title: Věc C-199/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van koophandel te Brussel (Belgie) dne 28. dubna 2011 — Evropská Unie, zastoupená Evropskou komisí v. Otis NV a další

text:
               23.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van koophandel te Brussel (Belgie) dne 28. dubna 2011 — Evropská Unie, zastoupená Evropskou komisí v. Otis NV a další
   (Věc C-199/11)
   2011/C 219/03
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van koophandel te Brussel

      Účastníci původního řízení

   Žalobkyně: Evropská Unie, zastoupená Evropskou komisí
   Žalovaní:

               Otis NV

               Kone Belgium NV

               Schindler NV

               ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV

               General Technic-Otis Sàrl

               Kone Luxembourg Sàrl

               Schindler Sàrl

               ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl

      Předběžné otázky

               1)

                           a)

                           Smlouva v článku 282, nyní v článku [3]35 uvádí, že Unie je zastupována Komisí; — článek 335 SFEU na straně jedné, jakož i články 103 a 104 finančního nařízení na straně druhé stanoví, že dotčené orgány zastupují Unii ve správních otázkách spojených s jejich fungováním, s možným důsledkem, že orgány mohou — výlučně, či nikoli — vystupovat před Soudem; — není pochybnosti o tom, že zaplacení příliš vysoké ceny dodavatelům atd. spadají jakožto důsledek vytvoření kartelu pod pojem „podvod“; — v belgickém právu platí zásada lex specialis generalibus derogat; — jestliže se tato právní zásada uplatňuje rovněž v evropském právu, nebylo věcí dotčených orgánů, aby vyvinuly iniciativu a podaly žaloby (s výjimkou případů, v nichž byla zadavatelem zakázky sama Komise?

                           b)

                           (Podpůrně pokládaná otázka) Neměla Komise přinejmenším povinnost opatřit si plnou moc k zastupování orgánů za účelem hájení jejich zájmů před Soudem?

               2)

                           a)

                           Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech zaručují všem osobám právo na spravedlivý proces a s tím související zásadu, že nikdo nemůže být soudcem ve vlastní věci. Je toto slučitelné se zásadou, že Komise vystupuje v první fázi jako veřejný zadavatel zakázky a postihuje sankcí vytýkané jednání, tedy vytvoření kartelu, jakožto porušení článku 81, nyní článku 101 Smlouvy, poté, co sama v tomto řízení vedla vyšetřování, aby následně v druhé fázi připravila řízení o náhradě škody u vnitrostátního soudu a přijala rozhodnutí o podání žaloby, zatímco tentýž člen Komise je odpovědný za obě záležitosti, jež jsou navzájem spojeny, a sice tím spíše, že příslušný vnitrostátní soud se od rozhodnutí o sankci nemůže odchýlit?

                           b)

                           (Podpůrně pokládaná otázka) V případě kladné odpovědi na otázku 2. a), tedy jestliže se jedná o neslučitelnost, jak pak může poškozený (Komise nebo orgány nebo Unie) protiprávním jednáním uplatnit podle evropského práva svůj nárok na náhradu škody (vytvoření kartelu), v jehož případě se rovněž jedná o základní právo?


title: Věc T-702/15: Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – BikeWorld v. Komise

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/30

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – BikeWorld v. Komise
   (Věc T-702/15)
   (2016/C 068/39)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BikeWorld GmbH (St. Ingbert, Německo) (zástupce: J. Jovy, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 1. října 2014 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               odložil výkon tohoto rozhodnutí směřujícího proti žalobkyni až do vydání rozhodnutí o této žalobě (článek 278 SFEU).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 3634 final ze dne 1. října 2014 o státní podpoře poskytnuté Německem ve prospěch Nürburgring (SA.31550 [2012/C] [ex 2012/NN]).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v zásadě následující žalobní důvody.

               1.

               Žalobkyně již není totožná s účastníky řízení, ve kterém bylo vydáno napadené rozhodnutí. Nemá tedy pasivní legitimaci.

               2.

               Žalobkyně nebyla účastníkem řízení, ve kterém bylo vydáno napadené rozhodnutí. Bylo tudíž porušeno její právo být vyslechnuta.

               3.

               Současní společníci žalobkyně nemají vůbec nic společného s původními společníky/majiteli z období, kdy byly uděleny půjčky.

               4.

               Rozhodnutí neumožňuje dosažení cíle vrácení, kterým je „zabránění konkurenčním výhodám jednotlivce“, protože žalobkyně nikomu nekonkuruje a nečiní tak již ani od okamžiku posledního udělení půjčky.

               5.

               Žalobkyně jasně prohlásila, že je připravena provést likvidaci a zrušení společnosti, pokud to bude nutné k předejití hrozící platební neschopnosti, která by byla nevyhnutelná, pokud by musela uskutečnit jakoukoli platbu v rámci vrácení podpory.


title: Věc T-206/12: Žaloba podaná dne 16. května 2012 — GRE v. OHIM — Villiger Söhne (LIBERTE american blend)

text:
               14.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/11

         Žaloba podaná dne 16. května 2012 — GRE v. OHIM — Villiger Söhne (LIBERTE american blend)
   (Věc T-206/12)
   2012/C 209/18
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Německo) (zástupci: I. Memmler a S. Schulz, advokátky)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Villiger Söhne GmbH (Waldshut-Tiengen, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. března 2012 ve věci R 411/2011-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel/ka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „LIBERTE american blend“ pro výrobky zařazené do třídy 34 — přihláška č. 7 481 328

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Villiger Söhne GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „LA LIBERTAD“ a obrazová ochranná známka „La LIBERTAD“ pro výrobky zařazené do třídy 14 a 34

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. července 2004 ve spojených věcech C-361/02 a C-362/02 (žádost Dioikitiko Efeteio Peirairos o rozhodnutí o předběžné otázce): Elliniko Dimosio proti Nikolaosu Tsapalosovi a Konstantinosu Diamantakisovi (Směrnice 76/308/EHS — Vzájemná pomoc při vymáhání cel — Použitelnost na pohledávky vzniklé před vstupem směrnice v platnost)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 1. července 2004
   ve spojených věcech C-361/02 a C-362/02 (žádost Dioikitiko Efeteio Peirairos o rozhodnutí o předběžné otázce): Elliniko Dimosio proti Nikolaosu Tsapalosovi a Konstantinosu Diamantakisovi (1)

   (Směrnice 76/308/EHS - Vzájemná pomoc při vymáhání cel - Použitelnost na pohledávky vzniklé před vstupem směrnice v platnost)
   (2004/C 217/06)
   (ednací jazyk: řečtina
   Ve spojených věcech 361/02 a C-362/02, jejichž předmětem jsou žádosti Dioikitiko Efeteio Peiraios (Řecko) zaslané Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směrující k získání, ve sporech probíhajících před tímto soudem mezi Elliniiko Dimosio a Nikolaosem Tsapalosem (C-361/02), rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 1 směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského a orientačního fondu, zemědělských dávek a cel, a týkající se daně z přidané hodnoty a určitých spotřebních daní (Úř. věst. L 73, s. 18), ve znění aktu o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, R. Schintgen (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokát: J. Kokott, tajemník: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 1. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel, a týkající se daně z přidané hodnoty a určitých spotřebních daní, ve znění aktu o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládána tak, že se vztahuje na celní pohledávky, které vznikly v členském státě a jsou předmětem dokladu o vymahatelnosti vydaného takovým členským státem před vstupem uvedené směrnice v platnost v jiném členském státě, kde má sídlo dožádaný orgán.

      (1)  Úř. věst. C 305, 7.12.2002.


title: Věc T-441/04: Žaloba podaná dne 2. listopadu 2004 Jean-Claudem Heyraudem proti Komisi Evropských společenství

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/45

         Žaloba podaná dne 2. listopadu 2004 Jean-Claudem Heyraudem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-441/04)
   (2005/C 6/88)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 2. listopadu 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Jean-Claudem Heyraudem, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupeným Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Nöelem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise, kterým se zřizuje seznam úředníků povýšených do platové třídy A3, z důvodu druhého služebního postupu pro rok 2003, a kterým se zamítá žádost žalobce;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce v projednávané věci, úředník spadající do platové třídy A4, napadá odmítnutí orgánu oprávněného ke jmenování povýšit jej do vyšší platové třídy z důvodu druhého služebního postupu pro rok 2003.
   Na podporu svých nároků, uplatňuje porušení článku 45 služebního řádu, jakož i zásady zákazu diskriminace.
   V tomto ohledu upřesňuje, že Komise přijala „systém standardizace“ udělování bodů přidělených generálními ředitelstvími a službami úředníkům středních vedoucích pozic platové třídy A4, kteří mohou být povýšeni, za účelem zvážení srovnatelných zásluh, které je předepsáno služebním řádem. Standardizovaná známka je stanovena ve vztahu k průměrné hodnotě bodů za zásluhy u úředníků platové třídy A4, kteří mohou být povýšení do platové třídy A3 z důvodu druhého služebního postupu.
   Způsob použitý Komisí je relevantní pouze v případě, že výpočet průměru byl proveden na základě dostatečného počtu úředníků, kteří mohou být povýšeni. Vzhledem k tomu, že žalobce je jediným úředníkem platové třídy A4, který může být v rámci svého oddělení povýšen z důvodu druhého služebního postupu pro rok 2003, získal standardizovanou známku odpovídající 100 bodům nezávisle na jeho zásluhách a zvláštních podmínkách, které stanovilo jeho oddělení pro určení bodů za zásluhy.


title: Věc C-261/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Arbeitsgericht Regensburg ze dne 16. června 2004 ve věci Gerhard Schmidt proti Sennebogen Maschinenfabrik GmbH

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Arbeitsgericht Regensburg ze dne 16. června 2004 ve věci Gerhard Schmidt proti Sennebogen Maschinenfabrik GmbH
   (Věc C-261/04)
   (2004/C 228/41)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Arbeitsgericht Regensburg (Německo) ze dne 16. června 2004 ve věci Gerhard Schmidt proti Sennebogen Maschinenfabrik GmbH, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 21. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Arbeitsgericht Regensburg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               a)

               Je třeba ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody (směrnice Rady 1999/70/ES (1) zedne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobuurčitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS) vykládat v tomsmyslu, že toto ustanovení provedené ve vnitrostátním právu brání zhoršenívyplývajícímu ze snížení věku z 60 na 58 let?

               b)

               Je třeba ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody (směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS) vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu předpisu takovému, jako je ten v tomto sporu, který nepředvídá omezení odpovídající jednomu z třech předpokladů uvedených v tomto bodu?

               c)

               Je třeba článek 6 směrnice Rady 2000/78/ES (2) ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu předpisu takovému, jako je ten v tomto sporu, který povoluje stanovit dobu určitou u pracovního poměru zaměstnanců starších 52 let a navíc bez objektivního důvodu, a to v rozporu se zásadou, která vyžaduje takovýto objektivní důvod?

               d)

               Bude-li na jednu z těchto tří otázek odpovězeno kladně: je vnitrostátní soudce povinen nepoužít vnitrostátní právní předpis odporující právu Společenství a použít obecnou zásadu vnitrostátního práva, na základě které je dovoleno stanovit dobu určitou pouze na základě objektivního důvodu?

      (1)  Úř. věst. L 175, s. 43.

      (2)  Úř. věst. L 303, s. 16.


title: Věc T-298/11: Usnesení Tribunálu ze dne 18. ledna 2012 — Ghost Brand v. OHIM — Procter & Gamble International Operations (GHOST)

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/26

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. ledna 2012 — Ghost Brand v. OHIM — Procter & Gamble International Operations (GHOST)
   (Věc T-298/11) (1)

   2012/C 80/45
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


title: Věc C-302/09: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2011 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Podpory poskytnuté podnikům v oblasti měst Benátky a Chioggia — Snížení sociálních příspěvků — Navrácení“ )

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-302/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Podpory poskytnuté podnikům v oblasti měst Benátky a Chioggia - Snížení sociálních příspěvků - Navrácení)
   2011/C 347/03
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně a G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě předpisů nezbytných pro dosažení souladu s články 2, 5 a 6 rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o opatřeních podpor ve prospěch podniků v oblasti měst Benátky a Chioggia, stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, které stanoví snížení sociálních příspěvků [oznámeno pod číslem K(1999)4268] (Úř. věst. L 150, s. 50).

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že nepřijala v předepsaných lhůtách všechna opatření nezbytná k tomu, aby se od příjemců získaly zpět podpory poskytnuté na základě režimu podpor, který byl rozhodnutím Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o opatřeních podpor ve prospěch podniků v oblasti měst Benátky a Chioggia, stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, které stanoví snížení sociálních příspěvků, prohlášený za protiprávní a neslučitelný se společným trhem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 5 tohoto rozhodnutí.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-103/10: Žaloba podaná dne 24. února 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/31

         Žaloba podaná dne 24. února 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-103/10)
   2010/C 113/48
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a P. Andrade, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika porušila své povinnosti vyplývající z článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/121/ES (1) ze dne 18. prosince 2006, kterou se mění směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek za účelem jejího přizpůsobení nařízení (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek a o zřízení Evropské agentury pro chemické látky tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nebo je v každém případě neoznámila Komisi;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 1. června 2008.

      (1)  Úř. věst. L 396, s. 855.


title: Věc C-261/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 30. května 2014 – Județul Bacău v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 30. května 2014 – Județul Bacău v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   (Věc C-261/14)
   2014/C 292/20
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bacău

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Județul Bacău

      Žalovaný: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 98 odst. 2 druhá věta nařízení (ES) č. 1083/2006 (1) vykládán v tom smyslu, že finanční opravy členských států, v případě, že byly použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, jsou správními opatřeními, která jsou definována v článku 4 nařízení (ES) č. 2988/1995 (2) nebo jsou správními sankcemi, definovanými v čl. 5 písm. c) téhož nařízení?

               2)

               V případě odpovědi na druhou otázku v tom smyslu, že finanční opravy členských států jsou správními sankcemi, je použitelná zásada zpětného použití méně přísné sankce uvedená v čl. 2 odst. 2 druhé větě nařízení (ES) č. 2988/1995?

               3)

               V případě, že je odpověď na první otázku taková, že finanční opravy jsou správními sankcemi a když byly finanční opravy použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, brání čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 2988/1995 ve spojení s ustanovením čl. 98 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 1083/2006, i s ohledem na zásady právní jistoty a legitimního očekávání, aby členský stát použil finanční opravy upravené vnitrostátním právním předpisem, který vstoupil v platnost poté, co došlo k údajnému porušení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1).


title: Věc C-152/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht München — Německo) — Johann Odar v. Baxter Deutschland GmbH ( „Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Směrnice 2000/78/ES — Zákaz diskriminace na základě věku a zdravotního postižení — Odstupné při propuštění — Sociální plán, jímž je sníženo odstupné vyplácené při propuštění zdravotně postiženým zaměstnancům“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht München — Německo) — Johann Odar v. Baxter Deutschland GmbH
   (Věc C-152/11) (1)

   (Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Směrnice 2000/78/ES - Zákaz diskriminace na základě věku a zdravotního postižení - Odstupné při propuštění - Sociální plán, jímž je sníženo odstupné vyplácené při propuštění zdravotně postiženým zaměstnancům)
   2013/C 26/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Arbeitsgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Johann Odar

      Žalovaná: Baxter Deutschland GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeitsgericht München — Výklad článku 1, čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. a) a článku 16 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16) — Vnitrostátní úprava, která umožňuje vyloučit nárok na dávky stanovené podnikovým sociálním plánem u zaměstnanců náležejících k věkové skupině, jíž zanedlouho vznikne nárok na starobní důchod — Zákaz jakékoli diskriminace na základě věku nebo na základě zdravotního postižení

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby úprava podnikového systému sociálního zabezpečení, která stanoví, že u zaměstnanců tohoto podniku starších 54 let, kterým bude dána výpověď z provozních důvodů, bude výše odstupného, na nějž mají nárok, vypočtena na základě nejdříve možného odchodu do důchodu, a nikoli běžným způsobem výpočtu, podle něhož takové odstupné vychází zejména z doby příslušnosti k podniku, takže bude vyplacena nižší částka odstupného, než je odstupné vypočítané běžným způsobem výpočtu, avšak minimálně polovina částky odstupného vypočteného tímto běžným způsobem.

               2)

               Článek 2 odst. 2 směrnice 2000/78 musí být vykládán v tom smyslu, že brání úpravě podnikového systému sociálního zabezpečení, která stanoví, že u zaměstnanců tohoto podniku starších 54 let, kterým bude dána výpověď z provozních důvodů, bude odstupné, na nějž mají nárok, vypočteno na základě nejdříve možného odchodu do důchodu, a nikoli běžným způsobem výpočtu, podle něhož takové odstupné vychází zejména z doby příslušnosti k podniku, takže bude vyplacena nižší částka odstupného než na základě tohoto běžného způsobu výpočtu, avšak minimálně polovina posledně uvedené částky, zohledňuje-li při použití tohoto druhého způsobu výpočtu možnost předčasného vyplacení důchodu z důvodu zdravotního postižení.

      (1)  Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


title: Věc T-485/09: Žaloba podaná dne 3. prosince 2009 — Francie v. Komise

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/41

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2009 — Francie v. Komise
   (Věc T-485/09)
   2010/C 37/57
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, B. Cabouat, a R. Loosli-Surrans, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2009/726/ES ze dne 24. září 2009 o dočasných ochranných opatřeních přijatých Francií, pokud jde o dovoz mléka a mléčných výrobků pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky, na její území,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou se francouzská vláda na základě článku 263 SFEU domáhá, aby Tribunál zrušil rozhodnutí Komise 2009/726/ES ze dne 24. září 2009 o dočasných ochranných opatřeních přijatých Francií, pokud jde o dovoz na její území mléka a mléčných výrobků pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky (1).
   Napadené rozhodnutí nařizuje Francii pozastavit uplatňování dočasných ochranných opatřeních, které přijala v návaznosti na zveřejnění nových vědeckých stanovisek o riziku nákazy člověka klasickou klusavkou, způsobené konzumací mléka a mléčných výrobků pocházejících ze stád nakažených ovcí a koz, za účelem zákazu dovozu mléka a mléčných výrobků, určených k lidské výživě, pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno pro porušení zásady obezřetnosti, pokud jde jak o hodnocení, tak o řízení rizika.
   Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu obezřetnosti ve stádiu hodnocení rizika tím, že nevzala v úvahu přetrvávající nejistotu vědců ohledně rizika přenosu TSE — mimo BSE — na člověka.
   Podle názoru žalobkyně Komise rovněž porušila zásadu obezřetnosti ve stádiu řízení rizika tím, že nepřijala žádné opatření za účelem omezení rizika vystavení osob klasické klusavce.

      (1)  Úř. věst. L 258, s. 27


title: Věc C-220/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. října 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo „Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb zboží — Směrnice 2007/23/ES — Uvádění pyrotechnických výrobků na trh — Článek 6 — Volný pohyb pyrotechnických výrobků, které jsou v souladu s požadavky směrnice — Vnitrostátní právní úprava, která uvedení pyrotechnických výrobků na trh podmiňuje doplňujícími požadavky — Povinnost předchozího oznámení u vnitrostátního orgánu oprávněného přezkoumat a změnit návody k použití týkající se pyrotechnických výrobků“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/16

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. října 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-220/15) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb zboží - Směrnice 2007/23/ES - Uvádění pyrotechnických výrobků na trh - Článek 6 - Volný pohyb pyrotechnických výrobků, které jsou v souladu s požadavky směrnice - Vnitrostátní právní úprava, která uvedení pyrotechnických výrobků na trh podmiňuje doplňujícími požadavky - Povinnost předchozího oznámení u vnitrostátního orgánu oprávněného přezkoumat a změnit návody k použití týkající se pyrotechnických výrobků“)
   (2017/C 006/19)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec a C. Becker, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, Rechtsanwalt)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, J. Möller a K. Petersen, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Spolková republika Německo tím, že nad rámec požadavků směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh a bez ohledu na předchozí posouzení shody pyrotechnických výrobků stanovila, že se musí před jejich uvedením na trh uplatnit postup stanovený v § 6 odst. 4 Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz (první prováděcí nařízení k zákonu o výbušninách), ve znění zákona ze dne 25. července 2013, a že Bundesanstalt für Materialforschung und -prüfung (Spolkový výzkumný a zkušební ústav pro materiály, Německo) je oprávněn na základě tohoto ustanovení přezkoumat a případně změnit návody k jejich použití, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 1 této směrnice.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 228, 13.7.2015.


title: Věc T-392/06: Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Union Investment Privatfonds v. OHIM – Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco)

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/31

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Union Investment Privatfonds v. OHIM – Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco)
   (Věc T-392/06)
   (2007/C 42/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: H. Keller, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník před odvolacím senátem: Unicre-Cartão International De Crédito, S. A.
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu;

               —

               přijmout námitky vznesené proti zápisu slovní/obrazové ochranné známky „Unibanco“ s ohledem na ochranné známky UniFLEXIO, UniZERO a UniVARIO a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Unicre-Cartão International De Crédito, S. A.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „unibanco“ pro služby zařazené do tříd 36 a 38 (přihláška č. 1 871 896).

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německé obrazové ochranné známky „UniFLEXIO“ a „UniVARIO“ pro služby zařazené do tříd 35 a 36, německá obrazová ochranná známka „UniZERO“ pro služby zařazené do třídy 36.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení procesních práv žalobkyně, protože nebyly zohledněny důkazy používání ochranných známek s prvkem „Uni“, které předložila.


title: Věc C-205/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko) dne 8. června 2009 — trestní řízení proti Emilu Eredicsovi a dalším

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko) dne 8. června 2009 — trestní řízení proti Emilu Eredicsovi a dalším
   (Věc C-205/09)
   2009/C 205/34
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko)

      Účastníci původního řízení

   Trestní řízení proti Emilu Eredicsovi a dalším

      Předběžné otázky

               1)

               Soud v trestním řízení před ním zahájeném žádá o zodpovězení otázky, zda se pojem „oběť“ ve smyslu čl. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV vztahuje na „jinou než fyzickou osobu“ s ohledem na povinnost podporovat mediaci mezi obětí a pachatelem trestného činu v trestních věcech stanovenou v článku 10 rámcového rozhodnutí, a současně o upřesnění a doplnění rozsudku vydaného Soudním dvorem dne 28. června 2007 ve věci Dell’Orto, C-467/05.

               2)

               Soud se ohledně článku 10 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV, podle kterého „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech pro trestné činy, které považuje za vhodné pro tento druh opatření“, táže, zda je možné pojem „trestné činy“ vykládat v tom smyslu, že se týká všech trestných činů, jejichž skutková podstata vymezená zákonem je v podstatě obdobná.

               3)

               Může být výraz „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech […]“ v čl. 10 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV vykládán v tom smyslu, že vytvoření podmínek pro mediaci ve vztahu k pachateli a oběti je možné přinejmenším do přijetí rozhodnutí v prvním stupni, tedy, že požadavek doznání se ke skutkům v soudním řízení po ukončení vyšetřování je v souladu s povinností podporovat mediaci, s výhradou splnění ostatních požadovaných podmínek?

               4)

               Pokud jde o čl. 10 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV, klade si soud otázku, zda výraz, podle kterého „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech pro trestné činy, které považuje za vhodné pro tento druh opatření“, zakládá povinnost zaručit obecný přístup k možnosti mediace v trestních věcech, s výhradou předchozího splnění podmínek stanovených zákonem, bez možnosti výkladu. To znamená, pokud je třeba na otázku odpovědět kladně, je existence podmínky, podle které „vzhledem k povaze trestného činu, druhu mediace a osobě obviněného lze od soudního řízení upustit nebo se jeví odůvodněné domnívat se, že soud bude moci zohlednit účinnou lítost při stanovení trestu“, v souladu s ustanoveními (požadavky) výše uvedeného článku 10?


title: Věc T-64/13: Žaloba podaná dne 4. února 2013 — ANKO v. Komise

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/27

         Žaloba podaná dne 4. února 2013 — ANKO v. Komise
   (Věc T-64/13)
   2013/C 86/46
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atény, Řecko) (zástupce: avv. B. Christianos)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že není povinna vrátit z důvodu bezdůvodného obohacení částku, kterou jí vyplatila Komise za projekt DOC@HAND,

               —

               určil, že není povinna uhradit Komisi paušální náhradu škody za projekt DOC@HAND, a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba podaná podle článku 272 SFEU se týká ručení Komise ze smlouvy č. 508015 o vykonání projektu „Knowledge Sharing and Decision Support for Healthcare Professionals“ (DOC@HAND). Žalobkyně uvádí zejména, že Komise porušila své smluvní povinnosti, zásadu dobré víry, zákaz zneužití práv a zásadu proporcionality, když požádala žalobkyni o vrácení vyplacených částek, i když žalobkyně své smluvní povinnosti splnila.
   Z uvedeného důvodu není povinná vrátit na základě bezdůvodného obohacení ani celou částku, kterou jí zaplatila Komise za projekt DOC@HAND, ani uhradit Komisi paušální náhradu škody (liquidated damages) za tento projekt.


title: Věc C-574/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 16. listopadu 2011 — Novartis AG v. Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 16. listopadu 2011 — Novartis AG v. Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.
   (Věc C-574/11)
   2012/C 32/24
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Novartis AG

      Žalované: Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.

      Předběžná otázka

   Je třeba články 4 a 5 nařízení (ES) č. 469/2009 (1) vykládat v tom smyslu, že se ochrana poskytnutá dodatkovým ochranným osvědčením, které bylo vydáno pro jednu účinnou látku (v tomto případě valsartan), vztahuje na formu, která obsahuje směs účinných látek, jejíž součástí je i tato jedna účinná látka (v tomto případě valsartan + hydrochlorothiazid)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění); Úř. věst. L 152, s. 1.


title: Věc T-260/17: Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN PULSE)

text:
               18.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 309/41

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN PULSE)
   (Věc T-260/17) (1)

   (2017/C 309/56)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc T-161/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2012 — Arbos v. Komise ( „Žaloba na náhradu škody — Program „Kultura 2000“ — Dotace poskytnuté v rámci těchto projektů — Žádosti o vyplacení různých částek — Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu — Nepřípustnost“ )

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2012 — Arbos v. Komise
   (Věc T-161/06) (1)

   (Žaloba na náhradu škody - Program „Kultura 2000“ - Dotace poskytnuté v rámci těchto projektů - Žádosti o vyplacení různých částek - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu - Nepřípustnost)
   2012/C 379/35
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (Klagenfurt, Rakousko) (zástupce: H. Karl, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně L. Pignataro Nolin a I. Kaufmann-Bühler, poté L. Pignataro-Nolin a W. Mölls, a konečně W. Mölls a D. Roussanov, zmocněnci)

      Předmět

   Žaloba směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo na jednu stranu zaplatit částku ve výši 38 585,42 eur včetně 12 % úroku od 1. ledna 2001, jakož i částku ve výši 27 618,91 eur včetně 12 % úroku od 1. března 2003 a na druhou stranu zaplatit částku ve výši 26 459,38 eur bez DPH na náklady advokátů vzniklých během fáze před zahájením soudního řízení

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc T-512/09: Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Rusal Armenal v. Rada

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/28

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Rusal Armenal v. Rada
   (Věc T-512/09)
   2010/C 80/49
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rusal Armenal ZAO (zástupce: B. Evtimov, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 925/2009 ze dne 24. září 2009 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovoz některých hliníkových fólií pocházejících z Arménie, Brazílie a Čínské lidové republiky v rozsahu, v němž se jí týká;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou žalobkyně směřuje ke zrušení nařízení Rady (ES) č. 925/2009 ze dne 24. září 2009 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovoz některých hliníkových fólií pocházejících z Arménie, Brazílie a Čínské lidové republiky („napadené nařízení“) v rozsahu, v němž se jí týká (Úř. věst. L 262, s. 1).
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí pět následujících právních důvodů směřujících ke zrušení, z nichž jeden vychází z námitky protiprávnosti.
   Na základě svého prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise a Rada porušily čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení (1) a články 2.1 a 2.2 Dohody o provádění článku VI GATT 1994 (dále jen „antidumpingová dohoda“) tím, že stanovily běžnou hodnotu pro žalobkyni, založenou na údajích pocházejících z obdobné třetí země, čímž údajně došly k zásadně mylným závěrům o dumpingu, kumulaci, újmě a příčinné souvislosti, co se týče dovozů z Arménie. Podle žalobkyně Rada a Komise měly běžnou hodnotu pro žalobkyni stanovit na základě jejích vlastních údajů pocházejících z Arménie, a ne podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení.
   Krom toho žalobkyně tvrdí, že za účelem přezkumu opodstatněnosti prvního důvodu směřujícího ke zrušení měl Tribunál incidenčně, podle článku 277 SFEU (původně článek 241 ES), určit nepoužitelnost čl. 2 odst. 7 základního nařízení na žalobkyni v rozsahu, v němž toto ustanovení představovalo právní základ pro srovnávací metodu, použitou pro stanovení běžné hodnoty žalobkyně v napadeném nařízení. Žalobkyně uplatňuje tuto námitku protiprávnosti, jelikož je názoru, že má nárok na soudní přezkum použití čl. 7 odst. 2 na sebe a že byla dotčena závěry týkajícími se běžné hodnoty v napadeném nařízení, které jsou právně založeny na čl. 2 odst. 7 základního nařízení. Posledně uvedené ustanovení by podle žalobkyně mělo být prohlášeno za nepoužitelné, jelikož jeho uplatnění na žalobkyni údajně porušuje ustanovení 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody, které EU zamýšlela jako mnohostranné závazky přijmout do práva Společenství a která jsou součástí smluv, na nichž je založena EU a jsou závazná pro Radu a Komisi podle ustálené judikatury Soudního dvora.
   Na základě svého druhého důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že i za předpokladu, že orgány neporušily čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení a antidumpingové dohody, porušily čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, žalobkyni neprávem odepřely statut podniku působícího v tržním hospodářství („STH“) a dopustily se řady zjevně nesprávných posouzení skutkového stavu v rámci uplatnění čl. 2 odst. 7 písm. c).
   Na základě svého třetího důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že orgány porušily čl. 3 odst. 4 základního nařízení a dopustily se zjevně nesprávného posouzení tím, že dovozy z Arménie nevyňaly z kumulativního určení údajně dumpingových dovozů, a tím, že v této souvislosti nezohlednily důkladnou reorganizaci výrobní činnosti v Arménii v období od roku 2004 do roku 2006 a kvalitativních problémů dotčených arménských výrobků během obnovení a reorganizace výrobních procesů v roce 2007 spadajících do období šetření.
   Na základě svého čtvrtého důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že Komise svými úvahami a svým odůvodněním pro zamítnutí cenové nabídky žalobkyně a přijetím, v téže době, cenové nabídky brazilského výrobce za podobných okolností, porušila základní právní zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace a dopustila se zjevně nesprávného posouzení.
   Na základě svého pátého důvodu směřujícího ke zrušení Komise údajně porušila základní zásadu práva Společenství, kterou je zásada řádné správy, čímž porušila základní procesní požadavky tím, že přímo a veřejně odkázala na žalobkyni a probíhající sporné antidumpingové šetření a vytvořila předpojatost orgánů odpovědných za antidumpingové šetření ve prospěch uložení antidumpingových cel na dovozy žalobkyně.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


title: Věc T-462/14: Žaloba podaná dne 18. června 2014 – EEB v. Komise

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/67

         Žaloba podaná dne 18. června 2014 – EEB v. Komise
   (Věc T-462/14)
   2014/C 315/112
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský úřad pro životní prostředí (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí Komise ze dne 8. dubna 2014;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobce domáhá, aby bylo zrušeno rozhodnutí Komise ze dne 8. dubna 2014 (Ares(2014)1102834) zamítající žádost o interní přezkum rozhodnutí Komise 2013/687/EU ze dne 26. listopadu 2013 o oznámení Řecké republiky, které se týká přechodného národního plánu uvedeného v článku 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích, jako nepřípustnou.
   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nezákonnosti článku 10 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 (1). Žalobce tvrdí, že Komise přijetím napadeného opatření porušila čl. 9 odst. 3 Aarhuské úmluvy, neboť ustanovení uplatněné Komisí – článek 10 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 – nejsou v souladu s čl. 9 odst. 3 Aarhuské úmluvy. Nezákonnost těchto ustanovení v nařízení č. 1367/2006 měla Komisi vést k prohlášení přípustnosti žádosti o vnitřní přezkum.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející podpůrně ze skutečnosti, že Komise tím, že přijala napadené opatření, jednala v rozporu se svou povinností jednat v co možná největší míře v souladu s úmluvou. Žalobce tvrdí, že Komise měla vykládat článek 10 nařízení č. 1367/2006 a zejména pojem „správní akt“ v tomto ustanovení v souladu s čl. 9 odst. 3 Aarhuské úmluvy a neměla použít definici „správního aktu“, jak je stanovena v čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006, která je podle žalobce příliš restriktivní.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející podpůrně ze skutečnosti, že Komise tím, že přijala napadené opatření, jednala v rozporu s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006, když měla za to, že rozhodnutí Komise 2013/687/EU nepředstavuje individuální právní akt.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).


title: Věc F-82/13: Žaloba podaná dne 4. září 2013 — ZZ v. Komise

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/52

         Žaloba podaná dne 4. září 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-82/13)
   2013/C 325/84
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o převedení nároků žalobce na důchod do důchodového systému Evropské unie, které uplatňuje nová obecná prováděcí pravidla (OPP) ohledně článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu úředníků.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               určit, že článek 9 obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu je protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí o převodu nároků žalobce na důchod na základě parametrů stanovených v obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-490/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 6. listopadu 2014 – Freistaat Bayern v. Verlag Esterbauer GmbH

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 6. listopadu 2014 – Freistaat Bayern v. Verlag Esterbauer GmbH
   (Věc C-490/14)
   (2015/C 034/05)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Freistaat Bayern

      Žalovaná: Verlag Esterbauer GmbH

      Předběžná otázka

   Je pro otázku, zda se jedná o soubor nezávislých prvků ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 96/9/ES (1), jelikož prvky lze od sebe oddělit, aniž je tím dotčena hodnota jejich informačního obsahu, rozhodující jakákoliv informační hodnota, nebo jen taková hodnota, kterou je třeba určit na základě účelu příslušného souboru a zohlednění typického chování uživatele, které z něj vyplývá?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst. L 77, s. 20).


title: Věc T-217/02: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2006 – Ter Lembeek v. Komise ( Státní podpory — Podpora pro belgickou skupinu Beaulieu — Vzdání se pohledávky )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/28

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2006 – Ter Lembeek v. Komise
   (Věc T-217/02) (1)

   („Státní podpory - Podpora pro belgickou skupinu Beaulieu - Vzdání se pohledávky“)
   (2006/C 331/62)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ter Lembeek International NV (Wielsbeke, Belgie) (zástupci: J.-P. Vande Maele, F. Wijckmans a F. Tuytschaever, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a H. van Vliet, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení článků 1 a 2 rozhodnutí Komise 2002/825/ES ze dne 24. dubna 2002 o státní podpoře poskytnuté Belgií skupině Beaulieu (Ter Lembeek International) (Úř. věst. L 296, s. 60).
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


title: Věc T-299/04: Žaloba podaná dne 7. července 2004 Abdelghanim Selmanim proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/18

         Žaloba podaná dne 7. července 2004 Abdelghanim Selmanim proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství
   (Věc T-299/04)
   (2004/C 284/38)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. července 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství Abdelghanim Selmanim, Dublin (Irsko), zastoupeným C. Ó. Briainem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil článek 2 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 (1), jakož i článek 1 rozhodnutí Rady 2004/306/ES (2) v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použity vůči žalobci;

               —

               zrušil všechna rozhodnutí Rady založená na nařízení 2580/2001, jež mají obdobný účinek jako rozhodnutí 2004/306, v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použita vůči žalobci;

               —

               pokud je to nutné, zrušil článek 2 společné pozice Rady 2001/931/SZBP (3), článek 1 společné pozice Rady 2004/500/SBZP (4), jakož i všechny společné pozice Rady přijaté na základě společné pozice 2001/931 ve všech případech, v nichž jsou nebo mají být použity vůči žalobci;

               —

               podpůrně prohlásil výše uvedená opatření za neplatná v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použita vůči žalobci;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Společná pozice Rady 2001/931/SBZP byla přijata s tvrzeným účelem provedení rezoluce 1373 (2001) Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, vyzývající všechny smluvní státy k zabránění financování teroristických činů, mimo jiné zmrazením fondů a zdrojů všech osob, které mohou být zapojeny do takových činů. Nařízení 2580/2001 bylo přijato za účelem provedení této společné pozice. Článek 2 stanoví opatření pro zmrazení majetku patřícího osobám zapojeným do teroristické činnosti, jež mají být určeny Radou v souladu s čl. 2 odst. 3. Rozhodnutí Rady 2004/306 stanoví takový seznam a zahrnuje jméno žalobce, alžírského státního příslušníka. V důsledku této skutečnosti byl veškerý žalobcův majetek v Irsku, kde žije a kde mu byl poskytnut statut uprchlíka, zmrazen.
   K podpoře své žaloby na zrušení napadených opatření žalobce uvádí, že Rada nebyla příslušná, podle článků 60, 301 a 308 Smlouvy ES, k přijetí článku 2 nařízení 2580/2001 a článku 1 rozhodnutí 2004/306 a že jak Rada, tak Komise zneužily svých pravomocí podle uvedených článků. Žalobce dále tvrdí, že seznam jmen uvedený v rozhodnutí 2004/306 nebyl vytvořen v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 1 odst. 4 společné pozice 2001/931. Žalobce rovněž tvrdí, že Rada nebyla oprávněna podle článků 15 a 34 EU schválit společné pozice 2001/931 a 2004/500, které, podle žalobce, porušují tyto články a Smlouvu ES obecně.
   Žalobce též uvádí, že napadená opatření porušují základní zásady práva Společenství, zejména zásadu subsidiarity, proporcionality a respektování lidských práv. Dále uvádí, že Rada a Komise neuvedly odpovídající důvody, pro které opatření považovaná za nezbytná nemohla být určena jednotlivými členskými státy.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu, Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 70.

      (2)  Rozhodnutí Rady ze dne 2. dubna 2004, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a zrušuje rozhodnutí 2003/902/ES, Úř. věst. L 99, 3.4.2004, s. 28.

      (3)  Společná pozice Rady ze dne 27. prosince 2001 o použití zvláštních opatření v boji proti terorismu, Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 93.

      (4)  Společná pozice Rady, která aktualizuje společnou pozici Rady 2001/931/SZBP o použití zvláštních opatření v boji proti terorismu a zrušuje společnou pozici 2004/309/SZBP.


title: Věc T-758/16: Žaloba podaná dne 31. října 2016 – Crédit Agricole v. ECB

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/45

         Žaloba podaná dne 31. října 2016 – Crédit Agricole v. ECB
   (Věc T-758/16)
   (2017/C 006/56)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francie) (zástupci: A. Champsaur a A. Delors, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil na základě článků 256 a 263 SFEU rozhodnutí ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/165, které Evropská centrální banka přijala dne 24. srpna 2016;

               —

               uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se Evropská centrální banka (ECB) údajně dopustila při výkladu ustanovení nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1; dále jen „nařízení č. 575/2013“).
               V této souvislosti žalobkyně ECB zejména vytýká, že rozhodnutí ze dne 24. srpna 2016, kterým se zamítá žádost, kterou předložila s cílem získat povolení o vyloučení expozic ve veřejném sektoru z výpočtu pákového poměru (dále jen „napadené rozhodnutí“):

                           —

                           je v rozporu s úmyslem evropského zákonodárce a s cíli sledovanými nařízením č. 575/2013;

                           —

                           zbavuje čl. 429 odst. 14 uvedeného nařízení veškerého užitečného účinku;

                           —

                           představuje zásah ECB do pravomocí evropského zákonodárce.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí pokud jde o posouzení obezřetnostního rizika souvisejícího s regulovanými úsporami, jelikož ECB údajně opomněla zohlednit právní rámec a empirické údaje týkající se těchto úspor, jakož i příslušné zprávy Evropského orgánu pro bankovnictví, a údajně se rovněž dopustila nesprávního posouzení, pokud jde o riziko nadměrné páky a dalších obezřetnostních rizik, které s ním souvisejí.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí, jelikož porušuje obecnou zásadu proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii a dále že nerespektuje zvláštní požadavky související se zásadou proporcionality v oblasti obezřetnostního dohledu, která ukládá, aby byly obezřetností požadavky přizpůsobeny modelu podniku banky a rizikům, která z toho vyplývají pro finanční sektor a hospodářství.


title: Věc F-159/12: Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — ZZ v. ECDC

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/26

         Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — ZZ v. ECDC
   (Věc F-159/12)
   2013/C 63/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: V. Kolias, advokát)

      Žalované: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a nařízení jeho opětovného přijetí do služby, jakož i zaplacení rozdílu mezi celkovou odměnou, kterou by obdržel od data nabytí platnosti napadeného rozhodnutí, a peněžitou náhradou, kterou obdržel.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit napadené rozhodnutí ECDC ze dne 24. února 2012 o propuštění žalobce, uložit ECDC, tak aby vyhovělo rozsudku, povinnost na základě článku 266 SFEU opětovně přijmout žalobce do služby a zaplatit mu celkovou odměnou, kterou by obdržel od data nabytí platnosti napadeného rozhodnutí, společně s úroky z prodlení se sazbou používanou Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace během daného období, zvýšenou o dva procentní body, přičemž tato odměna bude snížena o peněžitou náhradu, kterou obdržel, a dávky v nezaměstnanosti, které bude pobírat do okamžiku jeho opětovného přijetí do služby;

               —

               zrušit dopis ze dne 18. září 2012, vyhotovený vedoucím sekce OCS (kancelář vědeckého ředitele) ECDC, kterým byla zamítnuta správní stížnost žalobce podaná proti napadenému rozhodnutí v části, v níž může mít tento dopis samostatné právní účinky;

               —

               uložit ECDC náhradu nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (velký senát) ze dne 7. září 2004 ve věci C-319/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus): Petri Manninen (Daň z příjmů — Daňový odpočet u dividend vyplácených finskými společnostmi — Články 56 ES a 58 ES — Soudržnost daňové úpravy)

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velký senát)
   ze dne 7. září 2004
   ve věci C-319/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus): Petri Manninen (1)

   (Daň z příjmů - Daňový odpočet u dividend vyplácených finskými společnostmi - Články 56 ES a 58 ES - Soudržnost daňové úpravy)
   (2004/C 262/07)
   Jednací jazyk: finština
   Ve věci C-319/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, předložená Korkein hallinto-oikeus (Finsko) rozhodnutím ze dne 10. září 2002, zapsaným do rejstříku Soudního dvora dne 12. září 2002, v řízení zahájeném Petrim Manninenem, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr a K. Lenaerts (zpravodaj), soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 7. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Články 56 ES a 58 ES brání právní úpravě, na základě které je nárok osoby s hlavní daňovou povinností v členském státu na daňový odpočet z titulu dividend, které jsou jí vypláceny akciovými společnostmi, vyloučen v případě, že tyto akciové společnosti nemají sídlo v tomto státě.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.11.2002.


title: Věc T-392/05: Žaloba podaná dne  27. října 2005  – Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau v. Komise

text:
               28.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/14

         Žaloba podaná dne 27. října 2005 – Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau v. Komise
   (Věc T-392/05)
   (2006/C 22/28)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau GmbH (Neustrelitz, Německo) (zástupce: M. Grehsin, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí Komise ze dne 5.března 2003 [č. K (2003) 519], jelikož v čl. 1 odst. 3 kvalifikuje zemskou směrnici spolkové země Meklenbursko-Předpomořansko, co se týče dílčího programu C (společné kanceláře) na území „zemí oficiálně kandidujících na členství v EU“, za protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V napadeném rozhodnutí Komise konstatovala, že směrnice o poskytování dotací na podporu odbytu a vývozu výrobků ze spolkové země Meklenbursko-Předpomořansko představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, jelikož poskytuje dotace, které nespadají do působnosti nařízení (ES) č. 69/2001 (1). O státní podporu se podle Komise jedná také tehdy, pokud jsou stanoveny dotace pro vývozní opatření do zemí, které měly oficiální statut kandidáta na přistoupení k Evropské unii.
   Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je protiprávní, poněvadž žalovaná postavila zemi oficiálně kandidující na členství v EU na roveň členskému státu Evropské unie, a v důsledku toho použila ustanovení o vnitřním trhu. Krom toho, podle názoru žalobkyně režim podpor neporušuje nařízení (ES) č. 69/2001 ani nařízení (ES) č. 70/2001 (2). Žalobkyně konečně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je nesrozumitelné. V této souvislosti konstatuje, že by se oznamovací postup pro podpory de minimis neměl uplatnit.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům.


title: Věc T-329/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2010 — Fédération internationale des logis v. OHIM (Odstín kaštanové barvy) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška ochranné známky Společenství tvořené odstínem kaštanové barvy — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2010 — Fédération internationale des logis v. OHIM (Odstín kaštanové barvy)
   (Věc T-329/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství tvořené odstínem kaštanové barvy - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 30/69
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fédération internationale des logis (Paříž, Francie) (zástupci: původně C. Champagner Katz, poté B. Brisset, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. června 2009 (věc R 202/2009-1) týkajícímu se přihlášky odstínu kaštanové barvy jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Fédération internationale des logis se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-76/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/22/ES — Elektronické komunikace — Sítě a služby — Určení podniků odpovědných za povinnosti univerzální služby — Nesprávné provedení — Rozsudek Soudního dvora, kterým se konstatuje nesplnění povinnosti — Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku — Článek 260 odst. 2 SFEU — Peněžité sankce — Penále — Paušální částka“

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-76/13) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/22/ES - Elektronické komunikace - Sítě a služby - Určení podniků odpovědných za povinnosti univerzální služby - Nesprávné provedení - Rozsudek Soudního dvora, kterým se konstatuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Penále - Paušální částka“)
   2014/C 292/06
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade, G. Braun, L. Nicolae a M. Heller, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, zmocněnec, ve spolupráci s L. Moraisem, advokátem)

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku Komise v. Portugalsko (C-154/09, EU:C:2010:591), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.

               2)

               Portugalské republice se ukládá, aby Evropské komisi zaplatila na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 3 milionů eur.

               3)

               Portugalské republice se ukládá, aby Evropské komisi zaplatila na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ penále ve výši 10  000 eur za každý den prodlení s plněním povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Portugalsko (EU:C:2010:591), a to počínaje dnem vyhlášení rozsudku v projednávané věci do dne úplného vyhovění výše uvedenému rozsudku.

               4)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.04.2013.


title: Věc T-693/13: Žaloba podaná dne 31. prosince 2013 — Michalčanka v. Rada

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/25

         Žaloba podaná dne 31. prosince 2013 — Michalčanka v. Rada
   (Věc T-693/13)
   2014/C 93/42
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Aljaxej Michalčanka (Minsk, Bělorusko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2013/534/SZBP ze dne 29. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1054/2013 ze dne 29. října 2013, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze zásahu do práva na obhajobu spočívajícího v tom, že Rada nedodržela předchozí kontradiktorní postup.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění spočívajícího v tom, že z odůvodnění aktů neumožnilo žalobci zpochybnit jejich platnost před Tribunálem a ten nemohl provést přezkum jejich legality.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že napadenému aktu chybí skutkové odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění spočívajícího v tom, že z odůvodnění aktů neumožnilo žalobci zpochybnit jejich platnost před Tribunálem a ten nemohl provést přezkum jejich legality.


title: Výmaz věci C-257/02

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/34

         Výmaz věci C-257/02 (1)

   (2004/C 228/71)
   Usnesením ze dne 6. května 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-257/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof): Stuij en de Man B.V. proti Rakouské republice.

      (1)  Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


title: Spojené věci T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. října 2008 – TV 2/Danmark v. Komise ( Státní podpory — Opatření přijatá dánskými orgány vůči veřejnoprávní vysílací organizaci TV 2 k financování jejího úkolu veřejné služby — Opatření kvalifikovaná jako státní podpory částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Právní zájem na podání žaloby — Právo na obhajobu — Veřejnoprávní vysílání — Definice a financování — Státní prostředky — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost přezkumu )

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. října 2008 – TV 2/Danmark v. Komise
   (Spojené věci T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04) (1)

   („Státní podpory - Opatření přijatá dánskými orgány vůči veřejnoprávní vysílací organizaci TV 2 k financování jejího úkolu veřejné služby - Opatření kvalifikovaná jako státní podpory částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Právní zájem na podání žaloby - Právo na obhajobu - Veřejnoprávní vysílání - Definice a financování - Státní prostředky - Povinnost uvést odůvodnění - Povinnost přezkumu“)
   (2008/C 313/42)
   Jednací jazyk: angličtina a dánština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně ve věci T-309/04: TV 2/Danmark A/S (Odense, Dánsko) (zástupci: O. Koktvedgaard a M. Thorninger, advokáti)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou ve věci T-309/04: Union européenne de radio-télévision (UER) (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupce: A. Carnelutti, advokát)

      Žalobce ve věci T-317/04: Dánské království (zástupci: J. Molde, zmocněnec, ve spolupráci s P. Bieringem a K. Lundgaard Hansenem, advokáti)

      Žalobkyně ve věci T-329/04: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, Spojené království) (zástupci: S. Hjelmborg a M. Honoré, advokáti)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni ve věci T-329/04: SBS TV A/S, dříve TV Danmark A/S (Skovlunde, Dánsko); a SBS Danish Television Ltd, dříve Kanal 5 Denmark Ltd (Hounslow, Middlesex, Spojené království) (zástupci: D. Vandermeersch, K.-U. Karl a H. Peytz, advokáti)

      Žalobkyně ve věci T-336/04: SBS TV A/S a SBS Danish Television Ltd

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyně ve věci T-336/04: Viasat Broadcasting UK Ltd

      Žalovaná ve věcech T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04: Komise Evropských společenství (zástupci: ve věcech T-309/04, T-317/04, T-329-04, H. Støvlbæk a M. Niejahr, ve věci T-329/04 rovněž N. Kahn, a ve věci T-336/04, N. Kahn a M. Niejahr, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou ve věci T-309/04: SBS TV A/S, SBS Danish Television Ltd a Viasat Broadcasting UK Ltd

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou ve věcech T-329/04 a T-336/04: Dánské království, TV 2/Danmark A/S a Union européenne de radio-télévision (UER)
   Předmět věci
   Ve věcech T-309/04 a T-317/04 návrhy na zrušení rozhodnutí Komise 2006/217/ES ze dne 19. května 2004 o opatřeních učiněných Dánskem ve prospěch TV2/Danmark (Úř. věst. 2006, L 85, s. 1, oprava Úř. věst. 2006, L 368, s. 112), a podpůrně článku 2 tohoto rozhodnutí nebo odstavců 3 a 4 tohoto článku, a ve věcech T-329/04 a T-336/04 návrhy na zrušení téhož rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatují existenci státní podpory částečně slučitelné se společným trhem
   Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04 se spojují pro účely rozsudku.

               2)

               Rozhodnutí Komise 2006/217/ES ze dne 19. května 2004 o opatřeních učiněných Dánskem ve prospěch TV2/Danmark se zrušuje.

               3)

               TV 2/Danmark A/S, Dánské království a Komise ponesou každý vlastní náklady řízení ve věcech T-309/04 R a T-317/04 R.

               4)

               Komise ponese vlastní náklady řízení ve věcech T-309/04 a T-317/04 a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů TV 2/Danmark A/S a Dánského království v těchto věcech.

               5)

               Union européenne de Radio-Télévision (UER), SBS TV A/S, SBS Danish Television Ltd a Viasat Broadcasting UK Ltd ponesou každá vlastní náklady řízení ve věci T-309/04.

               6)

               SBS TV, SBS Danish Television a Viasat Broadcasting UK ponesou každá vlastní náklady řízení, které vynaložily v postavení jak hlavní účastnice řízení, tak vedlejší účastnice řízení ve věcech T-329/04 a T-336/04.

               7)

               Viasat Broadcasting UK nahradí desetinu nákladů řízení, které Komise, TV 2/Danmark A/S, Dánské království a UER vynaložily ve věci T-329/04.

               8)

               SBS TV a SBS Danish Television nahradí desetinu nákladů řízení, které Komise, TV 2/Danmark A/S, Dánské království a UER vynaložily ve věci T-336/04.

               9)

               Komise, TV 2/Danmark A/S, Dánské království a UER ponesou každý devět desetin vlastních nákladů řízení ve věcech T-329/04 a T-336/04.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Věc T-579/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 – Birkenstock Sales v. EUIPO (Zobrazení vzoru protínajících se vlnovek) „Ochranná známka Evropské unie — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Obrazová ochranná známka zobrazující vzor protínajících se vlnovek — Absolutní důvod pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Povrchový vzor — Použití povrchového vzoru na obal výrobku“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 – Birkenstock Sales v. EUIPO (Zobrazení vzoru protínajících se vlnovek)
   (Věc T-579/14) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka zobrazující vzor protínajících se vlnovek - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povrchový vzor - Použití povrchového vzoru na obal výrobku“)
   (2017/C 006/39)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Birkenstock Sales GmbH (Vettelschoß, Německo) (původně: C. Menebröcker a V. Töbelmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně G. Schneider a D. Walicka, poté D. Walicka, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. května 2014 (R 1952/2013-1), týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropské unie pro obrazovou ochrannou známku zobrazující vzor protínajících se vlnovek

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 15. května 2014 (věc R 1952/2013-1) se zrušuje pro následující výrobky: „umělé údy, oči a zuby“, „materiály na sešívání ran; materiály na sešívání ran používané v chirurgii“ a „kůže zvířat, kožešiny“.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Birkenstock Sales GmbH ponese kromě vlastních nákladů řízení polovinu nákladů vynaložených EUIPO. EUIPO ponese polovinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


title: Věc T-304/14: Žaloba podaná dne 29. dubna 2014 – Sun Alloys Europe v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/52

         Žaloba podaná dne 29. dubna 2014 – Sun Alloys Europe v. Komise
   (Věc T-304/14)
   2014/C 223/55
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sun Alloys Europe GmbH (Bad Sobernheim, Německo) (zástupci: D. Greinacher, J. Martin a B. Scholtka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v souvislosti s podporou výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a důlního plynu podle zákona o přednosti obnovitelných zdrojů energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, dále jen „EEG“) a omezením příplatku EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie proti Spolkové republice Německo – ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) ze dne 18. prosince 2013, zveřejněné v Úředním věstníku EU ze dne 7. února 2014, C 37, strana 73 podle čl. 263 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž Komise považuje zvláštní systém náhrad podle § 40 a § 41 EEG za státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU
               Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně považovala podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů s využitím systému průběžného financování, jakož i zvláštní úpravu vyrovnávání pro snížení příplatku EEG, za státní podporu, a proto nesměla zahájit formální vyšetřovací řízení.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně uvádí, že se Komise při předběžném posouzení otázky, zda zvláštní systém náhrad představuje státní podporu, dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož zvláštní úprava vyrovnávání jakožto výjimka z příplatku EEG neposkytuje výhodu, kterou by uživatelé s vysokou spotřebou energie za normálních tržních podmínek nezískali.

                           —

                           Žalobkyně navíc uvádí, že nejsou dotčeny žádné státní prostředky. Protože už ani příjmy z příplatku EEG nepředstavují státní prostředky, nemohly být státní prostředky dotčeny ani výjimkou pro uživatele s vysokou spotřebou energie.

                           —

                           Žalobkyně dále uvádí, že zvláštní systém náhrad nenarušuje ani hospodářskou soutěž. Vytváří nanejvýš podmínky hospodářské soutěže, které by existovaly bez příplatku EEG.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání
               Žalobkyně uvádí, že Komise vydáním rozhodnutí porušila krom toho i zásadu ochrany legitimního očekávání. Německá úprava podpory elektřiny z obnovitelných zdrojů již byla podrobena zevrubnému přezkumu z hlediska právní úpravy v oblasti státní podpory. V roce 2002 dospěla Komise při přezkumu k závěru, že s úpravou není spojen transfer státních prostředků. Jelikož EEG 2012 v tomto rozsahu neobsahuje podstatné změny oproti tehdejšímu právnímu stavu, dotčené hospodářské subjekty nemusely počítat s novým přezkumem, nýbrž se mohly se spoléhat na další trvání této úpravy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití uvážení
               Konečně žalobkyně zastává názor, že Komise zneužila uvážení, jež jí přiznávají články 107 SFEU a 108 SFEU. Zahájením formálního vyšetřovacího řízení Komise sledovala především cíl zásadního sjednocení podpory elektřiny z obnovitelných zdrojů. Tento základní cíl se projevil i v novém návrhu pokynů pro podpory v oblasti životního prostředí a energetiky, v nichž Komise poprvé stanovila podrobnou úpravu podpory elektřiny z obnovitelných zdrojů. Komise však měla k dosažení harmonizace uplatnit tomu sloužící postup sbližování právních předpisů podle článků 116 SFEU a 117 SFEU.


title: Věc C-143/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 13. března 2007 – Firma A.O.B. Reuter & Co. v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 13. března 2007 – Firma A.O.B. Reuter & Co. v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-143/07)
   (2007/C 117/25)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Hamburg
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Firma A.O.B. Reuter & Co.

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Předběžné otázky
   Ukládá se sankce pouze za nepravdivé údaje vývozce ve vývozním prohlášení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3665/87 (1), nebo je předmětem sankce pouze nedodržení hmotněprávních podmínek nároku na náhradu?

      (1)  Úř. věst. L 351, s. 1.


title: Věc C-20/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 15. ledna 2016 – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel v. Finanzamt Offenburg

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 15. ledna 2016 – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel v. Finanzamt Offenburg
   (Věc C-20/16)
   (2016/C 118/12)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Žalovaný: Finanzamt Offenburg

      Předběžné otázky

               1)

               Brání článek 39 ES (nyní článek 45 SFEU) německé právní úpravě, podle které příspěvky na francouzské důchodové zabezpečení a zdravotní pojištění, pokud jde o pracovníka, který má bydliště v Německu a pracuje pro správu francouzského státu, nesnižují – na rozdíl od srovnatelných příspěvků na německé sociální zabezpečení pracovníka pracujícího v Německu – vyměřovací základ daně z příjmů, pokud plat nesmí být podle Dohody o zamezení dvojího zdanění mezi Německem a Francií v Německu zdaněn a zvyšuje pouze daňovou sazbu, která se má uplatnit na další příjmy?

               2)

               Je třeba první otázku zodpovědět kladně i tehdy, pokud sporné příspěvky na pojištění v rámci zdanění platu byly francouzským státem – konkrétně nebo paušálně –

                           a)

                           zohledněny pro účely snížení daně nebo

                           b)

                           sice mohly být zohledněny pro účely snížení daně, ale v tomto smyslu nebyly uplatněny, a tudíž nebyly zohledněny?


title: Spojené věci T-231/06 a T-237/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Nizozemsko v. Komise ( „Státní podpory — Veřejnoprávní vysílání — Opatření přijatá nizozemskými orgány — Rozhodnutí, kterým se podpory prohlašují za částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem — Nová podpora nebo existující podpora — Pojem „státní podpora“ — Pojem „podnik“ — Nadměrná náhrada nákladů na plnění úkolů veřejné služby — Přiměřenost — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu“ )

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/9

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Nizozemsko v. Komise
   (Spojené věci T-231/06 a T-237/06) (1)

   („Státní podpory - Veřejnoprávní vysílání - Opatření přijatá nizozemskými orgány - Rozhodnutí, kterým se podpory prohlašují za částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem - Nová podpora nebo existující podpora - Pojem „státní podpora“ - Pojem „podnik“ - Nadměrná náhrada nákladů na plnění úkolů veřejné služby - Přiměřenost - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu“)
   2011/C 38/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Nizozemské království (zástupci: H. Sevenster a M. de Grave, zmocněnci) (věc T-231/06); a Nederlandse Omroep Stichting (NOS) (Hilversum, Nizozemsko) (zástupci: J. Feenstra a H. Speyart van Woerden, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: N. Khan a H. van Vliet, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrhy na zrušení rozhodnutí Komise 2008/136/ES ze dne 22. června 2006 o financování ad hoc nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání Státní podpora C 2/2004 (ex NN 170/2003) (Úř. věst. 2008, L 49, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Ve věci T-231/06 se Nizozemskému království ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Ve věci T-237/06 se Nederlandse Omroep Stichting (NOS) ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


title: Věc T-494/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2014 – Biscuits Poult v. OHIM – Banketbakkerij Merba (Biscuit) „Průmyslový vzor Společenství — Prohlášení neplatnosti — Zapsaný vzor Společenství představující přelomenou sušenku — Důvod neplatnosti — Nedostatek individuální povahy — Články 4, 6 a čl. 25 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 6/2002“

text:
               20.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2014 – Biscuits Poult v. OHIM – Banketbakkerij Merba (Biscuit)
   (Věc T-494/12) (1)

   („Průmyslový vzor Společenství - Prohlášení neplatnosti - Zapsaný vzor Společenství představující přelomenou sušenku - Důvod neplatnosti - Nedostatek individuální povahy - Články 4, 6 a čl. 25 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 6/2002“)
   2014/C 372/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Biscuits Poult SAS (Montauban, Francie) (zástupce: C. Chapoullié, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Banketbakkerij Merba BV (Oosterhout, Nizozemsko) (zástupce: M. Abello, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 2. srpna 2012 (věc R 914/2011 3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Banketbakkerij Merba BV a Biscuits Poult SAS.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Biscuits Poult SAS ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Banketbakkerij Merba BV.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


title: Věc C-341/07: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Švédské království ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/48/ES — Dodržování práv duševního vlastnictví — Neprovedení ve stanovené lhůtě )

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/11

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-341/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/48/ES - Dodržování práv duševního vlastnictví - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
   (2008/C 171/18)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: W. Wils a P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království (zástupce: A. Kruse, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě všech ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32, a v opraveném znění L 195, s. 16)
   Výrok

               1)

               Švédské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice.

               2)

               Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc C-554/14: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad – Bulharsko) – trestní řízení proti Atanasi Ogňanovovi „Řízení o předběžné otázce — Justiční spolupráce v trestních věcech — Rámcové rozhodnutí 2008/909/SVV — Článek 17 — Právo, jímž se řídí výkon trestu — Výklad vnitrostátního pravidla vykonávajícího státu, které stanoví snížení trestu odnětí svobody z důvodu pracovní činnosti vykonávané odsouzeným během pobytu ve věznici ve vydávajícím státě — Právní účinky rámcových rozhodnutí — Povinnost konformního výkladu“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/6

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad – Bulharsko) – trestní řízení proti Atanasi Ogňanovovi
   (Věc C-554/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2008/909/SVV - Článek 17 - Právo, jímž se řídí výkon trestu - Výklad vnitrostátního pravidla vykonávajícího státu, které stanoví snížení trestu odnětí svobody z důvodu pracovní činnosti vykonávané odsouzeným během pobytu ve věznici ve vydávajícím státě - Právní účinky rámcových rozhodnutí - Povinnost konformního výkladu“)
   (2017/C 006/07)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Sofijski gradski sad

      Účastník původního trestního řízení

   Atanas Ogňanov

      Za přítomnosti: Sofijska gradska prokuratura

      Výrok

               1)

               Článek 17 odst. 1 a 2 rámcového rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 je třeba vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu pravidlu vykládanému tak, že umožňuje vykonávajícímu státu přiznat odsouzenému snížení trestu z důvodu pracovní činnosti, kterou odsouzený vykonával během svého pobytu ve věznici ve vydávajícím státě, ačkoliv příslušné orgány posledně uvedeného státu na základě svého vnitrostátního práva takové snížení trestu nepřiznaly.

               2)

               Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátní soud je povinen veškerá ustanovení vnitrostátního práva zohlednit a vykládat v co možná největším rozsahu v souladu s rámcovým rozhodnutím 2008/909 ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299 tak, aby dosáhl jím zamýšleného výsledku, přičemž na základě své vlastní pravomoci případně nepoužije výklad vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni, jestliže tento výklad není slučitelný s unijním právem.

      (1)  Úř. věst. C 73, 2.3.2015.


title: Věc C-514/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2006 Armacell Enterprise GmbH proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (pátým senátem) dne 10. října 2006 ve věci T-172/05, Armacell Enterprise GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2006 Armacell Enterprise GmbH proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (pátým senátem) dne 10. října 2006 ve věci T-172/05, Armacell Enterprise GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-514/06 P)
   (2007/C 56/30)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Armacell Enterprise GmbH (zástupce: O. Spuhler, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 ve věci T-172/05;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem;

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 23. února 2005 ve věci R 552/2004-1;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení před Soudem prvního stupně, jakož i nákladů řízení před Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje, že napadený rozsudek Soudu prvního stupně je založen na nesprávném výkladu požadavku podobnosti stanoveného v čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 (1) ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (dále jen „nařízení“). Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek rovněž uplatňuje, že se Soud prvního stupně dopustil podstatného porušení procesních ustanovení ve smyslu čl. 63 odst. 2 nařízení, když opomněl posoudit otázku podobnosti ochranné známky z hlediska anglicky mluvící veřejnosti.

      (1)  Úř. věst. L 11, s. 1.


title: Věc T-157/16 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. listopadu 2016 – Fedtke v. EHSV „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Čistě potvrzující akt — Nové a podstatné skutečnosti — Důkazní břemeno“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. listopadu 2016 – Fedtke v. EHSV
   (Věc T-157/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Čistě potvrzující akt - Nové a podstatné skutečnosti - Důkazní břemeno“)
   (2017/C 006/45)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) (zástupci: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka, A. Carvajal a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 5. února 2016, Fedtke v. EHSV (F-107/15, EU:F:2016:15), a znějící na zrušení tohoto usnesení.

      Výrok

               1)

               Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 5. února 2016, Fedtke v. EHSV (F-107/15) se zrušuje.

               2)

               Věc se vrací jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


title: Věc F-88/06: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 21. prosince 2006 – Pantalis v. Komise

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/50

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 21. prosince 2006 – Pantalis v. Komise
   (Věc F-88/06) (1)

   (2006/C 331/112)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci v důsledku smírného urovnání sporu.

      (1)  Úř. věst. C 281, 18.11.2006, s. 44.