title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010. # Gábor Bartha proti Evropské komisi. # Veřejná služba - Úředníci - Všeobecné výběrové řízení. # Věc F-50/08.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE(prvního senátu)

      23. listopadu 2010 (*)

      „Veřejná služba – Úředníci – Otevřené výběrové řízení – Nezařazení na seznam kandidátů vhodných pro přijetí – Vyvážené zastoupení obou pohlaví ve výběrových komisích“
      Ve věci F-50/08,
      jejímž předmětem je žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE,
      Gábor Bartha, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený P. Homokim, advokát,

      žalobce,
      proti
      Evropské komisi, zastoupené J. Currallem, V. Bottkou a A. Siposem, jako zmocněnci,

      žalované,
      SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (první senát),
      ve složení S. Gervasoni, předseda, H. Kreppel (zpravodaj) a H. Tagaras, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: W. Hakenberg,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 19. května 2008 se G. Bartha v podstatě domáhá toho, aby bylo zrušeno rozhodnutí výběrové
         komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/56/06, kterým byl informován o svém neúspěchu u zkoušek v rámci tohoto výběrového
         řízení, a aby bylo Komisi Evropských společenství uloženo nahradit újmu, která mu tímto rozhodnutím vznikla.

       Právní rámec
      2        Článek 3 přílohy III služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) stanoví:

      „Výběrová komise se skládá z předsedy jmenovaného orgánem oprávněným ke jmenování a ze členů jmenovaných orgánem oprávněným
         ke jmenování a výborem zaměstnanců, přičemž každý jmenuje stejný počet.

      U otevřených výběrových řízení společných pro dva nebo několik orgánů se výběrová komise skládá z předsedy jmenovaného orgánem
         oprávněným ke jmenování uvedeným v čl. 2 odst. 2 služebního řádu, členů jmenovaných na návrh jednotlivých orgánů orgánem oprávněným
         ke jmenování uvedeným v čl. 2 odst. 2 služebního řádu a členů jmenovaných dohodou mezi výbory zaměstnanců jednotlivých orgánů
         na základě pravidel rovného zastoupení.

      Výběrové komisi může v průběhu některých zkoušek pomáhat jedna nebo více osob s poradní funkcí.
      Členové výběrové komise se vybírají z řad úředníků, jejichž funkční skupina a platová třída není menší než funkční skupina
         a platová třída obsazovaného místa.

      Jestliže se výběrová komise skládá z více než čtyř členů, pak je každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma členy.“
       Skutkový základ sporu
      3        Dne 25. července 2006 zveřejnil Evropský úřad pro výběr personálu (EPSO) oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/56/06
         na vytvoření seznamu kandidátů vhodných pro přijetí na místa administrátorů v platové třídě AD 5 maďarské státní příslušnosti
         (Úř. věst. C 172 A, s. 3, dále jen „oznámení o výběrovém řízení“).

      4        Toto výběrové řízení zahrnovalo čtyři obory, a sice „Evropská veřejná správa/lidské zdroje“, „Právo“, „Ekonomie“ a „Mikroekonomie/business
         administration“.

      5        Počet úspěšných kandidátů v oboru „Právo“ byl stanoven na deset.

      6        Žalobce se přihlásil do výběrového řízení EPSO/AD/56/06 a při zápisu si zvolil obor „Právo“.

      7        Žalobce uspěl ve vstupních testech pořádaných za účelem provedení předběžného výběru kandidátů, následně absolvoval tři písemné
         zkoušky stanovené v oznámení o výběrovém řízení a poté absolvoval ústní zkoušku vyhrazenou pro kandidáty vybrané na základě
         písemných zkoušek.

      8        Dopisem ze dne 19. listopadu 2007 předseda výběrové komise žalobci sdělil, že jeho jméno nemohlo být zařazeno na seznam kandidátů
         vhodných pro přijetí, protože celková známka, kterou dotyčný získal za všechny písemné zkoušky a za ústní zkoušku dohromady,
         byla nižší než známka, kterou získalo prvních deset úspěšných kandidátů ve výběrovém řízení (obor „Právo“).

      9        Dopisem ze dne 22. listopadu 2007 požádal žalobce o přezkum rozhodnutí o svém nezařazení na seznam kandidátů vhodných pro
         přijetí.

      10      Vzhledem k tomu, že žalobce neobdržel požadované dokumenty ani informace, zopakoval svou žádost elektronickou poštou zaslanou
         úřadu EPSO dne 10. prosince 2007.

      11      Dne 20. prosince 2007 zaslal EPSO žalobci kopii jeho písemných zkoušek b) a c) a rovněž kopii odpovídajících hodnotících archů.

      12      Dopisem ze dne 7. ledna 2008 žalobce s ohledem na dokumenty, které mu EPSO poskytl, doplnil výtky, které původně obsahovala
         jeho žádost o přezkum.

      13      Rozhodnutím ze dne 23. ledna 2008 předseda výběrové komise žádost o přezkum zamítl.

      14      E-mailem zaslaným úřadu EPSO dne 25. ledna 2008 žalobce zpochybnil obsah rozhodnutí ze dne 23. ledna 2008.

      15      Rozhodnutím ze dne 31. března 2008 předseda výběrové komise potvrdil rozhodnutí, kterým bylo zamítnuto zařazení žalobce na
         seznam kandidátů vhodných pro přijetí.

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      16      Žaloba byla podána dne 19. května 2008.

      17      Žalobce navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil rozhodnutí ze dne 19. listopadu 2007;
      –        zrušil rozhodnutí ze dne 23. ledna 2008;
      –        zrušil rozhodnutí ze dne 31. března 2008;
      –        uložil Komisi náhradu újmy, která je výsledkem protiprávnosti výše uvedených rozhodnutí;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      18      Komise navrhuje, aby Soud:

      –        žalobu zamítl;
      –        uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
      19      V dokumentu nazvaném „Změna návrhu“, na který Soud pohlížel jako na repliku, žalobce dále navrhl, aby Soud:

      –        uložil Komisi zaplatit mu jako náhradu majetkové újmy částku 924 eur za každý uplynulý měsíc od 31. března 2008 do vynesení
         tohoto rozsudku;

      –        uložil Komisi zaplatit mu jako náhradu nemajetkové újmy částku 10 000 eur;
      –        nařídil EPSO přijmout nové rozhodnutí, kterým nahradí rozhodnutí ze dne 19. listopadu 2007.
      20      Komise ve své duplice opětovně navrhla, aby Soud:

      –        žalobcovu žalobu zamítl;
      –        uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
      21      Podle čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soud se souhlasem účastníků řízení rozhodl, že rozhodne bez jednání.

       Právní otázky
      A –  K návrhovým žádáním znějícím na zrušení
      1.     Úvodní poznámky k předmětu návrhových žádání znějících na zrušení
      22      Je třeba připomenout, že podle judikatury platí, že žádá-li kandidát ve výběrovém řízení o přezkum rozhodnutí přijatého výběrovou
         komisí, pak je rozhodnutí přijaté touto komisí po přezkoumání jeho situace (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince
         2006, Heus v. Komise, T-173/05, Sb. VS, s. I-A-2-329 a II-A-2-1695, bod 19) aktem nepříznivě zasahujícím do jeho právního
         postavení. Rozhodnutí ze dne 23. ledna 2008, přijaté v návaznosti na žádost o přezkum podanou žalobcem dne 22. listopadu 2007,
         tedy nahrazuje původní rozhodnutí výběrové komise ze dne 19. listopadu 2007 a představuje akt nepříznivě zasahující do jeho
         právního postavení (dále jen „sporné rozhodnutí“).

      23      Z písemností obsažených ve spise dále vyplývá, že po obdržení sporného rozhodnutí zaslal žalobce dne 25. ledna 2008 úřadu
         EPSO – jemuž měly být na základě oznámení o výběrovém řízení adresovány nejen žádosti o přezkum, ale také stížnosti kandidátů
         na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu – e-mail, v němž napadl opodstatněnost tohoto rozhodnutí a zvláště zdůraznil, že
         toto rozhodnutí bylo přijato v rozporu s některými pravidly, jimiž se řídí práce výběrových komisí. S ohledem na předmět tohoto
         e-mailu a na skutečnost, že rozhodnutí EPSO předat jej k vyřízení předsedovi výběrové komise nemůže mít žádný vliv na kvalifikaci
         tohoto e-mailu Soudem, je třeba tento e-mail považovat za stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu, jež byla výslovně
         zamítnuta rozhodnutím ze dne 31. března 2008. V minulosti již přitom bylo určeno, že návrhová žádání, která formálně směřují
         ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, mají v případě, kdy toto rozhodnutí nemá samostatný obsah, ten účinek, že se
         Soudu předkládá akt, proti němuž byla stížnost podána (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker
         v. Parlament, 293/87, Recueil, s. 23, bod 8; viz také rozsudek Soudu ze dne 9. července 2009, Hoppenbrouwers v. Komise, F-104/07,
         Sb. VS, s. I-A-1-259 a II-A-1-1399, bod 31). Vzhledem k tomu, že rozhodnutí ze dne 31. března 2008 nemá samostatný obsah,
         není za těchto podmínek ani důvodné rozhodovat o návrhovém žádání znějícím na zrušení uvedeného rozhodnutí.

      2.     K návrhovému žádání znějícímu na zrušení sporného rozhodnutí
      a)     K přípustnosti
      24      Komise uvádí, že sporné rozhodnutí mělo být napadeno žalobou ve lhůtě tří měsíců a deseti dnů po oznámení uvedeného rozhodnutí,
         tedy nejpozději dne 3. května 2008. Tato žaloba byla přitom podána až 19. května 2008. Podle názoru Komise by tedy měla být
         odmítnuta jako nepřípustná.

      25      Podle ustálené judikatury v tomto ohledu platí, že opravný prostředek proti rozhodnutí výběrové komise obvykle spočívá v tom,
         že se věc přímo předloží soudu Evropské unie. Pokud se však dotyčný rozhodne, jako to učinil žalobce v projednávané věci,
         podat nejprve úřadu stížnost, bude přípustnost později podané žaloby záviset na tom, zda dotyčný dodržel veškeré procesní
         požadavky spojené s předchozí stížností (usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. listopadu 2005, Pérez-Díaz v. Komise, T-41/04,
         Sb. VS, s. I-A-373 a II-1697, bod 32).

      26      Jelikož se žalobce v projednávané věci rozhodl podat proti spornému rozhodnutí stížnost, byl podle ustanovení čl. 90 odst. 2
         služebního řádu povinen ji podat ve lhůtě tří měsíců od oznámení uvedeného rozhodnutí. Z písemností obsažených ve spise přitom
         vyplývá, že dotyčný tuto podmínku splnil, protože jeho stížnost došla úřadu EPSO již 25. ledna 2008, tj. dva dny poté, co
         mu bylo dne 23. ledna 2008 sporné rozhodnutí oznámeno.

      27      Krom toho je třeba uvést, že podle čl. 91 odst. 3 služebního řádu sice žaloby upravené v tomto článku musejí být podávány
         ve lhůtě tří měsíců ode dne oznámení rozhodnutí, které bylo přijato v odpovědi na stížnost, s tím, že se tato lhůta v souladu
         s čl. 100 odst. 3 jednacího řádu prodlužuje o jednotnou lhůtu deseti dnů z důvodu vzdálenosti, je však nesporné, že žalobce
         tuto žalobu předložil Soudu již 19. května 2008, tj. v rámci lhůty tří měsíců a deseti dnů. Za těchto podmínek Komise nemůže
         důvodně tvrdit, že by žaloba byla podána opožděně.

      b)     K věci samé
      28      Na podporu svých návrhových žádání uplatňoval žalobce původně šest žalobních důvodů, které vycházejí zaprvé z porušení čl. 3
         pátého pododstavce přílohy III služebního řádu, zadruhé z porušení požadavku na spravedlivé řízení, zatřetí z porušení zásad,
         jimiž se řídí hodnocení, začtvrté z porušení čl. 90 odst. 2 služebního řádu, zapáté ze zneužití pravomoci a z porušení zásady
         řádné správy a zašesté z porušení zásady právní jistoty.

      29      Ve své replice však žalobce Soudu sdělil, že bere zpět žalobní důvody vycházející z porušení požadavku na spravedlivé řízení,
         z porušení zásad, jimiž se řídí hodnocení, a z porušení zásady právní jistoty.

      30      Je třeba zkoumat žalobní důvod vycházející z porušení čl. 3 pátého pododstavce přílohy III služebního řádu.

       Argumenty účastníků řízení
      31      Žalobce připomíná, že čl. 3 pátý pododstavec přílohy III služebního řádu stanoví, že „[j]estliže se výběrová komise skládá
         z více než čtyř členů, pak je každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma členy“. Podle žalobce bylo přitom takové ustanovení v projednávané
         věci porušeno, neboť při jeho ústní zkoušce byla ve výběrové komisi složené z více než čtyř členů jen jedna žena.

      32      Komise, která navrhla, aby byl žalobní důvod odmítnut pro nepřípustnost, neboť nebyl uplatněn v rámci postupu před zahájením
         soudního řízení, na svou obranu jen pro úplnost zdůrazňuje, že čl. 3 pátý pododstavec přílohy III služebního řádu nebyl na
         daný případ použitelný, protože výběrová komise byla složena pouze ze čtyř hlavních členů a ze čtyř náhradních členů. Každopádně
         i kdyby byla výběrová komise povinna se tímto ustanovením řídit, Komise tvrdí, že čl. 3 pátý pododstavec přílohy III služebního
         řádu, který nečiní žádný rozdíl mezi hlavními a náhradními členy, byl dodržen, protože ve výběrové komisi byly dvě ženy.

      33      Ohledně přípustnosti žalobního důvodu žalobce odpovídá, že se pravidlo shody mezi stížností a žalobou neuplatní v oblasti
         výběrových řízení a že žalobní důvod vycházející z porušení pravidla rovného zastoupení uvnitř výběrových komisí je v každém
         případě nepominutelným důvodem, který lze poprvé uplatnit až před soudem. K věci samé dotyčný tvrdí, že při ověřování, zda
         byl dodržen požadavek stanovený v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu, jehož účelem je zabránit veškeré diskriminaci,
         by bylo vhodné vzít v úvahu pouze hlavní členy, nebo alespoň ty, kteří byli přítomni ústní zkoušce.

       Závěry Soudu
      –       K přípustnosti žalobního důvodu
      34      Jak již Soud uvedl v rozsudku ze dne 1. července 2010, Mandt v. Parlament (F-45/07, body 119 a 120), dochází k porušení pravidla
         shody mezi stížností a žalobou pouze v případě, kdy žaloba v soudním řízení mění předmět stížnosti nebo její důvod, přičemž
         pojem „důvod“ musí být vykládán široce. V případě návrhových žádání směřujících ke zrušení je podle takovéhoto výkladu třeba
         „důvodem sporu“ rozumět zpochybnění vnitřní legality napadeného aktu ze strany žalobce nebo, jako alternativu, zpochybnění
         jeho vnější legality. S výhradou námitek protiprávnosti a nepominutelných důvodů se proto bude jednat o změnu důvodu sporu,
         a tedy o nedodržení pravidla shody tehdy, když žalobce, který ve své stížnosti napadal pouze formální platnost aktu nepříznivě
         zasahujícího do jeho právního postavení, včetně jeho procesních aspektů, uvede v žalobě hmotněprávní žalobní důvody, nebo
         naopak když žalobce poté, co ve své stížnosti napadal legalitu aktu nepříznivě zasahujícího do jeho právního postavení pouze
         po hmotněprávní stránce, podá žalobu obsahující žalobní důvody týkající se formální platnosti tohoto aktu.

      35      V projednávané věci sice žalobní důvod vycházející z porušení čl. 3 pátého pododstavce přílohy III služebního řádu není ve
         stížnosti obsažen, a to ani implicitně, nicméně žalobce ve stížnosti zpochybnil vnější legalitu sporného rozhodnutí tím, že
         zejména uvedl, že kopie jeho ústní zkoušky c) nebyla opravena osobou s poradní funkcí hovořící maďarsky, což z jeho pohledu
         způsobilo vadnost celého řízení, a že sporné rozhodnutí bylo nedostatečně odůvodněno z hlediska připomínek uvedených v dopisech
         z 22. listopadu 2007 a 7. ledna 2008. Výše uvedený žalobní důvod, který má tentýž právní důvod jako některé z žalobních důvodů,
         které byly uvedeny již ve stížnosti, je za těchto podmínek přípustný.

      –       K opodstatněnosti žalobního důvodu
      36      Aby bylo možné určit, zda výběrová komise, která posuzovala žalobcovy výkony, byla v projednávané věci povinna řídit se článkem
         3 pátým pododstavcem přílohy III služebního řádu, je třeba nejprve zjistit, zda tato výběrová komise byla složena „z více
         než čtyř členů“ ve smyslu výše uvedeného ustanovení.

      37      V tomto ohledu je třeba výraz „členové [výběrové komise]“ uvedený v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu vzhledem
         k jeho obecné povaze chápat tak, že se týká všech členů výběrové komise, včetně předsedy, a nikoli pouze těch členů uvedené
         výběrové komise, kteří postavení předsedy nemají. Z toho vyplývá, že na výběrové komise, které jsou stejně jako v projednávané
         věci složené nejméně z  pěti členů, včetně předsedy, se výše uvedené ustanovení vztahuje.

      38      Zadruhé je třeba zkoumat, zda výběrová komise dodržela pravidlo uvedené v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu,
         tedy zda v ní bylo „každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma členy“, k čemuž je třeba nejprve určit, zda dodržení tohoto pravidla
         musí být ověřeno při sestavování výběrové komise, jejíž složení vyplývá ze seznamu zveřejněného orgánem nebo orgány pořádajícími
         výběrové řízení, nebo až při konání zkoušek, a dále, zda je třeba vzít v úvahu pouze hlavní členy výběrové komise, nebo také
         členy náhradní.

      39      Ohledně otázky, zda musí být dodržení pravidla stanoveného v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu ověřeno při
         zveřejnění seznamu členů výběrové komise, nebo až při konání ústní zkoušky, má Soud za to, že výše uvedená ustanovení musejí
         být vykládána tak, že se týkají členů výběrové komise uvedených na zveřejněném seznamu. Kdyby totiž výše uvedené pravidlo
         muselo být dodrženo při konání zkoušek, vyplývaly by z toho pro úřad pověřený pořádáním výběrových řízení značné praktické
         potíže. Opačný výklad by totiž na něj kladl přílišné nároky v oblasti správy personálu, neboť výběrové komise musejí podle
         čl. 3 druhého pododstavce téže přílohy III služebního řádu být rovněž složeny zároveň ze členů jmenovaných orgánem oprávněným
         ke jmenování a ze členů jmenovaných výborem nebo výbory zaměstnanců.

      40      Ohledně otázky, zda je při ověřování, zda byl dodržen čl. 3 pátý pododstavec přílohy III služebního řádu, třeba vzít v úvahu
         pouze hlavní členy výběrové komise, nebo také její náhradní členy, je nutné úvodem připomenout, že judikatura připouští, aby
         úřad sestavující výběrovou komisi legálně jmenoval – i když ve služebním řádu tato možnost není výslovně uvedena – nejen hlavní
         členy, ale také členy náhradní. Smyslem jmenování náhradních členů výběrové komise je totiž umožnit nahrazení hlavních členů
         v případě překážek na jejich straně, aby výběrová komise mohla svou práci provést v přiměřené lhůtě při zachování stabilního
         složení po celou dobu trvání ústních zkoušek (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. března 2008, Giannini v. Komise, T-100/04,
         Sb. VS s. I-A-2-9 a II-A-2-37, bod 207).

      41      Při ověřování, zda bylo pravidlo zakotvené v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu dodrženo, je v zásadě třeba
         brát v potaz pouze hlavní členy výběrové komise, neboť obvykle právě oni se mají účastnit samotných zkoušek.

      42      Kdyby měl mimoto být čl. 3 pátý pododstavec přílohy III služebního řádu vykládán tak, že ukládá povinnost, aby při posuzování
         souladu složení výběrové komise byli vzati v úvahu všichni členové výběrové komise bez ohledu na to, zda jsou členy hlavními
         nebo náhradními, ztratilo by pak toto ustanovení v důsledku takového výkladu do značné míry smysl. Požadavek, aby ve výběrové
         komisi složené z více než čtyř členů bylo každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma členy, byl totiž zákonodárcem stanoven z
         toho důvodu, aby se složení výběrových komisí přiblížilo vyváženému zastoupení obou pohlaví. Takového cíle by přitom nebylo
         dosaženo, kdyby stačilo, aby ve výběrové komisi složené z nejméně osmi členů, včetně členů náhradních, bylo některé pohlaví
         zastoupeno jen dvěma náhradními členy.

      43      Z toho vyplývá, že na výběrovou komisi, která je při zveřejnění seznamu členů složena z více než čtyř hlavních členů, lze
         pohlížet tak, že požadavky čl. 3 pátého pododstavce přílohy III služebního řádu splňuje pouze tehdy, je-li každé pohlaví zastoupeno
         alespoň dvěma hlavními členy.

      44      Požadavek, aby byli bráni v úvahu jen hlavní členové výběrové komise v okamžiku zveřejnění seznamu jejích členů, však může
         být zmírněn ve zvláštním případě, kdy sice složení výběrové komise v tomto okamžiku není v souladu s pravidlem stanoveným
         v čl. 3 pátém pododstavci přílohy III služebního řádu, tak jak bylo vyloženo v předchozím bodě, nicméně při konání zkoušek
         je již složení výběrové komise s tímto pravidlem v souladu. Cíl sledovaný článkem 3 pátým pododstavcem přílohy III služebního
         řádu, tj. zajistit, aby výkony kandidátů ve výběrovém řízení byly posuzovány výběrovou komisí, v níž bude zaručeno vyvážené
         zastoupení obou pohlaví, se totiž v takovém případě jeví být zcela naplněn.

      45      Zatímco EPSO dopisem ze dne 23. srpna 2006 vyzval orgány i výbory zaměstnanců, aby navrhly jména osob do výběrových komisí,
         a zvláště jim připomněl, že ve výběrové komisi složené z více než čtyř členů musí být každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma
         členy, písemnosti obsažené ve spisu v projednávané věci dokazují, že krátce před konáním ústních zkoušek EPSO zveřejnil na
         své internetové stránce seznam hlavních i náhradních členů výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/56/06, z nějž
         vyplývá, že výběrová komise byla složena z hlavního předsedy mužského pohlaví a ze čtyř hlavních členů taktéž mužského pohlaví,
         přičemž zde nebyla zastoupena žádná osoba ženského pohlaví, a to v rozporu s čl. 3 pátým pododstavcem přílohy III služebního
         řádu.

      46      Na seznamu, který zveřejnil EPSO, byla uvedena také náhradní předsedkyně a náhradní členka, přičemž konkrétně tato náhradní
         členka byla přítomna žalobcově ústní zkoušce.

      47      Takovou okolností však nelze dokazovat, že výběrová komise splnila požadavky čl. 3 pátého pododstavce přílohy III služebního
         řádu, protože není prokázáno, a dokonce ani tvrzeno, že by náhradní předsedkyně byla vedle náhradní členky skutečnou stabilní
         součástí výběrové komise, která během zkoušek zkoumala schopnosti kandidátů.

      48      Proto je třeba učinit závěr, že složení výběrové komise nebylo v projednávané věci v souladu s ustanoveními čl. 3 pátého pododstavce
         přílohy III služebního řádu.

      49      Jelikož není prokázáno, že by sporné rozhodnutí mělo bez této vady stejný obsah, vyplývá z toho, že sporné rozhodnutí musí
         být zrušeno, aniž by bylo zapotřebí zkoumat ostatní žalobní důvody.

      B –  K návrhovému žádání znějícímu na to, aby Soud nařídil úřadu EPSO přijmout nové rozhodnutí, kterým se nahradí rozhodnutí ze
            dne 19. listopadu 2007
      50      Podle ustálené judikatury platí, že v rámci přezkumu legality založeného na článku 91 služebního řádu soudu Unie nepřísluší
         vydávat ve vztahu k administrativě soudní příkazy (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 2. března 2004, Di Mario v. Komise,
         T-14/03, Recueil FP, s. I-A-43 a II-167, bod 63). Výše uvedené návrhové žádání proto musí být odmítnuto jako nepřípustné.

      C –  K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě újmy
      1.     Argumenty účastníků řízení
      51      Žalobce požaduje náhradu majetkové i nemajetkové újmy, kterou mu, jak tvrdí, způsobilo sporné rozhodnutí. Žalobce upřesňuje,
         že jeho majetková újma odpovídá rozdílu mezi platem úředníka v platové třídě AD 5 a platovém stupni 2 a odměnou, kterou v současnosti
         pobírá, jakož i tomu, že pozbyl práva na sociální zabezpečení a na starobní důchod Evropské unie.

      52      Komise navrhuje, aby byla výše uvedená návrhová žádání zamítnuta.

      2.     Závěry Soudu
      53      Podle ustálené judikatury platí, že vznik odpovědnosti administrativy předpokládá splnění souhrnu podmínek, které se týkají
         protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, skutečné škody a příčinné souvislosti mezi jednáním a uplatňovanou škodou (rozsudky
         Soudního dvora ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další, C-136/92 P, Recueil, s. I-1981, bod 42, a ze dne
         21. února 2008, Komise v. Girardot, C-348/06 P, Sb. rozh. s. I-833, bod 52). Tyto tři podmínky jsou kumulativní. Není-li některá
         z nich splněna, postačuje to k zamítnutí návrhových žádání znějících na náhradu škody.

      54      Jedná-li se o příčinnou souvislost, je v zásadě třeba, aby žalobce prokázal, že mezi protiprávním jednáním, jehož se orgán
         dopustil, a uplatňovanou škodou je s určitostí dán přímý vztah příčiny a následku (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. září
         1999, Hautem v. EIB, T-140/97, Recueil FP, s. I-A-171 a II-897, bod 85).

      55      Stupeň jistoty ohledně příčinné souvislosti vyžadovaný judikaturou je však dosažen, jestliže protiprávní jednání, jehož se
         dopustil orgán Unie, někoho s určitostí připravilo nikoli nezbytně o přijetí do zaměstnání, u kterého dotyčný nebude moci
         nikdy prokázat, že na ně měl právo, ale o vážnou šanci na přijetí na místo úředníka nebo zaměstnance s tím, že dotčené osobě
         tím vznikla škoda spočívající ve ztrátě příjmů (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. října 2004, Sanders a další v. Komise,
         T-45/01, Sb. rozh. s. II-3315, bod 150; rozsudek Soudu ze dne 22. října 2008, Tzirani v. Komise, F-46/07, Sb. VS s. I-A-1-323
         a II-A-1-1733, bod 218).

      56      Ohledně majetkové újmy požaduje žalobce její náhradu vyplývající ze způsobené ztráty odměny, v daném případě z rozdílu mezi
         platem úředníka v platové třídě AD 5 a platovém stupni 2 a odměnou, kterou v současnosti pobírá, a také z pozbytí práva na
         sociální zabezpečení a důchod spojeného s postavením úředníka. V projednávané věci však není prokázáno, že kdyby složení výběrové
         komise nebylo protiprávní, byl by žalobce přijat jako úředník, nebo by měl přinejmenším vážnou šanci být přijat. Vzhledem
         k tomu, že podmínka týkající se příčinné souvislosti mezi zaviněním úřadu a uplatňovanou újmou není splněna, musí být návrhové
         žádání znějící na náhradu majetkové újmy zamítnuto. V každém případě bude na úřadu, který zrušený akt vydal, aby přijal opatření,
         která vyplývají z tohoto rozsudku, a zejména aby při dodržení zásad použitelné evropské právní úpravy přijal jakýkoli akt,
         kterým bude možné spravedlivě vyrovnat znevýhodnění žalobce, které bylo vyvoláno zrušeným aktem (viz v tomto smyslu rozsudek
         Soudu prvního stupně ze dne 15. září 2005, Casini v. Komise, T-132/03, Sb. rozh. VS, s. I-A-253 a II-1169, bod 98).

      57      Ohledně nemajetkové újmy je třeba poukázat na to, že žalobce neprokazuje, že utrpěl nemajetkovou újmu, kterou lze oddělit
         od protiprávnosti, na jejímž základě bylo sporné rozhodnutí zrušeno a která tímto zrušením nemůže být zcela napravena (viz
         v tomto smyslu rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008, Michail v. Komise, T-49/08 P, Sb. VS s. I-B-1-121
         a II-B-1-739, bod 88).

      58      V důsledku toho je třeba návrh na náhradu újmy zamítnout.

       K nákladům řízení
      59      Článek 87 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že s výhradou ostatních ustanovení kapitoly týkajících se nákladů řízení se účastníku
         řízení, který neměl ve věci úspěch, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
         Podle odstavce 2 téhož článku může Soud v souladu s požadavky ekvity rozhodnout, že se účastníku řízení, který neměl úspěch
         ve věci, uloží pouze částečná náhrada nákladů řízení nebo se mu náhrada nákladů řízení neuloží.

      60      Z výše uvedeného odůvodnění vyplývá, že Komise je účastnicí řízení, která v podstatné míře neměla ve věci úspěch. Žalobce
         krom toho ve svých návrhových žádáních výslovně požadoval, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení. Vzhledem k tomu,
         že okolnosti projednávané věci neodůvodňují použití ustanovení čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, je tedy důvodné uložit Komisi
         náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (první senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí ze dne 23. ledna 2008, kterým výběrová komise ve výběrovém řízení EPSO/AD/56/06 zamítla žádost G. Barthy o přezkum
            rozhodnutí téže výběrové komise, jímž byla zamítnuta jeho žádost o pracovní místo, se zrušuje.
      2)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
      3)      Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Gervasoni

               Kreppel

               Tagaras

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 23. listopadu 2010.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               W. Hakenberg

                      S. Gervasoni

         Text tohoto rozhodnutí, jakož i text rozhodnutí soudů Evropské unie v něm uvedených a dosud nezveřejněných ve Sbírce rozhodnutí
            jsou k dispozici na internetové stránce Soudního dvora www.curia.europa.eu.

      * Jednací jazyk: maďarština.


title: Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 18. června 2010. # Lucemburské velkovévodství proti Evropské komisi. # ESF - Pozastavení finanční podpory - Boj proti diskriminaci a nerovnostem v souvislosti s trhem práce - Závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, které mohou vést k systémovým nesrovnalostem - Článek 39 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 1260/1999 - Legitimní očekávání. # Věc T-549/08.

text:
      Věc T-549/08
      Lucemburské velkovévodství
      v.
      Evropská komise
      „ESF – Pozastavení finanční pomoci – Boj proti diskriminaci a nerovnostem v souvislosti s trhem práce – Závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, které mohou vést k systémovým nesrovnalostem – Článek 39 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 1260/1999 – Legitimní očekávání“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Hospodářská a sociální soudržnost – Strukturální pomoc – Financování Společenství – Povinnost členských států zřídit systémy
            řízení a kontroly
      (Nařízení Rady č. 1260/1999, čl. 38 odst. 1 a čl. 39 odst. 2 písm. c) a odst. 3; nařízení Komise č. 438/2001, čl. 3 písm.
            a), článek 7 a čl. 9 odst. 4)
      2.      Hospodářská a sociální soudržnost – Strukturální pomoc – Financování Společenství – Rozhodnutí o pozastavení původně poskytnuté
            pomoci
      (Nařízení Rady č. 1260/1999)
      1.      Pravidlo, podle kterého rozpočet hradí pouze výdaje vnitrostátních orgánů uskutečněné v souladu s pravidly Společenství, se
         použije rovněž pro poskytování finanční pomoci v rámci Evropského sociálního fondu (ESF).

      V souladu s požadavkem řádné finanční správy, která je základem provádění strukturálních fondů, a s ohledem na odpovědnost,
         kterou mají vnitrostátní orgány při tomto provádění, má tak povinnost členských států zřídit systémy řízení a kontroly, která
         je uvedená v čl. 38 odst. 1 nařízení č. 1260/1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech a jejíž podrobná úprava
         je stanovena v článcích 2 až 8 nařízení č. 438/2001, podstatný charakter. Podle čl. 39 odst. 2 písm. c) uvedeného nařízení
         Komise pozastaví průběžné platby, jestliže po dokončení nezbytných ověření dojde k závěru, že existují závažné nedostatky
         v systémech řízení nebo kontroly, jež by mohly vést k systémovým nesrovnalostem.

      V tomto ohledu mají řídící orgán a platební orgán podle právní úpravy použitelné na pomoc financovanou ESF vykonávat kontroly
         odlišné povahy v odlišných stádiích, kdy současný výkon funkcí, kterými jsou tyto orgány pověřeny, představuje nezanedbatelné
         riziko koordinace, či dokonce splynutí, mezi uvedenými kontrolami, a může tedy vyvolávat pochybnosti o důvěryhodnosti těchto
         kontrol. Článek 9 odst. 4 nařízení č. 438/2001 sice nebrání tomu, aby řídící orgán a platební orgán náležely k témuž subjektu,
         avšak je nezbytné, aby existovalo jasné rozdělení úkolů a dostatečné oddělení funkcí v dotyčné organizaci, jak to stanoví
         čl. 3 písm. a) uvedeného nařízení.

      Jak ve stádiu ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem, tak i při potvrzení platebním orgánem, které jsou zárukami řádné
         finanční správy, se kromě toho musí vnitrostátní orgány ujistit ex ante a vyčerpávajícím způsobem jak o reálnosti, tak o slučitelnosti předpokládaných výdajů. Nepostačuje, že vnitrostátní orgány
         provedou ověření ex post, které je případně následováno finančními opravami.

      Pokud jde o pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky uvedenou v článku 7 nařízení č. 438/2001, pouhý odkaz na žádosti
         o pomoc, které se týkají pomoci v rámci programu financovaného ESF, nemůže sám o sobě poskytnout veškeré konkrétní údaje požadované
         čl. 7 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.

      Komise může tedy právem dospět k závěru, že existují závažné nedostatky v systému řízení a kontroly, jež by mohly vést k systémovým
         nesrovnalostem, a tudíž pozastavit průběžné platby pro dotčenou pomoc, pokud v rámci programu financovaného ESF konstatuje
         společný výkon řídící a platební funkce, neprovedení nebo nedostatečné provedení ověření na prvotní úrovni, a pokud jde o
         pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky, nesplnění povinnosti vést a uchovávat na vhodné úrovni řízení veškeré konkrétní
         údaje požadované čl. 7 odst. 2 a 3 nařízení č. 438/2001.

      (viz body 45–47, 52, 54, 57–61)
      2.      Porušení zásady ochrany legitimního očekávání nemůže uplatňovat osoba, která se dopustila zjevného porušení platné právní
         úpravy.

      Zásada ochrany legitimního očekávání nemůže bránit pozastavení finanční pomoci Společenství, jestliže podmínky stanovené pro
         poskytnutí uvedené pomoci zjevně nebyly splněny. V případě závažných nedostatků v systémech řízení a kontroly, které mohou
         vést k systémovým nesrovnalostem, musí být uvedené nesrovnalosti, stejně jako zjevné porušení právní úpravy Společenství,
         na jejímž základě je přijato rozhodnutí o poskytnutí pomoci Společenství, nebo ustanovení obsažených v rozhodnutí o poskytnutí,
         kvalifikovány jako zjevné porušení platné právní úpravy.

      Případná existence nesrovnalostí, které nebyly předtím sledované nebo odhalené, nemůže v žádném případě vyvolat legitimní
         očekávání. Nic tak Komisi nebrání, aby poté, co při zvláštní kontrole odhalí nesplnění povinnosti, z toho vyvodila finanční
         důsledky. Vnitrostátní orgány, které jsou v první řadě odpovědné za finanční kontrolu pomoci, se nemohou zbavit této odpovědnosti
         s tím, že Komise při předchozí kontrole nekonstatovala žádnou nesrovnalost. Každopádně, zprávy o auditech vypracované službami
         Komise v rámci provádění operací financovaných ze strukturálních fondů v zásadě nemohou vyvolat legitimní očekávání o slučitelnosti
         systémů řízení a kontroly, které musí být zřízeny členskými státy. Takové zprávy jsou obvykle vypracovány namátkově, na základě
         reprezentativních, a nikoliv vyčerpávajících poznatků týkajících se pomoci, a berou v úvahu sledovanou situaci pouze k datu,
         ke kterému byl audit vykonán. Kromě toho tyto zprávy vyjadřují pouze odborný názor zaměstnanců pověřených výkonem kontrol
         na místě, a nikoli názor Komise, která se vyjadřuje až později v návaznosti na kontradiktorní řízení, do něhož je úzce zapojen
         dotyčný členský stát.

      (viz body 73–77, 79)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (osmého senátu)
      18. června 2010 (*)

      „ESF – Pozastavení finanční pomoci – Boj proti diskriminaci a nerovnostem v souvislosti s trhem práce – Závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, které mohou vést k systémovým nesrovnalostem – Článek 39 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 1260/1999 – Legitimní očekávání“
      Ve věci T‑549/08,
      Lucemburské velkovévodství, zastoupené M. Fisch, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s P. Kinschem, advokátem,

      žalobce,
      proti
      Evropské komisi, zastoupené A. Steiblytė a B. Conte, jako zmocněnkyněmi,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2008) 5383 ze dne 24. září 2008 o pozastavení průběžných plateb
         z Evropského sociálního fondu (ESF) pro jednotný programový dokument o strukturálních zásazích Společenství pro cíl č. 3 v Lucembursku
         a rozhodnutí Komise K (2008) 5730 ze dne 6. října 2008 o pozastavení průběžných plateb v rámci programu iniciativy Společenství
         při boji proti diskriminaci a nerovnostem v souvislosti s trhem práce (EQUAL) v Lucembursku,

      TRIBUNÁL (osmý senát),
      ve složení E. Martins Ribeiro, předsedkyně, S. Papasavvas a N. Wahl (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: T. Weiler, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 4. března 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1        Článek 147 první pododstavec ES svěřuje Komisi Evropských společenství správu Evropského sociálního fondu (ESF) zřízeného
         na základě článku 146 ES. ESF je podle čl. 159 prvního pododstavce ES jedním ze strukturálních fondů.

      2        Právní rámec, kterým se řídí strukturální fondy, tedy zejména cíle, organizace, fungování a provádění pomocí, jakož i úloha
         a pravomoci Komise a členských států v dané oblasti, je, pokud jde o programové období 2000–2006, které je relevantní v projednávané
         věci, stanoven hlavně nařízením Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech
         (Úř. věst. L 161, s. 1).

      3        V souladu s čl. 9 písm. n) uvedeného nařízení je „řídícím orgánem“ každý veřejný nebo soukromý orgán nebo subjekt, který na
         vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni určí členský stát, nebo členský stát, jestliže tuto funkci sám vykonává, aby řídil
         pomoc pro účely tohoto nařízení. Článek 9 písm. o) tohoto nařízení definuje „platební orgán“ jako „jeden nebo více vnitrostátních,
         regionálních nebo místních orgánů či subjektů určených členskými státy pro účely vypracovávání a podávání žádostí o platby
         a přijímání plateb od Komise“.

      4        Článek 34 odst. 1 písm. f) nařízení č. 1260/1999 zejména stanoví, že řídící orgán odpovídá za zajištění správnosti operací
         financovaných v rámci pomoci, zejména zavedením vnitřních kontrolních opatření, které jsou v souladu se zásadami řádného finančního
         řízení.

      5        Článek 38 nařízení č. 1260/1999 stanoví:

      „1.    Aniž je dotčena odpovědnost Komise za plnění souhrnného rozpočtu Evropských společenství, odpovídají za finanční kontrolu
         pomoci v první řadě členské státy. Mezi opatření, která k tomuto účelu přijmou, patří:

      a)      ověření, že byly zřízeny řídicí a kontrolní systémy, a že jsou v praxi prováděny způsobem, který zajišťuje účinné a správné
         využívání prostředků Společenství;

      b)      předání popisu těchto systémů Komisi;
      c)      zajištění, že pomoc je řízena podle všech použitelných pravidel Společenství a že prostředky, které dostávají k dispozici,
         jsou využívány podle zásad řádného finančního řízení;

      d)      potvrzení, že prohlášení o výdajích předkládaná Komisi jsou správná a přesná, a zajištění, že vyplývají ze systémů účetnictví
         založených na ověřitelných podkladech;

      e)      předcházení, odhalování a náprava nesrovnalostí, jejich oznamování Komisi v souladu s platnými předpisy a průběžné informování
         Komise o stavu správních a soudních řízení;

      f)      při ukončení každé pomoci předložení prohlášení pro Komisi vypracovaného osobou nebo útvarem funkčně nezávislým na určeném
         řídícím orgánu. Toto prohlášení shrne závěry kontrol provedených v předchozích letech a posoudí platnost žádosti o platbu
         konečného zůstatku a zákonnost a řádnost transakcí zahrnutých do závěrečného prohlášení o výdajích. Členské státy mohou k tomuto
         prohlášení připojit vlastní stanovisko, jestliže to považují za nezbytné;

      g)      spolupráce s Komisí k zajištění, že se prostředky Společenství používají v souladu se zásadami řádného finančního řízení;
      h)      zpětné získání všech částek ztracených v důsledku odhalených nesrovnalostí a případně ukládání úroků z prodlení.
      2.      Komise se v rámci své odpovědnosti za plnění souhrnného rozpočtu Evropských společenství přesvědčí, že členské státy mají
         takové řádně fungující systémy řízení a kontroly, že finanční prostředky Společenství jsou využívány účinně a správně.

      Za tímto účelem, aniž jsou dotčeny kontroly prováděné členskými státy podle vnitrostátních právních a správních předpisů,
         mohou úředníci nebo zaměstnanci Komise v souladu s dohodami uzavřenými s členským státem v rámci spolupráce uvedené v odstavci
         3 u operací financovaných fondy a systémů řízení a kontroly provádět kontroly na místě, včetně kontroly výběrových souborů,
         přičemž je oznámí alespoň jeden pracovní den předem. Komise oznamuje kontroly dotyčnému členskému státu, aby obdržela veškerou
         nezbytnou pomoc. Těchto kontrol se mohou účastnit úředníci nebo zaměstnanci dotyčného členského státu.

      Komise může od dotyčného členského státu požadovat provedení kontroly na místě k ověření správnosti jedné nebo více transakcí.
         Takových kontrol se mohou účastnit úředníci nebo zaměstnanci Komise.

      3.      Komise a členské státy spolupracují na základě dvoustranných správních dohod s cílem koordinovat plány, způsoby a provádění
         kontrol, aby se dosáhlo jejich maximální užitečnosti. Výsledky provedených kontrol si neprodleně sdělí.

      Alespoň jednou ročně a v každém případě před výročním přezkoumáním uvedeným v čl. 34 odst. 2 jsou prošetřeny a vyhodnoceny:
      a)      výsledky kontrol provedených členským státem a Komisí;
      b)       veškeré připomínky vznesené jinými kontrolními subjekty nebo orgány členského státu nebo Společenství;
      c)      finanční dopad zjištěných nesrovnalostí, opatření již přijatá nebo dosud potřebná k jejich nápravě a případně úpravy řídicích
         a kontrolních systémů.

      4.      Po tomto prošetření a vyhodnocení, aniž jsou dotčena opatření, která musí členský stát neprodleně přijmout podle tohoto článku
         a článku 39, může Komise vznést připomínky, zejména k finančnímu dopadu všech zjištěných nesrovnalostí. Tyto připomínky jsou
         určeny členskému státu a řídícímu orgánu dotyčné pomoci. Je-li to nezbytné, jsou k těmto připomínkám připojeny požadavky na
         opatření pro odstranění nedostatků v řízení a nápravu zjištěných nesrovnalostí, které dosud nebyly odstraněny. Členský stát
         se může se k těmto připomínkám vyjádřit.

      Jestliže Komise přijala závěry poté, co členský stát vyjádřil své připomínky nebo se nevyjádřil, přijme členský stát ve stanovené
         lhůtě nezbytná opatření, aby vyhověl požadavkům Komise, a uvědomí ji o nich.

      5.      Aniž je dotčen tento článek, může Komise po řádném ověření pozastavit celou průběžnou platbu nebo její část, jestliže zjistí,
         že dotyčný výdaj souvisí se závažnou nesrovnalostí, která nebyla napravena, a že situace vyžaduje okamžitý zásah. Komise uvědomí
         dotyčný členský stát o přijatém opatření a jeho důvodech. Jestliže důvody pozastavení trvají ještě po pěti měsících nebo dotyčný
         členský stát nesdělí Komisi opatření, která přijal pro odstranění této závažné nesrovnalosti, použije se článek 39.

      6.      Není-li ve dvoustranných správních dohodách stanoveno jinak, uchovávají příslušné orgány dostupné pro Komisi veškeré podklady
         (buď v originále, nebo v ověřených kopiích na obecně přijímaných nosičích dat) týkající se výdajů a kontrol dotyčné pomoci
         po dobu tří let poté, co Komise proplatí konečný zůstatek každé pomoci. Tato lhůta se přerušuje buď v případě soudního řízení,
         nebo na řádně odůvodněnou žádost Komise.“

      6        Článek 39 nařízení č. 1260/1999, nazvaný „Finanční opravy“, zní takto:

      „1.    Členské státy jsou především příslušné k vyšetřování nesrovnalostí, za jednání při prokázaných značných změnách ovlivňujících
         povahu nebo podmínky pro provádění pomoci nebo její kontrolu a k provádění nezbytných finančních oprav.

      Členský stát provede finanční opravy, jež jsou nezbytné u jednotlivé nebo systémové nesrovnalosti. Tyto opravy provedené členským
         státem spočívají ve zrušení celého příspěvku Společenství nebo jeho části. Členský stát může takto uvolněné prostředky Společenství
         znovu použít na dotyčnou pomoc postupy stanovenými na základě čl. 53 odst. 2.

      2.      Jestliže po dokončení nezbytných ověření dojde Komise k závěru, že:
      […]
      c)      existují závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, jež by mohly vést k systémovým nesrovnalostem,
      pozastaví průběžné platby, o něž se jedná, a s uvedením důvodů vyzve členský stát, aby se v určité lhůtě vyjádřil a případně
         provedl veškeré opravy.

      Jestliže členský stát vznese námitky proti připomínkám Komise, pozve jej Komise ke konzultaci, při které obě strany ve spolupráci
         založené na partnerství vyvinou úsilí k dosažení dohody o připomínkách a závěrech, které z nich plynou.

      3.      Pokud není po uplynutí lhůty stanovené Komisí dosaženo dohody a členský stát neprovede žádné opravy, může Komise, s ohledem
         na všechny připomínky členského státu, do tří měsíců rozhodnout, že:

      a)      sníží zálohu podle čl. 32 odst. 2
      nebo
      b)      provede požadované finanční opravy a zruší celý příspěvek z fondů na dotyčnou pomoc nebo jeho část.
      Komise stanoví částku opravy v souladu se zásadou proporcionality a s ohledem na druh nesrovnalosti nebo změny a na rozsah
         a finanční důsledky zjištěných nedostatků v systémech řízení nebo kontroly členských států.

      Nepřijme-li Komise rozhodnutí podle písmene a) nebo b) ve lhůtě k tomu stanovené, zrušuje se neprodleně pozastavení průběžných
         plateb.

      […]“
      7        V souladu s čl. 3 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení
         č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů (Úř. věst. L 63, s. 21),
         stanoví řídicí a kontrolní systémy řídících a platebních orgánů a zprostředkujících subjektů při dodržení zásady proporcionality
         vzhledem k objemu spravované pomoci jednoznačnou definici, jasné rozdělení úkolů a oddělení funkcí v dotyčné organizaci, které
         je dostatečné pro zajištění řádného finančního řízení.

      8        Článek 4 nařízení č. 438/2001 stanoví:

      „Řídicí a kontrolní systémy zahrnují postupy pro ověření, že spolufinancované výrobky a služby byly dodány a že uplatňované
         výdaje byly skutečně vynaloženy, a pro zajištění souladu s podmínkami odpovídajícího rozhodnutí Komise podle článku 28 nařízení
         (ES) č. 1260/1999 a se souvisejícími vnitrostátními pravidly a pravidly Společenství, zejména pokud jde o způsobilost výdajů
         pro podporu ze strukturálních fondů v rámci dotyčné pomoci, o zadávání veřejných zakázek, o státní podporu (včetně pravidel
         o kombinaci podpor), o ochranu životního prostředí a o rovnost příležitostí.

      Tyto postupy vyžadují, aby se zaznamenávala ověření jednotlivých akcí na místě. Záznamy musí uvádět provedenou práci, výsledky
         ověření a opatření přijatá v souvislosti se zjištěnými nedostatky. Není-li fyzické nebo správní ověření vyčerpávající, nýbrž
         se provádí pouze na základě výběrového souboru akcí, označí záznamy vybrané akce a popíší výběrovou metodu.“

      9        Podle článku 7 nařízení č. 438/2001:

      „1.    Řídicí a kontrolní systémy členských států musí poskytovat dostatečnou pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky.
      2.      Pomůcka pro audit se zaměřením na finanční toky se považuje za dostatečnou, jestliže umožňuje:
      a)      uvedení potvrzení souhrnných částek oznámených Komisi do souladu s jednotlivými prohlášeními o výdajích a podklady uchovávanými
         na různých správních úrovních a u konečných příjemců, včetně subjektů nebo podniků, které se účastní uskutečňování akcí, pokud
         nejsou konečnými příjemci finančních prostředků, a

      b)      ověření rozdělení a převodu prostředků poskytnutých Společenstvím a členským státem.
      Orientační popis požadavků na údaje pro dostatečnou pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky je uveden v příloze I.
      […]“
      10      Článek 9 téhož nařízení, týkající se potvrzování výdajů, zní takto:

      „1.    Potvrzení prohlášení o průběžných a konečných výdajích uvedená v čl. 32 odst. 3 a 4 nařízení […] č. 1260/1999 vyhotovuje v podobě
         stanovené v příloze II tohoto nařízení osoba nebo útvar platebního orgánu, jejichž funkce je nezávislá na jakýchkoli složkách,
         které nařizují platby.

      2.      Platební orgán se před potvrzením prohlášení o výdajích ujistí, že jsou splněny tyto podmínky:
      a)      řídící orgán a zprostředkující subjekty splnily požadavky nařízení […] č. 1260/1999, a zejména čl. 38 odst. 1 [písm.] c) a e)
         a čl. 32 odst. 3 a 4, a dodržely podmínky rozhodnutí Komise podle článku 28 uvedeného nařízení;

      b)      prohlášení o výdajích obsahuje pouze výdaje:
      i)      které byly skutečně vynaloženy během období způsobilosti stanoveného v rozhodnutí, mají podobu výdajů konečných příjemců ve
         smyslu odstavců 1.2, 1.3 a 2 pravidla č. 1 přílohy nařízení (ES) č. 1685/2000 […], a lze je doložit potvrzenými fakturami
         nebo jinými účetními doklady stejné důkazní hodnoty;

      ii)    které vznikly při akcích, jež byly vybrány pro financování v rámci konkrétního programu pomoci v souladu s jeho kritérii výběru
         a postupy a které po celou dobu, kdy výdaje vznikaly, podléhaly pravidlům Společenství, a

      iii)  vynaložené na opatření, pro která byla veškerá případná státní podpora formálně schválena Komisí.
      3.      Aby bylo vždy možné před předložením prohlášení o výdajích Komisi posoudit dostatečnost kontrolních systémů a pomůcky pro
         audit se zaměřením na finanční toky, zajistí řídící orgán, že platební orgán je informován o postupech prováděných řídícím
         orgánem a zprostředkujícími subjekty s cílem:

      a)      ověřit, že spolufinancované výrobky a služby byly dodány a že požadované výdaje byly skutečně vynaloženy;
      b)      zajistit soulad s odpovídajícími pravidly;
      c)      zachovat pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky.
      4.      V případech, kdy řídící a platební orgán náleží k témuž subjektu, musí tento subjekt zajistit, že jsou uplatňovány postupy,
         které poskytují rovnocennou úroveň kontroly jako postupy, které jsou stanoveny v odstavcích 2 a 3.“

       Skutečnosti předcházející sporu
      11      Dne 8. srpna 2000 přijala Komise rozhodnutí K(2000) 1128 o schválení jednotného programového dokumentu o strukturálních zásazích
         Společenství pro cíl č. 3 v Lucembursku (CCI č. 1999LU053DO001), které stanovilo celkové náklady ve výši 93 578 900 eur a spolufinancování
         Společenství v maximální výši 39 452 700 eur. Toto rozhodnutí bylo naposledy pozměněné rozhodnutím K(2007) 4256 ze dne 10.
         září 2007, které snížilo celkové náklady na 83 289 224 eur a maximální výši finanční účasti ESF na 35 576 935 eur.

      12      Dne 22. března 2001 přijala Komise rozhodnutí K(2001) 42 o schválení programu iniciativy Společenství při boji proti diskriminaci
         a nerovnostem v souvislosti s trhem práce (EQUAL) v Lucembursku (CCI č. 2000LU050PC001), které stanovilo celkové náklady ve
         výši 8 800 000 eur a příspěvek z ESF ve výši 4 400 000 eur. Toto rozhodnutí bylo naposledy pozměněno rozhodnutím K(2007) 3658
         ze dne 24. července 2007, které snížilo celkové náklady na 8 707 522 eur a příspěvek z ESF na 4 353 761 eur.

      13      Dopisem ze dne 7. února 2002 zaslaly lucemburské orgány na základě článku 5 nařízení č. 438/2001 popis svých systémů řízení
         a kontroly pro dvě pomoci uvedené v rozhodnutích K(2000) 1128 a K(2001) 42 (dále jen „dotčené pomoci“).

      14      V období od 8. do 10. července 2002 vykonaly služby Komise podle čl. 38 odst. 2 nařízení č. 1260/1999 na základě popisu zaslaného
         lucemburskými orgány preventivní audit v rámci programového období 2000–2006 pro posouzení zavedení systémů řízení a kontroly.

      15      Dopisem ze dne 22. srpna 2002 zaslala Komise lucemburským orgánům závěrečnou zprávu o auditu. V této zprávě dospěly služby
         Komise na základě teoretického soupisu zejména k závěru, že systémy řízení a kontroly zřízené Lucemburským velkovévodstvím
         poskytují dostatečné záruky dodržování stávající právní úpravy a všeobecně uznaných kritérií řádné správy.

      16      V rámci auditu vykonaného ve dnech 7. a 8. července 2003 zejména za účelem získání soupisu řízení týkajících se uzavření programového
         období 1994–1999 přezkoumaly služby Komise rovněž systémy zřízené pro programové období 2000–2006.

      17      Dopisem ze dne 4. září 2003 byla zpráva o auditu týkající se této kontroly zaslána lucemburským orgánům. V této zprávě o auditu
         služby Komise konstatovaly, že doporučení obsažená v předchozí zprávě o auditu byla celkově respektována.

      18      V období od 14. do 16. června 2004 vykonala Komise audit, který se vztahoval na systémy řízení a kontroly programu EQUAL.
         Dopisem ze dne 11. února 2005 zaslala Komise zprávu o auditu týkající se této kontroly. Podle této zprávy o auditu splňují
         tyto systémy regulační kritéria s výhradou tzv. „pětiprocentních“ kontrol, které nebyly dosud uskutečněny.

      19      V období od 11. června do 13. července 2007 provedly služby Komise vícero kontrol za účelem potvrzení, na základě náhodného
         výběru vzorků, úrovně zabezpečení systémů řízení a kontroly zřízených v rámci dotčených pomocí. Dopisem ze dne 29. listopadu
         2007 byla zpráva o auditu z této kontroly zaslána lucemburským orgánům (dále jen „zpráva o auditu ze dne 29. listopadu 2007“).
         Tato zpráva vyzdvihovala materiální nedostatky v systémech řízení a kontroly dotčených pomocí, které se týkaly oddělení funkcí
         řídícího orgánu od funkcí platebního orgánu, ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem, potvrzení prohlášení o výdajích platebním
         orgánem a pomůcky pro audit se zaměřením na finanční toky.

      20      Dopisem ze dne 16. ledna 2008 lucemburské orgány podaly své připomínky ke zprávě o auditu ze dne 29. listopadu 2007.

      21      Dopisem ze dne 29. ledna 2008 Komise připomněla lucemburským orgánům, že je jejich povinností obnovit řádnou správu dotčených
         pomocí, zejména na základě zásady řádné finanční správy a vzhledem k rizikům pro rozpočet Společenství.

      22      Při každoroční schůzi dne 29. února 2008 Komise upozornila lucemburské orgány na skutečnost, že v případě nesplnění povinnosti
         obnovit řádnou správu dotčených pomocí může přijmout rozhodnutí o pozastavení průběžných plateb.

      23      Dopisem ze dne 13. května 2008 Komise uvedla, že setrvává na svém stanovisku a odpověděla na argumenty předložené lucemburskými
         orgány v jejich dopise ze dne 16. ledna 2008. Komise uvedla, že žádné z doporučení zprávy o auditu ze dne 29. listopadu 2007
         nemůže být „uzavřeno“ na základě poskytnutých informací. V souladu s čl. 39 odst. 2 nařízení č. 1260/1999 vyzvala Komise lucemburské
         orgány, aby jí ve lhůtě dvou měsíců od doručení uvedeného dopisu sdělily své připomínky, jakož i popis nápravných opatření
         přijatých ke zlepšení fungování systémů řízení a kontroly pro dotčené pomoci a nezbytné finanční opravy.

      24      Na schůzi dne 20. května 2008 mezi zástupci Lucemburské generální inspekce financí a služeb Komise popsali zástupci služeb
         Komise podrobněji důvody podporující jejich stanovisko pokud jde o nedostatky systémů řízení a kontroly. Lucemburské orgány
         uvedly, že setrvávají na svém stanovisku vyjádřeném v dopise ze dne 16. ledna 2008. Na schůzi konané dne 17. června 2008 mezi
         zástupci lucemburského řídícího orgánu a služeb Komise zopakoval řídící orgán rovněž své stanovisko.

      25      Rozhodnutím K(2008) 5383 ze dne 24. září 2008 o pozastavení průběžných plateb z ESF pro jednotný programový dokument o strukturálních
         zásazích Společenství pro cíl č. 3 v Lucembursku a rozhodnutím K(2008) 5730 ze dne 6. října 2008 o pozastavení průběžných
         plateb v rámci programu EQUAL v Lucembursku (dále jen společně „napadená rozhodnutí“) Komise pozastavila průběžné platby z ESF
         týkající se dotčených pomocí. Dospěla k závěru, že existují závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, jež by mohly
         vést k systémovým nesrovnalostem ve smyslu čl. 39 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1260/1999 pokud jde o uvedené pomoci.

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      26      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 16. prosince 2008 podalo Lucemburské velkovévodství projednávanou žalobu.

      27      Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Tribunál (osmý senát) o zahájení ústní části řízení.

      28      Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 4. března 2010.

      29      Lucemburské velkovévodství navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadená rozhodnutí;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      30      Komise navrhuje, aby Tribunál:

      –        prohlásil žalobu za nepřípustnou v rozsahu, v němž se týká rozhodnutí K(2008) 5383;
      –        ve zbývající části žalobu zamítl;
      –        uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
       K přípustnosti
       Argumenty účastníků řízení
      31      Komise má za to, že projednávaná žaloba je opožděná, a tudíž nepřípustná v rozsahu, ve kterém směřuje proti rozhodnutí K(2008)
         5383. Žaloby na neplatnost musí být totiž podle čl. 230 pátého pododstavce ES podány ve lhůtě dvou měsíců od doručení aktu
         žalobci. V projednávané věci však bylo rozhodnutí K(2008) 5383 doručeno Stálému zastoupení Lucemburského velkovévodství při
         Unii dne 25. září 2008. Projednávaná žaloba byla tedy v rozsahu, v němž se týká rozhodnutí K(2008) 5383, podána po lhůtě.

      32      Lucemburské velkovévodství se ve svých písemnostech v tomto ohledu nijak nevyjádřilo. Na jednání však v odpovědi na otázku
         položenou Tribunálem uvedlo, že nepopírá, že mu bylo rozhodnutí K(2008) 5383 doručeno dne 25. září 2008, což bylo zaneseno
         do protokolu o jednání.

       Závěry Tribunálu
      33      Je třeba připomenout, že podle čl. 230 pátého pododstavce ES musí být žaloba na neplatnost podána do dvou měsíců ode dne doručení
         napadeného aktu žalobci. Podle čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu má být tato lhůta prodloužena o jednotnou lhůtu deseti
         dnů s ohledem na vzdálenost.

      34      Podle ustálené judikatury má tato lhůta pro podání žaloby kogentní povahu a účastníci řízení ani soud s ní nemohou volně disponovat,
         jelikož byla stanovena v zájmu zajištění jasnosti a jistoty právních situací a v zájmu předcházení jakékoli diskriminaci nebo
         svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti (rozsudky Soudního dvora ze dne 23. ledna 1997, Coen, C‑246/95, Recueil, s. I‑403,
         bod 21, a Tribunálu ze dne 18. září 1997, Mutual Aid Administration Services v. Komise, T‑121/96 a T‑151/96, Recueil, s. II‑1355,
         bod 38).

      35      V souladu s čl. 101 odst. 1 písm. a) a b) a čl. 101 odst. 2 jednacího řádu začala v projednávané věci lhůta pro podání žaloby
         proti rozhodnutí K(2008) 5383 běžet dne 26. září 2008, tedy den následující po doručení uvedeného rozhodnutí Lucemburskému
         velkovévodství.

      36      Lhůta pro podání žaloby proti tomuto rozhodnutí, která nezahrnuje pouze lhůtu dvou měsíců stanovenou v čl. 230 pátém pododstavci ES,
         ale rovněž lhůtu z důvodu vzdálenosti uvedenou v čl. 102 odst. 2 jednacího řádu, tedy uplynula dne 5. prosince 2008.

      37      Z toho plyne, že projednávaná žaloba na neplatnost podaná dne 16. prosince 2008 byla v rozsahu, v němž směřuje proti rozhodnutí
         K(2008) 5383, podána opožděně, a musí být v důsledku toho prohlášena za nepřípustnou. Žaloba je naproti tomu přípustná v rozsahu,
         v němž směřuje proti rozhodnutí K(2008) 5730, které bylo Lucemburskému velkovévodství doručeno až dne 7. října 2008.

       K věci samé
      38      Na podporu své žaloby Lucemburské velkovévodství vznáší v podstatě dva žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z porušení
         zásady ochrany legitimního očekávání. Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 39 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1260/1990
         v rozsahu, v němž Komise pozastavila platby týkající se dotčených pomocí, ačkoli požadované podmínky nebyly splněny.

      39      Co se týče otázky pořadí, ve kterém je třeba přezkoumat žalobní důvody vznesené Lucemburským velkovévodstvím, tedy otázky,
         na níž se strany nedokážou shodnout, zdá se příhodné přezkoumat žalobní důvod vycházející z porušení čl. 39 odst. 2 písm. c)
         nařízení č. 1260/1999 dříve než žalobní důvod vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 39 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1260/1999
       Argumenty účastníků řízení
      40      Lucemburské velkovévodství uvádí, že Komise porušila čl. 39 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1260/1999 v rozsahu, v němž pozastavila
         dotčené pomoci, ačkoli podmínky požadované tímto ustanovením nebyly splněny. Závěr, podle něhož existují závažné nedostatky,
         jež by mohly vést k systémovým nesrovnalostem, je zjevně nesprávný. I za předpokladu, že by zde mohlo dojít k nesrovnalostem,
         jednalo by se o méně významné, a nikoliv systémové nesrovnalosti.

      41      Zaprvé, co se týče organizace řídícího orgánu a platebního orgánu, ani článek 3 nařízení č. 438/2001, ani žádné jiné ustanovení
         tohoto nařízení nebrání tomu, aby tyto dva orgány náležely k témuž subjektu. Tento případ je ostatně upraven v čl. 9 odst. 4
         téhož nařízení a nic nebrání společné realizaci jejich ověření řídícím a platebním orgánem. Komise se požadavkem takového
         stupně funkčního oddělení dopustila nesprávného právního posouzení. Lucemburské velkovévodství v replice upřesňuje, že i když
         je pravda, že kontrolní zaměstnanci obou orgánů vykonávají zároveň kontrolu u téhož konečného příjemce, nevyplývá z toho s ohledem
         na etická pravidla použitelná v lucemburské veřejné službě žádné nebezpečí spoluúčasti mezi kontrolním zaměstnancem a kontrolovanou
         osobou.

      42      Zadruhé, co se týče ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem a potvrzení výdajů platebním orgánem, Lucemburské velkovévodství
         uvádí, že navazující potvrzení výdajů, tedy volba vnitrostátního řídícího orgánu vykázat výdaje, o nichž existují pochybnosti,
         ale které nebylo možné v době předložení výkazu právně kvalifikovat jako nezpůsobilé, je v souladu s článkem 4 nařízení č. 438/2001.
         Stejně tak vyloučení pouze vadné součásti výdaje označovaného jako „částečně nezpůsobilý“, a nikoliv celého výdaje neporušuje
         toto ustanovení. Toto ustanovení totiž ponechává vnitrostátním orgánům prostor pro uvážení pokud jde o fungování jejich systémů
         řízení a kontroly, pod podmínkou, že tyto systémy zahrnují postupy pro ověření, že spolufinancované výrobky a služby byly
         dodány a že uplatňované výdaje byly skutečně vynaloženy, a zajišťují soulad s podmínkami odpovídajících rozhodnutí Komise.
         Krom toho pracovní dokument ze dne 21. prosince 2005 o řádných postupech při ověření řízení, které musí provést členské státy
         u projektů spolufinancovaných strukturálními fondy a fondy soudržnosti, uplatněný Komisí na podporu jejího výkladu, nebyl
         podle Lucemburského velkovévodství v okamžiku provádění programů závazný. Nakonec s ohledem na kontroly prováděné a posteriori lucemburskými orgány jsou finanční zájmy Unie zachovány.

      43      Zatřetí, Lucemburské velkovévodství má za to, že zjištění obsažená ve zprávě o auditu ze dne 29. listopadu 2007 týkající se
         pomůcky pro audit se zaměřením na finanční toky, která jsou uvedená v bodech 30 až 32 napadených rozhodnutí a podle kterých
         jsou spisy vedené řídícím orgánem neúplné a neobsahují některé ze základních prvků k prokázání způsobilosti a oprávněnosti
         výdajů, jsou nesprávná. Tento bod byl již ostatně uplatněn lucemburskými orgány v jejich vyjádření ze dne 16. ledna 2008,
         v němž bylo zejména zdůrazněno, že je zcela možné nalézt všechny informace o podrobném rozpočtu a výsledcích, kterých má být
         dosaženo, v žádosti o pomoc týkající se každého financovaného projektu. Nakonec v duplice Lucemburské velkovévodství zdůrazňuje,
         že údajně chybějící informace nebyly nikdy po vnitrostátních orgánech Komisí požadovány.

      44      Komise zpochybňuje všechny argumenty Lucemburského velkovévodství. Zdůrazňuje, že v rozporu s jeho tvrzením se v projednávané
         věci v žádném případě nejedná o méně významné nesrovnalosti, ale o určitý počet vážných nedostatků, které se dotýkají organizace,
         ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem, potvrzení prohlášení o výdajích platebním orgánem a pomůcky pro audit se zaměřením
         na finanční toky, jež jsou klíčovými prvky systémů řízení a kontroly a z nichž každý odůvodňuje pozastavení průběžných plateb.

       Závěry Tribunálu
      45      Úvodem je třeba připomenout, že z judikatury vyplývá, že pravidlo, podle kterého rozpočet hradí pouze výdaje vnitrostátních
         orgánů uskutečněné v souladu s pravidly Společenství, se použije rovněž pro poskytování finanční pomoci v rámci ESF (rozsudek
         Soudního dvora ze dne 15. září 2005, Irsko v. Komise, C‑199/03, Sb. rozh. s. I‑8027, bod 26).

      46      Podle čl. 39 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1260/1999 Komise pozastaví průběžné platby, jestliže po dokončení nezbytných ověření
         dojde k závěru, že existují závažné nedostatky v systémech řízení nebo kontroly, jež by mohly vést k systémovým nesrovnalostem.
         Článek 39 odst. 3 téhož nařízení uvádí, že dále může Komise případně provést požadované finanční opravy a zrušit celý příspěvek
         z fondů na dotyčnou pomoc nebo jeho část.

      47      V souladu s požadavkem řádné finanční správy, která je základem provádění strukturálních fondů, a s ohledem na odpovědnost,
         kterou mají vnitrostátní orgány při tomto provádění, má povinnost členských států zřídit systémy řízení a kontroly, která
         je uvedená v čl. 38 odst. 1 nařízení č. 1260/1999 a jejíž podrobná úprava je stanovena v článcích 2 až 8 nařízení č. 438/2001,
         podstatný charakter.

      48      V projednávané věci je třeba určit, zda Komise právem pozastavila průběžné platby týkající se programu EQUAL v Lucemburském
         velkovévodství s ohledem na nedostatky, které zjistila a které souvisejí zaprvé s organizací řídícího orgánu a platebního
         orgánu, zadruhé s ověřeními na prvotní úrovni řídícím orgánem a s potvrzením prohlášení o výdajích platebním orgánem a zatřetí
         s pomůckami pro audit se zaměřením na finanční toky.

      49      Zaprvé, co se týče organizace řídícího orgánu a platebního orgánu, Komise v bodě 3.1.1.5 zprávy o auditu ze dne 29. listopadu
         2007 uvádí, že „se ukázalo, že osoby pověřené provedením ověření stanovených v článku 4 [nařízení č. 438/2001] a ověření stanovených
         v článku 9 [tohoto nařízení] za účelem potvrzení výdajů vykonávaly tyto funkce společně“.

      50      Komise z tohoto zjištění v bodě 18 odůvodnění rozhodnutí K(2008) 5730 vyvodila, že „organizaci řídícího orgánu a platebního
         orgánu [nelze] považovat za vhodnou a odpovídající požadavkům stanoveným v článku 3 nařízení č. 438/2001 (jednoznačná definice,
         jasné rozdělení úkolů a dostatečné oddělení funkcí; záruky, že jsou úkoly vykonávány uspokojivě)“. Na rozdíl od výkladu zastávaného
         Komisí Lucemburské velkovévodství v podstatě tvrdí, že společný výkon kontrol řídícího orgánu a platebního orgánu, jež se
         týkají pomoci, která je předmětem rozhodnutí K(2008) 5730 (dále jen „pomoc EQUAL“), provedený platebním a řídícím orgánem
         není v rozporu s nařízením č. 438/2001.

      51      V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 3 písm. a) nařízení č. 438/2001 stanoví, že „[ř]ídící a kontrolní systémy řídících
         a platebních orgánů a zprostředkujících subjektů stanoví při dodržení zásady proporcionality vzhledem k objemu spravované
         pomoci jednoznačnou definici, jasné rozdělení úkolů a oddělení funkcí v dotyčné organizaci, které je dostatečné pro zajištění
         řádného finančního řízení“.

      52      Článek 9 odst. 4 tohoto nařízení sice nebrání tomu, jak uvedlo Lucemburské velkovévodství, aby řídící orgán a platební orgán
         náležely k témuž subjektu, avšak je nezbytné, aby existovalo „jasné rozdělení úkolů“ a „dostatečné oddělení“ funkcí v dotyčné
         organizaci.

      53      V projednávané věci jasně vyplývá z odůvodnění rozhodnutí K(2008) 5730 k tomuto bodu, že Komise nevyzdvihovala ani tak zjištění
         nesrovnalostí při kontrolách provedených uvedenými orgány, ale nedostatek jejich důvěryhodnosti. Podle názoru Komise totiž
         společný výkon řídící a platební funkce vyvolává pochybnosti o nestrannosti zaměstnanců pověřených kontrolami s ohledem na
         blízkost a „spoluúčast“, které takový výkon zahrnuje. Zvláště z bodu 17 odůvodnění rozhodnutí K(2008) 5730 vyplývá, že „ověření
         stanovená v článku 4 nařízení č. 438/2001 a kontroly stanovené v článku 9 téhož nařízení nemohou […] být prováděny společně
         pro nebezpečí zkreslení úsudku orgánu pověřeného potvrzením žádostí o platby“.

      54      S těmito úvahami je třeba souhlasit. Řídící orgán a platební orgán mají totiž podle právní úpravy použitelné na pomoci financované ESF
         vykonávat kontroly odlišné povahy v odlišných stádiích, kdy současný výkon funkcí, kterými jsou tyto orgány pověřeny, představuje
         nezanedbatelné riziko koordinace, či dokonce splynutí, mezi uvedenými kontrolami, a může tedy vyvolávat pochybnosti o důvěryhodnosti
         těchto kontrol.

      55      Proto, aniž by bylo třeba odkazovat na údaje uvedené v pracovním dokumentu týkajícím se řádných postupů při potvrzování platebním
         orgánem, který služby Komise předložily členským státům a který Komise cituje, Komise dospěla právem k závěru, že organizace
         lucemburského platebního a řídícího orgánu je v rozporu s článkem 3 nařízení č. 438/2001.

      56      Zadruhé, pokud jde o nedostatky v ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem a v potvrzení výdajů platebním orgánem, Lucemburské
         velkovévodství v podstatě tvrdí, že Komise tím, že kritizuje systém ověření na prvotní úrovni a systém potvrzení týkající
         se pomoci EQUAL, nevzala ohled na skutečnost, že v rámci kontrol provedených a posteriori nebyl ve skutečnosti zohledněn žádný nezpůsobilý výdaj a že finanční zájmy Společenství byly nakonec uchráněny.

      57      Je přitom třeba zdůraznit, že Komise ve své zprávě o auditu ze dne 29. listopadu 2007 uvedla, že pokud jde o určité výdaje,
         řídící orgán nejenže neprovedl nebo nedostatečně provedl ověření na prvotní úrovni v rozporu s článkem 34 nařízení č. 1260/1999
         a článkem 4 nařízení č. 438/2001, ale platební orgán rovněž neprovedl potvrzení výdajů v souladu s čl. 38 odst. 1 písm. d)
         nařízení č. 1260/1999 a článkem 9 nařízení č. 438/2001. Tyto orgány totiž v určitých případech vykázaly výdaje, o nichž měly
         pochybnosti. Přesněji platební orgán provedl neúplné ověření vykázaných výdajů. Krom toho případná zjištění nesrovnalostí
         učiněná v rámci ověření na prvotní úrovni nebyla platebním orgánem systematicky zohledněna ve stádiu potvrzení prohlášení
         o výdajích.

      58      Tyto závady představují závažné nedostatky v systémech řízení a kontroly, které mohou vést k systémovým nesrovnalostem. Jak
         ve stádiu ověření na prvotní úrovni řídícím orgánem, tak i při potvrzení platebním orgánem, které jsou zárukami řádné finanční
         správy, se totiž musí vnitrostátní orgány ujistit ex ante a vyčerpávajícím způsobem jak o reálnosti, tak o slučitelnosti předpokládaných výdajů. Na rozdíl od toho, co tvrdí Lucemburské
         velkovévodství, nepostačuje, že vnitrostátní orgány provedou ověření ex post, které je případně následováno finančními opravami.

      59      Zatřetí tyto úvahy platí rovněž pro pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky uvedenou v článku 7 nařízení č. 438/2001.
         Lucemburské velkovévodství v tomto ohledu neprokázalo, že pouhý odkaz na žádosti o pomoc, které se týkají pomoci EQUAL, by
         mohl sám o sobě poskytnout veškeré konkrétní údaje požadované čl. 7 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.

      60      K tomuto bodu je třeba zdůraznit, že příloha 1 nařízení č. 438/2001, nazvaná „Orientační popis požadavků na dostatečnou pomůcku
         pro audit se zaměřením na finanční toky“, poskytuje velmi konkrétní údaje pokud jde o povinnosti uložené vnitrostátním orgánům.
         Je zde přitom jasně uvedeno, že tyto orgány musí vést a na vhodné úrovni řízení uchovávat účetní záznamy, jakož i veškeré
         informace pro každou spolufinancovanou akci.

      61      S ohledem na výše uvedené Komise právem dospěla k závěru, že existují závažné nedostatky v systémech řízení a kontroly, jež
         by mohly vést k systémovým nesrovnalostem, a tudíž pozastavila průběžné platby pro pomoc EQUAL. V tomto ohledu je třeba připomenout,
         že povinnost žadatelů a příjemců pomoci Společenství ujistit se, že Komisi poskytují dostatečně přesné informace k tomu, aby
         kontrolní a důkazní systém, který byl zřízen za účelem přezkoumání splnění podmínek pro účely poskytnutí pomoci, mohl řádně
         fungovat, je vlastní systému pomoci ESF a podstatná pro jeho řádné fungování (viz obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 6. června
         2007, Mediocurso v. Komise, T‑251/05 a T‑425/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 67, a citovaná judikatura).

      62      Projednávanému žalobnímu důvodu nemůže být tedy vyhověno.

       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady ochrany legitimního očekávání
       Argumenty účastníků řízení
      63      Lucemburské velkovévodství má za to, že Komise porušila zásadu ochrany legitimního očekávání, jelikož ve zprávách o preventivních
         auditech zaslaných dne 22. srpna 2004 a dne 4. září 2003, ale rovněž ve zprávě ze dne 7. února 2005, výslovně konstatovala,
         že systémy řízení a kontroly pro dotčené pomoci poskytují velmi uspokojivé záruky. Komise tím při těchto auditech dospěla
         k závěrům, které jsou diametrálně odlišné od závěrů učiněných v napadených rozhodnutích.

      64      Tyto preventivní audity vykonané v letech 2002 a 2003 podle čl. 38 odst. 2 nařízení č. 1260/1999 byly přitom jediné, které
         byly vykonány v průběhu uvedeného programového období, a napadená rozhodnutí byla krom toho přijata až v návaznosti na audit
         provedený po uplynutí tohoto období, tedy v okamžiku, kdy již nebylo možné změnit dotčené systémy řízení a kontroly. V projednávané
         věci neměly lucemburské orgány žádný důvod nespoléhat se na posouzení obsažená v uvedených zprávách pokud jde o slučitelnost
         jejich systémů řízení a kontroly.

      65      Lucemburské velkovévodství uvádí, že služby Komise při svých předchozích auditech výslovně potvrdily způsob organizace řídícího
         orgánu a platebního orgánu, jakož i pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky a postup navazujícího potvrzení výdajů
         lucemburskými orgány.

      66      Pokud jde o pracovní dokumenty týkající se řádných postupů, na které Komise odkazuje, byly se vší pravděpodobností vypracovány
         na konci roku 2005, tedy až po začátku pomocí pro příslušné programové období.

      67      Pokud jde o zprávu ze dne 7. února 2005, která následovala po vykonání dodatečného auditu v červnu 2004 a která byla předložena
         Komisí v příloze k žalobní odpovědi, tato zpráva potvrzuje skutečnost, že služby Komise byly celkově spokojeny se systémem
         výběru projektů, prohlášení o výdajích a kontroly.

      68      Lucemburské velkovévodství se na rozdíl od Komise domnívá, že audity z července 2002, července 2003 a června 2004 neměly omezený
         rozsah. Z objektivního čtení tří zpráv o auditu, které se k nim vztahují, vyplývá, že byly vypracovány po důkladném přezkumu
         jednak za účelem určení, zda postupy skutečně zavedené odpovídají postupům oznámeným Komisi a zda jsou v souladu s použitelnou
         právní úpravou, a dále za účelem ověření, na základě výběru vzorků u konkrétních subjektů, že systémy mohou být konkrétně
         potvrzeny. V tomto ohledu nelze tvrdit ani vytýkat Lucemburskému velkovévodství, že byl vzorek kontrolovaných operací při
         těchto auditech omezený, a tudíž nereprezentativní.

      69      V důsledku toho byla Komise plně informována a schválila jako celek lucemburské systémy řízení a kontroly.

      70      Komise zpochybňuje argumenty Lucemburského velkovévodství. V podstatě tvrdí, že zprávy o auditu nemohou vyvolat legitimní
         očekávání a že v každém případě v projednávané věci takové legitimní očekávání nevyvolaly.

       Závěry Tribunálu
      71      V souladu s ustálenou judikaturou předpokládá právo dovolávat se legitimního očekávání současné splnění tří podmínek. Zaprvé
         musela být zúčastněné osobě veřejnou správou poskytnuta konkrétní, nepodmíněná a shodující se ujištění z oprávněných a spolehlivých
         zdrojů. Zadruhé musí být tato ujištění takové povahy, že jsou schopna vyvolat legitimní očekávání u toho, komu jsou určena.
         Zatřetí musí být poskytnutá ujištění v souladu s platnými normami (viz rozsudky Tribunálu ze dne 30. června 2005, Branco v. Komise,
         T‑347/03, Sb. rozh. s. II‑2555, bod 102, a citovaná judikatura, a ze dne 23. února 2006, Cementbouw Handel & Industrie v. Komise,
         T‑282/02, Sb. rozh. s. II‑319, bod 77).

      72      V projednávané věci vyvstává otázka, zda posouzení obsažená ve zprávách o auditech z let 2002, 2003 a 2005, které se týkají
         projektů spolufinancovaných ESF, mohla vyvolat legitimní očekávání vnitrostátních orgánů, které jsou pověřeny především řízením
         a kontrolou pomoci.

      73      V tomto ohledu z ustálené judikatury vyplývá, že porušení zásady ochrany legitimního očekávání nemůže uplatňovat osoba, která
         se dopustila zjevného porušení platné právní úpravy (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. prosince 1985,
         Sideradria v. Komise, 67/84, Recueil, s. 3983, bod 21, a usnesení Soudního dvora ze dne 25. listopadu 2004, Vela a Tecnagrind
         v. Komise, C‑18/03 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, body 117 až 119; rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2003, Forum des
         migrants v. Komise, T‑217/01, Recueil, s. II‑1563, bod 76, a citovaná judikatura).

      74      V judikatuře tak již bylo upřesněno, že zásada ochrany legitimního očekávání nemůže bránit pozastavení pomoci Společenství,
         jestliže podmínky stanovené pro poskytnutí uvedené pomoci nebyly zjevně splněny (viz v tomto smyslu rozsudky Tribunálu ze
         dne 29. září 1999, Sonasa v. Komise, T‑126/97, Recueil, s. II‑2793, bod 39, a ze dne 14. prosince 2006, Branco v. Komise,
         T‑162/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 123, a citovaná judikatura).

      75      Jak vyplývá z přezkumu prvního žalobního důvodu, Komise aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení dospěla v projednávané
         věci v rozhodnutí K(2008) 5730 k závěru, že existuje „několik závažných nedostatků v systémech řízení a kontroly“, které mohou
         vést k systémovým nesrovnalostem, a že je v důsledku toho třeba pozastavit průběžné platby týkající se pomoci EQUAL.

      76      Takové nesrovnalosti, stejně jako zjevné porušení právní úpravy Společenství, na jejímž základě je přijato rozhodnutí o poskytnutí
         pomoci Společenství, nebo ustanovení obsažených v rozhodnutí o poskytnutí (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Sonasa
         v. Komise, body 35, 36 a 39, a výše uvedené usnesení Vela v. Komise, body 117 a 118), musí být kvalifikovány jako zjevné porušení
         platné právní úpravy.

      77      Případná existence nesrovnalostí, které nebyly předtím sledované nebo odhalené, nemůže v žádném případě vyvolat legitimní
         očekávání (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 16. října 2003, Irsko v. Komise, C‑339/00, Recueil,
         s. I‑11757, bod 81). Nic tak Komisi nebrání, aby poté, co při zvláštní kontrole odhalí nesplnění povinnosti, z toho vyvodila
         finanční důsledky. Vnitrostátní orgány, které jsou v první řadě odpovědné za finanční kontrolu pomocí (viz čl. 38 odst. 1
         nařízení č. 1260/1999), se nemohou zbavit této odpovědnosti s tím, že Komise při předchozí kontrole nekonstatovala žádnou
         nesrovnalost (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 22. dubna 1999, Nizozemsko v. Komise, C‑28/94, Recueil, s. I‑1973,
         bod 76).

      78      Jestliže byla tedy zjištěna existence závažných nesrovnalostí vzhledem k použitelné právní úpravě, Lucemburské velkovévodství
         nemůže tvrdit, že posouzení obsažená ve zprávách o auditech, které byly vykonány v letech 2002 až 2004, vyvolala podložené
         naděje co se týče slučitelnosti systému řízení a kontroly, o který jde v projednávané věci, s právní úpravou Společenství,
         a tedy co se týče konečného poskytnutí plateb uskutečněných pro pomoc EQUAL.

      79      Každopádně, jak Komise zdůraznila na jednání, zprávy o auditech vypracované službami Komise v rámci provádění operací financovaných
         ze strukturálních fondů v zásadě nemohou, ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 71 výše, vyvolat legitimní očekávání o slučitelnosti
         systémů řízení a kontroly, které musí být zřízeny členskými státy. Takové zprávy jsou obvykle vypracovány namátkově, na základě
         reprezentativních, a nikoliv vyčerpávajících poznatků týkajících se pomoci, a berou v úvahu sledovanou situaci pouze k datu,
         ke kterému byl audit vykonán. Krom toho tyto zprávy vyjadřují pouze odborný názor zaměstnanců pověřených výkonem kontrol na
         místě, a nikoli názor Komise, která se vyjadřuje až později v návaznosti na kontradiktorní řízení, do něhož je úzce zapojen
         dotyčný členský stát.

      80      Tato úvaha je v projednávané věci o to více platná vzhledem k tomu, že ze skutečností uvedených ve spise nevyplývá, že závěry
         učiněné ve zprávách o auditech vypracovaných dříve než zpráva o auditu ze dne 29. listopadu 2007, poskytly lucemburským orgánům
         jakékoli konkrétní ujištění, které by mohlo vyvolat naději pokud jde o slučitelnost systémů řízení a kontroly pomoci EQUAL,
         a tudíž by mohlo vyvolat legitimní očekávání ohledně toho, že Komise nepozastaví spolufinancování Společenství poskytnuté
         v rámci uvedené pomoci.

      81      Předchozí zprávy o auditech totiž zjevně neměly tentýž předmět ani tentýž rozsah jako zpráva o auditu ze dne 29. listopadu
         2007. Zaprvé zpráva o preventivním auditu vykonaném ve dnech 8. až 12. července 2002 jasně uvádí, že jeho účelem je vypracovat
         „obecný seznam vlastností řídícího, platebního a kontrolního systému, který se týká pomocí“. Podle uvedené zprávy tento audit
         pouze „umožnil zjistit, že systém řízení a kontroly zřízený členským státem poskytuje dostatečné záruky“ na základě „teoretického
         soupisu“. Zadruhé zpráva ze dne 4. září 2003 o auditu vykonaném v červenci 2003 uvádí, že kromě soupisu postupů uzavírání,
         které se týkají programového období 1994–1999, bylo jeho cílem „přezkoumat situaci navazující na zprávu o auditu z roku 2002“.
         Zatřetí cílem zprávy ze dne 7. února 2005 o auditu vykonaném v červnu 2004 bylo zhodnotit situaci na základě různých aspektů
         právních předpisů, kterými se auditoři zabývali (viz část I, bod 6 uvedené zprávy).

      82      Tyto audity tedy směřovaly k provedení určitých ověření o zřízení systémů řízení a kontroly pomoci EQUAL. Pouze zpráva o auditu
         ze dne 29. listopadu 2007, která jako svůj předmět uvádí, že se týká „kontroly projektu na základě náhodného výběru vzorků,
         která má potvrdit úroveň zabezpečení systémů řízení a kontroly pro programové období 2000–2006“, mohla potvrdit úroveň zabezpečení
         zřízených systémů stanovenou při předchozích auditech (viz bod 1 uvedené zprávy). Skutečnost, že tato konečná zpráva o auditu
         byla přijata až po uplynutí programového období, o něž jde v projednávané věci, tedy období 2000–2006, nelze Komisi vytýkat,
         jelikož je vlastní systému finanční kontroly, který vyplývá z nařízení č. 1260/1999.

      83      Z těchto důvodů je třeba rovněž zamítnout druhý žalobní důvod vznesený Lucemburským velkovévodstvím, a tudíž zamítnout žalobu
         v plném rozsahu.

       K nákladům řízení
      84      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Lucemburské
         velkovévodství nemělo ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (osmý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Martins Ribeiro   Papasavvas   Wahl
      Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 18. června 2010.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: francouzština.