title: Věc C-647/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. srpna 2019 Ja zum Nürburgring eV proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 19. června 2019 ve věci T-373/15, Ja zum Nürburgring eV v. Evropská komise

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. srpna 2019 Ja zum Nürburgring eV proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 19. června 2019 ve věci T-373/15, Ja zum Nürburgring eV v. Evropská komise
      (Věc C-647/19 P)
      (2019/C 372/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ja zum Nürburgring eV (zástupci: Prof. Dr. D. Frey a Dr. M. Rudolph, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1.

                  Zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 19. června 2019 ve věci T-373/15.

                  2.

                  Zrušil rozhodnutí Komise C(2014) 3634 final ze dne 1. října 2014 v rozsahu, v němž se v něm konstatuje, že

                              a.

                              na nabyvatelku aktiv prodaných na základě nabídkového řízení, společnost Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH, a její dceřiné společnosti se případné vymáhání státní podpory, která není slučitelná s vnitřním trhem, nevztahuje; jakož i

                              b.

                              že prodej aktiv společností Nürburgring GmbH, Motorsport Resort Nürburgring GmbH a Congress- und Motorsport Hotel Nürburgring GmbH nepředstavoval státní podporu ve prospěch společnosti capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH nebo jejích dceřiných společností.

                  3.

                  Podpůrně, aby rozsudek uvedený v bodě 1 zrušil a věc vrátil Tribunálu Evropské unie.

                  4.

                  Uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka uvádí pět důvodů kasačního opravného prostředku.

                  1.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v odmítnutí dotčenosti navrhovatelky jako konkurenta:

                              Tribunál nezohlednil relevantní tvrzení a argumentaci navrhovatelky, která zjevně vyplývala ze spisu, čímž porušil povinnost uvést odůvodnění. Chybí odůvodnění, v každém případě se však jedná o nedostatečné odůvodnění Tribunálu. Dále došlo k porušení práva být vyslechnut a práva na účinnou právní ochranu navrhovatelky (článek 47 Listiny). Tribunál dále nesprávně vyložil a použil čl. 263 odst. 4 SFEU.

                  2.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v odmítnutí dotčenosti navrhovatelky jako profesního spolku:

                              Tribunál i v této souvislosti nezohlednil relevantní tvrzení a argumentaci navrhovatelky, která zjevně vyplývala ze spisu, čímž porušil povinnost uvést odůvodnění. Opět chybí odůvodnění, v každém případě se však jedná o nedostatečné odůvodnění Tribunálu. I v této souvislosti dále došlo k porušení práva být vyslechnut a práva na účinnou právní ochranu navrhovatelky (článek 47 Listiny). Tribunál krom toho zkreslil skutkový stav a důkazy. Tribunál dále nesprávně vyložil a použil čl. 263 odst. 4 SFEU.

                  3.

                  Nesprávné procesní a právní posouzení spočívající v odmítnutí aktivní legitimace navrhovatelky jako konkurenta a profesního spolku v souvislosti s druhým napadeným rozhodnutím:

                              Z důvodů týkajících se prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku Tribunál neoprávněně odmítl aktivní legitimaci navrhovatelky pro podání žaloby v souvislosti s druhým napadeným rozhodnutím.

                  4.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v neuznání povinnosti Komise zahájit formální vyšetřovací řízení v souvislosti s poskytnutím nové podpory prostřednictvím prodeje aktiv společnosti Capricorn.

                              Tribunál porušil článek 107, čl. 108 odst. 2 SFEU, povinnost uvést odůvodnění, právo být vyslechnut, právo na účinnou právní ochranu a zkreslil skutkový stav a důkazy tím, když neoprávněně dospěl k závěru, že bylo provedeno otevřené, transparentní, nediskriminující a ničím nepodmíněné nabídkové řízení. Tržní cena tak nebyla stanovena. Existovaly proto závažné pochybnosti, které měly Komisi přimět k tomu, aby zahájila formální vyšetřovací řízení.

                  5.

                  Nesprávné odůvodnění Tribunálu týkající se chybějícího odůvodnění ze strany Komise v souvislosti s druhým napadeným rozhodnutím:

                              Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil skutečnost, že Komise, pokud jde o napadená rozhodnutí, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění.


title: Věc C-650/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2019 Vialto Consulting Kft. proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 26. června 2019 ve věci T-617/17, Vialto Consulting Kft v. Evropská komise

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2019 Vialto Consulting Kft. proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 26. června 2019 ve věci T-617/17, Vialto Consulting Kft v. Evropská komise
      (Věc C-650/19 P)
      (2019/C 372/23)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Vialto Consulting Kft. (zástupce: Dimitrios Sigalas, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 26. června 2019 ve věci T-617/17,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka tři důvody:

                  1)

                  Napadený rozsudek je stižen zkreslením skutečností a nesprávným právním posouzením, pokud jde o porušení čl. 7 odst. 1 nařízení č. 2185/1996 (1). Tribunál nezohlednil skutečnost, že skutečným předmětem její žaloby na náhradu škody je určení, že OLAF porušil čl. 7 odst. 1 nařízení č. 2185/1996, když od navrhovatelky vyžadoval, aby mu povolila shromáždit údaje, které neměly žádnou souvislost s jeho šetřením. Kromě toho Tribunál nezohlednil skutečnost, že navrhovatelka umožnila v praxi OLAF, aby vedl šetření ve vztahu ke všem kategoriím požadovaných údajů.

                  2)

                  Napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením a nedostatečným odůvodněním, pokud jde o porušení zásady ochrany legitimního očekávání. Tribunál nevysvětluje, která ze tří podmínek stanovených judikaturou v oblasti ochrany legitimního očekávání není splněna v projednávaném případě.

                  3)

                  Napadený rozsudek je stižen zkreslením skutečností a nesprávným posouzením porušení práva být vyslechnut. Tribunál nezohlednil skutečnost, že Komise zaujala postoj, který zavazoval veřejného zadavatele a který mohl vést k přijetí aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení žalobkyně, aniž jí přiznal právo být vyslechnuta.

         (1)  Nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. prosince 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem (Úř. věst. L 292, 15.11.1996, s. 2).


title: Věc C-651/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 2. září 2019 – JP v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 2. září 2019 – JP v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Věc C-651/19)
      (2019/C 372/24)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: JP

         Odpůrce: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Předběžná otázka

      Mají být článek 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (1) (přepracované znění), který stanoví právo žadatele na účinný opravný prostředek proti rozhodnutí o „jeho žádosti o mezinárodní ochranu“, a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní procesní právní normě, jako je článek 39/57 zákona ze dne 15. prosince 1980 o vstupu cizinců na státní území, o jejich pobytu a usazování a o jejich vyhošťování, ve spojení s články 51/2, 57/6 odst. 3 prvním pododstavcem, 5o a 57/6/2 odst. 1 téhož zákona, která stanoví lhůtu deseti „kalendářních“ dnů od doručení správního rozhodnutí pro podání žaloby proti rozhodnutí o nepřípustnosti následné žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země, zvláště v případě, kdy k doručení došlo na adrese Commissariat général aux réfugiés et aux apatrides (Generální komisařství pro uprchlíky a osoby bez státní příslušnosti), která je ze zákona „považována“ za doručovací adresu navrhovatele?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.


title: Věc T-651/19: Žaloba podaná dne 26. září 2019 – – Brands Up v. EUIPO (Credit24)

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/83

      Žaloba podaná dne 26. září 2019 – – Brands Up v. EUIPO (Credit24)
      (Věc T-651/19)
      (2019/C 399/102)
      Jednací jazyk: finština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brands Up OÜ (Tallinn, Estonsko) (zástupce: M. Welin, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie „Credit24“ – Přihláška č. 17 941 316

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. července 2019, ve věci R 465/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil spornou ochrannou známku zapsat;

                  —

                  uložil, aby ze strany 1 rozhodnutí průzkumového referenta EUIPO ze dne 20. prosince 2018 bylo odstraněno slovo „sporné“;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení zásad rovného zacházení a jednotnosti judikatury.


title: Věc T-615/15 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – LL v. Parlament („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu – Příspěvky na parlamentní asistenci – Navrácení neoprávněně vyplacených částek – Promlčení“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – LL v. Parlament
      (Věc T-615/15 RENV) (1)

      („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvky na parlamentní asistenci - Navrácení neoprávněně vyplacených částek - Promlčení“)
      (2019/C 406/26)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastníci řízení

         Žalobce: LL (zástupce: J. Petrulionis, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: původně G. Corstens a S. Toliušis, poté S. Toliušis, N. Lorenz a M. Ecker, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu D(2014) 1553 ze dne 17. dubna 2014, jímž bylo žalobci uloženo vrácení částky 37 728 eur neoprávněně vyplacené v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a oznámení o dluhu ze dne 5. května 2014, vydaného na základě uvedeného rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     LL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem v původním řízení před Tribunálem ve věci T-615/15 a v tomto řízení o vrácené věci T-615/15 RENV.

                  3)

                     Parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené LL v rámci řízení o kasačním opravném prostředku ve věci C-326/16 P.

         (1)  Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


title: Věc T-610/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – ICL-IP Terneuzen a ICL Europe Coöperatief v. Komise („REACH – Látky podléhající povolení – Zahrnutí 1-brompropanu (nPB) do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 – Množství – Registrační dokumentace – Údaje – Sdružování látek do skupin – Zásada řádné správy – Právo svobodně podnikat a obchodovat – Povinnost uvést odůvodnění – Legitimní očekávání – Proporcionalita – Rovné zacházení“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – ICL-IP Terneuzen a ICL Europe Coöperatief v. Komise
      (Věc T-610/17) (1)

      („REACH - Látky podléhající povolení - Zahrnutí 1-brompropanu (nPB) do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 - Množství - Registrační dokumentace - Údaje - Sdružování látek do skupin - Zásada řádné správy - Právo svobodně podnikat a obchodovat - Povinnost uvést odůvodnění - Legitimní očekávání - Proporcionalita - Rovné zacházení“)
      (2019/C 406/29)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: ICL-IP Terneuzen, BV (Terneuzen, Nizozemsko) a ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: R. Cana, E. Mullier a H. Widemann, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Huttunen, R. Lindenthal a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere, T. Zbihlej a N. Herbatschek, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení nařízení Komise (EU) 2017/999 ze dne 13. června 2017, kterým se mění příloha XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH) (Úř. věst. 2017, L 150, s. 7), v rozsahu, v němž zahrnuje 1-brompropan (nPB) do uvedené přílohy.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     ICL-IP Terneuzen, BV a ICL Europe Coöperatief UA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                     Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 357, 23.10.2017.


title: Věc T-636/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – PlasticsEurope v. ECHA („REACH – Sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 – Doplnění záznamu o látce bisfenol A na tomto seznamu – Články 57 a 59 nařízení č. 1907/2006 – Zjevně nesprávné posouzení – Právní jistota – Legitimní očekávání – Přiměřenost“)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2019 – PlasticsEurope v. ECHA
      (Věc T-636/17) (1)

      („REACH - Sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 - Doplnění záznamu o látce bisfenol A na tomto seznamu - Články 57 a 59 nařízení č. 1907/2006 - Zjevně nesprávné posouzení - Právní jistota - Legitimní očekávání - Přiměřenost“)
      (2019/C 406/30)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: PlasticsEurope (Brusel, Bielgie) (zástupci: R. Cana, É. Mullier a F. Mattioli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere, C. Buchanan a A. Hautamäki, zmocněnci, původně ve spolupráci s S. Raesem, advokátem)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: původně D. Colas, E. de Moustier a J. Traband, poté D. Colas, J. Traband a A.-L. Desjonquères, zmocněnci), ClientEarth (Londýn, Spojené království) (zástupce: P. Kirch, advokát)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ED/30/2017 výkonného ředitele ECHA ze dne 6. července 2017, kterým byl stávající záznam o bisfenolu A na seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1, oprava v Úř. věst. 2007, L 136, s. 3) v souladu s článkem 59 tohoto nařízení doplněn v tom směru, že bisfenol A byl identifikován rovněž jako látka s vlastnostmi vyvolávajícími narušení endokrinní činnosti s možnými vážnými účinky na lidské zdraví, jež vzbuzují stejné obavy jako účinky jiných látek uvedených v čl. 57 písm. a) až e) uvedeného nařízení, to vše ve smyslu čl. 57 písm. f) téhož nařízení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     PlasticsEurope ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA) a ClientEarth.

                  3)

                     Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 382, 13.11.2017.


title: Věc C-522/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 9. července 2019 – DC v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 9. července 2019 – DC v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
      (Věc C-522/19)
      (2019/C 413/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DC

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?


title: Věc C-527/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 9. července 2019 – HG a IH v. Bankia S.A.

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 9. července 2019 – HG a IH v. Bankia S.A.
      (Věc C-527/19)
      (2019/C 413/24)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: HG a IH

         Žalovaná: Bankia S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli (1) je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29


title: Věc C-582/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2019 Holzer y Cia, SA de CV proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 23. května 2019 ve spojených věcech T-3/18 a T-4/18, Holzer y Cia v. EUIPO - Annco

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2019 Holzer y Cia, SA de CV proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 23. května 2019 ve spojených věcech T-3/18 a T-4/18, Holzer y Cia v. EUIPO - Annco
      (Věc C-582/19 P)
      (2019/C 413/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Holzer y Cia, SA de CV (zástupce: N.A. Fernández Fernández-Pacheco, abogado)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Annco, Inc.
      Usnesením ze dne 22. října 2019 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek se neuznává přijatelným a že společnost Holzer y Cia, SA de CV ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-591/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. června 2019 ve věci T- 138/18, De Esteban Alonso v. Komise

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/23

      Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. června 2019 ve věci T- 138/18, De Esteban Alonso v. Komise
      (Věc C-591/19 P)
      (2019/C 413/26)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

         Další účastník řízení: Fernando De Esteban Alonso

         Návrhová žádání

                  —

                  zrušit rozsudek ze dne 11. června 2019 (T-138/18);

                  —

                  zamítnout žalobu podanou v prvním stupni;

                  —

                  uložit F. De Estebanovi Alonsovi náhradu všech nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku, vycházejícím z nesprávné právní kvalifikace skutkových okolností s ohledem na článek 4 rozhodnutí Komise č. 1999/396, Komise tvrdí, že Tribunál neměl mít za to, že má být F. De Esteban „postaven na roveň“ osobám, jejichž jména byla uvedena ve zprávě OLAF francouzským orgánům ze dne 19. března 2003 nebo přinejmenším osobně zapojen do skutkových okolností, ačkoliv dotčená osoba nespadala ani do jedné z těchto kategorií.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního výkladu čl. 9 odst. 4 nařízení č. 1073/1999, podle kterého musí orgány ze zprávy OLAF vyvodit „důsledky, zejména disciplinární nebo právní“. Komise má za to, že toto ustanovení nemůže být a contrario vykládáno tak, že omezuje diskreční pravomoc, kterou disponuje na obranu zájmů Unie, a zejména ne tak, že jí brání uplatnit občanskoprávní nárok v trestním řízení a podat stížnost k vnitrostátním orgánům, jestliže to považuje za vhodné s ohledem na informace, kterými disponuje, a to i ve fázi před přijetím případné zprávy OLAF.
      Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku, podaným podpůrně, Komise uvádí, že Tribunál neměl vyhovět žalobě na náhradu škody, protože chyběla příčinná souvislost. Tribunál se neprávem odchýlil od své judikatury, podle které neexistuje dostatečně přímá příčinná souvislost mezi předáním informací ze strany OLAF vnitrostátním orgánům a údajně utrpěnou újmou.


title: Věc C-613/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 společností Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. června 2019 ve věci T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/23

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 společností Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. června 2019 ve věci T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-613/19 P)
      (2019/C 413/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (zástupce: C. Klawitter, advokát)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Autec AG
      Usnesením ze dne 24. října 2019 Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-614/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 společností Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. června 2019 ve věci T-210/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/24

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 společností Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. června 2019 ve věci T-210/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-614/19 P)
      (2019/C 413/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (zástupce: C. Klawitter, advokát)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) Autec AG.
      Usnesením ze dne 24. října 2019 Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-618/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 16. srpna 2019 – Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA v. Regione Campania

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 16. srpna 2019 – Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA v. Regione Campania
      (Věc C-618/19)
      (2019/C 413/29)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA

         Žalovaný: Regione Campania

         Předběžná otázka

      Brání právo [Evropské unie], a zvláště zásady svobodného poskytování služeb a maximální otevřenosti hospodářské soutěži v rámci zadávání veřejných zakázek, takovému vnitrostátnímu právnímu pravidlu, jako je čl. 1 odst. 121 zákona regionu Kampánie č. 16 ze dne 7. srpna 2014, které umožňuje přímé zadání veřejné zakázky na služby týkající se správy daně z motorových vozidel v regionu Kampánie ve prospěch ACI bez veřejné soutěže?


title: Věc C-649/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 3. září 2019 – trestní řízení proti IR

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 3. září 2019 – trestní řízení proti IR
      (Věc C-649/19)
      (2019/C 413/30)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      IR

         Předběžné otázky

      Platí práva obviněného podle článku 4 (zejména právo podle čl. 4 odst. 3), čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 1 směrnice 2012/13 (1) pro obviněného, který byl zatčen na základě evropského zatýkacího rozkazu?
      V případě kladné odpovědi: Musí být článek 8 rámcového rozhodnutí 2002/584 vykládán v tom smyslu, že připouští změnu v obsahu evropského zatýkacího rozkazu oproti formuláři uvedenému v příloze, zejména vložení nového textu do tohoto formuláře, který se týká práv vyžádané osoby vůči justičním orgánům vystavujícího členského státu napadnout vnitrostátní zatýkací rozkaz a evropský zatýkací rozkaz?
      V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Je v souladu s bodem 12 odůvodnění, s čl. 1 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV, článkem 4, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 1 směrnice 2012/13/EU, jakož i s články 6 a 47 Listiny, jestliže je evropský zatýkací rozkaz vydán přesně podle formuláře uvedeného v příloze (tedy bez poučení vyžádané osoby o jejích právech, která může uplatnit u vystavujícího justičního orgánu) a vystavující justiční orgán tuto osobu neprodleně poté, co se dozví o jejím zadržení, poučí o jejích právech a zašle jí příslušné dokumenty?
      V případě, že neexistuje jiný právní prostředek k zaručení práv osoby zadržené na základě evropského zatýkacího rozkazu podle článku 4, zejména práva podle čl. 4 odst. 3, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 1 směrnice 2012/13/EU, je pak rámcové rozhodnutí 2002/584 platné?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1).


title: Věc C-674/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 10. září 2019 – UAB „Skonis ir kvapas“ v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 10. září 2019 – UAB „Skonis ir kvapas“ v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Věc C-674/19)
      (2019/C 413/31)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UAB „Skonis ir kvapas“

         Odpůrce: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 2011/64/EU (1) ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků vykládán v tom smyslu, že tabák do vodní dýmky, jako je tabák posuzovaný v projednávané věci (tj. obsahující tabák (do 24 %), cukrový sirup, glycerin, aromata a konzervační látku), má být pro účely použití tohoto ustanovení považován za „skládající se […] částečně z jiných látek než z tabáku“?

                  2)

                  Má být čl. 5 odst. 1 směrnice 2011/64/EU, a to i v případech, ve kterých je třeba jej vykládat ve spojení s čl. 2 odst. 2 této směrnice, vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy tabák obsažený ve směsi určené ke kouření – v tomto případě tabák do vodní dýmky (sporný výrobek v posuzovaném případě) – splňuje kritéria uvedená v čl. 5 odst. 1 směrnice 2011/64/EU, je třeba celou směs považovat za tabák ke kouření bez ohledu na jiné látky, které jsou v ní obsaženy?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku, má být čl. 2 odst. 2 nebo čl. 5 odst. 1 směrnice 2011/64/EU vykládán v tom smyslu, že se za tabák ke kouření pro účely použití této směrnice považuje celý sporný výrobek, jako je výrobek ve věci v původním řízení, vyrobený smícháním jemně řezaného tabáku s jinými tekutými a obvykle jemnými látkami (cukrový sirup, glycerin, aromata a konzervační látka)?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku a kladné odpovědi na první a třetí otázku: je třeba ustanovení čísla 2 403 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (2) ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (EU) č. 1006/2011 ze dne 27. září 2011, prováděcího nařízení Komise (EU) č. 927/2012 ze dne 9. října 2012, prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1001/2013 ze dne 4. října 2013 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1101/2014 ze dne 16. října 2014, vykládat v tom smyslu, že takové součásti, jako je 1) cukrový sirup 2) aromata nebo 3) glycerin, nejsou považovány za „tabákové náhražky“?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 176, s. 24.

         (2)  Úř. věst. 1987, L 256, s. 1.


title: Věc C-673/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 11. září 2019 – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

text:
               16.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 423/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 11. září 2019 – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T
      (Věc C-673/19)
      (2019/C 423/26)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé v odvolacím řízení: M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Další účastníci řízení: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

         Předběžná otázka

      Brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1), zejména její články 3, 4, 6 a 15 tomu, aby cizinec, kterému byla přiznána mezinárodní ochrana v jiném členském státu Unie, byl zajištěn podle vnitrostátních právních předpisů s cílem vyhoštění do tohoto jiného členského státu, jestliže byl v této souvislosti sice nejprve vyzván k tomu, aby vycestoval na území tohoto členského státu, následně však nebylo vydáno rozhodnutí o navrácení?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 348 S. 98


title: Věc C-332/18 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. prosince 2019 – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, dříve Alouminion tis Ellados VEAE v. Evropská komise, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Výroba hliníku – Preferenční sazba za elektřinu poskytovaná na základě smlouvy – Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem – Výpověď smlouvy – Pozastavení účinků výpovědi smlouvy soudním rozhodnutím vydaným v řízení o předběžném opatření – Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za protiprávní“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/2

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. prosince 2019 – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, dříve Alouminion tis Ellados VEAE v. Evropská komise, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)
      (Věc C-332/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Výroba hliníku - Preferenční sazba za elektřinu poskytovaná na základě smlouvy - Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem - Výpověď smlouvy - Pozastavení účinků výpovědi smlouvy soudním rozhodnutím vydaným v řízení o předběžném opatření - Rozhodnutí, jímž byla podpora prohlášena za protiprávní“)
      (2020/C 54/02)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, dříve Alouminion tis Ellados VEAE (zástupci: N. Korogiannakis, N. Keramidas, E. Chrysafis, D. Diakopoulos a A. Komninos, dikigoroi a K. Struckmann, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar a E. Gippini Fournier, zmocněnci), Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (zástupci: E. Bourtzalas a D. Waelbroeck, advokáti a C. Synodinos, H. Tagaras, E. Salaka, dikigoroi)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc C-376/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenskej republiky - Slovensko) – Slovenské elektrárne a.s. v. Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, dříve Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty („Řízení o předběžné otázce – Přípustnost – Společná pravidla pro vnitřní trh s elektřinou – Směrnice 2009/72/ES – Oblast působnosti – Článek 3 – Cíle – Zásada zákazu diskriminace – Zvláštní odvod z výnosů podniků, které jsou držiteli povolení k výkonu činnosti v regulovaných odvětvích – Odvětví elektřiny“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/3

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenskej republiky - Slovensko) – Slovenské elektrárne a.s. v. Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, dříve Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
      (Věc C-376/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Přípustnost - Společná pravidla pro vnitřní trh s elektřinou - Směrnice 2009/72/ES - Oblast působnosti - Článek 3 - Cíle - Zásada zákazu diskriminace - Zvláštní odvod z výnosů podniků, které jsou držiteli povolení k výkonu činnosti v regulovaných odvětvích - Odvětví elektřiny“)
      (2020/C 54/03)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Slovenské elektrárne a.s.

         Žalovaný: Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, dříve Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

         Výrok

      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES, a zejména čl. 3 odst. 1 až 3 a 10 této směrnice, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zavádí zvláštní odvod z výnosů z činností prováděných doma i v zahraničí podniky, jež působí na základě povolení vydaného orgánem veřejné moci v různých odvětvích regulované činnosti, včetně podniků které jsou držiteli povolení k dodávce elektřiny, vydaného příslušným vnitrostátním regulačním orgánem.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc C-380/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State - Nizozemsko) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. E.P. („Řízení o předběžné otázce – Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví – Nařízení (EU) 2016/399 – Kodex unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) – Článek 6 – Podmínky vstupu pro státní příslušníky třetích zemí – Pojem „hrozba pro veřejný pořádek“ – Rozhodnutí o navrácení neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/3

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State - Nizozemsko) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. E.P.
      (Věc C-380/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví - Nařízení (EU) 2016/399 - Kodex unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) - Článek 6 - Podmínky vstupu pro státní příslušníky třetích zemí - Pojem „hrozba pro veřejný pořádek“ - Rozhodnutí o navrácení neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země“)
      (2020/C 54/04)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Žalovaný: E.P.

         Výrok

      Článek 6 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016, kterým se stanoví kodex Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní praxi, podle níž mohou příslušné orgány přijmout rozhodnutí o navrácení státního příslušníka třetí země, který nepodléhá vízové povinnosti a nachází se na území členských států za účelem krátkodobého pobytu, z důvodu, že je považován za hrozbu pro veřejný pořádek, neboť je podezřelý ze spáchání trestného činu, za předpokladu, že se tato praxe uplatní jen tehdy, jestliže je tento trestný čin dostatečně závažný, pokud jde o jeho povahu a trest, jejž lze za tento čin uložit, aby odůvodnil okamžité ukončení pobytu tohoto státního příslušníka na území členských států, a jestliže tyto orgány mají k dispozici shodující se, objektivní a přesné důkazy podporující jejich podezření, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc C-433/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus - Finsko) – ML v. Aktiva Finants OÜ („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Požadavek kontradiktornosti řízení a účinného opravného prostředku – Rozhodnutí vnitrostátního soudu prohlašující vykonatelnost rozsudku vydaného soudem jiného členského státu – Postup připouštění odvolání ve vnitrostátním řízení“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus - Finsko) – ML v. Aktiva Finants OÜ
      (Věc C-433/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Požadavek kontradiktornosti řízení a účinného opravného prostředku - Rozhodnutí vnitrostátního soudu prohlašující vykonatelnost rozsudku vydaného soudem jiného členského státu - Postup připouštění odvolání ve vnitrostátním řízení“)
      (2020/C 54/06)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: ML

         Žalovaná: Aktiva Finants OÜ

         Výrok

                  1)

                  Článek 43 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání postupu připouštění opravných prostředků k dalšímu projednávání, v jehož rámci zaprvé odvolací soud rozhoduje o tomto připuštění v písemném řízení na základě obsahu rozhodnutí soudu prvního stupně, odvolání, které k němu bylo podáno, případného vyjádření odpůrce a v případě potřeby také na základě dalších písemností ze spisu, a zadruhé připuštění k dalšímu projednávání musí být povoleno zejména v případě, že existují pochybnosti o správnosti dotčeného rozhodnutí, že není možné posoudit správnost tohoto rozhodnutí bez umožnění pokračování v řízení nebo že existuje jiný důležitý důvod pro udělení souhlasu k pokračování v řízení.

                  2)

                  Článek 43 odst. 1 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání postupu přezkumu odvolání proti rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti, který nevyžaduje, aby byl odpůrce vyslechnut před přijetím pro něj příznivého rozhodnutí.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Spojené věci C-381/18 a C-383/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State - Nizozemsko) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18) v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid („Řízení o předběžné otázce – Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví – Přistěhovalecká politika – Směrnice 2003/86/ES – Právo na sloučení rodiny – Podmínky pro výkon práva na sloučení rodiny – Pojem „důvody veřejného pořádku“ – Zamítnutí žádosti o vstup a pobyt rodinného příslušníka – Odnětí povolení k pobytu rodinného příslušníka nebo zamítnutí prodloužení jeho doby platnosti“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State - Nizozemsko) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18) v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Spojené věci C-381/18 a C-383/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví - Přistěhovalecká politika - Směrnice 2003/86/ES - Právo na sloučení rodiny - Podmínky pro výkon práva na sloučení rodiny - Pojem „důvody veřejného pořádku“ - Zamítnutí žádosti o vstup a pobyt rodinného příslušníka - Odnětí povolení k pobytu rodinného příslušníka nebo zamítnutí prodloužení jeho doby platnosti“)
      (2020/C 54/05)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18)

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Výrok

                  1)

                  Soudní dvůr má na základě článku 267 SFEU pravomoc vykládat článek 6 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny v situaci, v níž je soud povolán rozhodnout o žádosti o vstup a pobyt státního příslušníka třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie, jenž nevyužil svého práva volného pohybu, pokud se toto ustanovení stalo přímo a bezpodmínečně použitelným na takovou situaci na základě vnitrostátního práva.

                  2)

                  Článek 6 odst. 1 a 2 směrnice 2003/86 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní praxi, podle níž mohou příslušné orgány z důvodů veřejného pořádku zamítnout žádost o vstup a pobyt podanou na základě této směrnice z důvodu odsouzení v trestním řízení během předchozího pobytu na území dotyčného členského státu a odejmout povolení k pobytu udělené na základě uvedené směrnice nebo zamítnout prodloužení jeho doby platnosti, jestliže byl žadateli uložen dostatečně vysoký trest ve vztahu k délce pobytu, za předpokladu, že se tato praxe uplatní jen tehdy, jestliže je trestný čin, za nějž byl uložen trest v trestním řízení, dostatečně závažný k prokázání, že je nezbytné vyloučit pobyt tohoto žadatele, a tyto orgány provedou individuální posouzení podle článku 17 téže směrnice, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc C-435/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof - Rakousko) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH v. Land Oberösterreich a další („Řízení o předběžné otázce – Článek 101 SFEU – Náhrada škod způsobených kartelovou dohodou – Právo osob, které nepůsobí jako dodavatel nebo kupující na trhu dotčeném kartelovou dohodou, na náhradu škody – Škody utrpěné veřejnoprávním subjektem, který poskytl za výhodných podmínek půjčky za účelem pořízení zboží, které je předmětem kartelové dohody“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof - Rakousko) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH v. Land Oberösterreich a další
      (Věc C-435/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 101 SFEU - Náhrada škod způsobených kartelovou dohodou - Právo osob, které nepůsobí jako dodavatel nebo kupující na trhu dotčeném kartelovou dohodou, na náhradu škody - Škody utrpěné veřejnoprávním subjektem, který poskytl za výhodných podmínek půjčky za účelem pořízení zboží, které je předmětem kartelové dohody“)
      (2020/C 54/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH

         Žalovaní: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume“ eingetragene GmbH, EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen GmbH, WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.GmbH, Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte“ eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie“ eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria“ reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Výrok

      Článek 101 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že osoby, které nepůsobí jako dodavatel či kupující na trhu dotčeném kartelovou dohodou, avšak poskytly dotace ve formě podpůrných půjček kupujícím výrobků nabízených na tomto trhu, mohou požadovat, aby podnikům, které se účastnily této kartelové dohody, byla uložena náhrada škody, kterou utrpěly v důsledku toho, že částka těchto dotací byla vyšší, než by byla za neexistence uvedené kartelové dohody, takže tyto osoby nemohly použít tento rozdíl na jiné ziskovější účely.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc C-519/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság - Maďarsko) – TB v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal („Řízení o předběžné otázce – Přistěhovalecká politika – Právo na sloučení rodiny – Směrnice 2003/86/ES – Článek 10 odst. 2 – Fakultativní ustanovení – Podmínky vyžadované pro uplatňování práva na sloučení rodiny – Rodinný příslušník uprchlíka neuvedený v článku 4 – Pojem ‚závislá osoba“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/7

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság - Maďarsko) – TB v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Věc C-519/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Přistěhovalecká politika - Právo na sloučení rodiny - Směrnice 2003/86/ES - Článek 10 odst. 2 - Fakultativní ustanovení - Podmínky vyžadované pro uplatňování práva na sloučení rodiny - Rodinný příslušník uprchlíka neuvedený v článku 4 - Pojem ‚závislá osoba“)
      (2020/C 54/09)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TB

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Výrok

      Článek 10 odst. 2 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát povolil sloučení rodiny v případě sestry uprchlíka jen tehdy, jestliže se tato o sebe nedokáže postarat z důvodu zdravotního stavu, pokud:

                  —

                  je při posuzování uvedené neschopnosti zohledněna zvláštní situace, ve které se nacházejí uprchlíci, a jedná se o individuální posouzení zohledňující veškeré relevantní skutečnosti, a

                  —

                  dále lze rovněž s ohledem na zvláštní situaci, ve které se nacházejí uprchlíci, a po individuálním posouzení zohledňujícím veškeré relevantní skutečnosti prokázat, že materiální podpora dotčené osoby je skutečně zajišťována uprchlíkem, nebo že uprchlík je patrně rodinným příslušníkem, který může nejlépe zajistit vyžadovanou materiální podporu.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc C-708/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul București - Rumunsko) – TK v. Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů – Listina základních práv Evropské unie – Články 7 a 8 – Směrnice 95/46/ES – Článek 6 odst. 1 písm. c) a čl. 7 písm. f) – Oprávněné zpracování osobních údajů – Vnitrostátní právní úprava umožňující kamerový monitorovací systém k zajištění bezpečnosti a ochrany osob, majetku a hodnot a uskutečnění oprávněných zájmů bez souhlasu subjektu údajů – Umístění kamerového monitorovacího systému ve společných částech bytového domu“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/8

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul București - Rumunsko) – TK v. Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA
      (Věc C-708/18) (1)

      („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Listina základních práv Evropské unie - Články 7 a 8 - Směrnice 95/46/ES - Článek 6 odst. 1 písm. c) a čl. 7 písm. f) - Oprávněné zpracování osobních údajů - Vnitrostátní právní úprava umožňující kamerový monitorovací systém k zajištění bezpečnosti a ochrany osob, majetku a hodnot a uskutečnění oprávněných zájmů bez souhlasu subjektu údajů - Umístění kamerového monitorovacího systému ve společných částech bytového domu“)
      (2020/C 54/10)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TK

         Žalované: Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Výrok

      Článek 6 odst. 1 písm. c) a čl. 7 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů ve spojení s články 7 a 8 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením, která umožňují umístění takového kamerového monitorovacího systému, jako je systém dotčený ve věci v původním řízení, který je nainstalován ve společných částech bytového domu pro účely sledování oprávněných zájmů spočívajících v zajištění ostrahy osob a majetku a jejich ochrany bez souhlasu subjektů údajů, pokud zpracování osobních údajů prováděné prostřednictvím dotčeného kamerového monitorovacího systému splňuje podmínky stanovené v uvedeném čl. 7 písm. f), což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc C-783/18 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 – Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví v. Wajos GmbH („Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 7 odst. 1 písm. b) – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost – Trojrozměrné ochranné známky tvořené tvarem výrobku – Kritéria pro posuzování rozlišovací způsobilosti – Povinnost uvést odůvodnění – Tvar nádoby – Amfora“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/9

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 – Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví v. Wajos GmbH
      (Věc C-783/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 7 odst. 1 písm. b) - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost - Trojrozměrné ochranné známky tvořené tvarem výrobku - Kritéria pro posuzování rozlišovací způsobilosti - Povinnost uvést odůvodnění - Tvar nádoby - Amfora“)
      (2020/C 54/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastnice řízení: Wajos GmbH (zástupci: J. Schneiders, R. Krillke a B. Schneiders, advokáti)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Wajos GmbH.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25. 3. 2019.


title: Věc C-87/19: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 11. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Litva) – TV Play Baltic AS v. Lietuvos radijo ir televizijos komisija („Řízení o předběžné otázce – Sítě a služby elektronických komunikací – Směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) – Článek 2 písm. m) – Zajišťování sítě elektronických komunikací – Pojem – Směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) – Článek 31 odst. 1 – Povinnost provozovat určené rozhlasové a televizní vysílací kanály – Operátor nabízející balíček satelitních kanálů – Přijatelná povinnost šíření – Podmínky – Článek 56 SFEU – Proporcionalita“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/10

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 11. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Litva) – TV Play Baltic AS v. Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Věc C-87/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) - Článek 2 písm. m) - Zajišťování sítě elektronických komunikací - Pojem - Směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) - Článek 31 odst. 1 - Povinnost provozovat určené rozhlasové a televizní vysílací kanály - Operátor nabízející balíček satelitních kanálů - Přijatelná povinnost šíření - Podmínky - Článek 56 SFEU - Proporcionalita“)
      (2020/C 54/12)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: TV Play Baltic AS

         Žalovaná: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         za účasti: Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija VšĮ

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 písm. m) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) musí být vykládán v tom smyslu, že činnost spočívající v přenosu televizních programů prostřednictvím satelitních sítí ve vlastnictví třetích osob nespadá pod pojem „zajišťování sítě elektronických komunikací“ ve smyslu tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 31 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členské státy uložily povinnost šířit televizní program podnikům, které prostřednictvím satelitních sítí ve vlastnictví třetích osob přenášejí televizní programy chráněné systémem podmíněného přístupu a nabízejí svým zákazníkům balíčky televizních programů.

                  3)

                  Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členské státy uložily podnikům, které prostřednictvím satelitních sítí ve vlastnictví třetích osob přenášejí televizní programy chráněné systémem podmíněného přístupu a nabízejí svým zákazníkům balíčky televizních programů, povinnost šířit zdarma televizní kanál za předpokladu, že tato povinnost šířit umožňuje významnému počtu nebo procentnímu podílu koncových uživatelů všech prostředků pro šíření televizních programů mít přístup ke kanálu, na který se vztahuje uvedená povinnost, a že je dále zohledněno zeměpisné rozmístění koncových uživatelů služeb poskytovaných operátorem, kterému je uložena tatáž povinnost šířit, okolnost, že tento operátor přenáší tento kanál, aniž je kódovaný, a okolnost, že uvedený kanál je přístupný zdarma na internetu i prostřednictvím pozemního televizního vysílání, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Spojené věci C-566/19 PPU a C- 626/19 PPU: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam –Lucembursko, Nizozemsko) – Výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných vůči JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU) („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 6 odst. 1 – Pojem „vystavující justiční orgán“ – Kritéria – Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem trestního stíhání“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam –Lucembursko, Nizozemsko) – Výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných vůči JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)
      (Spojené věci C-566/19 PPU a C- 626/19 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 6 odst. 1 - Pojem „vystavující justiční orgán“ - Kritéria - Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem trestního stíhání“)
      (2020/C 54/14)
      Jednací jazyk: francouzština a nizozemština

         Předkládající soudy

      Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

      JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)

         Výrok

      Článek 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „vystavující justiční orgán“ ve smyslu tohoto ustanovení spadají státní zástupci členského státu, kteří jsou veřejnými žalobci a podléhají vedení a dohledu ze strany svých nadřízených, pokud jim jejich postavení poskytuje při vydávání evropského zatýkacího rozkazu záruku nezávislosti zejména na výkonné moci.
      Rámcové rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, musí být vykládáno v tom smyslu, že požadavky na účinnou soudní ochranu, které musí požívat osoba, vůči které je vydán evropský zatýkací rozkaz pro účely trestního stíhání, jsou splněny, pokud jsou podle právních předpisů vystavujícího členského státu podmínky vydání tohoto zatýkacího rozkazu, a zejména jeho přiměřenost předmětem soudního přezkumu v tomto členském státě.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.

         Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc C-627/19 PPU: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam - Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného vůči ZB („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 6 odst. 1 – Pojem „vystavující justiční orgán“ – Kritéria – Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem výkonu trestu“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/13

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam - Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného vůči ZB
      (Věc C-627/19 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 6 odst. 1 - Pojem „vystavující justiční orgán“ - Kritéria - Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem výkonu trestu“)
      (2020/C 54/16)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastník původního řízení

      ZB

         Výrok

      Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které pravomoc k vydání evropského zatýkacího rozkazu za účelem výkonu trestu přiznávají orgánu, jenž se účastní výkonu soudnictví tohoto členského státu, avšak není sám soudem, ale nestanoví existenci samostatné soudní žaloby proti rozhodnutí tohoto orgánu o vydání takového evropského zatýkacího rozkazu.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc C-725/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Sector 2 București (Rumunsko) dne 1. října 2019 – IO v. Impuls Leasing România IFN SA

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Sector 2 București (Rumunsko) dne 1. října 2019 – IO v. Impuls Leasing România IFN SA
      (Věc C-725/19)
      (2020/C 54/17)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Judecătoria Sector 2 București

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: IO

         Žalovaná: Impuls Leasing România IFN SA

         Předběžná otázka

      Musí být směrnice 93/13/EHS (1) vykládána s ohledem na zásadu efektivity v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní úpravě, jako je platná rumunská právní úprava podmínek přípustnosti námitek proti výkonu rozhodnutí – čl. 713 odst. 2 občanského soudního řádu, ve znění zákona č. 310/2018 -, která nedává soudu v rámci námitek proti výkonu rozhodnutí možnost přezkoumat, ať již na návrh spotřebitele či bez návrhu, zda ujednání smlouvy o leasingu, která představuje právní titul pro výkon rozhodnutí, má zneužívající povahu z toho důvodu, že v unijním právu existuje žaloba, v rámci které by smlouvy uzavřené mezi „spotřebitelem“ a „prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb“ mohly být přezkoumány z hlediska existence zneužívajících ujednání ve smyslu uvedené směrnice?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29).


title: Věc C-734/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 4. října 2019 – ITH Comercial Timișoara SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 4. října 2019 – ITH Comercial Timișoara SRL v. Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice
      (Věc C-734/19)
      (2020/C 54/18)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: ITH Comercial Timișoara SRL

         Žalované: Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

         Předběžné otázky

                  1.1.

                  Umožňují či brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména článek 167 a článek 168, zásada právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, zásada zákazu diskriminace a zásada daňové neutrality tomu, aby zanikl nárok osoby povinné k dani na odpočet DPH týkající se některých investičních nákladů, které tato osoba vynaložila s úmyslem použít je na uskutečnění zdanitelného plnění, v případě, kdy je od zamýšlené investice upuštěno?

                  1.2.

                  Umožňují či brání tatáž ustanovení a tytéž zásady zpochybnit nárok na odpočet v případě upuštění od investice i za okolností odlišných od těch, v nichž se osoba povinná k dani dopustila zneužití daňového režimu či vyhýbání se daňovým povinnostem?

                  1.3.

                  Umožňují či brání tatáž ustanovení a tytéž zásady výkladu v tom smyslu, že okolnosti, za nichž může být v případě upuštění od investice nárok na odpočet zpochybněn, zahrnují:

                              1.3.1.

                              následnou konkretizaci rizika nerealizování investice, o němž osoba povinná k dani věděla v okamžiku uskutečnění investičních nákladů, jíž je skutečnost, že veřejný orgán neschválil územní plán nezbytný pro uskutečnění předmětné investice;

                              1.3.2.

                              takovou postupnou změnu ekonomických podmínek, že zamýšlená investice přestane mít rentabilitu, již měla v době, kdy s investicí bylo započato?

                  1.4.

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2016 o společném systému daně z přidané hodnoty a obecné zásady evropského práva vykládány v tom smyslu, že v případě upuštění od investice:

                              1.4.1.

                              zneužití daňového režimu či vyhýbání se daňovým povinnostem, které odůvodňují zpochybnění nároku na odpočet, mohou daňové orgány předpokládat, nebo je musí prokázat;

                              1.4.2.

                              k prokázání zneužití daňového režimu či vyhýbání se daňovým povinnostem je dostačující prostá domněnka, nebo jsou zapotřebí objektivní důvody?

                  1.5.

                  Umožňují či vylučují ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a obecné zásady evropského práva, aby v případě upuštění od investice bylo zohledněno zneužití daňového režimu či vyhýbání se daňovým povinnostem, které odůvodňují zpochybnění nároku na odpočet, když osoba povinná k dani nemůže za žádným účelem, a proto ani pro účely čistě soukromé, využívat zboží a služby, na něž uplatnila odpočet DPH?

                  1.6.

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a obecné zásady evropského práva vykládány v tom smyslu, že v případě upuštění od investice představují skutečnosti, ke kterým došlo po uskutečnění investičních nákladů osobou povinnou k dani, jako například (i) nástup ekonomické krize nebo (ii) konkretizace rizika neuskutečnění investice, jež existovalo v době, kdy byly provedeny investiční náklady (například skutečnost, že orgán veřejné moci neschválil územní plán nezbytný pro realizaci předmětné investice) nebo (iii) změna odhadu rentability investice, okolnosti, které nezávisí na vůli osoby povinné k dani a mohou být zohledněny při určení její dobré víry?

                  1.7.

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a zejména článek 184 a článek 185, zásada právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, zásada zákazu diskriminace a zásada daňové neutrality vykládány v tom smyslu, že upuštění od investice představuje případ pro opravu DPH?
                  Jinými slovy, uskuteční se zpochybnění nároku na odpočet DPH týkající se některých investičních nákladů vynaložených osobou povinnou k dani s úmyslem použít je na uskutečnění zdanitelného plnění, v případě, že je od investice později upuštěno, pomocí mechanismu opravy DPH?

                  1.8.

                  Umožňují či brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty takové vnitrostátní právní úpravě, která taxativně stanoví zachování nároku na odpočet DPH v souvislosti s investicemi, od nichž bylo upuštěno, pouze ve dvou případech identifikovaných souhrnným odkazem na dva rozsudky Soudního dvora: (i) když z důvodů okolností, které nezávisí na vůli osoby povinné k dani, tato osoba nikdy neužívá toto zboží či služby pro svou ekonomickou činnost, jak judikoval ve svém rozsudku Soudní dvůr Evropské unie ve věci C-37/95, Belgie proti Ghent Coal Terminal NV, či (ii) v jiných případech pořízení zboží či služeb, ve vztahu k nimž byl uplatněn nárok na odpočet, a zboží či služby nejsou z objektivních důvodů nezávislých na vůli osoby povinné k dani užívány pro ekonomickou činnost osoby povinné k dani, jak je uvedeno v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ve věci C-110/94, Intercommunale voor zeewaterontzilting (INZO) proti Belgii?

                  1.9.

                  Umožňují či brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, zásada právní jistoty a ochrany legitimního očekávání tomu, aby daňové orgány zrušily přiznaný nárok obsažený v dřívějších protokolech o daňové kontrole nebo rozhodnutích o správních opravných prostředcích:

                              1.9.1.

                              v tom smyslu, že soukromá osoba koupila zboží a služby s úmyslem využít je v souvislosti s uskutečněním zdanitelného plnění;

                              1.9.2.

                              v tom smyslu, že přerušení či upuštění od investičního projektu bylo zapříčiněno konkrétní okolností, kterou nemohla osoba povinná k dani ovlivnit?

                  2.1.

                  Umožňují či brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a zejména článek 28 tomu, aby se uplatnil institut komisionáře i mimo příkazní smlouvu na základě nepřímého zastoupení?

                  2.2.

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/SE ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a zejména článek 28 vykládány v tom smyslu, že je použitelný institut komisionáře, pokud osoba povinná k dani postaví budovu v souladu s požadavky a podmínkami činnosti jiné právnické osoby s cílem ponechat si vlastnické právo k budově a uvedenou budovu pouze pronajmout, až bude dokončena, a to této jiné právnické osobě?

                  2.3.

                  Musí být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že ve výše popsané situaci musí stavebník fakturovat investiční výdaje týkající se stavby budovy k tíži právnické osoby, které pronajme uvedenou budovu, až bude dokončena, a vybrat odpovídající DPH od této právnické osoby?

                  2.4.

                  Musí být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že ve výše popsané situaci má stavebník povinnost fakturovat investiční náklady a vybrat odpovídající DPH, pokud definitivně ukončí stavební práce z důvodu, že osoba, jíž měla být uvedená budova pronajata, drasticky omezila svou ekonomickou činnost, přičemž toto omezení bylo důsledkem hrozící insolvence této právnické osoby?

                  2.5.

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a obecné zásady evropského práva vykládány v tom smyslu, že daňové orgány mohou znovu kvalifikovat plnění uskutečněná osobou povinnou k dani a nevzít v úvahu smluvní ujednání, jež osoba povinná k dani uzavřela, i když dotčené smlouvy nejsou simulované?

                  2.6.

                  Umožňují anebo brání ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a zejména zásada právní jistoty a ochrany legitimního očekávání tomu, aby daňové orgány zrušily již přiznaný nárok osoby povinné k dani na odpočet DPH obsažený v dřívějších protokolech o daňové kontrole nebo rozhodnutích o správních opravných prostředcích?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-748/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim v. WB

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim v. WB
      (Věc C-748/19)
      (2020/C 54/19)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim

         Žalovaný: WB

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii (SEU) ve spojení s článkem 2 SEU a s hodnotou právního státu vyjádřenou v tomto ustanovení, jakož i s čl. 6 odst. 1 až 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 (1), ve spojení s bodem 22 odůvodnění této směrnice vykládán v tom smyslu, že k porušení požadavků účinné soudní ochrany, včetně nezávislosti soudnictví, a požadavků vyplývajících z presumpce neviny dochází v situaci, kdy soudní řízení, jako je trestní řízení proti obviněnému z trestného činu podle čl. 200 odst. 1 k.k. a dalších, je vedeno tak, že:

                              —

                              soud se skládá ze soudce sądu rejonowego (okresní soud) HO delegovaného na základě rozhodnutí ministra spravedlnosti ze soudu nacházejícího se v hierarchii o jednu úroveň níže, přičemž nejsou známá kritéria, kterými se ministr spravedlnosti při delegování tohoto soudce řídil, a vnitrostátní právo nestanoví soudní přezkum takového rozhodnutí a umožňuje ministrovi spravedlnosti kdykoli delegaci soudce zrušit;

                  2)

                  Dochází k porušení požadavků uvedených v bodě 1 v situaci, kdy proti rozhodnutí vydanému v soudním řízení, jako je řízení popsané v bodě 1, mohou strany podat mimořádný opravný prostředek k soudu, jako je Nejvyšší soud, jehož rozsudky nepodléhají odvolání podle vnitrostátního práva, a vnitrostátní právo ukládá předsedovi organizační složky tohoto soudu (kolegia), příslušnému k projednání mimořádného opravného prostředku, povinnost přidělit věc podle abecedního seznamu soudců tohoto kolegia, přičemž výslovně zakazuje opomenutí kteréhokoli soudce, a přidělování věcí se účastní také osoba jmenovaná na návrh kolektivního orgánu, jako je Národní rada soudnictví, jejíž složení je vytvořeno tak, že jejími členy jsou soudci:

                              a)

                              voleni komorou parlamentu, která hlasuje pro seznam kandidátů, předem vytvořený parlamentním výborem z kandidátů předložených parlamentními frakcemi nebo orgánem této komory, na základě oznámení skupin soudců nebo občanů – z čehož vyplývá, že během volebního procesu získávají kandidáti při třech příležitostech podporu od politiků;

                              b)

                              tvořící většinu členů tohoto orgánu, postačující k rozhodnutí o předložení návrhů na jmenování soudců, jakož i o dalších závazných rozhodnutích vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy?

                  3)

                  Jaký účinek má z pohledu unijního práva, včetně ustanovení a požadavků uvedených v bodě 1, rozhodnutí vydané v soudním řízení, jež je vedeno tak, jak je popsáno v bodě 1, a rozhodnutí vydané v řízení před Nejvyšším soudem, když se na jeho vydání podílí osoba uvedená v bodě 2?

                  4)

                  Spojuje unijní právo, včetně ustanovení uvedených v bodě 1, účinky rozhodnutí uvedených v bodě 3 s tím, zda příslušný soud rozhodl ve prospěch či neprospěch obviněného?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. 2016, L 65, s. 1).


title: Věc C-749/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie v. XA, YZ

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie v. XA, YZ
      (Věc C-749/19)
      (2020/C 54/20)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie

         Žalovaní: XA, YZ

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii (SEU) ve spojení s článkem 2 SEU a s hodnotou právního státu vyjádřenou v tomto ustanovení, jakož i s čl. 6 odst. 1 až 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 (1) ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem, ve spojení s bodem 22 odůvodnění této směrnice vykládán v tom smyslu, že k porušení požadavků účinné soudní ochrany, včetně nezávislosti soudnictví, a požadavků vyplývajících z presumpce neviny dochází v situaci, kdy soudní řízení, jako je trestní řízení proti obviněným z trestného činu podle čl. 280 § 1 k.k. a dalších, je vedeno tak, že:

                              —

                              soud se skládá ze soudce delegovaného na základě rozhodnutí ministra spravedlnosti ze soudu nacházejícího se v hierarchii o jednu úroveň níže, přičemž nejsou známá kritéria, kterými se ministr spravedlnosti při delegování tohoto soudce řídil, a vnitrostátní právo nestanoví soudní přezkum takového rozhodnutí a umožňuje ministrovi spravedlnosti kdykoli delegaci soudce zrušit;

                  2)

                  Dochází k porušení požadavků uvedených v bodě 1 v situaci, kdy proti rozhodnutí vydanému v soudním řízení, jako je řízení popsané v bodě 1, mohou strany podat mimořádný opravný prostředek k soudu, jako je Nejvyšší soud, jehož rozsudky nepodléhají odvolání podle vnitrostátního práva, a vnitrostátní právo ukládá předsedovi organizační složky tohoto soudu (kolegia), příslušnému k projednání mimořádného opravného prostředku, povinnost přidělit věc podle abecedního seznamu soudců tohoto kolegia, přičemž výslovně zakazuje opomenutí kteréhokoli soudce, a přidělování věcí se účastní také osoba jmenovaná na návrh kolektivního orgánu, jako je Národní rada soudnictví, jejíž složení je vytvořeno tak, že jejími členy jsou soudci:

                              a)

                              voleni komorou parlamentu, která hlasuje společně pro seznam kandidátů, předem vytvořený parlamentním výborem z kandidátů předložených parlamentními frakcemi nebo orgánem této komory, na základě oznámení skupin soudců nebo občanů – z čehož vyplývá, že během volebního procesu získávají kandidáti při třech příležitostech podporu od politiků;

                              b)

                              tvořící většinu členů tohoto orgánu, postačující k rozhodnutí o předložení návrhů na jmenování soudců, jakož i o dalších závazných rozhodnutích vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy?

                  3)

                  Jaký účinek má z pohledu unijního práva, včetně ustanovení a požadavků uvedených v bodě 1, rozhodnutí vydané v soudním řízení, jež je vedeno tak, jak je popsáno v bodě 1, a rozhodnutí vydané v řízení před Nejvyšším soudem, když se na jeho vydání podílí osoba uvedená v bodě 2?

                  4)

                  Spojuje unijní právo, včetně ustanovení uvedených v bodě 1, účinky rozhodnutí uvedených v bodě 3 s tím, zda příslušný soud rozhodl ve prospěch či neprospěch obviněného?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. 2016, L 65, s. 1).


title: Věc C-750/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie v. DT

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie v. DT
      (Věc C-750/19)
      (2020/C 54/21)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie

         Žalovaná: DT

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii (SEU) ve spojení s článkem 2 SEU a s hodnotou právního státu vyjádřenou v tomto ustanovení, jakož i s čl. 6 odst. 1 až 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 (1), ve spojení s bodem 22 odůvodnění této směrnice vykládán v tom smyslu, že k porušení požadavků účinné soudní ochrany, včetně nezávislosti soudnictví, a požadavků vyplývajících z presumpce neviny dochází v situaci, kdy soudní řízení, jako je trestní řízení proti obviněné z trestného činu podle čl. 62 §2 k.k.s. a dalších, je vedeno tak, že:

                              —

                              soud se skládá ze soudce sądu rejonowego (okresní soud) JM delegovaného na základě rozhodnutí ministra spravedlnosti ze soudu nacházejícího se v hierarchii o jednu úroveň níže, přičemž nejsou známá kritéria, kterými se ministr spravedlnosti při delegování tohoto soudce řídil, a vnitrostátní právo nestanoví soudní přezkum takového rozhodnutí a umožňuje ministrovi spravedlnosti kdykoli delegaci soudce zrušit;

                  2)

                  Dochází k porušení požadavků uvedených v bodě 1 v situaci, kdy proti rozhodnutí vydanému v soudním řízení, jako je řízení popsané v bodě 1, mohou strany podat mimořádný opravný prostředek k soudu, jako je Nejvyšší soud, jehož rozsudky nepodléhají odvolání podle vnitrostátního práva, a vnitrostátní právo ukládá předsedovi organizační složky tohoto soudu (kolegia), příslušnému k projednání mimořádného opravného prostředku, povinnost přidělit věc podle abecedního seznamu soudců tohoto kolegia, přičemž výslovně zakazuje opomenutí kteréhokoli soudce, a přidělování věcí se účastní také osoba jmenovaná na návrh kolektivního orgánu, jako je Národní rada soudnictví, jejíž složení je vytvořeno tak, že jejími členy jsou soudci:

                              a)

                              voleni komorou parlamentu, která hlasuje pro seznam kandidátů, předem vytvořený parlamentním výborem z kandidátů předložených parlamentními frakcemi nebo orgánem této komory, na základě oznámení skupin soudců nebo občanů – z čehož vyplývá, že během volebního procesu získávají kandidáti při třech příležitostech podporu od politiků;

                              b)

                              tvořící většinu členů tohoto orgánu, postačující k rozhodnutí o předložení návrhů na jmenování soudců, jakož i o dalších závazných rozhodnutích vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy?

                  3)

                  Jaký účinek má z pohledu unijního práva, včetně ustanovení a požadavků uvedených v bodě 1, rozhodnutí vydané v soudním řízení, jež je vedeno tak, jak je popsáno v bodě 1, a rozhodnutí vydané v řízení před Nejvyšším soudem, když se na jeho vydání podílí osoba uvedená v bodě 2?

                  4)

                  Spojuje unijní právo, včetně ustanovení uvedených v bodě 1, účinky rozhodnutí uvedených v bodě 3 s tím, zda příslušný soud rozhodl ve prospěch či neprospěch obviněného?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. 2016, L 65, s. 1).


title: Věc C-751/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie v. ZY

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 15. října 2019 – Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie v. ZY
      (Věc C-751/19)
      (2020/C 54/22)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie

         Žalovaný: ZY

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii (SEU) ve spojení s článkem 2 SEU a s hodnotou právního státu vyjádřenou v tomto ustanovení, jakož i s čl. 6 odst. 1 až 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 (1), ve spojení s bodem 22 odůvodnění této směrnice vykládán v tom smyslu, že k porušení požadavků účinné soudní ochrany, včetně nezávislosti soudnictví, a požadavků vyplývajících z presumpce neviny dochází v situaci, kdy soudní řízení, jako je trestní řízení proti odsouzenému na základě návrhu na vydání společného rozsudku, je vedeno tak, že:

                              —

                              soud se skládá ze soudce sądu rejonowego (okresní soud) KL delegovaného na základě rozhodnutí ministra spravedlnosti ze soudu nacházejícího se v hierarchii o jednu úroveň níže, přičemž nejsou známá kritéria, kterými se ministr spravedlnosti při delegování tohoto soudce řídil, a vnitrostátní právo nestanoví soudní přezkum takového rozhodnutí a umožňuje ministrovi spravedlnosti kdykoli delegaci soudce zrušit;

                  2)

                  Dochází k porušení požadavků uvedených v bodě 1 v situaci, kdy proti rozhodnutí vydanému v soudním řízení, jako je řízení popsané v bodě 1, mohou strany podat mimořádný opravný prostředek k soudu, jako je Nejvyšší soud, jehož rozsudky nepodléhají odvolání podle vnitrostátního práva, a vnitrostátní právo ukládá předsedovi organizační složky tohoto soudu (kolegia), příslušnému k projednání mimořádného opravného prostředku, povinnost přidělit věc podle abecedního seznamu soudců tohoto kolegia, přičemž výslovně zakazuje opomenutí kteréhokoli soudce, a přidělování věcí se účastní také osoba jmenovaná na návrh kolektivního orgánu, jako je Národní rada soudnictví, jejíž složení je vytvořeno tak, že jejími členy jsou soudci:

                              a)

                              voleni komorou parlamentu, která hlasuje pro seznam kandidátů, předem vytvořený parlamentním výborem z kandidátů předložených parlamentními frakcemi nebo orgánem této komory, na základě oznámení skupin soudců nebo občanů – z čehož vyplývá, že během volebního procesu získávají kandidáti při třech příležitostech podporu od politiků;

                              b)

                              tvořící většinu členů tohoto orgánu, postačující k rozhodnutí o předložení návrhů na jmenování soudců, jakož i o dalších závazných rozhodnutích vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy?

                  3)

                  Jaký účinek má z pohledu unijního práva, včetně ustanovení a požadavků uvedených v bodě 1, rozhodnutí vydané v soudním řízení, jež je vedeno tak, jak je popsáno v bodě 1, a rozhodnutí vydané v řízení před Nejvyšším soudem, když se na jeho vydání podílí osoba uvedená v bodě 2?

                  4)

                  Spojuje unijní právo, včetně ustanovení uvedených v bodě 1, účinky rozhodnutí uvedených v bodě 3 s tím, zda příslušný soud rozhodl ve prospěch či neprospěch obviněného?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. 2016, L 65, s. 1).