title: Věc T-351/04: Žaloba podaná dne 24. srpna 2004 Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/25

         Žaloba podaná dne 24. srpna 2004 Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-351/04)
   (2005/C 19/55)
   Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 24. srpna 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH, se sídlem v Bitburg (Německo), zastoupené Michaelou Huth-Dierig, advokátkou.
   Anheuser-Busch, Inc., St. Louis (Spojené státy) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. června 2004 o odvolání ve věci R 447/2002-2.

               —

               uložil žalovanému Úřadu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Anheuser-Busch, Inc.

               Přihlášená ochranná známka Společenství:

               Obrazová ochranná známka „American Bud“ pro výrobky tříd 16, 25 a 32 (mimo jiné papír, oděvy, pivo, ale [světlé horně kvašené pivo], porter [tmavé horně kvašené pivo]), sladové alkoholické a nealkoholické nápoje) – přihláška č. 398 966

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               Žalobkyně

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Německé slovní a obrazové ochranné známky „Bit“ a „Bitte ein Bit“ pro výrobky a služby tříd 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 32, 34 a 42 (mimo jiné pivo a nealkoholické nápoje)

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání žalobkyně

               Dovolávané žalobní důvody:

                           —

                           - Mezi známkami existuje značná zvuková podobnost.

                           —

                           Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94.

                           —

                           Starší ochranné známky BIT s právem přednosti požívají rozšířené ochrany podle čl. 8 odst. 5 nařízení.


title: Věc T-752/16: Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Novolipetsk Steel v. Komise

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/38

         Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Novolipetsk Steel v. Komise
   (Věc T-752/16)
   (2017/C 014/47)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: PAO Novolipetsk Steel (Lipeck, Rusko) (zástupci: B. Evtimov, advokát, a D. O’Keeffe, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1328 ze dne 29. července 2016 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých plochých za studena válcovaných výrobků z oceli pocházejících mimo jiné z Ruské federace a o konečném výběru prozatímního cla, vyhlášené v Úř. věst. L 210, 4.8.2016, v celém rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na spravedlivý proces, včetně práva na obhajobu, zásady rovnosti zbraní a zásady řádné správy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila článek 18 základního nařízení (1), článek 6.8 a přílohu II ADD (2) a zásadu proporcionality a dopustila se nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když žalobkyni považovala za nespolupracujícího výrobce a když použila údaje, které měla k dispozici.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 3 odst. 2 a 5 základního nařízení a článek 3.1 ADD, zkreslila důkazy, které jí byly předloženy, a dopustila se v několika ohledech zjevně nesprávného posouzení, když nesprávně posoudila ukazatele újmy a neprovedla objektivní zkoumání stavu unijního průmyslu.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise vycházela pouze z vybraných ekonomických ukazatelů o stavu unijního průmyslu a zanedbala klíčové ukazatele, které by odrážely jiný, pozitivnější stav unijního průmyslu.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že Komise nepostupovala nestranně, když upřednostnila své závěry o újmě a zkreslila důkazy, které jí byly předloženy, přičemž neposoudila „volný“ a „závislý“ trh daného výrobku jako celek v rozporu se svou povinností provést objektivní posouzení ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 3 odst. 7 základního nařízení, když nesprávně posoudila příčinnou souvislost mezi údajnými dumpingovými dovozy a situací unijního průmyslu. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise nesplnila svou povinnost nepřičítat další faktory způsobující újmu na vrub údajným dumpingovým dovozům a přehlédla jiné faktory, které mohly společně a nerozdílně narušit příčinnou souvislost.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně určila úroveň pro odstranění újmy, čímž porušila čl. 2 odst. 9 a čl. 9 odst. 4 základního nařízení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení. Podle žalobkyně Komise konkrétně stanovila nepřiměřené a nadměrné ziskové rozpětí pro unijní průmysl a dopustila se zjevně nesprávného posouzení, když pro účely rozpětí újmy použila per analogiam úpravy pro prodejní, správní a režijní náklady a pro zisk nezávislého dovozce upravené v čl. 2 odst. 9 základního nařízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51).

      (2)  Antidumpingová dohoda WTO.


title: Věc C-343/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugalsko) dne 24. června 2013 — Modelo Continente Hipermercados SA v. Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugalsko) dne 24. června 2013 — Modelo Continente Hipermercados SA v. Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)
   (Věc C-343/13)
   2013/C 260/45
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal do Trabalho de Leiria

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Modelo Continente Hipermercados SA

      Žalovaný: Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

      Předběžné otázky

               1)

               Dochází podle práva Společenství, konkrétně podle výše [směrnice 2011/35/EU (1) a jejího článku 19], při fúzi společností k přechodu odpovědnosti za porušení pracovněprávních předpisů, v důsledku kterého by nástupnická společnost měla nést odpovědnost za skutky, kterých se zanikající společnost dopustila před zápisem fúze do obchodního rejstříku?

               2)

               Lze sankci uloženou v oblasti pracovněprávních předpisů považovat pro účely použití směrnice za pohledávku třetí osoby (v daném případě za pohledávku státu vzniklou na základě právní úpravy v oblasti porušení pracovněprávních předpisů), v důsledku čehož by na nástupnickou společnost přešel příslušný dluh (pokuta) za porušení pracovněprávních předpisů s tím, že věřitelem je stát?

               3)

               Je výklad článku 112 Código das Sociedades Comerciais, podle kterého nevede toto ustanovení k zastavení řízení o porušení pracovněprávních předpisů, k němuž došlo před fúzí, ani k zániku pokuty, která za něj měla být uložena, v rozporu s citovanou směrnicí Společenství, která stanoví účinky fúze společností, protože je extenzivním výkladem daného ustanovení, který je v rozporu se zásadami práva Společenství a zejména s článkem 19 směrnice?

               4)

               Představuje výše uvedený výklad porušení zásady, podle které nelze konstatovat porušení pracovněprávních předpisů, nenese-li nástupnický subjekt (zmírněnou) objektivní odpovědnost nebo odpovědnost za zavinění?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/35/EU ze dne 5. dubna 2011 o fúzích akciových společností (Úř. věst. L 110, s. 1).


title: Věc T-155/06: Žaloba podaná dne 14. června 2006 – Tomra Systems a další v. Komise

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/24

         Žaloba podaná dne 14. června 2006 – Tomra Systems a další v. Komise
   (Věc T-155/06)
   (2006/C 190/43)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tomra Systems ASA (Asker, Norsko), Tomra Europe AS (Asker, Norsko), Tomra Systems BV (Apeldoorn, Nizozemsko), Tomra Systems GmbH (Hilden, Německo), Tomra Butikksystemer AS (Asker, Norsko), Tomra Systems AB (Sollentuna, Švédsko), Tomra Leergutsysteme GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: A. Ryan, advokát, J. Midthjell, právník)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobců

               —

               Zrušení rozhodnutí Komise COMP/E-1/38.113 – Prokent/Tomra ze dne 29. března 2006 v plném rozsahu; a

               —

               uložení náhrady nákladů řízení žalované, včetně nákladů žalobkyň na bankovní záruku na jejich povinnost zaplatit pokutu.

               —

               Podpůrně, zrušení nebo podstatné snížení pokuty uložené v článku 2 výše uvedeného rozhodnutí; a

               —

               uložení náhrady nákladů řízení žalované, včetně nákladů žalobkyň na bankovní záruku na jejich povinnost zaplatit pokutu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně jsou součástí Tomra group, která působí v oblasti sběru použitých nápojových obalů především prostřednictvím dodávání přístrojů pro zpětný prodej a souvisejících výrobků a služeb.
   V roce 2001 obdržela Komise stížnost na zneužívání dominantního postavení žalobkyněmi tím, že brání stěžovateli v přístupu na trh.
   Napadeným rozhodnutím Komise došla k závěru, že žalobkyně porušily článek 82 ES a článek 54 Smlouvy o EHP v období 1998-2002 tím, že na rakouském, německém, nizozemském, norském a švédském trhu s přístroji pro zpětný prodej zavedly vylučovací strategii, zahrnující výhradní dohody, množstevní závazky a věrnostní slevy. Komise uložila žalobkyním pokutu 24 miliónů eur.
   Na podporu své žaloby žalobci uplatňují, že Komise:

               —

               použila zjevně nesprávné a nespolehlivé důkazy k tomu, aby prokázala, že skupina vytvořila strategii pro zabránění hospodářské soutěži a zavedla tuto strategii prostřednictvím 49 dohod se svými zákazníky v letech 1998-2002;

               —

               dopustila se zjevně nesprávného posouzení ohledně toho, zda byly dohody schopné zabránit hospodářské soutěži a zda tyto dohody hospodářské soutěži skutečně zabránily, a rozhodnutí neodůvodnila;

               —

               dopustila se zjevně nesprávného právního posouzení tím, že považovala výhradní dohody, množstevní závazky a věrnostní slevy za per se v rozporu s článkem 82 ES;

               —

               zjevně nesprávně došla k závěru, že nezávazné množstevní závazky mohou být v rozporu s článkem 82 ES a

               —

               porušila zásadu proporcionality a zákazu diskriminace, když uložila žalobkyním pokutu 24 miliónů eur.


               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/1

         Složení přísahy nového člena Soudního dvora
   2010/C 80/02
   Pan Cruz Villalón, jmenovaný rozhodnutím zástupců vlád členských států ze dne 30. listopadu 2009 (1) generálním advokátem u Soudního dvora Evropských společenství na období od 30. listopadu 2009 do 6. října 2015, složil dne 14. prosince 2009 přísahu před Soudním dvorem.

      (1)  Úř. věst. L 14, 20.1.2010, s. 12.


title: Věc T-206/08: Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Španělsko v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/29

         Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-206/08)
   (2008/C 197/51)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2008/321/ES ze dne 8. dubna 2008, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) v rozsahu, ve kterém zahrnuje opravy týkající se Španělského království vycházející ze dvou šetření týkajících se pěstování vína (VT/VI/2002/14 a VT/VI/2006/09) v celkové výši 54 949 195,80 eur vyplývající z paušální opravy 10 % všech výdajů dříve vykázaných v rámci souvisejících podpor,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Vyloučení z financování Společenství, která se týkají v této věci Španělska, vycházejí ze dvou šetření týkajících se pěstování vína (VT/VI/2002/14 a VT/VI/2006/09), přičemž základem pro výpočet finanční opravy byly výdaje vykázané Španělskem pro všechna opatření podpory, o která mohly usilovat výrobky ze zakázaného pěstování vína za finanční roky 2003 a 2004 ve výši 54 949 195,80 eur (paušální oprava ve výši 10 % všech výdajů vykázaných pro takové podpory, z důvodu nesrovnalostí při kontrole zákazu pěstování vína).
   Španělské království zpochybňuje navrženou finanční opravu, neboť má za to, že je neodůvodněná a nepřiměřená, a to na základě následujících argumentů:

               —

               neuvedení odůvodnění navržené opravy;

               —

               správné provedení kontrol pro zjištění zakázaného pěstování vína ve finančních letech 2003 a 2004 španělskými kontrolními orgány;

               —

               nedodržení službami Komise postupů pro účetní závěrku;

               —

               nesrovnalosti při využití výsledků šetření provedených v roce 2002;

               —

               odmítnutí extrapolace navržené opravy na nenavštívená autonomní společenství;

               —

               nedostatek technických argumentů na podporu navrženého procenta sazby: diskriminační charakter jednotlivých nápravných opatření.


title: Věc C-515/14: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2014 – Evropská komise v. Kyperská republika

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/19

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2014 – Evropská komise v. Kyperská republika
   (Věc C-515/14)
   (2015/C 065/28)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Tserepa-Lacombe v. D. Martin)

      Žalovaná: Kyperská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Kyperská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 45 a 48 Smlouvy o fungování Evropské unie a z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, neboť se zpětnou účinností od 1. května 2004 nezrušila kritérium věku obsažené v článku 27 zákona o důchodu [zákon 97(I)97], kvůli kterému je tento článek v rozporu s výše uvedenými ustanoveními, jelikož odrazuje pracovníky od opuštění svého státu, aby započali pracovní činnost v jiném členském státě nebo u orgánu Evropské unie či jiné mezinárodní organizace, a jelikož vede k nerovnému zacházení mezi migrujícími pracovníky, včetně těch, kteří pracují v orgánech Evropské unie či jiné mezinárodní organizaci, a státními úředníky, kteří vykonávají svou činnost pouze na Kypru;

               —

               uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Kyperská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 45 a 48 Smlouvy o fungování Evropské unie a z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, neboť se zpětnou účinností od 1. května 2004 nezrušila kritérium věku obsažené v článku 27 zákona 97(I)97, kvůli kterému je tento článek v rozporu s výše uvedenými ustanoveními, jelikož odrazuje pracovníky od opuštění svého státu, aby započali pracovní činnost v jiném členském státě nebo u orgánu Evropské unie či jiné mezinárodní organizace, a jelikož vede k nerovnému zacházení mezi migrujícími pracovníky, včetně těch, kteří pracují v orgánech Evropské unie či jiné mezinárodní organizaci, a státními úředníky, kteří vykonávají svou činnost pouze na Kypru. Kyperské právní předpisy, zejména článek 27 zákona o důchodu [zákon 97(I)97], zavádějí rozdílné zacházení mezi úředníky státní správy a úředníky, kteří pracují v mezinárodních organizacích v jiném členském státě nebo v Evropské unii, neboť pouze pracovníci, kteří vykonávali svou činnost výhradně na Kypru, se mohou v případě odchodu do důchodu ze státní správy dovolávat článků 24 a 25 dotčeného zákona a zachovat si své nároky na důchod, třebaže nesplňují kritérium věku 45 nebo 48 let. Naopak pracovníci, kteří využili svého práva na volný pohyb, se těchto článků nemohou dovolávat, což má za následek ztrátu jejich nároků na důchod.
   Mimoto sporný článek zákona o důchodu klade překážky volnému pohybu pracovníků, neboť je zbavuje možnosti sčítání všech dob pojištění a nezaručuje jednotný pracovní postup migrujících pracovníků pro účely důchodu. Z použití tohoto zákona vyplývá, že úředník, který dobrovolně odejde ze státní správy Kypru, aby pracoval v mezinárodních organizacích v jiném členském státě, a který podle případu nesplňuje kritérium věku 45 nebo 48 let, obdrží pouze paušální částku a ztrácí nárok na důchod ve smyslu čl. 27 odst. 1 písm. b) zákona o důchodu, třebaže dovršil minimální dobu pojištění pěti let.
   Navíc zákon [zákon 31(I)/2012], který upravuje pouze převod nároků na důchod z a do důchodového systému Evropské unie, neobsahuje žádné ustanovení týkající se nároků na důchod státních úředníků, kteří odcházejí ze státní služby Kypru, aby vykonávali pracovní činnost u Evropské unie a kteří se nakonec rozhodnou nepřevést své nároky na důchod ve smyslu článku 11 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie. Uvedení úředníci ztratí své nároky na důchod v případě, že dobrovolně odejdou ze státní správy a nesplňují kritérium věku.
   Kromě toho zákon z roku 2011 o důchodech státních úředníků a širšího veřejného sektoru, včetně místních veřejných orgánů (obecně použitelná ustanovení) [zákon 113(I)2011], se použije pouze na nově přijaté úředníky, kteří vstoupili do služby dnem 1. října 2011, což je den vstupu výše uvedeného zákona v platnost, nebo později, takže kritérium věku se nadále uplatňuje na všechny pracovníky, na které se vztahuje zákon o důchodu [zákon 97(I)1997].


title: Věc C-574/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 — Evropská komise v. Spolková republika Německo ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/18/ES — Veřejné zakázky na služby — Služby architektů a inženýrské služby — Služby studie, konceptu a dozoru týkající se projektu renovace veřejné budovy — Realizace projektu v několika fázích z rozpočtových důvodů — Tržní hodnota“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-574/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/18/ES - Veřejné zakázky na služby - Služby architektů a inženýrské služby - Služby studie, konceptu a dozoru týkající se projektu renovace veřejné budovy - Realizace projektu v několika fázích z rozpočtových důvodů - Tržní hodnota)
   2012/C 133/13
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Wilms a C. Zadra, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, N. Graf Vitzthum a J. Möller, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 2, článku 9 a článku 20 ve spojení s články 23 až 55 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Zadání zakázky na několik projektových služeb týkajících se téhož projektu projekční kanceláři obcí Niedernhausen, aniž byl dodržen postup pro zadávání veřejných zakázek v rámci EU — Rozdělení zadané zakázky — Stanovení tržní hodnoty

      Výrok

               1)

               Spolková republika Německo na základě skutečnosti, že obec Niedernhausen zadala zakázku na služby architektů týkající se renovace veřejné budovy pojmenované „Autahalle“, nacházející se na území této obce, jejíž hodnota překročila práh stanovený v čl. 7 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, aniž byl dodržen postup pro zadávání veřejných zakázek v rámci Evropské unie, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 9 a 20 ve spojení s články 23 až 53 této směrnice

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc T-253/16: Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Cleversafe v. EUIPO (Storage Beyond Scale)

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/62

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Cleversafe v. EUIPO (Storage Beyond Scale)
   (Věc T-253/16) (1)

   (2017/C 144/95)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 287, 8.8.2016.


title: Věc T-1/14: Žaloba podaná dne 7. ledna 2014 — Aluminios Cortizo a Cortizo Cartera v. Komise

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/49

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2014 — Aluminios Cortizo a Cortizo Cartera v. Komise
   (Věc T-1/14)
   2014/C 52/94
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aluminios Cortizo, SAU (Extramundi, Španělsko) a Cortizo Cartera, SL (Extramundi, Španělsko) (zástupci: A. Beiras Cal, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil právní akt v plném rozsahu;

               —

               podpůrně zrušil příkaz k navrácení podpor, a

               —

               podpůrně je vyčíslil na základě skutečného a čistého zisku investora.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadené v projednávané věci je totožné s rozhodnutím napadeným ve věci T-515/13, Španělsko v. Komise (Ú. věst. C 336, s. 29).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů:

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení článku 107 SFEU, jelikož státní podpora investorovi nebyla selektivní a nenarušila hospodářskou soutěž.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 296 druhého odstavce SFEU, neboť není uvedeno vůbec žádné odůvodnění pro vyloučení majitelů lodí a/nebo loděnic jako příjemců největšího objemu podpory.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality — ve spojení s úbytkem zisku —, když je od investora požadováno navrácení podpory vyplacené třetí osobě.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady legitimního očekávání, neboť Komise prostřednictvím dopisů komisařů a vlastní nečinností vytvořila zdání legitimní existence „SEAF“.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty, neboť uložení povinnosti navrácení podpory, která nebyla obdržena/byla investorem vyplacena třetí osobě, představuje konfiskaci bez jakéhokoli právního základu.

               6)

               Šestý důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení, neboť opatření prohlášená za neslučitelná byla v předchozích případech povolena.


title: Věc F-111/14: Žaloba podaná dne 17. října 2014 – ZZ a další v. Komise

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/54

         Žaloba podaná dne 17. října 2014 – ZZ a další v. Komise
   (Věc F-111/14)
   (2015/C 007/67)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Určení, že článek 45 a příloha I služebního řádu úředníků, jakož i příslušná přechodná ustanovení jsou protiprávní, a zrušení rozhodnutí OOJ, které se týkají povýšení osmi žalobců, kteří jsou úředníky v platové třídě AST 9, v rámci povyšovacího řízení v roce 2014.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Určit, že článek 45 a příloha I služebního řádu, jakož i příslušná přechodná ustanovení, jsou protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí OOJ, obecně, jakož i individuálně, o vyloučení jakékoli možnosti povýšení žalobců, úředníků v platové třídě AST 9, v rámci povyšovacího řízení v roce 2014;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí OOJ, obecně, jakož i individuálně, o vyloučení jakékoli možnosti povýšení žalobců, úředníků v platové třídě AST 9, v rámci povyšovacího řízení v roce 2014,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. dubna 2005 ve spojených věcech T-380/02 a T-128/03, Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Žádost o navrácení do původního stavu — Podmínky doručování rozhodnutí a sdělení OHIM — Odeslání faxem)

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/13

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 19. dubna 2005
   ve spojených věcech T-380/02 a T-128/03, Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Žádost o navrácení do původního stavu - Podmínky doručování rozhodnutí a sdělení OHIM - Odeslání faxem)
   (2005/C 155/26)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve spojených věcech T-380/02 a T-128/03, Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH, se sídlem v Linci (Rakousko), zastoupená G. Sechlehnerem a C. Ofnerem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Weberndörfer a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení u odvolacího senátu OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník řízení před Soudem ve věci T-128/03, je Chipita International SA, se sídlem v Aténách (Řecko), zastoupená P. Hoffmannem, advokátem, jejímž předmětem je návrh na zrušení jednak rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2002 (věc R 26/2001-1) zamítajícího žádost žalobkyně o navrácení do původního stavu a jednak rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 13. února 2003 nebo rozhodnutí ze dne 13. března 2003 (věc R 1124/2000-1) týkajících se námitkového řízení mezi Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH a Chipita International SA, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, a M. E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe, soudkyně, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 19. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

               3)

               Chipita International SA ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc C-366/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Unabhängiger Verwaltungssenat v Salzburku ze dne 16. srpna 2004 ve věci Georg Schwarz proti Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Unabhängiger Verwaltungssenat v Salzburku ze dne 16. srpna 2004 ve věci Georg Schwarz proti Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg
   (Věc C-366/04)
   (2004/C 262/37)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Unabhängiger Verwaltungssenat v Salzburku (Rakousko) ze dne 16. srpna 2004 ve věci Georg Schwarz proti Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 23. srpna 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Unabhängiger Verwaltungssenat v Salzburku žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Je vnitrostátní přepis, schválený před účinností směrnice Rady 93/43/EHS (1) ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin, podle něhož je zakázáno nabízet k prodeji v prodejních automatech cukrovinky nebo výrobky vyrobené za použití náhražek cukru bez obalu, v rozporu s články 28 až 30 ES ve spojení s článkem 7 směrnice 93/43/EHS?

      (1)  Úř. věst L 175, s. 1.


title: Věc C-567/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Paris (Francie) dne 9. prosince 2014 – Genentech Inc. v. Hoechst GmbH, dříve Hoechst AG, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Paris (Francie) dne 9. prosince 2014 – Genentech Inc. v. Hoechst GmbH, dříve Hoechst AG, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH
      (Věc C-567/14)
      (2015/C 073/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Genentech Inc.

         Žalované: Hoechst GmbH, dříve Hoechst AG, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení článku 81 Smlouvy (nyní článek 101 Smlouvy o fungování Evropské unie) vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby byla licenční smlouva, jež ukládá držiteli licence povinnost hradit poplatky jen za využívání práv spojených s patenty, považována v případě zrušení patentů za účinnou?


title: Věc C-112/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 4. března 2015 – Kødbranchens Fællesråd zastupující Århus Slagtehus A/S a další v. Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri samt Fødevarestyrelsen

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 4. března 2015 – Kødbranchens Fællesråd zastupující Århus Slagtehus A/S a další v. Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri samt Fødevarestyrelsen
   (Věc C-112/15)
   (2015/C 146/36)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Kødbranchens Fællesråd zastupující Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S og Vejle Eksportslagteri A/S

                  Žalovaní

               :

                           1.

                           Ministeriet for Fødevarer,

                           2.

                           Landbrug og Fiskeri samt Fødevarestyrelsen

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 27 odst. 4 písm. a) ve spojení s body 1 a 2 přílohy VI nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat vykládat v tom smyslu, že členské státy nejsou při stanovování poplatku vybíraného od potravinářských podniků oprávněny zahrnout do tohoto poplatku výdaje na platy a školení státních zaměstnanců, kteří jsou zaměstnáni za účelem absolvování školení splňujícího požadavky na „úřední pomocné veterinární pracovníky“ (viz nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 (2) ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě) a kteří však před začátkem svého školení ani v jeho průběhu neprovádějí inspekci masa?

      (1)  Úř. věst. 2004 L 165, s. 1; Zvl. vyd. 03/45, s. 200.

      (2)  Úř. věst. 2004 L 139, s. 206; Zvl. vyd. 03/45, s. 75.


title: Věc C-652/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Cagliari (Itálie) dne 9. prosince 2013 – trestní řízení proti Mirkovi Sabaovi

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Cagliari (Itálie) dne 9. prosince 2013 – trestní řízení proti Mirkovi Sabaovi
   (Věc C-652/13)
   2014/C 112/27
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Cagliari

      Účastník původního řízení

   Mirko Saba

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba články 49 a násl. a články 56 a násl. SFEU a zásady stanovené Soudním dvorem Evropské unie v rozsudku ze dne 16. února 2012 [spojené věci C-72/10 a C-77/10] vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby do zadávacího řízení byly zahrnuty koncese s kratší délkou trvání než koncese vydané v minulosti, pokud dotčené zadávací řízení bylo oznámeno za účelem nápravy následků plynoucích z protiprávního vyloučení určitého počtu subjektů ze zadávacích řízení?

               2)

               Je třeba články 49 a násl. a články 56 a násl. SFEU a zásady stanovené Soudním dvorem Evropské unie v tomtéž rozsudku ze dne 16. února 2012 [spojené věci C-72/10 a C-77/10] vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby nutnost reorganizace systému prostřednictvím časového sladění konce platnosti koncesí představovala náležité příčinné odůvodnění zkrácení délky trvání koncesí nabídnutých v zadávacím řízení v porovnání s délkou trvání koncesí udělených v minulosti?


title: Věc T-172/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Novomatic v. OHIM – Simba Toys (AFRICAN SIMBA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství AFRICAN SIMBA — Starší národní obrazová ochranná známka Simba — Relativní důvod pro zamítnutí — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Novomatic v. OHIM – Simba Toys (AFRICAN SIMBA)
   (Věc T-172/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství AFRICAN SIMBA - Starší národní obrazová ochranná známka Simba - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 081/21)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Rakousko) (zástupce: W. Mosing, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth, Německo) (zástupci: O. Ruhl a C. Sachs, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. ledna 2013 (věc R 157/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Simba Toys GmbH & Co. KG a Novomatic AG.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Novomatic AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


title: Věc F-89/11: Žaloba podaná dne 18. září 2011 — ZZ v. Výbor regionů

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/45

         Žaloba podaná dne 18. září 2011 — ZZ v. Výbor regionů
   (Věc F-89/11)
   2011/C 347/85
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaný: Výbor regionů

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Výboru regionů o zamítnutí žádosti žalobce o náhradu škody za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou údajně utrpěl v rámci správního a disciplinárního řízení, předložené na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Výboru regionů č. 352/2010 ze dne 12. listopadu 2010 o zamítnutí žádosti žalobce o náhradu škody za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou údajně utrpěl v rámci správního a disciplinárního řízení, předložené dne 14. července 2010 na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu;

               —

               v případě potřeby zrušit výslovné rozhodnutí Výboru regionů ze dne 31. května 2011 o zamítnutí stížnosti, kterou žalobce podal dne 10. února 2011 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy utrpěné v důsledku nadměrné délky trvání správního a disciplinárního řízení vedených proti jeho osobě;

               —

               uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy utrpěné v důsledku pochybení a nedbalostí Výboru regionů v průběhu správního a disciplinárního řízení;

               —

               uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 41 888,68 eur jako náhradu majetkové újmy utrpěné v důsledku jeho nuceného a předčasného odchodu do důchodu;

               —

               uložit Výboru regionů zaplatit úroky z prodlení z výše uvedených částek ve výši sazby Evropské centrální banky, navýšené o dva procentní body;

               —

               uložit Výboru regionů náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-201/13: Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Rubinum v. Komise

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/21

         Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Rubinum v. Komise
   (Věc T-201/13)
   2013/C 164/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rubinum, SA (Rubí, Španělsko) (zástupci: C. Bittner a P.-C. Scheel, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Prohlásil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 288/2013 za neplatné

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uvádí žalobkyně následující:

               1)

               Porušení čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1831/2003 (1)

               V této souvislosti žalobkyně uplatňuje, že napadené nařízení se zakládá zejména na čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1831/2003 a v projednávaném případě nebyly splněny podmínky tohoto předpisu. Poukazuje zejména na skutečnost, že napadené nařízení se zakládá na domněnkách a že ve skutečnosti nebyl v dotyčném přípravku konkrétně zjištěn přenos antimikrobiální odolnosti ani produkce toxinů.

               2)

               Porušení čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1831/2003
               Na tomto místě žalobkyně uvádí, že Komise měla o její žádosti podané na základě čl. 10 odst. 2 ve spojení s článkem 7 nařízení č. 1831/2003 rozhodnout podle čl. 9 odst. 1 téhož nařízení.

               3)

               Porušení čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1831/2003
               V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že v několika povolovacích řízeních již přiměřeně a dostatečně prokázala, že doplňková látka, kterou vyrábí, nemá podle čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1831/2003 škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat nebo na životní prostředí. Komise a EFSA toto tvrzení navíc nevyvrátili.

               4)

               Porušení čl. 6 nařízení (ES) č. 178/2002 (2)

               Na tomto místě tvrdí žalobkyně v podstatě, že napadené nařízení se nezakládá na řádné a úplné analýze rizik.

               5)

               Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 178/2002
               Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné tvrdí, že Komise nemůže napadené nařízení odůvodnit ani zásadou předběžné opatrnosti podle článku 7 nařízení č. 178/2002. Krom toho uvádí, že napadené nařízení porušuje požadavky čl. 7 odst. 2 nařízení č. 178/2002 i při zohlednění zásady předběžné opatrnosti.

               6)

               Porušení základních zásad unijního práva.
               Žalobkyně vytýká v uvedené souvislosti porušení práva být slyšen, nároku na spravedlivé řízení a zásady proporcionality.

               7)

               Porušení článku 19 nařízení č. 1831/2003
               Na tomto místě je vytýkáno, že Komise nedodržela dvouměsíční lhůtu stanovenou v článku 19 nařízení č. 1831/2003 pro přezkum rozhodnutí nebo opomenutí EFSA a že rozhodla o žádosti žalobkyně o přezkum stanoviska EFSA teprve po přijetí napadeného nařízení.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat (Úř. věst. L 268, s. 29).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, s. 1).


title: Věc C-47/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 31. ledna 2012 — Kronos International Inc. v. Finanzamt Leverkusen

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 31. ledna 2012 — Kronos International Inc. v. Finanzamt Leverkusen
   (Věc C-47/12)
   2012/C 98/31
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Köln

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Kronos International Inc.

      Žalovaný: Finanzamt Leverkusen

      Předběžné otázky

               1)

               Podléhá vyloučení započtení korporační daně v důsledku toho, že byly od daně osvobozeny dividendy vyplácené kapitálovými společnostmi ve třetím státu německým kapitálovým společnostem, pro které vnitrostátní právní předpisy stanoví pouze podmínku, aby kapitálová společnost přijímající dividendy měla alespoň 10 % podíl na vyplácející kapitálové společnosti, pouze svobodě usazování ve smyslu článku 49 ve spojení s článkem 54 SFEU nebo rovněž volnému pohybu kapitálu ve smyslu článků 63 až 65 SFEU, pokud skutečný podíl kapitálové společnosti, která obdrží dividendy, činí 100 %?

               2)

               Je třeba chápat ustanovení o svobodě usazování (nyní článek 49 SFEU) a popřípadě i o volném pohybu kapitálu (do roku 1993 článek 67 Smlouvy o EHS/Smlouvy o ES, nyní články 63 až 65 SFEU) v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, podle které je při osvobození dividend zahraničních dceřiných společností od daně vyloučeno započtení a vyplácení korporační daně z těchto výplat dividend i v případě, kdy má mateřská společnost ztráty, pokud je pro vyplácení ze strany tuzemských dceřiných společností stanovena úleva prostřednictvím započtení korporační daně?

               3)

               Je třeba chápat ustanovení o svobodě usazování (nyní článek 49 SFEU) a popřípadě i o volném pohybu kapitálu (do roku 1993 článek. 67 Smlouvy o EHS/Smlouvy o ES, nyní články 63 až 65 SFEU) v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, která vylučuje započtení a vyplácení korporační daně na dividendy (pra)vnukovských společností, které byly v zemi dceřiné společnosti osvobozeny od daně a které byly (dále) vypláceny tuzemské mateřské společnosti a v Německu rovněž osvobozeny od daně, avšak u čistě tuzemských forem umožňuje případně ohledně započtení korporační daně na dividendy vnukovské společnosti u dceřiné společnosti a započtení korporační daně na dividendy dceřiné společnosti u mateřské společnosti vrácení daně, pokud má tato společnost ztráty?

               4)

               Pro případ, že je třeba použít rovněž právní úpravu o volném pohybu kapitálu, vyvstává — v závislosti na odpovědi na druhou otázku — další otázka ohledně kanadských dividend:
               Je třeba chápat nynější čl. 64 odst. 1 SFEU v tom smyslu, že umožňuje, aby Spolková republika Německo uplatňovala vnitrostátní právní úpravu a ustanovení smluv o zamezení dvojího zdanění, které se od 31. prosince 1993 obsahově v podstatě nezměnily a tím trvale vyloučila započtení kanadské korporační daně oproti dividendám, které jsou v Německu osvobozeny od daně?


title: Věc T-414/09: Usnesení Tribunálu ze dne 4. března 2010 — Henkel v. OHIM — JLO Holding (LIVE) ( Ochranná známka Společenství — Návrh na zrušení — Zpětvzetí návrhu na zrušení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/46

         Usnesení Tribunálu ze dne 4. března 2010 — Henkel v. OHIM — JLO Holding (LIVE)
   (Věc T-414/09) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Návrh na zrušení - Zpětvzetí návrhu na zrušení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2010/C 113/75
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Německo) (zástupci: původně C. Milbradt, poté C. Milbradt a H. Van Volxem, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: B. Schmidt, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: JLO Holding Company, LLC (Santa Monica, Spojené státy) (zástupce: A. Klett, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. července 2009 (věc R 609/2008-1) týkajícímu se řízení o zrušení mezi Henkel AG & Co. Kvas a JLO Holding Company, LLC.

      Výrok

               1)

               Již není namístě o projednávané žalobě rozhodovat.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


title: Věc T-428/09: Žaloba podaná dne 22. října 2009 — Berenschot Groep v. Komise

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/30

         Žaloba podaná dne 22. října 2009 — Berenschot Groep v. Komise
   (Věc T-428/09)
   2010/C 11/57
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Berenschot Groep BV (Utrecht, Nizozemsko) (zástupce: B. O’Connor, solicitor)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou;

               —

               zrušit neodůvodněné rozhodnutí Komise ze dne 11. srpna 2009, kterým nebyla nabídka podaná žalobkyní zařazena mezi sedm hospodářsky nejvýhodnějších nabídek, v důsledku čehož nebylo konsorcium vedené žalobkyní vybráno v rámci zadávacího řízení na veřejnou zakázku na služby „Kolektivní rámcová smlouva na krátkodobé služby k výlučnému užitku třetích zemí, které mají prospěch z vnější pomoci Evropské komise“;

               —

               přezkoumat průběh zadávacího řízení a obezřetnost, s jakou bylo postupováno vůči uchazečům podezřelým z podvodu;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 21. října 2009;

               —

               přijmout jakékoli další rozhodnutí, které bude Soud prvního stupně považovat za nezbytné;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se v této věci domáhá zrušení rozhodnutí žalované, kterým nebyla vybrána nabídka podaná žalobkyní, jakožto součástí konsorcia, v rámci otevřeného zadávacího řízení (EuropAid/127054/C/SER/multi) na poskytování služeb v rámci „Kolektivní rámcové smlouvy na krátkodobé služby k výlučnému užitku třetích zemí, které mají prospěch z vnější pomoci Evropské komise“ (1). Dále se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2009, kterým jí byl povolen částečný přístup k hodnotícím zprávám týkajícím se uvedeného zadávacího řízení.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně následující žalobní důvody.
   Za prvé žalobkyně tvrdí, že hodnotící výbor neohodnotil správně odborníky, které uvedla žalobkyně ve své nabídce. Podle jejího názoru se hodnotící výbor dopustil zjevně nesprávného posouzení tím, že nedostatečně ohodnotil odborníky konsorcia vedeného žalobkyní. Mimoto se žalobkyně dovolává toho, že hodnotící výbor a Komise neposkytly žádné vysvětlení ohledně systému hodnocení individuálních životopisů ani nevysvětlily, z jakého důvodu obdrželi odborníci žalobkyně tak nízká hodnocení. Pokud hodnotící výbor nepoužíval pro svá posouzení žádná objektivní kritéria, nezajistila Komise dodržení zásady rovného zacházení s uchazeči, zásad transparentnosti, poctivé hospodářské soutěže a řádné správy. Hodnotící zpráva předložená Komisí dne 21. října 2009 nedostatek informací nenapravila vzhledem k tomu, že v ní bylo uvedeno pouze konečné bodové ohodnocení, kterého žalobkyně dosáhla.
   Za druhé žalobkyně tvrdí, že Komise porušila článek 7 odst. 1 nařízení 1049/2001 (2) tím, že neodpověděla na žádost žalobkyně o přístup k dokumentům ve lhůtách stanovených tímto článkem. Dále žalobkyně uvádí, že Komise porušila zásadu řádné správy tím, že hodnotící zprávu neposkytla včas na to, aby žalobkyni umožnila řádně uplatnit své právo na základě článku 230 ES.
   Za třetí žalobkyně tvrdí, že Komise nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 94 finančního nařízení (3) a z rozhodnutí 2008/969 (4), tím, že nepřijala nezbytná opatření k ochraně integrity rozpočtu Společenství, když nezabránila tomu, aby byla dotčená zakázka přidělena uchazečům podezřelým z podvodu.

      (1)  Úř. věst. 2008/S 90-121428

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (3)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002 L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).

      (4)  Rozhodnutí Komise ze dne 16. prosince 2008 o systému včasného varování pro používání schvalujícími osobami Komise a výkonnými agenturami (Úř. věst. 2008 L 344, s. 125).


title: Věc T-359/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Heijmans Infrastructuur v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Nizozemský trh se silničním bitumenem — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Důkazní břemeno — Pokuty — Závažnost protiprávního jednání — Přičitatelnost protiprávního jednání — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu“ )

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Heijmans Infrastructuur v. Komise
   (Věc T-359/06) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Nizozemský trh se silničním bitumenem - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Důkazní břemeno - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu)
   2012/C 355/34
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Heijmans Infrastructuur BV (Rosmalen, Nizozemsko) (zástupci: původně M. Smeets a A. Van den Oord, poté M. Smeets, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Bouquet a A. Nijenhuis, zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem, F. Tuytschaeverem a L. Gyselenem, advokáty, poté A. Bouquet, A. Nijenhuis a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem a F. Tuytschaeverem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 4090 final ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] [věc COMP/F/38.456 — Bitumen (Nizozemsko)] v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně návrh na snížení částky pokuty, která jí byla uložena uvedeným rozhodnutím

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Heijmans Infrastructuur BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Věc C-166/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Melun (Francie) dne 3. dubna 2013 — Sophie Mukarubega v. Préfet de police, Préfet de la Seine-Saint-Denis

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Melun (Francie) dne 3. dubna 2013 — Sophie Mukarubega v. Préfet de police, Préfet de la Seine-Saint-Denis
   (Věc C-166/13)
   2013/C 164/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Melun

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sophie Mukarubega

      Žalovaní: Préfet de police, Préfet de la Seine-Saint-Denis

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba právo být vyslechnut v každém řízení, které je nedílnou součástí základního práva na obhajobu a je rovněž zakotveno v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, vykládat v tom smyslu, že ukládá povinnost, aby správní orgán, který hodlá přijmout rozhodnutí o navrácení neoprávněně pobývajícího cizince, umožnil dotyčnému vyjádřit se bez ohledu na to, zda má být toto rozhodnutí o navrácení vydáno po zamítnutí žádosti o povolení k pobytu či nikoli, a zejména za okolnosti, že hrozí nebezpečí skrývání se?

               2)

               Lze vzhledem k odkladnému účinku soudního řízení před správním soudem upustit od toho, aby byla neoprávněně pobývajícímu cizinci před zamýšleným nepříznivým opatřením ukládajícím jeho vyhoštění poskytnuta možnost se k němu vyjádřit?


title: Věc T-556/12: Žaloba podaná dne 21. prosince 2012 — Royalton Overseas v. OHIM — SC Romarose Invest (KAISERHOFF)

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/22

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2012 — Royalton Overseas v. OHIM — SC Romarose Invest (KAISERHOFF)
   (Věc T-556/12)
   2013/C 63/44
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Royalton Overseas Ltd (Road Town, Britské Panenské ostrovy) (zástupce: C. Năstase, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: SC Romarose Invest Srl (Bukurešť, Rumunsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 4. října 2012 ve věci R 2535/2011-1, které bylo oznámeno dne 22. října 2012.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Royalton Overseas.

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „KAISERHOFF“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 8 a 21 — zápis ochranné známky Společenství č. 9242066

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: SC Romarose Incest Srl

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis č. 110809 rumunské slovní ochranné známky „KAISERHOFF“ pro výrobky zařazené do tříd 11, 21 a 35

      Rozhodnutí námitkového oddělení: přijetí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení pravidla 50 potvrzeného pravidlem 20 odst. 7 nařízení č. 2868/95, jakož i čl. 76 odst. 1 a čl. 42 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009.


title: Věc F-126/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. listopadu 2014 – Durand v. Komise

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/62

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. listopadu 2014 – Durand v. Komise
   (Věc F-126/13) (1)

   (2015/C 007/81)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 45, 15.2.2014, s. 47.


title: Věc C-80/12: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Felixstowe Dock and Railway Company Ltd a další v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs „Řízení o předběžné otázce — Svoboda usazování — Korporační daň — Daňová úleva — Skupiny společností a konsorcia — Vnitrostátní právní předpisy umožňující převedení ztrát mezi společností, která je členem konsorcia, a společností, která je členem skupiny, jež jsou mezi sebou propojeny prostřednictvím ‚propojující společnosti‘ , která je zároveň členem dané skupiny i daného konsorcia — Podmínka, aby ‚propojující společnost‘ byla rezidentem — Diskriminace podle místa sídla společnosti — Mateřská zastřešující společnost skupiny, která je usazena ve třetím státě a která prostřednictvím společností usazených ve třetích státech vlastní společnosti usilující o vzájemné převádění ztrát“

text:
               26.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 159/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Felixstowe Dock and Railway Company Ltd a další v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-80/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Korporační daň - Daňová úleva - Skupiny společností a konsorcia - Vnitrostátní právní předpisy umožňující převedení ztrát mezi společností, která je členem konsorcia, a společností, která je členem skupiny, jež jsou mezi sebou propojeny prostřednictvím ‚propojující společnosti‘, která je zároveň členem dané skupiny i daného konsorcia - Podmínka, aby ‚propojující společnost‘ byla rezidentem - Diskriminace podle místa sídla společnosti - Mateřská zastřešující společnost skupiny, která je usazena ve třetím státě a která prostřednictvím společností usazených ve třetích státech vlastní společnosti usilující o vzájemné převádění ztrát“)
   2014/C 159/02
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, WPCS (UK) Finance Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc

      Žalovaná: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Výklad článků 49 SFEU a 54 SFEU – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Daň z příjmů právnických osob – Daňová úleva – Vnitrostátní právní předpisy umožňující převedení ztrát generovaných společností usazenou ve Spojeném království, která je členem konsorcia, na společnost usazenou v tomto členském státě, která je členem skupiny podniků, pod podmínkou, že jsou tyto dvě společnosti propojeny prostřednictvím propojující společnosti, která je zároveň členem skupiny podniků i konsorcia – Propojující společnost, která musí být usazená ve Spojeném království nebo vykonávat obchodní činnost ve Spojeném království prostřednictvím zde usazené stálé provozovny

      Výrok

   Články 49 SFEU a 54 SFEU je třeba vykládat v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které připouštějí možnost, aby na společnost-rezidenta, která je členem skupiny, byly převedeny ztráty generované jinou společností-rezidentem, která je členem konsorcia, jestliže je i „propojující společnost“, která je zároveň členem této skupiny i tohoto konsorcia, rezidentem v uvedeném členském státě, bez ohledu na to, kde jsou rezidenty společnosti, jež samy nebo prostřednictvím zprostředkovatelských společností vlastní kapitál propojující společnosti a ostatních společností dotčených převáděním ztrát, ale které vylučují takovou možnost v případě, že propojující společnost je usazena v jiném členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


title: Věc C-444/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. října 2008 Região autónoma dos Açores proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-37/04, Região autónoma dos Açores v. Rada Evropské unie

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. října 2008 Região autónoma dos Açores proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-37/04, Região autónoma dos Açores v. Rada Evropské unie
   (Věc C-444/08 P)
   (2008/C 327/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Região autónoma dos Açores (zástupci: M. Renouf, Solicitor, C. Bryant, Solicitor, H. Mercer QC)

      Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství, Španělské království, Seas at Risk VZW, WWF – World Wide Fund for Nature, Stichting Greenpeace Council
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)
   Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2008 ve věci T-37/04;

               —

               prohlásil žalobu ve věci T-37/04 za přípustnou;

               —

               zrušil články 3 a 11 a přílohu nařízení Rady č. 1954/2003 (1) v rozsahu, ve kterém: a) stanoví, že intenzita rybolovu podle nařízení se určí pouze odkazem na cílové druhy a oblasti ICES nebo divize CECAF, ale nikoli také odkazem na typ použitého rybářského vybavení, pevného nebo vlečeného; a b) vylučuje hlubinné druhy (tj. takové při dně žijící druhy, na které se vztahuje nařízení č. 2347/2002 (2)) z rozsahu působnosti článků 3 a 11 nařízení Rady č. 1954/2003.

               —

               zrušil článek 15 nařízení Rady č. 1954/2003 v rozsahu, ve kterém zrušení nařízení č. 685/95 (3) a nařízení č. 2027/95 (4): a) zbavuje i) Společenství pravomoci určovat intenzitu rybolovu nejenom odkazem na cílové druhy a oblasti ICES nebo divize CECAF, ale také odkazem na typ použitého rybářského vybavení, a ii) možnosti určit intenzity rybolovu jak tomu bylo na základě nařízení č. 2027/95; b) zbavuje i) pravomoci určit maximální roční intenzitu rybolovu v oblasti ohledně hlubinných druhů (tj. takových při dně žijících druhů, na které se vztahuje nařízení č. 2347/2002) a ii) možnosti určit maximální roční intenzitu rybolovu jak tomu bylo na základě nařízení č. 2027/95; c) ruší zákaz přístupu španělských plavidel do Azorských vod za účelem lovu tuňáků nebo druhů podobných tuňákovi;

               —

               zrušil čl. 5 odst. 1 nařízení Rady č. 1954/2003 v rozsahu, ve kterém nezachovává zákaz přístupu španělských plavidel do vod Azorských vod za účelem lovu tuňáků nebo druhů podobných tuňákovi;

               —

               vrátil věc zpět Soudu prvního stupně, pokud Soudní dvůr dojde k závěru, že stav řízení mu neumožňuje vydat konečné rozhodnutí, a

               —

               nařídil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených Região autónoma dos Açores (autonomní region Azory) jak ohledně řízení na prvním stupni, tak i tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatel se na podporu svého kasačního opravného prostředku proti výše uvedenému rozsudku Soudu prvního stupně dovolává sedmi žalobních důvodů.
   Zaprvé, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že ochrana, kterou má navrhovatel na základě čl. 299 odst. 1 ES nepostačuje k tomu, aby bylo stanoveno, že navrhovatel je osobně dotčený napadenými ustanoveními.
   Zadruhé, že Soud prvního stupně došel k nesprávnému závěru, že pouze členské státy a nikoli regionální orgány mají právo hájit obecný zájem svého území.
   Zatřetí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nerozlišoval mezi environmentálními a hospodářskými úvahami.
   Začtvrté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že napadená ustanovení nebudou mít škodlivé účinky na populace ryb a na mořské životní prostředí na Azorech, a tudíž na přežití rybářského odvětví v regionu.
   Zapáté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že účinek napadených ustanovení na legislativní a výkonné pravomoci navrhovatele nečiní navrhovatele osobně dotčeným ustanoveními.
   Zašesté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že žaloba navrhovatele není přípustná na základě toho, že neexistují jiné účinné opravné prostředky, které by měl navrhovatel k dispozici.
   Zasedmé, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že neposoudil faktory, kterých se navrhovatel dovolával, jak kumulativně, tak i odděleně.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 a zrušují nařízení (ES) č. 685/95 a (ES) č. 2027/95 (Úř. věst. L 289, s. 1; Zvl. vyd., 04/06, s. 44)

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 2347/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se stanoví zvláštní podmínky přístupu k rybolovu hlubinných populací a s tím spojené požadavky (Úř. věst. L 351, s. 6; Zvl. vyd., 04/05, s. 391)

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 685/95 ze dne 27. března 1995 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 71, s. 5; Zvl. vyd., 04/02, s. 204)

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 2027/95 ze dne 15. června 1995 o zavedení režimu řízení intenzity rybolovu týkající se některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd., 04/02, s. 224)


title: Věc C-137/15: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónama del País Vasco – Španělsko) – María Pilar Plaza Bravo v. Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Směrnice 79/7/EHS — Článek 4 odst. 1 — Rovné zacházení pro pracovníky a pracovnice — Pracovníci pracující na částečný úvazek, z velké části ženy — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví maximální výši dávky v nezaměstnanosti — Právní úprava, která při výpočtu této výše používá poměr mezi pracovní dobou dotyčných pracovníků na částečný úvazek a pracovní dobou pracovníků na plný úvazek“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/19

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónama del País Vasco – Španělsko) – María Pilar Plaza Bravo v. Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava
   (Věc C-137/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Směrnice 79/7/EHS - Článek 4 odst. 1 - Rovné zacházení pro pracovníky a pracovnice - Pracovníci pracující na částečný úvazek, z velké části ženy - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví maximální výši dávky v nezaměstnanosti - Právní úprava, která při výpočtu této výše používá poměr mezi pracovní dobou dotyčných pracovníků na částečný úvazek a pracovní dobou pracovníků na plný úvazek“)
   (2016/C 038/27)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónama del País Vasco

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: María Pilar Plaza Bravo

      Odpůrkyně: Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

      Výrok

   Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení nebrání za takových okolností, jaké nastaly v původním řízení, vnitrostátní právní úpravě, podle níž se pro výpočet dávky v úplné nezaměstnanosti odvozené od ztráty jediného zaměstnání na částečný úvazek použije na zákonem stanovenou maximální výši redukční koeficient týkající se práce na částečný úvazek, který odpovídá procentnímu podílu pracovní doby práce na částečný úvazek ve vztahu k pracovní době srovnatelného pracovníka vykonávajícího práci na plný úvazek.

      (1)  Úř. věst. C 178, 1.6.215.


title: Věc C-245/12: Žaloba podaná dne 16. května 2012 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/8

         Žaloba podaná dne 16. května 2012 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-245/12)
   2012/C 200/15
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, B. Simon a K. Herrmann)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala, nebo každopádně Komisi nesdělila právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského Parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 26 odst. 1 této směrnice;

               —

               uložit Polské republice penále podle čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu porušení povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2008/56/ES, a to ve výši 93 492 eur denně ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2008/56/ES uplynula dne 15. července 2010.

      (1)  Úř. věst. L 164, s. 19.


title: Věc C-186/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem správního oddělení Conseil d'Etat (Belgie) ze dne 1. dubna 2004 ve věci P. Housieaux proti Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale podporovaným Société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I) a SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.)

text:
               12.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem správního oddělení Conseil d'Etat (Belgie) ze dne 1. dubna 2004 ve věci P. Housieaux proti Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale podporovaným Société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I) a SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.)
   (Věc C-186/04)
   (2004/C 156/14)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem správního oddělení Conseil d'Etat (Belgie) ze dne 1. dubna 2004 ve věci P. Housieaux proti Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale podporovaným Société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I) a SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.), předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Správní oddělení Conseil d'Etat (Belgie) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Je v čl. 3 odst. 4 směrnice Rady 90/313/EHS ze dne 7. června 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí (1) dvouměsíční lhůta lhůtou pořádkovou, tedy pouze indikativní pro orgán, kterému je žádost o informaci určena, nebo jde o závaznou lhůtu, kterou musí tento orgán dodržet?

               2.

               Za předpokladu, že dvouměsíční lhůta je lhůtou závaznou a že ke dni uplynutí této lhůty orgán, kterému byla žádost o informaci určena, nepřijal žádné rozhodnutí, co se rozumí „rozhodnutím“ uvedeným v článku 4 in fine uvedené směrnice, které může být soudně či správně přezkoumáno „ve shodě s platnými vnitrostátními předpisy“?

               3.

               Zakazují čl. 3 odst. 4 a čl. 4 uvedené směrnice, aby „platné vnitrostátní předpisy“ vykládaly nevyjádření se orgánu, u kterého byla podána žádost o informaci, přičemž se nevyjádřil po dobu dvou měsíců uvedených v čl. 3 odst. 4 směrnice, jako konkludentní rozhodnutí o zamítnutí žádosti, rozhodnutí, které tedy není odůvodněno, ale může být předmětem soudního nebo správního přezkoumání podle článku 4?

               4.

               Za předpokladu, že dvouměsíční lhůta uvedená v čl. 3 odst. 4 směrnice je pořádkovou lhůtou, brání čl. 3 odst. 4 a čl. 4 směrnice tomu, aby „vnitrostátní právní předpisy“ mohly stanovit pro žadatele o informaci možnost vyzvat orgán, aby odpověděl na jeho žádost o informaci v určité lhůtě a pokud se tak nestane, bude trvající nevyjádření se orgánu považováno za konkludentní rozhodnutí o zamítnutí poskytnout informaci, rozhodnutí, které může být předmětem přezkoumání v rámci správního soudnictví?

      (1)  Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 56.


title: Věc T-42/12: Žaloba podaná dne 1. února 2012 — Bateni v. Rada

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/23

         Žaloba podaná dne 1. února 2012 — Bateni v. Rada
   (Věc T-42/12)
   2012/C 98/39
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Naser Bateni (Hamburk, Německo) (zástupci: J. Kienzle a M. Schlingmann, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (1) a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (2);

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení a konkrétně náklady řízení vzniklé žalobci.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení práv žalobce na obhajobu

                           —

                           Rada porušila práva žalobce na účinnou soudní ochranu a zejména povinnost uvést odůvodnění tím, že neuvedla dostatečné odůvodnění zařazení žalobce do přílohy napadeného rozhodnutí a napadeného nařízení;

                           —

                           Rada neodpověděla na výslovnou výzvu žalobce, aby uvedla důvody nebo hlediska a předložila odpovídající důvody, které by odůvodňovaly zařazení žalobce do přílohy napadeného rozhodnutí a napadeného nařízení;

                           —

                           Rada se dopustila porušení práva žalobce na to být vyslechnut tím, že mu neposkytla možnost stanovenou čl. 23 odst. 3 a 4 napadeného rozhodnutí a čl. 36 odst. 3 a 4 napadeného nařízení vyjádřit se k zařazení do sankčních seznamů a mít možnost přezkumu prováděného Radou.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence důvodu pro zařazení žalobce do sankčního seznamu

                           —

                           důvody uvedené Radou pro zařazení žalobce na sankční seznamy neumožňuje identifikovat právní základ, o který se Rada právě opírá;

                           —

                           činnost žalobce, která byla vykonávána pouze do března 2008, nemůže odůvodnit jeho zapsání na sankční seznamy v prosinci roku 2011;

                           —

                           činnost žalobce jakožto ředitele Hanseatic Trade Trust & Shipping (HTTS) GmbH neodůvodňovala jeho zapsání na sankční seznamy zejména proto, že Tribunál Evropské unie zrušil nařízení (EU) č. 961/2010 (3) v rozsahu, v němž se týkalo společnosti HTTS GmbH;

                           —

                           pouhá skutečnost, že žalobce byl ředitelem britské společnosti, která byla mezitím zrušena, neumožňuje dospět k závěru, že existoval byť jen jeden z nezbytných důvodů uvedených v čl. 20 odst. 1 rozhodnutí 2010/413/CFSP (4) nebo čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010 pro zapsání žalobce do sankčních seznamů.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení základního práva žalobce na respektování vlastnictví

                           —

                           zapsání žalobce do sankčních seznamů představovalo neodůvodněný zásah do jeho základního práva na vlastnictví, protože žalobce, z důvodu nedostatečného odůvodnění poskytnutého Radou, nemohl vědět, z jakého důvodu byl zařazen na seznam osob dotčených sankcemi;

                           —

                           zapsání žalobce do sankčních seznamů bylo zjevně nepřiměřené pro dosažení cílů sledovaných rozhodnutím 2010/413/SZBP a nařízení č. 961/2010 a krom toho představuje nepřiměřený zásah do jeho vlastnických práv.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11).

      (3)  Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1).

      (4)  2010/413/CFSP: Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).


title: Věc T-326/12: Žaloba podaná dne 25. července 2012 — Salim Georges Al Toun a Al Toun Group v. Rada

text:
               13.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/8

         Žaloba podaná dne 25. července 2012 — Salim Georges Al Toun a Al Toun Group v. Rada
   (Věc T-326/12)
   2012/C 311/10
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Salim Georges Al Toun a Al Toun Group (zástupce: S. Koev, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil projednávanou žalobu v celém rozsahu za přípustnou a opodstatněnou a vyhověl všem žalobním důvodům;

               —

               umožnil projednání žaloby ve zrychleném řízení;

               —

               konstatoval, že napadené akty mohou být zčásti prohlášeny za neplatné, neboť část aktu, kterou je možné prohlásit za neplatnou, lze oddělit od aktu jako celku;

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/782/SZBP ze dne 1. prosince 2011 o omezujících opatřeních vůči Sýrii a prováděcí rozhodnutí Rady 2012/256/SZBP ze dne 14. května 2012 v rozsahu, v němž se v seznamu v příloze rozhodnutí 2011/782/SZBP uvádí Salim Al Toun a Al Toun Group;

               —

               zrušil nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 410/2012 v rozsahu, v němž se v seznamu v příloze II nařízení (EU) č. 36/2012 uvádí Salim Al Toun a Al Toun Group;

               —

               uložil Radě náhradu veškerých nákladů řízení žalobců jakož i výdajů, odměn a ostatních nákladů souvisejících s jejich ochranou v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci šest žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z podstatného porušení práv obhajoby a práva na spravedlivý proces, neboť žalobcům nebyly napadené akty, o kterých se dozvěděli z médií, doručeny a nebyly jim předloženy žádné relevantní důkazy či záchytné body, které by odůvodňovaly jejich uvedení na seznam osob, na které byly uvaleny sankce. V této souvislosti nese důkazní břemeno Rada, která musí odůvodnit uložení restriktivních opatření.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění; tím, že se Rada v napadených aktech omezila na neodůvodněné tvrzení, porušila tuto povinnost, uloženou orgánům Evropské unie na základě článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen EÚLPS), článku 296 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie. V této souvislosti se poukazuje na uplatnění neurčitého pojmu účasti na systému, pro který neobsahují akty Rady týkající se situace v Sýrii žádnou zákonnou definici. Pokud neexistuje jasné a přesné odůvodnění Rady, nemůže Soudní dvůr přezkoumat legalitu napadených aktů.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva na účinnou soudní ochranu, neboť přístup k takové ochraně uvedené v článcích 6 a 13 EÚLPS, článku 215 Smlouvy o fungování Evropské unie a v článcích 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie je znemožněn porušením povinnosti uvést odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení Rady, neboť žalobce Salim Al Toun byl nesprávně identifikován jako venezuelský státní příslušník, což neodpovídalo okolnostem, a Al Toun Group se od svého založení nikdy nepodílela na obchodování s ropou či s ropnými produkty, jak je tvrzeno v napadených aktech.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva zakotveného v článku 1 Dodatkového protokolu Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie, zásady proporcionality a svobody podnikání, neboť Rada svým rozhodnutím 2012/256/SZBP a nařízením (EU) č. 410/2012 protiprávně odňala žalobcům možnost pokojně užívat svůj majetek, což ohrožuje jejich existenci a jejich fyzické přežití.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází ze závažného porušení práva zakotveného v článku 8 a v čl. 10 odst. 2 EÚLPS na ochranu dobré pověsti, neboť uvedení jmen žalobců v napadených aktech protiprávně zničilo jejich prestiž v syrské společnosti, v jejich okruhu přátel, v náboženské komunitě a vůči jejich obchodním partnerům.


title: Věc T-126/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2013 — Itálie v. Komise ( „Jazykový režim — Oznámení o otevřeném výběrovém řízení na místa administrátorů — Zveřejnění úplného znění ve třech úředních jazycích — Informace týkající se oznámení o otevřeném výběrovém řízení — Zveřejnění ve všech úředních jazycích — Jazyk, ve kterém probíhají zkoušky — Výběr druhého jazyka ze tří úředních jazyků“ )

text:
               26.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2013 — Itálie v. Komise
   (Věc T-126/09) (1)

   (Jazykový režim - Oznámení o otevřeném výběrovém řízení na místa administrátorů - Zveřejnění úplného znění ve třech úředních jazycích - Informace týkající se oznámení o otevřeném výběrovém řízení - Zveřejnění ve všech úředních jazycích - Jazyk, ve kterém probíhají zkoušky - Výběr druhého jazyka ze tří úředních jazyků)
   2013/C 313/34
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a J. Baquero Cruz, poté J. Curall a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/144/09 v oblasti veřejného zdraví, EPSO/AD/145/09 v oblasti bezpečnost potravin (politika a právní předpisy) a EPSO/AD/146/09 v oblasti bezpečnosti potravin (inspekce, kontrola a hodnocení) pro vytvoření seznamu kandidátů vhodných na přijetí na místa administrátorů (AD 5) bulharské, kyperské, estonské, maďarské, lotyšské, litevské, maltské, polské, rumunské, slovenské, slovinské a české státní příslušnosti, zveřejněných v německém, anglickém a francouzském znění v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. ledna 2009 (Úř. věst. C 9 A, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/144/09 v oblasti veřejného zdraví, EPSO/AD/145/09 v oblasti bezpečnost potravin (politika a právní předpisy) a EPSO/AD/146/09 v oblasti bezpečnosti potravin (inspekce, kontrola a hodnocení) pro vytvoření seznamu kandidátů vhodných na přijetí na místa administrátorů (AD 5) bulharské, kyperské, estonské, maďarské, lotyšské, litevské, maltské, polské, rumunské, slovenské, slovinské a české státní příslušnosti, zveřejněná v německém, anglickém a francouzském znění v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. ledna 2009, se zrušují.

               2)

               Italská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 6.6.2009.


title: Přidělení soudců k senátům

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/2

         Přidělení soudců k senátům
   (2015/C 354/02)
   Dne 8. října 2015 rozhodla plenární konference Tribunálu v návaznosti na nástup soudce I. S. Forrestera do funkce o změně rozhodnutí Tribunálu ze dne 23. října 2013 (1) o přidělení soudců k senátům.
   Na období od 8. října 2015 do 31. srpna 2016 je přidělení soudců k senátům následující:

         I. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   H. Kanninen, předseda senátu, I. Pelikánová, E. Buttigieg, S. Gervasoni a L. Madise, soudci.

         1. senát, v němž zasedají tři soudci:

   H. Kanninen, předseda senátu;
   I. Pelikánová, soudkyně;
   E. Buttigieg, soudce.

         II. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   E. Martins Ribeiro, předsedkyně senátu, E. Bieliūnas, S. Gervasoni, L. Madise a I. S. Forrester, soudci.

         2. senát, v němž zasedají tři soudci:

   E. Martins Ribeiro, předsedkyně senátu;
   S. Gervasoni, soudce;
   L. Madise, soudce.

         III. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   S. Papasavvas, předseda senátu, I. Labucka, E. Bieliūnas, V. Kreuschitz a I. S. Forrester, soudci.

         3. senát, v němž zasedají tři soudci:

   S. Papasavvas, předseda senátu;
   N. J. Forwood, soudce;
   I. S. Forrester, soudce.

         IV. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   M. Prek, předseda senátu, I. Labucka, J. Schwarcz, V. Tomljenović a V. Kreuschitz, soudci.

         4. senát, v němž zasedají tři soudci:

   M. Prek, předseda senátu;
   I. Labucka, soudkyně;
   V. Kreuschitz, soudce.

         V. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   A. Dittrich, předseda senátu, F. Dehousse, J. Schwarcz, V. Tomljenović a A. M. Collins, soudci.

         5. senát, v němž zasedají tři soudci:

   A. Dittrich, předseda senátu;
   J. Schwarcz, soudce;
   V. Tomljenović, soudkyně.

         VI. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   S. Frimodt Nielsen, předseda senátu, F. Dehousse, I. Wiszniewska-Białecka, A. M. Collins a I. Ulloa Rubio, soudci.

         6. senát, v němž zasedají tři soudci:

   S. Frimodt Nielsen, předseda senátu;
   F. Dehousse, soudce;
   A. M. Collins, soudce.

         VII. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   M. van der Woude, předseda senátu, I. Wiszniewska-Białecka, M. Kančeva, C. Wetter et I. Ulloa Rubio, soudci.

         7. senát, v němž zasedají tři soudci:

   M. van der Woude, předseda senátu;
   I. Wiszniewska-Białecka, soudkyně;
   I. Ulloa Rubio, soudce.

         VIII. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   D. Gratsias, předseda senátu, O. Czúcz, O. Popescu, M. Kančeva a C. Wetter, soudci.

         8. senát, v němž zasedají tři soudci:

   D. Gratsias, předseda senátu;
   M. Kančeva, soudkyně;
   C. Wetter, soudce.

         IX. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:

   G. Berardis, předseda senátu, O. Czúcz, I. Pelikánová, O. Popescu a E. Buttigieg, soudci.

         9. senát, v němž zasedají tři soudci:

   G. Berardis, předseda senátu;
   O. Czúcz, soudce;
   O. Popescu, soudce.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013, s. 2.


title: Výmaz věci C-457/04

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/34

         Výmaz věci C-457/04 (1)

   (2005/C 182/63)

      (Jednací jazyk: portugalština)

   Usnesením ze dne 7. dubna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-457/04, Komise Evropských společenství proti Portugalské republice.

      (1)  Úř. věst. C 6, 8.1.2005


title: Věc T-764/16: Žaloba podaná dne 3. listopadu 2016 – Paulini v. ECB

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/42

         Žaloba podaná dne 3. listopadu 2016 – Paulini v. ECB
   (Věc T-764/16)
   (2017/C 014/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jörn Paulini (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 15. prosince 2015 ve znění ze dne 10. února 2016, kterým byla žalobci sdělena odměna, jež mu byla přiznána v rámci ročního přehodnocení platů a příspěvků (dále jen „RPPP“) za rok 2015;

               —

               přiznal žalobci náhradu majetkové újmy popsané v bodech 99 až 103 žaloby;

               —

               přiznal žalobci náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěl, odhadované na 10 000 eur;

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti pokynů pro RPPP z roku 2015, jelikož jsou v rozporu se zásadou zákazu diskriminace, článkem 51 pracovního řádu a články 12 a 21 Listiny základních práv Evropské unie. Žalobce podpůrně uplatňuje protiprávnost napadeného rozhodnutí, jelikož je v rozporu s pokyny z roku 2015 a je stiženo zjevně nesprávným posouzením.
               Žalobce má za to, že pokyny z roku 2015 jsou protiprávní, něboť znevýhodňují zaměstnance, kteří jsou jen omezeně k dispozici útvaru, k němuž jsou přiděleni, z důvodů, které nemohou objektivně ovlivnit, jako například pracovní volno z důvodu nemoci, částečný úvazek z důvodu invalidity nebo zproštění služebních povinností z důvodu působení ve výboru zaměstnanců (nebo kombinace těchto důvodů), oproti kolegům, kteří jsou útvaru, jemuž jsou přiděleni, k dispozici na plný úvazek. Napadené rozhodnutí, které bylo přijato na základě protiprávních pokynů pro RPPP, je tudíž rovněž protiprávní.
               I kdyby byly pokyny z roku 2015 považovány za pokyny, které jsou v souladu s právem, má žalobce nicméně za to, že napadené rozhodnutí porušuje tyto pokyny, neboť doby nepřítomnosti byly v jeho případě použity jako diskriminující skutečnost, zatímco měly být vyloženy pozitivně, což by umožnilo ovlivnit odměnu na základě RPPP pozitivně. Má za to, že vzhledem k tomu, že všechny skutečnosti měly být posouzeny podle pokynů z roku 2015, měly zjevně vést k vyšší odměně na základě RPPP.

               2.

               Druhý žalobní důvod, který ve vztahu k použití vzorce na zastupování zaměstnanců, jež odůvodňuje zproštění služebních povinností, vychází z protiprávnosti napadeného rozodnutí, jelikož neprovedlo neutralizaci nepřítomností z důvodu pracovního volna z důvodu nemoci, a porušuje tudíž rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008, zásadu zákazu diskriminace, články 12 a 21 Listiny a článek 51 pracovního řádu. Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 neumožňovalo neutralizaci pracovního volna z důvodu nemoci, žalobce se podpůrně dovolává protiprávnosti v tomto ohledu rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008.
               Žalobce má za to, že ECB měla neutralizovat jeho nepřítomnost z důvodu pracovního volna z důvodu nemoci, jak vyplývá z jeho zproštění služebních povinností v lednu a únoru 2015, při výpočtu jeho odměny na základě RPPP za jeho činnost jakožto člena výboru zaměstnanců použitím vzorce stanoveným v rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008.
               Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 neobsahovalo tuto možnost, podpůrně zpochybňuje žalobce projednávanou žalobou jeho soulad s právem, neboť členové výboru zaměstnanců, jímž muselo být znovu uděleno zproštění služebních povinností z důvodu nepřítomnosti zdravotního původu, jsou zněvýhodněni oproti svým kolegům pracujícím na plný úvazek, navzdory podobným výkonům nebo výsledkům a jsou znevýhodněni z důvodu jejich činnosti ve výboru zaměstanců.

               3.

               Třetí žalobní důvod, který ve vztahu k praxi zaokrouhlování, vychází z porušení rozhodnutí ECB ze dne 18. prosince 2008, jelikož uvedené rozhodnutí nedovoluje zaokrouhlování u členů výboru zaměstnanců. Kdyby rozhodnutí umožňovalo zaokrouhlování u členů výboru zaměstanců, podpůrně tvrdí, že by bylo zjevně neodůvodněné a nenáležité v tomto ohledu.
               V rámci třetího žalobního důvodu žalobce zpochybňuje soulad rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 s právem, pokud by toto rozhodnutí bylo vyloženo v tom smyslu, že neopravňuje ECB k tomu, aby neutralizovala pracovní volno z důvodu nemoci žalobce použitím vzorce stanoveného pro výpočet odměn na základě RPPP. V tomto žalobním důvodu zpochybňuje jen v tomto ohledu soulad tohoto rozhodnutí s právem. Má kromě toho za to, že ECB uplatňuje praxi spočívající v zaokrouhlování výsledku vzorce, aby je mohla přeměnit na indexové body, které jsou poté znovu přeměněny na zaokrouhlené body vyjádřené procentním poměrem, aby určila zvýšení platu přiznané členu výboru zaměstnanců.
               Žalobce zpochybňuje tuto praxi, která nemá žádný právní základ v použitelných pravidlech, ani v rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008. Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 mělo být vyloženo jako rozhodnutí, které umožňuje zaokrouhlování odměn přiznaných na základě RPPP členům výboru zaměstnanců, žalobce podpůrně tvrdí, že toto rozhodnutí je v tomto ohledu protiprávní, neboť je zjevně neodůvodněné a nenáležité.


title: Věc T-255/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2015 – Itálie v. Komise „EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Paušální finanční opravy — Přímé platby — Podmíněnost — Podpory na zpracování citrusových plodů — Akreditační kritéria platební agentury“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2015 – Itálie v. Komise
   (Věc T-255/13) (1)

   („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Paušální finanční opravy - Přímé platby - Podmíněnost - Podpory na zpracování citrusových plodů - Akreditační kritéria platební agentury“)
   (2016/C 007/25)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Tidore a M. Salvatorelli, avvocati dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a P. Rossi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2013/123/EU ze dne 26. února 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 67, s. 20), v rozsahu, v němž obsahuje paušální finanční opravy týkající se výdajů vynaložených Italskou republikou.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Italská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 178, 22.6.2013.