směřuje k tomu, aby byla činnost Střediska pro rozvoj podnikání (CDE) v Belgii prohlášena za protiprávní, aby bylo Komisi a jejím zaměstnancům zakázáno vstupovat do finančních vztahů s CDE nebo uznat legitimitu CDE a aby bylo Komisi uloženo zaplatit žalobci finanční částku v případě, že by Komise tuto legitimitu uznala.

      Výrok

               1)

               Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-12/11: Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Iran Insurance v. Rada

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/31

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Iran Insurance v. Rada
   (Věc T-12/11)
   2011/C 63/59
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Iran Insurance Company (Teherán, Írán), (zástupce: D. Luff, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit odst. 21 oddílu B přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP (1) ze dne 25. října 2010 a odst. 21 oddílu B přílohy VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 (2) ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a zrušit rozhodnutí obsažené v dopise Rady obdrženém dne 23. listopadu 2010;

               —

               prohlásit, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (3) ze dne 26. července 2010, jakož i čl. 16 odst. 2 a článek 26 nařízení Rady č. 961/2010, jsou nepoužitelné na žalobkyni a

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá na základě článku 263 SFEU zrušení odst. 21 oddílu B přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010 a odst. 21 oddílu B přílohy VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a zrušení čl. 16 odst. 2 a článku 26 nařízení Rady č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 v rozsahu, v němž se dotýkají žalobkyně, a zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Rady žalobkyni obdrženém dne 28. listopadu 2010.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje následující žalobní důvody:

               Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Soud má pravomoc k přezkumu odst. 21 oddílu B přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP a odst. 21 oddílu B přílohy VIII nařízení Rady č. 961/2010, jakož i rozhodnutí ze dne 28. října 2010 a jejich souladu s obecnými zásadami evropského práva.

               Krom toho jsou konkrétní důvody pro zařazení žalobkyně na seznam nesprávné a nejsou splněny podmínky čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a čl. 16 odst. 2 písm. a) a b) nařízení Rady č. 961/2010. Tato ustanovení musí být považována za nepoužitelná na žalobkyni. Rada se dopustila zjevně nesprávného skutkového posouzení a nesprávného právního posouzení. Proto musí být zrušen odst. 21oddílu B přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, jakož i odst. 21 oddílu B přílohy VIII nařízení Rady č. 961/2010 ze dne 25. října 2010.

               Na podporu tohoto návrhu je rovněž uváděno, že nařízení z roku 2010 a rozhodnutí z roku 2010 porušují právo žalobkyně na obhajobu, a zejména její právo na nestranné vyslechnutí, jelikož neobdržela žádné důkazy nebo dokumenty na podporu tvrzení Rady, a jelikož tvrzení obsažená v rozhodnutí a nařízení z roku 2010 jsou velmi neurčitá, nejasná, a nepochybně není možné, aby na ně Iran Insurance odpověděla. Navíc bylo žalobkyni odepřeno nahlédnutí do spisu a právo na vyslechnutí. To též zakládá nedostatek odůvodnění.

               Krom toho čl. 24 odst. 3 rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP požaduje, aby Rada sdělila své rozhodnutí včetně důvodů zařazení na seznam, a čl. 24 odst. 4 rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP požaduje přezkum rozhodnutí, jsou-li předloženy připomínky. Rada porušila obě tato ustanovení. Jelikož se čl. 24 odst. 3 a čl. 24 odst. 4 rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP opakují v čl. 36 odst. 3 a čl. 36 odst. 4 nařízení Rady č. 961/2010, dochází i k porušení těchto naposled uvedených ustanovení.

               Uvádí se též tvrzení, že Rada ve svém posouzení situace žalobkyně porušila zásadu řádné správy.

               Navíc Rada ve svém posouzení situace žalobkyně porušila zásadu legitimního očekávání.

               Žalobkyně rovněž tvrdí, že Rada porušila právo žalobkyně na vlastnictví a zásadu proporcionality. Článek 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a čl. 16 odst. 2 nařízení Rady č. 961/2010 musí být prohlášeny za nepoužitelné na žalobkyni. Krom toho článek 12 rozhodnutí Rady 2010/423/SZBP a článek 26 nařízení Rady č. 961/2010 tím, že bez rozlišování zakazují pojistné nebo zajišťovací smlouvy se všemi iránskými subjekty, porušují též zásadu proporcionality. Také tato ustanovení musí být proto prohlášena za nepoužitelná na žalobkyni

               Žalobkyně navíc tvrdí, že nařízení Rady No 961/2010 porušuje čl. 215 odst. 2 a 3 SFEU jakožto svůj právní základ, jakož i článek 40 SEU.

               Konečně žalobkyně uvádí, že nařízení 2010 a rozhodnutí 2010 byla přijata s porušením zásady rovnosti a nediskriminace.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010 L 281, s. 81).

      (2)  Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. 2010 L 281, s. 1).

      (3)  Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010 L 195, s. 39; oprava rozhodnutí L 265, 8.10.2010, s. 18).


title: Věc C-209/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Walter Endress v. Allianz Lebensversicherungs AG ( „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 90/619/EHS a 92/96/EHS — Životní pojištění — Právo na odstoupení od smlouvy — Neposkytnutí informací o podmínkách uplatnění tohoto práva — Zánik práva na odstoupení od smlouvy po jednom roce od úhrady prvního pojistného — Slučitelnost se směrnicemi 90/619/EHS a 92/96/EHS“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/10

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Walter Endress v. Allianz Lebensversicherungs AG
   (Věc C-209/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Směrnice 90/619/EHS a 92/96/EHS - Životní pojištění - Právo na odstoupení od smlouvy - Neposkytnutí informací o podmínkách uplatnění tohoto práva - Zánik práva na odstoupení od smlouvy po jednom roce od úhrady prvního pojistného - Slučitelnost se směrnicemi 90/619/EHS a 92/96/EHS)
   2014/C 52/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Walter Endress

      Žalovaná: Allianz Lebensversicherungs AG

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 15 odst. 1 první věty směrnice Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 79/267/EHS (Úř. věst. L 330, s. 50), ve spojení s čl. 31 odst. 1 směrnice 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) (Úř. věst. L 360, s. 1) — Důchodové pojištění — Právo pojistníka odstoupit od smlouvy — Lhůta — Povinnost informovat pojistníka — Vnitrostátní právní úprava stanovící, že pojistník pozbude veškerých práv na odstoupení od smlouvy po jednom roce od úhrady prvního pojistného, a to navzdory tomu, že nebyl řádně informován o podmínkách uplatnění tohoto práva

      Výrok

   Článek 15 odst. 1 druhé směrnice Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 79/267/EHS, ve znění směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992, musí být ve spojení s článkem 31 posledně uvedené směrnice vykládán tak, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které i v případě, že pojistník nebyl informován o svém právu na odstoupení od smlouvy, přiznává pojistníkovi toto právo nanejvýš po dobu jednoho roku od úhrady prvního pojistného.

      (1)  Úř. věst. C 200, 7.7.2012.


title: Věc F-93/07: Žaloba podaná dne 17. září 2007 – Acosta Iborra a další v. Komise

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/44

         Žaloba podaná dne 17. září 2007 – Acosta Iborra a další v. Komise
   (Věc F-93/07)
   (2007/C 283/80)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Beatriz Acosta Iborra (Alkmaar, Nizozemsko) a další (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým byl zveřejněn seznam úředníků povýšených v rámci období pro povýšení 2006 v rozsahu, v němž Komise nezohlednila to, že žalobci splnili podmínky pro povýšení za období pro povýšení 2006, a v rozsahu, v němž jejich jména nejsou uvedena na seznamu povýšených úředníků;

               —

               pokud to bude nutné, zrušit výslovná rozhodnutí Komise ze dne 6. června 2007, kterými byla zamítnuta stížnost podaná žalobci dne 16. února 2007 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství (služební řád);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci se dovolávají velmi podobných žalobních důvodů jako jsou ty, které jsou dovolávány ve věci F-92/07, jejíž oznámení je zveřejněno v témže čísle Úředního věstníku Evropské unie.


title: Věc C-554/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) dne 31. prosince 2009 — Andreas Michael Seeger v. Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) dne 31. prosince 2009 — Andreas Michael Seeger v. Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart
   (Věc C-554/09)
   2010/C 80/20
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Stuttgart

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Andreas Michael Seeger

      Odpůrce: Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

      Předběžné otázky

   Lze pojem „materiál“ použitý v čl. 13 [odst. 1] písm. d) druhé odrážce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 (1) vykládat v tom smyslu, že pod něj může spadat také obalový materiál, jako jsou prázdné láhve od nápojů (prázdné obaly), který přepravuje obchodník s vínem a nápoji provozující prodejnu, jenž jednou týdně zásobuje své zákazníky a provádí přitom sběr prázdných obalů, aby je odvezl svému velkoobchodníkovi?

      (1)  Úř. věst. L 102, s. 1.


title: Věc C-194/05: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika (Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Směrnice 75/442/EHS a 91/156/EHS — Pojem odpad — Vytěžená zemina a kamení určené k opětovnému použití)

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-194/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 75/442/EHS a 91/156/EHS - Pojem „odpad“ - Vytěžená zemina a kamení určené k opětovnému použití)
   (2008/C 51/11)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis, zmocněnec a G. Bambara, advokát)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec a G. Fiengo, advokát)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442 ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39), ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (Úř. věst. L 78, s. 32) – Vnitrostátní zákon, který vylučuje vytěženou zeminu a kamení určené k opětnému použití, z oblasti působnosti směrnice
   Výrok

               1)

               Italská republika tím,že článek 10 zákona č. 93 ze dne 23. března 2001, který se týká ustanovení o životním prostředí, a čl. 1 odst. 17 a 19 zákona č. 443 ze dne 21. prosince 2001, kterým se pověřuje vláda v oblasti infrastruktury a zařízení strategické výroby, jakož i jiných zásahů pro obnovení výrobních činností, vyloučily z působnosti vnitrostátních právních předpisů o odpadech vytěženou zeminu a kamení určené k opětovnému použití jako náplň, výplň, násyp a drť, s výjimkou materiálů pocházejících ze znečištěných oblastí a sanací s koncentrací znečištění nad limity přípustnosti stanovené v platných právních předpisech, nesplnila, pokud jde o výše uvedené materiály, povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 182, 23.7.2005.