title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. května 2014.#Michael Timmel v. Aviso Zeta AG.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien.#Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 2003/71 ES – Článek 14 odst. 2 písm. b) – Nařízení (ES) č. 809/2004 – Článek 22 odst. 2 a čl. 29 odst. 1 – Základní prospekt – Dodatky k prospektu – Konečné podmínky – Datum a způsob zveřejnění požadovaných údajů – Podmínky pro zveřejnění v elektronické podobě.#Věc C‑359/12.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      15. května 2014 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitelů — Směrnice 2003/71 ES — Článek 14 odst. 2 písm. b) — Nařízení (ES) č. 809/2004 — Článek 22 odst. 2 a čl. 29 odst. 1 — Základní prospekt — Dodatky k prospektu — Konečné podmínky — Datum a způsob zveřejnění požadovaných údajů — Podmínky pro zveřejnění v elektronické podobě“
      Ve věci C‑359/12,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Handelsgericht Wien (Rakousko) ze dne 12. července 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 30. července 2012, v řízení

         Michael Timmel

      proti

         Aviso Zeta AG,

      za přítomnosti:

         Lore Tinhofer,

      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, J. L. da Cruz Vilaça (zpravodaj), G. Arestis, J.-C. Bonichot a A. Arabadžev, soudci,
      generální advokátka: E. Sharpston,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Impellizzeri, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. září 2013,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za M. Timmel W. Haslingerem a J. Motamedi de Silvou, Rechtsanwälte,

               —

               za Aviso Zeta AG, A. Jankem, Rechtsanwalt,

               —

               za belgickou vládu T. Maternem a J.-C. Halleuxem, jako zmocněnci,

               —

               za českou vládu M. Smolkem a S. Šindelkovou, jako zmocněnci,

               —

               za nizozemskou vládu C. Wissels a M. de Ree, jako zmocněnkyněmi,

               —

               za portugalskou vládu L. Inez Fernandesem, jakož i A. Cunha a S. Borba, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi G. Braunem a I. Rogalskem jakož i R. Vasileva, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 26. listopadu 2013,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, a o změně směrnice 2001/34/ES (Úř. věst. L 345, s. 64, dále jen směrnice „o prospektu“), jakož i čl. 22 odst. 2 a čl. 29 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření (Úř. věst. L 149, s. 1, dále jen nařízení „o prospektu“).

               2

               Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi M. Timmelem a společností Aviso Zeta AG (dále jen „Aviso Zeta“) v otázce odstoupení od smlouvy, kterou upsal 40000 kusů cenných papírů s názvem „Dragon FX Garant“ nabízených ke koupi prostřednictvím společnosti Aviso Zeta.

         Právní rámec

         Unijní právo

      Směrnice „o prospektu“

               3

               Bod 4 odůvodnění směrnice „o prospektu“ mimo jiné uvádí, že tato směrnice umožňuje podnikům „co nejširší přístup k investičnímu kapitálu v rámci celého Společenství […] tím, že emitentovi bude uděleno jediné schválení“.

               4

               Podle bodu 10 odůvodnění této směrnice je cílem této směrnice a prováděcích opatření k ní zajistit ochranu investorů a efektivnost trhů v souladu s přísnými regulativními normami přijatými na příslušných mezinárodních fórech.

               5

               Bod odůvodnění 31 téže směrnice uvádí:
               „Pro zjednodušení šíření různých dokumentů tvořících prospekt by mělo být podporováno používání elektronických komunikačních prostředků, například internetu. Prospekt by měl být investorům na požádání vždy bezplatně poskytnut v tištěné podobě.“

               6

               Bod 34 odůvodnění směrnice „o prospektu“ uvádí:
               „Investoři by měli mít možnost řádně zhodnotit každou novou skutečnost, která by mohla ovlivnit hodnocení investice a která vyvstala po zveřejnění prospektu, ale před uzavřením nabídky nebo zahájením obchodování na regulovaném trhu, a proto taková skutečnost vyžaduje schválení a zveřejnění dodatku k prospektu.“

               7

               Článek 2 odst. 1 písm. r) této směrnice definuje základní prospekt jako „prospekt obsahující všechny odpovídající informace uvedené v článcích 5 a 7, a v případě, že existuje dodatek, v článku 16 (směrnice), týkající se emitenta a cenných papírů, které mají být veřejně nabídnuty nebo přijaty k obchodování, a podle rozhodnutí emitenta i závazné podmínky nabídky“.

               8

               Článek 5 uvedené směrnice uvádí v odstavci 4 toto:
               „U následujících druhů cenných papírů se může podle rozhodnutí emitenta, předkladatele nabídky nebo osoby, která žádá o přijetí k obchodování na regulovaném trhu, prospekt skládat ze základního prospektu obsahujícího všechny významné údaje o emitentovi a cenných papírech, které jsou veřejně nabízeny nebo mají být přijaty k obchodování na regulovaném trhu:

                        a)

                        nekapitálové cenné papíry včetně opčních listů v jakékoli podobě, emitované v rámci nabídkového programu;

                        b)

                        nekapitálové cenné papíry emitované průběžně či opakovaně úvěrovými institucemi, […]

                  […]
               Údaje uvedené v základním prospektu budou v případě potřeby doplněny v souladu s článkem 16 aktualizovanými údaji o emitentovi a cenných papírech, které jsou veřejně nabízeny nebo mají být přijaty k obchodování na regulovaném trhu.
               Pokud nejsou konečné podmínky nabídky zahrnuty v základním prospektu nebo dodatku, budou konečné podmínky sděleny investorům a zapsány u příslušného orgánu v okamžiku provedení veřejné nabídky [a uloženy u příslušného orgánu při každé veřejné nabídce], co nejdříve a pokud možno před započetím nabídky. V každém takovém případě se použije čl. 8 odst. 1 písm. a)“

               9

               Článek 8 odst. 1 směrnice „o prospektu“ zní následovně:
               „Členské státy zajistí, aby v případě, že do prospektu nelze zahrnout konečnou cenu nabídky a počet cenných papírů, které budou veřejně nabídnuty,

                        a)

                        byla v prospektu uvedena kritéria nebo podmínky, v souladu s nimiž budou výše uvedené hodnoty určeny, nebo v případě ceny maximální cena; nebo

                        b)

                        bylo možné odvolat přijetí koupě nebo upisování cenných papírů nejméně dva pracovní dny po podání konečné ceny nabídky a počtu cenných papírů, které budou veřejně nabídnuty.

                  Konečná cena nabídky a počet cenných papírů se podávají u příslušného orgánu domovského členského státu a zveřejňují podle čl. 14 odst. 2.“

               10

               Podle čl. 13 odst. 1 směrnice „žádný prospekt nebude zveřejněn, dokud jej neschválí příslušný orgán domovského členského státu“.

               11

               Článek 14 odst. 2, 5, 7 a 8 uvedené směrnice stanoví:
               „2.   Prospekt se považuje za zveřejněný, pokud je zveřejněn buď:
               […]

                        b)

                        v podobě brožury, která je zdarma dostupná veřejnosti v kancelářích trhu, na kterém jsou cenné papíry přijaty k obchodování, nebo v sídle emitenta a v kancelářích finančních zprostředkovatelů, kteří cenné papíry umísťují nebo prodávají, včetně platebních míst; nebo

                        c)

                        v elektronické podobě na internetové stránce emitenta a případně na internetové stránce finančních zprostředkovatelů, kteří cenné papíry umísťují nebo prodávají, včetně platebních míst; nebo

                        d)

                        v elektronické podobě na internetové stránce regulovaného trhu, na kterém je žádáno o přijetí k obchodování; nebo

                        e)

                        v elektronické podobě na internetové stránce příslušného orgánu domovského členského státu, pokud se uvedený orgán rozhodl tuto službu nabízet.

                  […]
               5.   V případě, že se prospekt skládá z několika dokumentů nebo začleňuje údaje ve formě odkazu, lze dokumenty a údaje tvořící prospekt zveřejnit a šířit samostatně za předpokladu, že uvedené dokumenty jsou zdarma k dispozici veřejnosti v souladu s režimem uvedeným v odstavci 2. […]
               […]
               7.   V případě, že je prospekt zpřístupněn zveřejněním v elektronické podobě, musí emitent, předkladatel nabídky, osoba, která žádá o přijetí k obchodování, nebo finanční zprostředkovatelé, kteří cenné papíry umísťují nebo prodávají, na požádání investorovi bezplatně poskytnout výtisk prospektu.
               8.   Aby byl zohledněn technický vývoj na finančních trzích a aby bylo zajištěno jednotné uplatňování této směrnice, přijme Komise postupem podle čl. 24 odst. 2 prováděcí opatření k odstavcům 1, 2, 3 a 4. První soubor prováděcích opatření bude přijat do 1. července 2004.“

               12

               Článek 16 odst. 1 téže směrnice stanoví:
               „Každá významná nová skutečnost, podstatná chyba nebo nepřesnost týkající se údajů uvedených v prospektu, které by mohly ovlivnit hodnocení cenných papírů a které vyvstaly nebo byly zjištěny od okamžiku, kdy byl prospekt schválen, do konečného uzavření veřejné nabídky nebo okamžiku zahájení obchodování na regulovaném trhu, se uvádějí v dodatku k prospektu. Tento dodatek se schvaluje stejným způsobem do nejvýše sedmi pracovních dnů a zveřejňuje se alespoň podle stejného režimu, jaký byl použit při zveřejnění původního prospektu. Souhrn a jakékoli jeho překlady se rovněž doplní, pokud je nezbytné vzít v úvahu nové údaje obsažené v dodatku.“

         Nařízení „o prospektu“

               13

               Bod 21 odůvodnění nařízení „o prospektu“ uvádí:
               „Základní prospekt a jeho konečné podmínky by měly obsahovat stejné informace jako prospekt. Všechny obecné zásady platné pro prospekt platí rovněž pro konečné podmínky. Nicméně pokud konečné podmínky nejsou zahrnuty do základního prospektu, nemusí být schváleny příslušným orgánem.“

               14

               Podle bodu 25 odůvodnění tohoto nařízení by zvýšená pružnost formulování základního prospektu s konečnými podmínkami prospektu v porovnání s prospektem pro jednu emisi neměla narušit snadný přístup investorů k podstatným údajům.

               15

               Bod odůvodnění 26 uvedeného nařízení uvádí, že „pokud jde o základní prospekty, mělo by být snadno rozlišitelným způsobem stanoveno, které druhy údajů bude nutno zařadit jako konečné podmínky. Tento požadavek by mělo být možno splnit řadou různých způsobů, například pokud základní prospekt obsahuje volná místa […] nebo pokud základní prospekt obsahuje seznam chybějících údajů“.

               16

               Článek 22 odst. 1, 2, 4, 5 a 7 téhož nařízení stanoví:
               „1.   Základní prospekt se sestavuje pomocí jednoho programu nebo kombinace programů a modulů uvedených v článcích 4 až 20 v souladu s kombinacemi pro jednotlivé druhy cenných papírů stanovenými v příloze XVIII.
               Základní prospekt obsahuje údaje požadované v přílohách I až XVII v závislosti na druhu dotyčného emitenta a cenných papírů v souladu s programy a moduly stanovenými v článcích 4 až 20. Příslušný orgán nemůže požadovat, aby základní prospekt obsahoval údaje, které nejsou obsaženy v přílohách I až XVII.
               Pro zajištění souladu s povinností uvedenou v čl. 5 odst. 1 směrnice 2003/71/ES může příslušný orgán domovského členského státu při schvalování základního prospektu v souladu s článkem 13 uvedené směrnice v jednotlivých případech požadovat, aby údaje, které poskytuje emitent, předkladatel nabídky nebo osoba, která žádá o přijetí k obchodování na regulovaném trhu, byly v každé položce údajů doplněny.
               2.   Emitent, předkladatel nabídky nebo osoba, která žádá o přijetí k obchodování na regulovaném trhu, může vynechat údaje, které nejsou v době schvalování základního prospektu známy a které lze zjistit až v okamžiku konkrétní emise.
               […]
               4.   Konečné podmínky připojené k základnímu prospektu obsahují pouze údaje z různých programů pro popis cenných papírů, podle nichž je základní prospekt sestavován.
               5.   Vedle údajů stanovených v programech a modulech uvedených v článcích 4 až 20 se do základního prospektu zahrnují tyto informace:

                        1)

                        informace o údajích, které budou zahrnuty do konečných podmínek;

                        2)

                        metoda zveřejnění konečných podmínek; pokud emitent v době schvalování prospektu není schopen určit způsob zveřejnění konečných podmínek, informace o tom, jak bude veřejnost informována o způsobu, který bude použit pro zveřejnění konečných podmínek;

                  […]
               7.   Pokud dojde k události předpokládané v čl. 16 odst. 1 [směrnice „o prospektu“] v době od okamžiku, kdy byl prospekt schválen, do konečného uzavření veřejné nabídky každé emise cenných papírů v základním prospektu nebo okamžiku zahájení obchodování těchto cenných papírů na regulovaném trhu, emitent, předkladatel nabídky nebo osoba, která žádá o přijetí k obchodování na regulovaném trhu, zveřejní před konečným uzavřením nabídky nebo přijetím těchto cenných papírů k obchodování dodatek.“

               17

               Článek 26 odst. 5 nařízení „o prospektu“ stanoví, že „[k]onečné podmínky připojené k základnímu prospektu se uvedou v podobě samostatného dokumentu obsahujícího pouze konečné podmínky nebo ve formě začlenění konečných podmínek do základního prospektu“.

               18

               V článku 29 odst. 1 tohoto nařízení se stanoví:
               „Zveřejnění prospektu nebo základního prospektu v elektronické podobě, buď podle čl. 14 odst. 2 písm. a), d) a e) [směrnice „o prospektu“], nebo jakožto dodatečný způsob zveřejnění, se řídí těmito požadavky:

                        1)

                        prospekt nebo základní prospekt je při vstupu na internetovou stránku snadno přístupný;

                  […]

                        4)

                        investoři mají možnost si prospekt nebo základní prospekt stáhnout a vytisknout.

                  […]“

         Rakouská právní úprava

               19

               Ustanovení § 5 odst. 1 zákona o kapitálovém trhu (Kapitalmarktgesetz) ze dne 6. prosince 1991 (BGBl. 625/1991) stanoví:
               „V případě, že k nabídce, k níž má být vydán prospekt, není zveřejněn prospekt nebo údaje podle ustanovení § 6, mohou investoři, kteří jsou spotřebiteli ve smyslu § 1 odst. 1 bod 2 zákona o ochraně spotřebitele [Konsumentenschutzgesetz], odvolat nabídku nebo odstoupit od smlouvy.“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               20

               Dne 30. října 2006 upsal M. Timmel s bydlištěm ve Vídni (Rakousko) 40000 kusů cenných papírů s názvem „Dragon FX Garant“ v nominální hodnotě pod 50000 eur za kus, jež vydala společnost Lehman Brothers Treasury Co. BV se sídlem v Amsterodamu (Nizozemsko).

               21

               Michael Timmel poté prohlásil, že si přeje odstoupit od této smlouvy o koupi cenných papírů v souladu s ustanovením § 5 zákona o kapitálovém trhu ze dne 6. prosince 1991, přičemž tvrdil, že nabídka byla učiněna bez řádného zveřejnění příslušných informací. Nebyl údajně zveřejněn kód „International Securities Identification Number“ (ISIN), měna, v níž emise proběhla, ani jakákoli informace o minulém a budoucím výnosu podkladového produktu či způsobu výpočtu výnosu.

               22

               Podle M. Timmela byl zveřejněn základní prospekt a tři dodatky ve dnech 9. a 29. srpna 2006 a 6. a 26. září téhož roku. Návrh konečných podmínek byl zpřístupněn 19. září 2006 a konečné znění tohoto dokumentu bylo vydáno dne 4. prosince 2006.

               23

               Nedošlo však údajně k řádnému zveřejnění v sídle burzy či v sídle emitenta nebo finančního zprostředkovatele. Dokumenty tvořící prospekt totiž byly podle něj dostupné pouze ve Vídni. Dokumenty k nabídce na koupi cenných papírů byly dále po určitou dobu dostupné na domovské stránce Lucemburské burzy, avšak k jejich prohlížení, a zejména k nahlédnutí do povinné přílohy prospektu týkající se konečných podmínek uvedené nabídky, byla vyžadována registrace a zaplacení poplatku.

               24

               V této situaci se M. Timmel obrátil na Handelsgericht Wien (obchodní soud ve Vídni). Podle tohoto soudu závisí rozhodnutí sporu na tom, zda měla společnost Avizo Zeta povinnost podle čl. 22 odst. 2 nařízení „o prospektu“ zveřejnit údaje, na které se v zásadě vztahuje povinnost začlenění do prospektu, které ještě nebyly známy v okamžiku schválení základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k prospektu již známy byly.

               25

               Předkládající soud rovněž poukazuje na rozdíl mezi jazykovými zněními čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice „o prospektu“, pokud jde o otázku, zda musí být povinnost poskytnout prospekt k dispozici veřejnosti v místě sídla emitenta a v kancelářích finančních zprostředkovatelů splněna kumulativně či alternativně.

               26

               Za těchto podmínek se Handelsgericht Wien rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Je třeba čl. 22 odst. 2 [nařízení o prospektu] vykládat v tom smyslu, že údaje, jejichž uvedení je v zásadě [požadováno] a které ještě nebyly známy v okamžiku schválení základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k prospektu již byly známy, je nutno začlenit do tohoto dodatku k prospektu?

                        2)

                        Použije se výjimka v čl. 22 odst. 2 [nařízení o prospektu], podle které lze vynechat údaje ve smyslu [druhého pododstavce] čl. 22 odst. 1 i tehdy, pokud tyto [požadované] údaje byly známy před datem emise, avšak až po zveřejnění základního prospektu, který tyto údaje neobsahoval?

                        3)

                        Lze hovořit o řádném zveřejnění, pokud byl zveřejněn pouze základní prospekt bez (požadovaných) údajů podle [druhého pododstavce] čl. 22 odst. 1 nařízení [‚o prospektu‘], a to konkrétně podle Přílohy V (u cenných papírů s jednotkovou jmenovitou hodnotou nižší než 50000 eur), a nedošlo následně ke zveřejnění konečných podmínek?

                        4)

                        Je splněn požadavek stanovený v čl. 29 odst. 1 bodu 1 nařízení [‚o prospektu‘], že prospekt nebo základní prospekt musí být při vstupu na internetovou stránku, kde je zveřejněn, snadno přístupný:

                                 a)

                                 pokud je pro zobrazení, stažení jakož i tisk nezbytná registrace na internetové stránce, na které pak může dojít k zobrazení stránky, přičemž pro registraci je nezbytné akceptování prohlášení o vyloučení právní odpovědnosti a poskytnutí e‑mailové adresy nebo

                                 b)

                                 pokud je za toto třeba zaplatit nebo

                                 c)

                                 pokud je bezplatné zobrazení částí prospektu omezeno na dva dokumenty měsíčně, avšak pro získání všech požadovaných údajů ve smyslu třetí věty čl. 22 odst. 1 nařízení [‚o prospektu‘] je nezbytné stáhnout nejméně tři dokumenty?

                        5)

                        Je třeba ustanovení čl. 14 odst. 2 b) směrnice [‚o prospektu‘] vykládat v tom smyslu, že základní prospekt musí být dostupný v sídle emitenta a kancelářích finančního zprostředkovatele?“

         K předběžným otázkám

         K první a druhé otázce

               27

               Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda musí být čl. 22 odst. 2 nařízení „o prospektu“ vykládán v tom smyslu, že do dodatku k prospektu je nutno začlenit údaje, jejichž uvedení je požadováno podle odst. 1 tohoto článku a které ještě nebyly známy v okamžiku zveřejnění základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k tomuto prospektu již byly známy, anebo lze tyto údaje případně vynechat.

               28

               Na úvod je nutné připomenout, že článek 22 nařízení „o prospektu“ se týká údajů, které musí být uvedeny v základním prospektu a konečných podmínkách.

               29

               V tomto ohledu z čl. 26 odst. 5 nařízení „o prospektu“ vyplývá, že tento předpis dává emitentům určitou míru volnosti, jelikož umožňuje, aby byly konečné podmínky zveřejněny v základním prospektu, anebo ve zvláštním dokumentu.

               30

               Existuje totiž rozdíl mezi údaji potřebnými ke sjednání určité transakce (jako konečná cena dotčených cenných papírů) a obecnými informacemi, které umožňují investorům informovaně posoudit případná rizika před tím, než se rozhodnou k upsání.

               31

               Článek 22 odst. 5 bod 1) nařízení „o prospektu“ nicméně stanoví povinnost, aby emitent v základním prospektu uvedl informace o údajích, které budou zahrnuty do konečných podmínek. Zastává tedy názor, že pokud nemusí být informace obsažené v konečných podmínkách uvedeny v základním prospektu, musí v něm být alespoň zmíněna jejich existence.

               32

               Článek 22 odst. 7 nařízení „o prospektu“ dále stanoví, že pokud dojde k významné nové skutečnosti, podstatné chybě nebo nepřesnosti týkající se údajů uvedených v základním prospektu, které by mohly ovlivnit hodnocení cenných papírů ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“, v době od okamžiku, kdy byl základní prospekt schválen, do konečného uzavření nabídky, emitent či předkladatel nabídky zveřejní před konečným uzavřením této nabídky dodatek k tomuto prospektu.

               33

               Článek 22 odst. 2 nařízení „o prospektu“, který konkrétně umožňuje emitentovi či předkladateli nabídky nezpřístupnit určité údaje požadované na základě odstavce 1 téhož článku v případě, že nejsou známy v okamžiku schvalování základního prospektu a lze je zjistit až v okamžiku emise, tedy musí být vykládán ve světle výše uvedených úvah.

               34

               V tomto ohledu z těchto ustanovení a contrario vyplývá, jak uvádí generální advokátka v bodě 38 svého stanoviska, že emitent či předkladatel nabídky, kterému jsou v okamžiku schvalování základního prospektu známy požadované údaje podle čl. 22 odst. 1 uvedeného nařízení „o prospektu“, nebo je schopen je zjistit, musí uvedené údaje zveřejnit v tomtéž prospektu.

               35

               Pokud požadované údaje, které nejsou známy v okamžiku zveřejnění základního prospektu, nebo je lze zjistit až v okamžiku emise, nejsou samy o sobě významnou novou skutečností, podstatnou chybou či nepřesností ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“, musí být případně zveřejněny v konečných podmínkách.

               36

               Z bodů 21 a 25 odůvodnění nařízení „o prospektu“ totiž vyplývá, že základní prospekt doplněný o konečné podmínky musí obsahovat stejnou míru informací jako prospekt, u něhož proběhlo pouze jedno zveřejnění. Z toho zejména vyplývá, že údaje požadované v čl. 22 odst. 1 tohoto nařízení, jež nejsou známy k okamžiku zveřejnění základního prospektu a jež lze zjistit až v okamžiku emise, musí být uvedeny v konečných podmínkách.

               37

               Pokud však jsou tyto údaje významnou novou skutečností, opravují podstatnou chybu či nepřesnost a mohou ovlivnit hodnocení cenných papírů, musí být zveřejněny v dodatku v souladu s ustanoveními čl. 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“ a čl. 22 odst. 7 nařízení „o prospektu“.

               38

               V tomto ohledu je na vnitrostátním soudu, aby určil, zda měly údaje dotčené v rámci věci v původním řízení vliv na hodnocení cenných papírů ve smyslu článku 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“.

               39

               Jak uvádí generální advokátka v bodě 43 svého stanoviska, odpověď na tuto otázku si vyžaduje zhodnocení důkazů týkajících se povahy informací a jejich vlivu na rozhodnutí investora upsat cenné papíry.

               40

               Na první a druhou otázku je proto třeba odpovědět tak že čl. 22 odst. 2 nařízení „o prospektu“ musí být vykládán v tom smyslu, že v dodatku k prospektu je nutno zveřejnit údaje, jejichž uvedení je požadováno podle odst. 1 tohoto článku a které ještě nebyly známy v okamžiku zveřejnění základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k tomuto prospektu již známy byly, pokud jsou tyto údaje významnou novou skutečností, podstatnou chybou či nepřesností, jež mohou ovlivnit hodnocení cenných papírů ve smyslu článku 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

         Ke třetí otázce

               41

               Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda jsou splněny podmínky článku 22 nařízení „o prospektu“, pokud byl zveřejněn základní prospekt bez údajů požadovaných podle druhého pododstavce odst. 1 tohoto článku, a to konkrétně údajů podle Přílohy V tohoto nařízení, nedošlo-li následně ke zveřejnění konečných podmínek.

               42

               Z odpovědi na první dvě otázky vyplývá, že k tomu, aby prospekt splňoval podmínky stanovené v článku 22 nařízení „o prospektu“, musí základní prospekt v souladu s odstavcem 1 tohoto článku zaprvé obsahovat požadované údaje známé emitentovi v okamžiku jeho zveřejnění.

               43

               Dále je třeba zdůraznit, že v souladu s čl. 13 odst. 1 směrnice „o prospektu“ a čl. 22 odst. 1 druhým pododstavcem nařízení „o prospektu“ musí být základní prospekt zveřejněn po schválení ze strany příslušných orgánů.

               44

               Zadruhé požadované údaje, s nimiž se emitent seznámil po zveřejnění základního prospektu avšak před uzavřením konečné nabídky, musí být uvedeny v dodatku, jsou-li významnou novou skutečností, podstatnou chybou či nepřesností ve smyslu článku 16 odst. 1 směrnice „o prospektu“.

               45

               Předpokladem řádného zveřejnění takového dodatku je rovněž jeho předchozí schválení příslušnými orgány v souladu s čl. 16 odst. 1 této směrnice.

               46

               Nejsou-li uvedené údaje významnou novou skutečností či podstatnou chybou nebo nepřesností ve smyslu článku 16 odst. 1 uvedené směrnice, musí být zveřejněny v konečných podmínkách, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 22 odst. 4 nařízení „o prospektu“ a pokud tyto údaje nemění ani nenahrazují údaje v základním prospektu.

               47

               Na základě čl. 22 odst. 5 nařízení „o prospektu“ musí dále základní prospekt uvést údaje, které budou zahrnuty v těchto konečných podmínkách.

               48

               V tomto ohledu je třeba uvést, jak uvádí bod 21 odůvodnění nařízení „o prospektu“, že ke zveřejnění konečných podmínek není nutné předchozí schválení příslušnými orgány. Z článku 5 odst. 4 třetího pododstavce směrnice „o prospektu“ totiž vyplývá, že pokud nejsou konečné podmínky nabídky zahrnuty v základním prospektu nebo dodatku, budou sděleny investorům a zapsány u příslušného orgánu co nejdříve a pokud možno před započetím nabídky.

               49

               Na třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že podmínky článku 22 nařízení „o prospektu“ nejsou splněny, pokud byl základní prospekt zveřejněn bez údajů požadovaných podle odst. 1 tohoto článku, a to konkrétně údajů podle Přílohy V tohoto nařízení, nedošlo-li následně ke zveřejnění konečných podmínek. Aby mohly být údaje, které musí být obsaženy v základním prospektu v souladu s čl. 22 odst. 1 nařízení „o prospektu“, zahrnuty do konečných podmínek, musí být v základním prospektu uvedeny údaje, které budou zahrnuty do těchto konečných podmínek, a tyto údaje musí splňovat podmínky stanovené v čl. 22 odst. 4 uvedeného nařízení.

         Ke čtvrté otázce

               50

               Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 29 odst. 1 bod 1) nařízení „o prospektu“ vykládán v tom smyslu, že je splněn požadavek, podle něhož musí být prospekt snadno přístupný na internetové stránce, kde je zpřístupněn veřejnosti, pokud tato internetová stránka vyžaduje registraci doplněnou o prohlášení o vyloučení odpovědnosti a uvedení e-mailové adresy, nebo pokud je tento elektronický přístup zpoplatněn či je bezplatné nahlížení do částí prospektu omezeno na dva dokumenty měsíčně.

               51

               Pokud jde zaprvé o povinnost zaregistrovat se doplněnou o prohlášení o vyloučení odpovědnosti a povinnost uvést e-mailovou adresu, je třeba konstatovat, že takové podmínky omezují přístup k prospektu zveřejněnému v elektronické podobě a nejsou jako takové v souladu s požadavkem na snadný přístup stanovený v čl. 29 odst. 1 bod 1) nařízení „o prospektu“.

               52

               Takové podmínky mohou mimo jiné odradit některé potenciální investory. Souhlas s prohlášením o vyloučení odpovědnosti je navíc podmínka, která vytváří nerovnost mezi emitentem či případným zprostředkovatelem a potenciálním investorem a jako taková je v rozporu s cílem směrnice „o prospektu“ uvedeným v bodě odůvodnění 10 této směrnice spočívajícím v zajištění ochrany investorů.

               53

               Pokud jde zadruhé o zpoplatnění přístupu k prospektu v elektronické podobě, čl. 29 odst. 1 bod 1) nařízení „o prospektu“ je třeba vykládat ve světle čl. 14 odst. 5 směrnice „o prospektu“, který výslovně stanoví, že prospekt musí být veřejnosti zpřístupněn zdarma, i když se skládá z několika dokumentů zveřejňovaných samostatně.

               54

               Elektronické zveřejnění prospektu prostřednictvím internetové stránky, na niž je zpoplatněn vstup nebo která umožňuje bezplatně nahlížet pouze do několika dokumentů tvořících tento prospekt, proto nelze považovat za zveřejnění splňující podmínku snadného přístupu stanovenou v čl. 29 odst. 1 bod 1) nařízení „o prospektu“.

               55

               V poslední řadě je třeba upřesnit, že čl. 14 odst. 7 směrnice „o prospektu“, který stanoví, že v případě zveřejnění v elektronické podobě musí být investorovi na požádání bezplatně poskytnut výtisk prospektu, je v tomto ohledu irelevantní.

               56

               Z žádného ustanovení směrnice „o prospektu“ či nařízení „o prospektu“ ani ze systematiky těchto předpisů totiž nevyplývá, že by bylo možné posuzovat podmínku dostupnosti dokumentů tvořících prospekt v závislosti na podobě, v níž je emitent zveřejní.

               57

               Unijní zákonodárce naopak v čl. 29 odst. 1 nařízení „o prospektu“ upřesnil, že musí být splněny podmínky pro zveřejnění v elektronické podobě, že zveřejnění musí proběhnout v souladu s čl. 14 odst. 2 písm. c), d) a e) směrnice „o prospektu“ a toto zveřejnění v elektronické podobě je pouze dodatečným způsobem zveřejnění.

               58

               Z bodu 31 odůvodnění směrnice „o prospektu“ taktéž vyplývá, že zákonodárce hodlal podpořit elektronické zveřejňování prospektu, jelikož tento nástroj usnadňuje šíření těchto dokumentů. Bylo by tedy v rozporu s takovým cílem, pokud by byli investoři chráněni méně v případě zveřejnění v elektronické podobě.

               59

               Na čtvrtou otázku je proto třeba odpovědět tak, že čl. 29 odst. 1 bod 1) nařízení „o prospektu musí být vykládán v tom smyslu, že není splněn požadavek, že prospekt musí být snadno přístupný na internetové stránce, na níž je zpřístupněn veřejnosti, pokud tato internetová stránka vyžaduje registraci doplněnou o prohlášení o vyloučení odpovědnosti a uvedení e-mailové adresy, nebo pokud je tento elektronický přístup zpoplatněn či je bezplatné nahlížení do částí prospektu omezeno na dva dokumenty měsíčně.

         K páté otázce

               60

               Podstatou páté otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice „o prospektu“ vykládán v tom smyslu, že základní prospekt musí být dostupný v sídle emitenta i v kancelářích finančního zprostředkovatele.

               61

               Předkládající soud totiž uvádí, že podle německého znění tohoto ustanovení musí být základní prospekt zpřístupněn veřejnosti v sídle emitenta nebo finančního zprostředkovatele, kdežto podle anglického, francouzského či španělského znění tohoto ustanovení musí být tento prospekt dostupný v obou místech.

               62

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že předpis, který nelze z důvodu rozdílného jazykového znění vyložit jasně a jednotně, musí být vykládán na základě jeho cíle a celkové systematiky (viz zejména rozsudky Bouchereau, 30/77 EU:C:1977:172, bod 14, jakož i Borgmann, C‑1/02 EU:C:2004:202, bod 25).

               63

               Je tedy třeba upřesnit, že nezbytnost jednotného použití a tím i jednotného výkladu aktu Unie vylučuje, aby byl tento akt posuzován izolovaně v jedné ze svých verzí, ale vyžaduje, aby byl vykládán jak s ohledem na skutečnou vůli jeho autora, tak na cíl jím sledovaný, zejména ve světle všech jazykových verzí (viz rozsudek Internetportal und Marketing, C‑569/08 EU:C:2010:311, bod 35 a citovaná judikatura).

               64

               Pokud jde o ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, z bodů 4 a 10 odůvodnění směrnice „o prospektu“ jasně vyplývá, že tato směrnice má zejména zajistit ochranu investorů a umožnit podnikům co nejširší přístup k investičnímu kapitálu v rámci celé Evropské unie tím, že emitentovi cenných papírů bude uděleno jediné schválení.

               65

               Jak uvádí generální advokátka v bodě 81 svého stanoviska, tyto cíle by mohly být ohroženy v případě, že se sídlo emitenta nachází v jiném členském státě než sídlo finančního zprostředkovatele, neboť prospekt v tištěné podobě by byl dostupný pouze v jednom z těchto dvou sídel.

               66

               Systematika směrnice „o prospektu“ dále vede k závěru, že prospekt musí být veřejnosti dostupný jak v sídle emitenta, tak v sídle finančního zprostředkovatele.

               67

               Článek 14 odst. 7 této směrnice totiž vyžaduje, aby emitent či finanční zprostředkovatel poskytl investorovi na žádost bezplatně výtisk prospektu v případě, že je prospekt zpřístupněn zveřejněním v elektronické podobě, takže obě uvedené osoby musí mít tento prospekt k dispozici, aby byly s to tuto povinnost splnit. Tento závěr implikuje, jak zdůrazňuje Komise, že uvedený prospekt musí být dostupný jak v sídle emitenta, tak v kancelářích finančních zprostředkovatelů.

               68

               Na pátou otázku je proto třeba odpovědět tak, že čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice „o prospektu“ musí být vykládán v tom smyslu, že základní prospekt musí být dostupný jak v sídle emitenta, tak v kancelářích finančních zprostředkovatelů.

         K nákladům řízení

               69

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Článek 22 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů, musí být vykládán v tom smyslu, že v dodatku k prospektu je nutno zveřejnit údaje, jejichž uvedení je požadováno podle odst. 1 tohoto článku a které ještě nebyly známy v okamžiku zveřejnění základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k tomuto prospektu již známy byly, pokud jsou tyto údaje významnou novou skutečností, podstatnou chybou či nepřesností, jež mohou ovlivnit hodnocení cenných papírů ve smyslu článku 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

                           2)

                           Podmínky článku 22 nařízení č. 809/2004 nejsou splněny, pokud byl základní prospekt zveřejněn bez údajů požadovaných podle odst. 1 tohoto článku, a to konkrétně údajů podle Přílohy V tohoto nařízení, nedošlo-li následně ke zveřejnění konečných podmínek. Aby mohly být údaje, které musí být obsaženy v základním prospektu v souladu s čl. 22 odst. 1 nařízení č. 809/2004, zahrnuty do konečných podmínek, musí být v základním prospektu uvedeny údaje, které budou zahrnuty do těchto konečných podmínek, a tyto údaje musí splňovat podmínky stanovené v čl. 22 odst. 4 uvedeného nařízení.

                           3)

                           Článek 29 odst. 1 bod 1) nařízení č. 809/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že není splněn požadavek, že prospekt musí být snadno přístupný na internetové stránce, na níž je zpřístupněn veřejnosti, pokud tato internetová stránka vyžaduje registraci doplněnou o prohlášení o vyloučení odpovědnosti a uvedení e-mailové adresy, nebo pokud je tento elektronický přístup zpoplatněn či je bezplatné nahlížení do částí prospektu omezeno na dva dokumenty měsíčně.

                           4)

                           Článek 14 odst. 2 písm. b) směrnice 2003/71 musí být vykládán v tom smyslu, že základní prospekt musí být zpřístupněn veřejnosti jak v sídle emitenta, tak v kancelářích finančních zprostředkovatelů.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 18. června 2009. # LIBRO Handelsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství LiBRO - Starší obrazová ochranná známka Společenství LIBERO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] - Částečné zamítnutí zápisu - Návrh na zrušení podaný vedlejší účastnicí - Článek 134 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu - Podpis vyjádření uvádějícího důvody odvolání podaného k odvolacímu senátu - Přípustnost odvolání k odvolacímu senátu. # Věc T-418/07.

text:
      Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 18. června 2009 – LIBRO v. OHIM – Causley (LiBRO)
      (Věc T-418/07)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství LiBRO – Starší obrazová ochranná známka Společenství LIBERO – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] – Částečné zamítnutí zápisu – Návrh na zrušení podaný vedlejší účastnicí – Článek 134 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu – Podpis vyjádření uvádějícího důvody odvolání podaného k odvolacímu senátu – Přípustnost odvolání k odvolacímu senátu“
      1.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 49–50, 59, 70–73)
      2.                     Ochranná známka Společenství – Řízení před instancemi Úřadu – Předání sdělení Úřadu – Předání faxem – Nečitelný podpis (Nařízení
            Komise č. 2868/95, čl. 1 pravidlo 80 odst. 3) (viz bod 30)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 1454/2005-4), týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Dagmar Causley a LIBRO Handelsgesellschaft mbH.

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               LIBRO Handelsgesellschaft mbH

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Obrazová a slovní ochranná známka LiBRO pro výrobky a služby tříd 2, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 35, 38, 41 a 42  – přihláška
                  č. 2616753

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Dagmar Causley

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Obrazová ochranná známka LIBERO pro výrobky a služby tříd 9, 38 a 42 – ochranná známka Společenství č. 401141

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Částečné zamítnutí přihlášky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení

         Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Návrh Dagmar Causley se zamítá.

                  3)

                  	LIBRO Handelsgesellschaft mbH se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů vynaložených Dagmar Causley.

                  4)

                  	Dagmar Causley ponese vlastní náklady řízení.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 7. října 1999. # Irish Sugar plc proti Komisi Evropských společenství. # Pokuta. # Věc T-228/97.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 17. června 2003. # Jean-Paul Seiller proti Evropské investiční bance. # Přípustnost - Potvrzující akt. # Věc T-385/00.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. června 2006. # Komise Evropských společenství proti Italské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Státní podpora - Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec ES - Podpora neslučitelná se společným trhem - Povinnost navrácení - Neprovedení. # Věc C-207/05.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. června 2006 − Komise v. Itálie
      (Věc C-207/05)
      „Nesplnění povinnosti státem – Státní podpora – Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec ES – Podpora neslučitelná se společným trhem – Povinnost navrácení – Neprovedení“
      1.                     Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise ohledně státní podpory (Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec
            ES a článek 226 ES) (viz body 31, 33, 35)
      2.                     Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise ohledně státní podpory – Důvody obrany (Článek 88 odst. 2 druhý
            pododstavec ES, články 226 ES, 227 ES, 230 ES a 232 ES) (viz body 40–43)
      3.                     Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory (Článek 88 odst. 2 první pododstavec ES) (viz bod 44)
      4.                     Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise ohledně státní podpory – Důvody obrany (Článek 10 ES a čl. 88
            odst. 2 ES) (viz body 45, 47–48, 50)
      Předmět

         Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 3 a 4 rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 ohledně státní podpory
                  poskytnuté Itálií ve formě osvobození od daně a zvýhodněných půjček podnikům veřejných služeb, jejichž většinovým vlastníkem
                  jsou veřejné subjekty [K-27/99 (dříve NN 69/98)] (Úř. věst. L 77, s. 21) – Nepřijetí opatření nezbytných k navrácení podpory,
                  která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, ve stanovené lhůtě

            Výrok

                  Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách opatření nezbytná pro navrácení podpor ze strany příjemců těchto
                     podpor, které byly prohlášeny za protiprávní a neslučitelné se společným trhem rozhodnutím Komise 2003/193/ES ze dne 5. června
                     2002 ohledně státní podpory poskytnuté Itálií ve formě osvobození od daně a zvýhodněných půjček podnikům veřejných služeb,
                     jejichž většinovým vlastníkem jsou veřejné subjekty, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 4 tohoto rozhodnutí.

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. února 1978. # SA Ancienne Maison Marcel Bauche a SARL François Delquignies proti Administration française des Douanes. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal d'instance de Valenciennes - Francie. # Věc 96/77.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. května 2014.#Caisse nationale des prestations familiales v. Ulrike Wiering a Markus Wiering.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Lucembursko).#Řízení o předběžné otázce – Sociální zabezpečení – Nařízení (EHS) č. 1408/71 – Nařízení (EHS) č. 574/72 – Rodinné dávky – Rodinné přídavky – Přídavek na výchovu – ,Elterngeld‘ – ,Kindergeld‘ – Výpočet vyrovnávacího doplatku.#Věc C‑347/12.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
      8. května 2014 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Nařízení (EHS) č. 574/72 — Rodinné dávky — Rodinné přídavky — Přídavek na výchovu — ,Elterngeld’ — ,Kindergeld’ — Výpočet vyrovnávacího doplatku“
      Ve věci C‑347/12,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Cour de cassation (Lucembursko) ze dne 12. července 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 20. července 2012, v řízení

         Caisse nationale des prestations familiales

      proti

         Ulrike Wiering,

         Markusu Wieringovi,

      SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
      ve složení T. von Danwitz, předseda senátu, E. Juhász, A. Rosas (zpravodaj), D. Šváby a C. Vajda, soudci,
      generální advokát: M. Wathelet,
      vedoucí soudní kanceláře: V. Tourrès, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. června 2013,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Caisse nationale des prestations familiales A. Rodeschem a R. Jazbinsek, avocats,

               —

               za U. a M. Wieringovy G. Pierretem a S. Coïem, avocats,

               —

               za Evropskou komisi D. Martinem a V. Kreuschitzem, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 18. července 2013,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 písm. u) bodu i), čl. 4 odst. 1 písm. h) a článku 76 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 3), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998 (Úř. věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 308, dále jen „nařízení č. 1408/71“), jakož i čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71 (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83), ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 (dále jen „nařízení č. 574/72“).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Caisse nationale des prestations familiales (dále jen „CNPF“) a U. a M. Wieringovými s bydlištěm v Německu, pracujícími v Německu a v Lucembursku, ve věci odmítnutí CNPF vyplatit jim vyrovnávací doplatek na rodinné přídavky pro jejich děti.

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               První, pátý, osmý a desátý bod odůvodnění nařízení č. 1408/71 znějí následovně:
               „vzhledem k tomu, že pravidla pro koordinaci vnitrostátních právních předpisů v oblasti sociálního zabezpečení spadají do rámce volného pohybu pracovníků, kteří jsou státními příslušníky členských států, a měla by proto přispívat ke zlepšení jejich životní úrovně a pracovních podmínek;
               [...]
               vzhledem k tomu, že je nezbytné v rámci uvedené koordinace zaručit uvnitř Společenství pracovníkům žijícím v členských státech a osobám jimi vyživovaným a pozůstalým po nich rovnost zacházení s ohledem na různé vnitrostátní právní předpisy;
               [...]
               vzhledem k tomu, že zaměstnané osoby a osoby samostatně výdělečně činné pohybující se ve Společenství by měly podléhat systému sociálního zabezpečení pouze jednoho členského státu, aby se zamezilo souběhu použitelných vnitrostátních právních předpisů a složitostem, které by z toho mohly vyplývat;
               [...]
               vzhledem k tomu, že k co nejúčinnějšímu zaručení rovnosti zacházení pro všechny pracovníky působící na území členského státu je vhodné jako obecné pravidlo stanovit, že se použijí právní předpisy členského státu, ve kterém dotyčná osoba vykonává zaměstnání nebo samostatnou výdělečnou činnost“.

               4

               Článek 1 tohoto nařízení uvádí definice pojmů používaných v oblasti, kterou upravuje.

               5

               Článek 1 písm. u) uvedeného nařízení stanoví:

                        „i)

                        [...] ‚rodinnými dávkami‘ [se] rozumějí veškeré věcné i peněžité dávky určené k pokrytí rodinných výdajů podle právních předpisů uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. h), s výjimkou zvláštních příspěvků při narození nebo osvojení uvedených v příloze II;

                        ii)

                        ‚rodinnými přídavky‘ se rozumějí pravidelně se opakující peněžité dávky poskytované výlučně s ohledem na počet a případně věk rodinných příslušníků;“

               6

               Podle článku 4 odst. 1 písm. h) téhož nařízení se toto nařízení vztahuje na všechny právní předpisy v odvětvích sociálního zabezpečení, která se týkají rodinných dávek.

               7

               Článek 12 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1408/71 uvádí:
               „Toto nařízení nemůže ani přiznat, ani zachovávat nárok na pobírání několika dávek stejného druhu za jednu a tutéž dobu povinného pojištění. [...]“

               8

               Článek 13 téhož nařízení, nadepsaný „Obecná pravidla“, stanoví:
               „1.   S výhradou článků 14c a 14f podléhají osoby, na které se vztahuje toto nařízení, pouze právním předpisům jediného státu. Tyto právní předpisy se určují v souladu s touto hlavou.
               2.   S výhradou článků 14 až 17

                        a)

                        osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který ji zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu;

                  [...]“

               9

               Článek 73 uvedeného nařízení stanoví:
               „Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná podléhající právním předpisům členského státu má nárok pro své rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, na rodinné dávky stanovené právními předpisy prvního členského státu, jako by měli bydliště na jeho území, není-li v příloze VI stanoveno jinak.“

               10

               Článek 76 téhož nařízení zní následovně:
               „1.   Pokud jsou po stejnou dobu pro stejného rodinného příslušníka a z důvodu výkonu povolání rodinné dávky stanoveny právními předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, pozastavuje se nárok na rodinné dávky náležející v souladu s právními předpisy jiného členského státu, případně podle článků 73 nebo 74, do výše stanovené právními předpisy prvního členského státu.
               2.   Jestliže žádost o dávky není podána v členském státě, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, může příslušná instituce jiného členského státu použít odstavce 1, jako by dávky byly přiznány v prvním členském státě.“

               11

               Články 7 až 10a nařízení č. 574/72 stanoví prováděcí pravidla k článku 12 nařízení č. 1408/71.

               12

               Článek 10 odst. 1 nařízení č. 574/72 stanoví:

                        „a)

                        Nárok na rodinné dávky nebo přídavky náležející podle právních předpisů, podle kterých nepodléhá získání nároku na ně podmínce pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, se pozastavuje, jestliže po stejnou dobu nebo pro stejného rodinného příslušníka dávky náležejí buď pouze podle vnitrostátních právních předpisů jiného členského státu, nebo podle článků 73, 74, 77 nebo 78 nařízení, do výše těchto dávek.

                        b)

                        Pokud je však výdělečná činnost vykonávána na území prvního členského státu:

                                 i)

                                 v případě dávek náležejících buď pouze podle vnitrostátních právních předpisů jiného členského státu, nebo podle článků 73 nebo 74 nařízení, osobou mající nárok na rodinné dávky nebo osobou, které jsou dávky vypláceny, pozastavuje se nárok na rodinné dávky náležející buď pouze podle vnitrostátních právních předpisů uvedeného jiného členského státu, nebo podle uvedených článků, do výše částky rodinných dávek stanovených právními předpisy členského státu, na jehož území má rodinný příslušník bydliště. Náklady na dávky vyplácené členským státem, na jehož území má rodinný příslušník bydliště, nese uvedený členský stát;

                  [...]“

               13

               Je třeba podotknout, že nařízení č. 1408/71 bylo nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72) a dále že nařízení č. 574/72 bylo nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 883/2004 (Úř. věst. L 284, s. 1), přičemž tato nová nařízení vstoupila podle článku 91 nařízení č. 883/2004 a článku 97 nařízení č. 987/2009 v platnost dne 1. května 2010. Vzhledem k době rozhodné z hlediska skutkového stavu ve věci v původním řízení se však na projednávanou věc vztahují nařízení č. 1408/71 a č. 574/72.

         Lucemburské právo

               14

               Soudní dvůr zaslal předkládajícímu soudu dne 15. března 2013 na základě článku 101 svého jednacího řádu žádost o vysvětlení. Předkládající soud byl zejména vyzván, aby přesněji popsal lucemburské rodinné dávky dotčené v původním řízení a podmínky jejich přiznání. V dopise ze dne 29. dubna 2013 předkládající soud mimo jiné uvedl, že lucemburské rodinné dávky dotčené v původním řízení jsou rodinné přídavky (dále jen „lucemburské rodinné přídavky“), jakož i přídavek na výchovu, přičemž sdělil Soudnímu dvoru text ustanovení lucemburského práva upravující poskytování těchto dávek. Dále upřesnil, že předmětem řízení, které u něj probíhá, není příspěvek na rodičovskou dovolenou, neboť návrh U. a M. Wieringových týkající se tohoto příspěvku byl prohlášen za nepřípustný.

               15

               Podle informací poskytnutých předkládajícím soudem uvádí čl. 269 první pododstavec lucemburského zákoníku sociálního zabezpečení:
               „Za podmínek stanovených v této kapitole má nárok na rodinné přídavky

                        a)

                        pro sebe každé dítě, které skutečně a soustavně pobývá v Lucembursku a má zde zákonné bydliště;

                        b)

                        pro své rodinné příslušníky v souladu s použitelným mezinárodním nástrojem každá osoba, na kterou se vztahují lucemburské právní předpisy a která spadá do působnosti nařízení Společenství nebo jiného bilaterálního či multilaterálního nástroje uzavřeného Lucemburskem v oblasti sociálního zabezpečení a stanovícího platby rodinných přídavků podle právních předpisů státu zaměstnání. Za rodinného příslušníka osoby se považuje dítě patřící do užší rodiny této osoby, tak jak je definována v článku 270. Rodinní příslušníci uvedení v tomto textu musí mít bydliště v zemi stanovené v dotyčných nařízeních nebo nástrojích.

                  [...]“

               16

               Podle čl. 271 odst. 1 uvedeného zákoníku se přídavek poskytuje od měsíce narození dítěte až do dovršení věku osmnácti let. Podle čl. 271 odst. 3 téhož zákoníku je nárok na rodinné přídavky zachován nejdéle do dovršení 27 let v případě žáků středních škol a středních odborných škol, kteří se hlavně věnují svému studiu.

               17

               Článek 299 lucemburského zákoníku sociálního zabezpečení stanoví:
               „(1)   Přídavek na výchovu se poskytne na žádost každému, kdo:

                        a)

                        má zákonné bydliště ve smyslu článku 269 v Lucemburském velkovévodství a skutečně zde pobývá nebo kdo je povinně pojištěný v lucemburském systému sociálního zabezpečení z důvodu výkonu výdělečné činnosti a spadá do působnosti nařízení Společenství;

                        b)

                        vychovává ve své domácnosti jedno nebo více dětí, pro které jsou žadateli nebo jeho manželovi či manželce, který nežije odděleně, […] vypláceny rodinné přídavky, a kteří v souvislosti s ním splňují podmínky stanovené článkem 270 [tohoto zákoníku týkající se určení rodinných příslušníků];

                        c)

                        se hlavně věnuje výchově dětí v rodinném prostředí a nevykonává výdělečnou činnost a nepobírá náhradní příjem.

                  (2)   Odchylně od podmínky stanovené v odst. 1 písm. c) může rovněž o přídavek požádat každý, kdo vykonává jednu nebo více výdělečných činností nebo pobírá náhradní příjem a kdo bez ohledu na dobu výkonu práce má spolu se svým manželem či manželkou, který nežije odděleně nebo s osobou, se kterou žije ve společné domácnosti, příjem který po odečtení odvodů sociálního zabezpečení nepřekračuje

                        a)

                        trojnásobek sociální minimální mzdy, vychovává-li jedno dítě;

                        b)

                        čtyřnásobek sociální minimální mzdy, vychovává-li dvě děti;

                        c)

                        pětinásobek sociální minimální mzdy, vychovává-li tři a více dětí.

                  (3)   Odchylně od podmínek stanovených v odst. 1 písm. c) a v odst. 2 může o polovinu přídavku na výchovu bez ohledu na svůj příjem požádat každý, kdo

                        a)

                        vykonává jednu nebo více výdělečných činností na částečný úvazek, aniž by celková skutečně vykonaná týdenní pracovní doba překročila polovinu běžné pracovní doby, která se na něj použije podle zákona nebo kolektivní pracovní smlouvy, nebo pobírá náhradní příjem odpovídající výše určené pracovní době;

                        b)

                        se hlavně věnuje výchově dětí v rodinném prostředí po dobu nejméně poloviny běžné pracovní doby, jak je definována v písm. a).

                  [...]“

               18

               Článek 302 uvedeného zákoníku uvádí:
               „Přídavek na výchovu se poskytuje od prvního dne měsíce následujícího po uplynutí mateřské dovolené nebo dovolené při převzetí dítěte či po uplynutí osmého týdne následujícího po narození.
               Vyplácí se v průběhu měsíce, za který se poskytuje.
               Přídavek přestane být vyplácen první den měsíce následujícího po měsíci, během kterého dítě dovrší věk dvou let.
               Odchylně od předchozího pododstavce

                        a)

                        je přídavek zachován ve prospěch příjemce, který ve své domácnosti vychovává dvojčata nebo tři či více dětí, přičemž tyto děti nebo jedno z nich dosud nedovršily věk čtyř let;

                        b)

                        věková hranice pro platbu přídavku v případě vícečetného porodu či adopce více než dvou dětí se zvyšuje o dva roky na další dítě ve prospěch příjemce splňujícího podmínky uvedené v písm. a).

                  V případě vícečetné adopce dětí různého věku se uplatní věková hranice podle nejmladšího z adoptovaných dětí.
               Přídavek je zachován rovněž ve prospěch všech osob vychovávajících ve své domácnosti dítě, které dosud nedovršilo věk čtyř let, na které se vyplácí zvláštní doplňkový přídavek stanovený v čl. 272 odst. 4.
               Nárok na přídavek zaniká, pokud již nejsou splněny podmínky pobírání stanovené v této kapitole.“

               19

               Článek 303 téhož zákoníku zní následovně:
               „Přídavek na výchovu je stanoven ve výši 485,01 eur měsíčně bez ohledu na počet dětí vychovávaných v téže domácnosti. V případě uplatnění horních hranic stanovených v čl. 299 odst. 2 se přídavek sníží v rozsahu, v němž částka příjmů po odečtení odvodů na sociální zabezpečení a přídavku na výchovu překračuje stanovené hranice.“

               20

               Článek 304 lucemburského zákoníku sociálního zabezpečení stanoví:
               „Přídavek na výchovu se pozastavuje až do výše jakékoli jiné dávky, která se nevyplácí z lucemburského systému a která je stejného druhu a poskytuje se na totéž dítě nebo děti.
               [N]eposkytuje se v případě, kdy jeden z rodičů pobírá na totéž dítě nebo děti příspěvek na rodičovskou dovolenou stanovený v kapitole VI této knihy nebo dávku, která se nevyplácí z lucemburského systému a která se poskytuje z důvodu rodičovské dovolené. [...]“

         Německé právo

               21

               Dne 19. března 2013 Soudní dvůr vyzval německou vládu, aby upřesnila zejména cíle a podmínky přiznání dávek „Kindergeld“ a „Elterngeld“. V dopise ze dne 17. dubna 2013 poskytla německá vláda Soudnímu dvoru informace týkající se těchto dávek.

               22

               Podle uvedených informací je „Kindergeld“ jedním z aspektů daňového vyrovnání rodinných výdajů, stanovený v § 31 zákona o dani z příjmů (Einkommensteuergesetz, dále jen „EStG“).

               23

               Jak stanoví toto ustanovení, je cílem dávky „Kindergeld“ pokrýt rodinné výdaje a zaručit dítěti minimální životní úroveň.

               24

               Podle § 62 odst. 1 EStG musí mít oprávněný, tedy zpravidla rodič, své bydliště nebo obvyklý pobyt v Německu nebo musí mít v Německu neomezenou daňovou povinnost či s ním musí být nakládáno jako s osobou s neomezenou daňovou povinností v Německu. Podle § 63 odst. 1 EStG musí mít dítě bydliště nebo obvyklý pobyt v členském státě Evropské unie, ve Švýcarsku, na Islandu, v Lichtenštejnsku nebo v Norsku.

               25

               Za použití § 32 odst. 4 EStG má dítě nárok na „Kindergeld“ bez dalších podmínek až do dovršení 18 let nebo do dovršení 21 let, pokud není v pracovním poměru nebo je registrováno jakožto uchazeč o zaměstnání u některého tuzemského úřadu práce nebo až do dovršení 25 let, pokud se připravuje na výkon povolání nebo vykonává uznanou dobrovolnou službu či konečně bez věkového omezení, pokud se z důvodu tělesného nebo mentálního postižení není schopno samo vyživovat.

               26

               „Kindergeld“ činí v současné době podle § 66 odst. 1 první věty EStG 184 eur měsíčně za každé z prvních dvou dětí, 190 eur za třetí dítě a 215 eur za každé další dítě, nezávisle na příjmu a majetku rodinných příslušníků.

               27

               Podle § 1 odst. 1 spolkového zákona o dávce „Elterngeld“ a o rodičovské dovolené (Bundeselterngeld- und Elternzeitgesetz, dále jen „BEEG“) má nárok na „Elterngeld“ každý, kdo má bydliště nebo obvyklý pobyt v Německu, bydlí se svým dítětem v jedné domácnosti, pečuje samostatně o toto dítě a vychovává jej a nevykonává výdělečnou činnost či vykonává výdělečnou činnost na částečný úvazek. Podle § 4 odst. 1 BEEG se „Elterngeld“ vyplácí od narození dítěte až do 14. měsíce věku.

               28

               Podle § 2 odst. 1 BEEG odpovídá „Elterngeld“ 67 % příjmu z výdělečné činnosti vykonávané před narozením dítěte. Poskytuje se až do výše 1800 eur měsíčně za celé měsíce, během kterých oprávněný nepobíral příjmy z výdělečné činnosti.

               29

               Podle § 2 odst. 2 první věty BEEG se v případě, že byl příjem z výdělečné činnosti před narozením dítěte nižší než 1000 eur, zvýší uvedená procentní sazba o 0,1 procentních bodů za každé 2 eura, o které je tento příjem nižší než tato částka, a to až do výše 100 %. Podle § 2 odst. 2 druhé věty BEEG se v případech, kdy příjem z výdělečné činnosti před narozením přesáhl 1200 eur, procentní sazba 67 % tohoto příjmu snižuje o 0,1 procentních bodů za každé 2 eura, o které tento příjem přesahuje 1200 eur, a to do výše 65 %. „Elterngeld“ se podle § 2 odst. 4 první věty BEEG vyplácí ve výši nejméně 300 eur měsíčně, což platí podle § 2 odst. 4 druhé věty BEEG i v případě, že oprávněný před narozením dítěte neměl žádný příjem z výdělečné činnosti.

               30

               Podle § 2a odst. 1 první věty BEEG pokud oprávněná osoba žije v jedné domácnosti se dvěma dětmi, které dosud nedovršily věk tří let nebo se třemi či více dětmi, které ještě nedovršily věk šesti let, zvyšuje se částka „Elterngeld“ o 10 %, nejméně však o částku 75 eur. Podle § 2a odst. 4 první věty BEEG se u vícečetných porodů zvýší částka „Elterngeld“ o 300 eur za druhé dítě a za každé další dítě.

         Původní řízení a předběžná otázka

               31

               U. a M. Wieringovi a jejich dvě děti mají bydliště v Trevíru (Německo). Ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, vyplývá, že M. Wiering vykonává výdělečnou činnost v Lucembursku, zatímco jeho manželka pracuje jakožto úřednice v Německu.

               32

               Dne 12. října 2007 požádal M. Wiering CNPF o vyplacení rodinných přídavků na své dvě děti.

               33

               Řídící výbor CNPF odmítl vyplatit U. a M. Wieringovým vyrovnávací doplatek týkající se rodinných přídavků poskytovaných na jejich dvě děti, odpovídající rozdílu mezi dávkami stanovenými lucemburským právem a dávkami pobíranými podle právních předpisů jejich členského státu bydliště z důvodu, že částka těchto dávek, tedy „Kindergeld“ a „Elterngeld“, přesahovala v období od 1. července 2007 do 31. května 2008 částku dávek stanovených lucemburským právem, tj. rodinné přídavky a přídavek na výchovu.

               34

               Rozsudkem ze dne 31. července 2009 prohlásil conseil arbitral des assurances sociales (Rozhodčí rada pro sociální pojištění) žalobu U. a M. Wieringových proti rozhodnutí řídícího výboru CNPF za neopodstatněnou.

               35

               Conseil supérieur de la sécurité sociale (nejvyšší rada pro sociální zabezpečení), která projednávala odvolání podané U. a M. Wieringovými, změnila rozsudkem ze dne 16. března 2011 tento rozsudek a prohlásila, že U. a M. Wieringovi mají nárok na vyplacení vyrovnávacího doplatku na své dvě děti za uvedené období. Conseil supérieur de la sécurité sociale konstatovala, že „Elterngeld“ je rodinnou dávkou poskytovanou rodinnému příslušníku, který se stará o výchovu dětí, a nikoli samotným dětem. Měla za to, že k této dávce nelze přihlížet při určování vyrovnávacího doplatku, vypláceného zaměstnanci z titulu rodinných přídavků, které jsou mu vypláceny na účet jeho dětí, s tím, že při určování vyrovnávacího doplatku se přihlíží pouze k rodinným dávkám náležejícím témuž rodinnému příslušníku, s vyloučením dávek náležejících ostatním rodinným příslušníkům.

               36

               Proti tomuto rozsudku podala CNPF kasační opravný prostředek a uvedla čtyři důvody. Druhý, třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházejí z porušení, neuplatnění či z nesprávného výkladu čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu i) a čl. 10 odst. 3 nařízení č. 574/72, jakož i čl. 76 odst. 1 nařízení č. 1408/71.

               37

               CNPF vytýká rozsudku conseil supérieur de la sécurité sociale, že v rozporu s těmito ustanoveními při výpočtu vyrovnávacího doplatku nezohlednila „Elterngeld“.

               38

               Předkládající soud má pochybnosti ohledně otázky, zda je při stanovení vyrovnávacího doplatku nutno zohlednit pouze rodinné dávky stejného druhu či všechny rodinné dávky obdržené rodinou migrujícího pracovníka. Za těchto podmínek se Cour de cassation rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Je třeba, aby příslušný orgán státu místa výkonu práce při výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který může případně vzniknout nárok podle čl. 1 písm. u) bodu i) a čl. 4 odst. 1 písm. h) a článku 76 nařízení [č. 1408/71] a čl. [10 odst. 1 písm. b) bodu i)] nařízení [č. 574/72], zohlednil jakožto rodinné dávky stejného druhu všechny dávky, které pobírá rodina migrujícího pracovníka ve státě bydliště, v projednávaném případě ,Elterngeld’ a ,Kindergeld’, stanovené německými právními předpisy?“

         K předběžné otázce

               39

               Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 1 písm. u) bod i), čl. 4 odst. 1 písm. h) a článek 76 nařízení č. 1408/71, jakož i čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení č. 574/72 vykládány v tom smyslu, že pro účely výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který může případně vzniknout nárok migrujícímu pracovníkovi v jeho členském státě místa výkonu práce, je nutno zohlednit jakožto dávky stejného druhu všechny rodinné dávky, které pobírá rodina tohoto pracovníka podle právních předpisů členského státu bydliště, v projednávaném případě dávky „Elterngeld“ a „Kindergeld“, stanovené německými právními předpisy.

               40

               Úvodem je nutno připomenout, že článek 73 nařízení č. 1408/71 sice uvádí, že zaměstnaná osoba podléhající právním předpisům členského státu má nárok pro své rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, na rodinné dávky stanovené právními předpisy prvního členského státu, jako by měli bydliště na jeho území, avšak uvedené ustanovení, zavádějící obecné pravidlo v oblasti rodinných dávek, není pravidlem absolutním (v tomto smyslu viz rozsudek Schwemmer, C‑16/09, EU:C:2010:605, body 41 a 42).

               41

               Je totiž nutno konstatovat, že toto nařízení nemůže v souladu s článkem 12 nařízení č. 1408/71 přiznat ani zachovávat nárok na pobírání několika dávek stejného druhu za jednu a tutéž dobu povinného pojištění.

               42

               Jakmile existuje nebezpečí souběhu nároků stanovených právními předpisy členského státu bydliště s nároky vyplývajícími z právních předpisů státu zaměstnání, musí být článek 73 uvedeného ustanovení srovnán s pravidly vyloučení souběhu, uvedenými v tomto nařízení a v nařízení č. 574/72, tedy zejména s článkem 76 nařízení č. 1408/71 a článkem 10 nařízení č. 574/72 (v tomto smyslu viz rozsudek Schwemmer, EU:C:2010:605, body 43 a 44).

               43

               Ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, vyplývá, že ve věci v původním řízení právní předpisy členského státu bydliště U. a M. Wieringových, tedy Spolkové republiky Německo, zakládají nárok na rodinné dávky dotčené v původním řízení pod podmínkou bydliště nebo obvyklého pobytu v tomto členském státě, a nikoli „z důvodu výkonu povolání“, jak vyžaduje článek 76 nařízení č. 1408/71, aby došlo k jeho použití. Pokud jde konkrétně o „Elterngeld“, je poskytování této dávky podmíněno zejména bydlištěm nebo obvyklým pobytem v Německu a nevykonáváním výdělečné činnosti či vykonáváním výdělečné činnosti na částečný úvazek, a to ačkoli se částka této dávky zpravidla vypočítává podle výdělečné činnosti vykonávané před narozením dítěte.

               44

               Na takovou situaci, jako je dotčená situace v projednávané věci, nelze v důsledku toho použít uvedený článek 76 (v tomto smyslu viz rozsudky Dodl a Oberhollenzer, C‑543/03, EU:C:2005:364, bod 53 a Schwemmer, EU:C:2010:605, bod 46).

               45

               Naproti tomu je případ, kdy nárok na rodinné dávky v členském státě bydliště nezávisí na podmínkách pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, ale na podmínce bydliště, upraven v článku 10 nařízení č. 574/72.

               46

               Podle pravidla zákazu souběhu stanoveného čl. 10 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení mají dávky vyplácené členským státem zaměstnání přednost před dávkami vyplácenými členským státem bydliště, které jsou vzhledem k této skutečnosti pozastaveny. Nicméně v případě, kdy je výdělečná činnost vykonávána v posledně uvedeném členském státě, stanoví čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) uvedeného nařízení opačné řešení, a sice že nárok na dávky vyplácené členským státem bydliště převažuje nad nárokem na dávky vyplácené členským státem zaměstnání, které jsou tak pozastaveny.

               47

               Soudní dvůr tak rozhodl, že výkon výdělečné činnosti osobou pečující o děti, a zvláště manželem nebo manželkou příjemce uvedeného v článku 73 nařízení č. 1408/71, v členském státě bydliště dětí pozastavuje podle článku 10 nařízení č. 574/72 nárok na přídavky stanovené v uvedeném článku 73 do výše částky přídavků stejného druhu skutečně vyplacených členským státem bydliště, a to bez ohledu na přímého příjemce rodinných přídavků určeného právními předpisy členského státu bydliště (v tomto smyslu viz rozsudky Dodl a Oberhollenzer, EU:C:2005:364, bod 59, jakož i Weide, C‑153/03, EU:C:2005:428, bod 30).

               48

               V tomto ohledu zúčastnění zastoupení na jednání souhlasí s tím, že U. Wiering nepozbyla během období, v němž pobírala „Elterngeld“, statusu úřednice v Německu, což nicméně přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Pokud by tomu tak skutečně bylo, byl by čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení č. 574/72 pravidlem zákazu souběhu použitelným ve sporu v původním řízení v rozsahu, v němž by mohlo být konstatováno, že během posuzovaného období byla vykonávána U. Wiering výdělečná činnost v Německu.

               49

               Z výše uvedeného vyplývá s výhradou ověření, jež musí provést předkládající soud, že Spolková republika Německo je členským státem, který je přednostně příslušný k vyplácení rodinných dávek U. a M. Wieringovým za dotčené období v původním řízení, takže posledně uvedení mají vůči příslušnému orgánu členského státu zaměstnání M. Wieringa, tedy CNPF, pouze nárok na případné vyplacení vyrovnávacího doplatku, který se rovná rozdílu mezi částkou dávek stanovených lucemburským právem a částkou dávek pobíraných v Německu (v tomto smyslu viz rozsudek McMenamin, C‑119/91, EU:C:1992:503, bod 26).

               50

               Dále je nutno konstatovat, že kvalifikace různých dávek dotčených v původním řízení jakožto rodinných dávek nebyla zpochybněna.

               51

               Je tudíž třeba určit, zda čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení č. 574/72 vyžaduje, jak tvrdí CNPF, aby byly v rámci výpočtu vyrovnávacího doplatku požadovaného v takové situaci, jako je situace v původním řízení, zohledněny veškeré rodinné dávky pobírané v členském státě bydliště rodiny migrujícího pracovníka.

               52

               Jak uvedl generální advokát v bodě 52 svého stanoviska, vzhledem k tomu, že článek 12 nařízení č. 1408/71 spadá pod hlavu I tohoto nařízení, týkající se obecných ustanovení, použijí se zásady stanovené tímto ustanovením na pravidla priority v případě souběhu nároků na dávky nebo rodinné přídavky stanovené jak v článku 76 téhož nařízení, tak i v článku 10 nařízení č. 574/72.

               53

               Je nutno konstatovat, že podle článku 12 nařízení č. 1408/71 představuje neodůvodněný souběh pouze nárok na pobírání několika dávek stejného druhu za jednu a tutéž dobu povinného pojištění.

               54

               V tomto ohledu vyplývá z judikatury Soudního dvora, že dávky sociálního zabezpečení mají být nezávisle na charakteristických rysech vlastních jednotlivým vnitrostátním právním předpisům považovány za dávky stejné povahy, pokud jsou jejich předmět a účel, jakož i základ jejich výpočtu a podmínky jejich poskytování totožné. Naopak čistě formální charakteristické rysy nelze pro účely klasifikace dávek považovat za relevantní skutečnosti (viz zejména rozsudky Valentini, 171/82, EU:C:1983:189, bod 13, a Knoch, C‑102/91, EU:C:1992:303, bod 40).

               55

               Soudní dvůr nicméně upřesnil, že vzhledem k četným rozdílům, které existují mezi vnitrostátními systémy sociálního zabezpečení, by měl požadavek úplné porovnatelnosti základů pro výpočet a podmínek přiznání za následek, že uplatnění zákazu souběhu obsaženého v článku 12 nařízení č. 1408/71 by bylo podstatně omezeno. Takový účinek by odporoval účelu tohoto zákazu, kterým je zamezit neodůvodněným souběhům dávek sociálního zabezpečení (viz rozsudek Knoch, EU:C:1992:303, bod 42).

               56

               Soudní dvůr rovněž rozhodl, že ze znění uvedeného ustanovení vyplývá, že o souběh se nejedná pouze v případě, kdy má osoba současně nárok na dvě různé rodinné dávky, ale i tehdy, když dvě různé osoby, v daném případě dva rodiče, mají nárok na rodinné dávky na totéž dítě. Smysl ustanovení nařízení č. 1408/71, upravujícího souběh rodinných dávek, jakož i řešení stanovená v případě souběhu totiž svědčí o tom, že cílem daného ustanovení je zamezit tomu, aby přímý příjemce rodinné dávky, tedy zaměstnaná osoba, i nepřímí příjemci této dávky, tedy rodinní příslušníci zaměstnané osoby, mohli současně pobírat dvě dávky stejného druhu (v tomto smyslu viz rozsudek Dammer, C‑168/88, EU:C:1989:652, body 10 a 12).

               57

               Je třeba dodat, že nařízení č. 1408/71 na jedné straně stanoví „rodinné dávky“ definované v čl. 1 písm. u) bodě i) uvedeného nařízení a na druhé straně „rodinné přídavky“, které představují kategorii „rodinných dávek“ a jsou definovány v čl. 1 písm. u) bodě ii) téhož nařízení.

               58

               Z předcházejících úvah vyplývá, že různé rodinné dávky, které může pobírat migrující pracovník podle právních předpisů členského státu zaměstnání a dávky pobírané tímto pracovníkem nebo jeho rodinnými příslušníky podle právních předpisů členského státu bydliště nepředstavují nutně dávky „stejného druhu“ ve smyslu článku 12 nařízení č. 1408/71.

               59

               Třebaže jsou totiž tyto rodinné dávky v souladu s čl. 1 písm. u) bodem i) tohoto nařízení určeny k pokrytí rodinných výdajů, nemají nicméně všechny nezbytně stejný specifický předmět ani shodné charakteristické znaky nebo příjemce.

               60

               Kromě toho představují pouze některé z těchto dávek rodinné přídavky ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu ii) uvedeného nařízení.

               61

               V rámci výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který má případně nárok migrující pracovník v členském státě zaměstnání, je při uplatnění pravidla zákazu souběhu, stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení č. 574/72, třeba v rámci různých rodinných dávek, na které má tato zaměstnaná osoba nárok podle právních předpisů tohoto státu a rodinných dávek pobíraných uvedenou zaměstnanou osobou nebo jejími rodinnými příslušníky podle právních předpisů členského státu bydliště, rozlišovat ty dávky, které jsou „stejného druhu“ ve smyslu článku 12 nařízení č. 1408/71, s přihlédnutím k jejich předmětu a účelu, jejich základu výpočtu a podmínkám jejich přiznávání, jakož i k jejich příjemcům.

               62

               V konečném důsledku je věcí předkládajícího soudu, který má jako jediný pravomoc posoudit skutkové okolnosti sporu v původním řízení a vyložit vnitrostátní právní předpisy, aby s ohledem na tyto okolnosti ověřil, zda může být „Elterngeld“ považována za dávku, která je stejného druhu jako lucemburské rodinné přídavky, a zda tudíž mohla být zohledněna pro výpočet vyrovnávacího doplatku, na který mají případně nárok U. a M. Wieringovi (v tomto smyslu viz rozsudek Ottica New Line di Accardi Vincenzo, C‑539/11, EU:C:2013:591, bod 48 a citovaná judikatura).

               63

               Soudní dvůr, který je povolán k tomu, aby předkládajícímu soudu podal užitečnou odpověď, má však pravomoc poskytnout tomuto soudu na základě spisu vztahujícího se k věci v původním řízení, jakož i na základě písemných a ústních vyjádření, která mu byla předložena, vodítka, která tomuto soudu umožní rozhodnout (viz rozsudek Ottica New Line di Accardi Vincenzo, EU:C:2013:591, bod 49 a citovaná judikatura).

               64

               Zatímco ve věci v původním řízení není zpochybněno, že lucemburské rodinné přídavky jsou stejného druhu jako „Kindergeld“, U. a M. Wieringovi nicméně v podstatě tvrdí, že uvedené rodinné přídavky nejsou dávkami stejného druhu jako „Elterngeld“. „Elterngeld“ tudíž neměla být zohledněna v rámci výpočtu vyrovnávacího doplatku, o který žádal M. Wiering u CNPF.

               65

               V tomto ohledu vyplývá ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, že účelem takových dávek, jako jsou „Kindergeld“ a lucemburské rodinné přídavky, je umožnit rodičům pokrýt výdaje související s potřebami dítěte bez ohledu na příjmy nebo majetek rodinných příslušníků či na případnou výdělečnou činnost rodičů. Konečným příjemcem těchto dávek zřejmě nejsou rodiče, ale samy děti. Kromě toho uvedené dávky představují pravděpodobně pravidelně se opakující peněžité dávky poskytované výlučně s ohledem na počet dětí a jejich věk, takže mohou být kvalifikovány jako „rodinné přídavky“ ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu ii) nařízení č. 1408/71.

               66

               Pokud jde o „Elterngeld“, jak uvedl generální advokát v bodě 66 svého stanoviska, ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, vyplývá, že tato dávka se z několika hledisek odlišuje od takových dávek, jako jsou „Kindergeld“ a lucemburské rodinné přídavky, pokud jde o jejich cíle a znaky a také pokud jde o jejich příjemce.

               67

               Podle informací poskytnutých německou vládou je totiž smyslem „Elterngeld“ pomoci rodinám zachovat si svou životní úroveň, pokud se rodiče věnují především svým dětem. Účelem „Elterngeld“ je zejména přispívat k zachování této životní úrovně v případě dočasného úplného či částečného vzdání se výdělečné činnosti rodiči za účelem výchovy jejich malých dětí.

               68

               Rodič, který se stará o dítě a nevykonává výdělečnou činnost nebo tuto činnost přerušil či omezil, tak pobírá v závislosti na svých příjmech před tímto přerušením během prvního roku života dítěte náhradu za ztrátu příjmů určenou k zachování životní úrovně jeho rodiny. Je třeba uvést, že „Elterngeld“ zpravidla činí 67 % předchozího platu, přičemž nesmí přesáhnout částku 1800 eur měsíčně.

               69

               Cílem takové dávky, jako je „Elterngeld“, je proto zřejmě umožnit za takových okolností rodiči pobírat příspěvek na zachování životní úrovně jeho rodiny, jehož částka zpravidla vychází z příjmů, které dříve probíral v rámci výdělečné činnosti.

               70

               Na rozdíl od „Kindergeld“ a od lucemburských rodinných přídavků tak „Elterngeld“ není vyplácen výlučně v závislosti na počtu dětí a jejich věku. Třebaže se některé z podmínek jeho přiznání odvíjejí od existence dítěte a jeho věku, je v podstatě vypočítáván podle mzdy pobírané před přerušením výdělečné činnosti rodičem, který se stará o dítě. Jeho částka se zvýší pouze tehdy, jestliže je rodina početná či v případě vícečetných porodů.

               71

               Ačkoli taková dávka, jako je „Elterngeld“, představuje „rodinnou dávku“ ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu i) nařízení č. 1408/71 (obdobně viz rozsudek Kuusijärvi, C‑275/96, EU:C:1998:279, bod 60), nemůže být nicméně kvalifikována jakožto „rodinné přídavky“ ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu ii) tohoto nařízení.

               72

               Dále je nutno vést, že ve věci v původním řízení CNPF rovněž zahrnula do výpočtu vyrovnávacího doplatku přídavek na výchovu. Jak nicméně uvedl generální advokát v bodech 34 a 74 svého stanoviska a s výhradou ověření, jež musí provést předkládající soud, U. Wiering nepožádala o pobírání této dávky a s ohledem na článek 304 lucemburského zákoníku sociálního zabezpečení není jisté, zda by na ni měla nárok.

               73

               V tomto ohledu je nutno upřesnit, že za předpokladu, že uvedená dávka by mohla být považována za dávku stejného druhu jako lucemburské rodinné přídavky, vyplývá každopádně z judikatury, že k tomu, aby bylo možné tvrdit, že v daném případě došlo k souběhu nároků na rodinné dávky, nepostačí, aby byl například na takové dávky nárok v členském státě, ve kterém má dotyčné dítě bydliště, a zároveň by bylo pouze možné, aby na takové dávky byl nárok v jiném členském státě, ve kterém pracuje jeden z rodičů dítěte (viz rozsudek Schwemmer, EU:C:2010:605, bod 52).

               74

               Soudní dvůr tak měl v souvislosti s článkem 10 nařízení č. 574/72 za to, že k tomu, aby bylo možné považovat rodinné dávky za splatné podle právních předpisů členského státu, musí právní předpisy tohoto státu uznávat nárok na výplatu dávek ve prospěch rodinného příslušníka, který v tomto státě pracuje. Je tedy nezbytné, aby dotyčná osoba splňovala veškeré podmínky formální i věcné, které stanoví vnitrostátní právní předpisy tohoto státu, aby uvedený nárok mohla uplatňovat, mezi něž může případně patřit i podmínka, aby za účelem vyplácení takových dávek byla nejprve podána žádost (viz rozsudek Schwemmer, EU:C:2010:605, bod 53).

               75

               Proto by ani za předpokladu, že by přídavek na výchovu mohl být považován za dávku stejného druhu jako lucemburské rodinné přídavky, nemohla být uvedená dávka zohledněna pro účely výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který mají případně nárok U. a M. Wieringovi, jestliže by ve věci v původním řízení nebyly splněny podmínky stanovené lucemburským právem pro oprávnění pobírat přídavek na výchovu.

               76

               S ohledem na všechny předcházející úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 1 písm. u) bod i) a čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení č. 1408/71, jakož i čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení č. 574/72 musí být vykládány v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, nelze pro účely výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který má případně nárok migrující pracovník v členském státě zaměstnání, zohlednit veškeré rodinné dávky, které pobírá rodina tohoto pracovníka podle právních předpisů členského státu bydliště, jestliže s výhradou ověření, které musí provést předkládající soud, dávka „Elterngeld“ stanovená německými právními předpisy není stejného druhu ve smyslu článku 12 nařízení č. 1408/71 jako dávka „Kindergeld“ stanovená těmito právními předpisy a rodinné přídavky stanovené lucemburskými právními předpisy.

         K nákladům řízení

               77

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

                     Články 1 písm. u) bod i), čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, jakož i čl. 10 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, musí být vykládány v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, nelze pro účely výpočtu vyrovnávacího doplatku, na který má případně nárok migrující pracovník v členském státě zaměstnání, zohlednit veškeré rodinné dávky, které pobírá rodina tohoto pracovníka podle právních předpisů členského státu bydliště, jestliže s výhradou ověření, které musí provést předkládající soud, dávka „Elterngeld“ stanovená německými právními předpisy není stejného druhu ve smyslu článku 12 nařízení č. 1408/71 jako dávka „Kindergeld“ stanovená těmito právními předpisy a rodinné přídavky stanovené lucemburskými právními předpisy.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: francouzština.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2008. # JTEKT Corp. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Státní podpory - Rozhodnutí Komise nevznést námitky - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Zveřejnění stručného oznámení - Nedostatek podstatného ovlivnění stavu hospodářské soutěže - Nepřípustnost - Postavení zúčastněné strany - Přípustnost - Nezahájení formálního vyšetřovacího řízení - Neexistence významných obtíží. # Věc T-462/05.

text:
      Rozsudek Soudu (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2008 – JTEKT v. OHIM (IFS)
      (Věc T-462/05)
      „Ochranná známka Společenství – Přihláška slovní ochranné známky IFS – Absolutní důvod pro zamítnutí – Nedostatek popisného charakteru – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné známky tvořené výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku [Nařízení Rady č.
         40/94, čl. 7 odst. 1 písm. c)] (viz body 25, 31, 39-40)

      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. září 2005 (věc R 1157/2004-1) týkajícímu se přihlášky
                  slovní ochranné známky IFS jako ochranné známky Společenství

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               JTEKT Corp.

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka IFS pro výrobky ve třídě 12 – přihláška č. 3157492

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí přihlášky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

      Výrok

                  1)

                  	Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. září
                     2005 (věc R 1157/2004-1) se zrušuje.

                  2)

                  	OHIM ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených JTEKT Corp.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. listopadu 2000. # SCA Holding Ltd proti Komisi Evropských společenství. # Opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Pokuta - Odůvodnění. # Věc C-297/98 P.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. června 2009. # Thierry Nardin proti Evropskému parlamentu. # Veřejná služba - Úředníci - Odměna. # Věc F-12/08.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU
      (první senát)
      9. června 2009
      Věc F-12/08
      Thierry Nardin
      v.
      Evropský parlament
      „Veřejná služba – Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Zamítnutí přiznání ‑ Podmínka stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu – Návrh na zrušení – Vada přijímacího řízení – Nerelevantní povaha – Žaloba na náhradu škody“
      Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou T. Nardin navrhuje v podstatě zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne
         2. dubna 2007, kterým byly stanoveny „nároky související s nástupem do služebního poměru“ a bylo mu odmítnuto přiznání příspěvku
         za práci v zahraničí, a dále uložení Parlamentu uhrazení příspěvku za práci v zahraničí za období od dubna 2007, jakož i uhrazení
         částky 10 000 eur jakožto náhrady za nemajetkovou újmu, která mu vznikla.

      Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobce a Parlament ponesou vlastní náklady řízení. Komise Evropských společenství jakožto vedlejší účastnice
         řízení na podporu návrhových žádání Parlamentu ponese vlastní náklady řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Předmět – Podmínky přiznání – Neexistence bydliště nebo nevykonávání
            hlavního povolání v místě zaměstnání před nástupem do služebního poměru – Pojem
      [služební řád úředníků, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]
      2.      Úředníci – Žaloba – Žalobní důvody – Žalobní důvod vycházející z vady řízení o přijetí dotčené osoby
      1.      Samotným účelem příspěvku za práci v zahraničí stanoveného v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu je vyrovnání
         zvláštních nákladů a nevýhod vyplývajících ze stálého výkonu zaměstnání v zemi, v níž úředník nenavázal trvalé vztahy před
         nástupem do služebního poměru. Když je k tomu, aby bylo možné dojít k závěru o existenci takových vztahů, vyžadováno, aby
         dotčená osoba obvykle pracovala v zemi jejího budoucího zaměstnání u Společenství během celého určeného období, znamená to,
         že výkon práce v jiných zemích, který vedl k ojedinělé a krátké nepřítomnosti během tohoto období, nestačí k tomu, aby výkon
         hlavního povolání úředníka ve státě zaměstnání byl zbaven svého obvyklého charakteru.

      (viz body 32 a 33)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 9. října 1984, Witte v. Parlament, 188/83, Recueil s. 3465, bod 11
      Soud prvního stupně: 14. prosince 1995, Diamantaras v. Komise, T‑72/94, Recueil FP, s. I‑A‑285 a II‑865, bod 51 a citovaná
         judikatura.

      2.      Úředník se nemůže dovolávat vady řízení o jeho přijetí orgánem Společenství k tomu, aby mohl navrhnout zrušení rozhodnutí
         tohoto orgánu, kterým byly stanoveny nároky související s nástupem do služebního poměru a bylo odmítnuto přiznání příspěvku
         za práci v zahraničí, vzhledem k tomu, že neexistuje dostatečná příčinná souvislost mezi řízením o přijetí dotčené osoby a
         sporným rozhodnutím. Vady, kterými bylo stiženo přijímací řízení, by mohly případně podpořit návrhová řízení směřující ke
         zrušení rozhodnutí o přijetí. Naopak otázka legality rozhodnutí, kterým jsou stanoveny nároky související s nástupem do služebního
         poměru, je odlišná od otázky legality řízení o přijetí dotčené osoby tímto orgánem.

      (viz bod 39)


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. května 2003. # Athanasios Pitsiorlas proti Radě Evropské unie a Evropské centrální bance. # Opravný prostředek. # Věc C-193/01 P.