title: Věc T-425/21: Žaloba podaná dne 10. července 2021 – eSlovensko Bratislava v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/41

      Žaloba podaná dne 10. července 2021 – eSlovensko Bratislava v. Komise
      (Věc T-425/21)
      (2021/C 431/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: eSlovensko Bratislava (Bratislava Staré Mesto, Slovensko) (zástupce: B. Fridrich, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2020)7415 final ze dne 21. října 2020, kterým se mění prováděcí rozhodnutí C(2018)6712 o výběru a poskytnutí grantů podle Nástroje pro propojení Evropy v odvětví telekomunikací (příloha č. 1), doručené emailem neziskové organizaci eSlovensko Bratislava dne 10. května 2021;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí, překročení pravomocí, porušení Smluv či jiných právních norem k jejich uplatnění, zneužití pravomoci, zejména pokud jde o nesprávné právní hodnocení skutkového stavu a zjištění (porušení práva na řádnou správu, překročení pravomocí, porušení zásady proporcionality, zásady právní jistoty, právního státu, zásady legitimního očekávání a nesprávné právní hodnocení skutkového stavu a zjištění při výběru a poskytování grantů podle Nástroje pro propojení Evropy 2018-1 CEF Telecom výzva k překládání nabídek CEF-TC- 2018-1, a konkrétně akce č. 2018-SK-IA-0019 Slovak Safer Internet Centre V, kterou předložila eSlovensko Bratislava).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že by Komisi měla být uložena náhrada nákladů řízení v souladu s výše uvedenými argumenty a z důvodu údajné svévolnosti napadeného rozhodnutí Komise.


title: Věc T-436/21: Žaloba podaná dne 16. července 2021 – Veen v. Europol

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/42

      Žaloba podaná dne 16. července 2021 – Veen v. Europol
      (Věc T-436/21)
      (2021/C 431/50)
      Jednací jazyk: slovenština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Leon Leonard Johan Veen (Oss, Nizozemsko) (zástupce: T. Lysina, advokát)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uložil Evropské unii zastoupené Agenturou Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) povinnost zaplatit žalobci částku 50 000 eur a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti podané na základě článků 268 a 340 SFEU a čl. 50 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 (1) uvádí žalobce jediný žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti zpracování osobních údajů žalobce žalovanou.
      Žalobce v rámci tohoto žalobního důvodu tvrdí, že žalovaná založila do vyšetřovacího spisu jakožto důkaz v trestním řízení vedeném proti žalobci ve Slovenské republice zprávu žalované obsahující nepravdivé negativní a důkazy nepodložené informace o žalobci, v důsledku čehož nastala škodná událost. Uvádí, že popsaným jednáním utrpěl zásah do cti a dobré pověsti a došlo k zásahu do jeho práva na rodinný život. V příčinné souvislosti se škodnou událostí tak došlo ke vzniku nemajetkové újmy, kterou žalobce vyčíslil na 50 000 eur.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Úř. věst. 2016, L 135, s. 53).


title: Věc T-509/21: Žaloba podaná dne 18. srpna 2021 – IMG v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/43

      Žaloba podaná dne 18. srpna 2021 – IMG v. Komise
      (Věc T-509/21)
      (2021/C 431/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: International Management Group (IMG) (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a J. Y. de Cara, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
                  a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 8. června 2021 přijaté za účelem výkonu rozsudku Soudního dvora ze dne 31. ledna 2019 (věci C-183/17 P a C-184/17 P), podle něhož žalobkyně není způsobilá vynakládat finanční prostředky Unie formou nepřímého plnění uplatnitelnou na mezinárodní organizace finančních pravidel použitelných pro Unii;

                  —

                  uložil žalované náhradu majetkové a nemajetkové újmy;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU. Žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje porušení překážky věci ve vztahu k rozsudku Soudního dvora ze dne 31. ledna 2019.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy a povinnosti náležité péče z důvodu porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí je podle žalobkyně stiženo vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází porušení přiměřené lhůty.


title: Věc T-514/21: Žaloba podaná dne 21. srpna 2021 – Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ v. EIB

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/43

      Žaloba podaná dne 21. srpna 2021 – Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ v. EIB
      (Věc T-514/21)
      (2021/C 431/52)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ (Melendugno, Itálie) (zástupce: A. Calò, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že Evropská investiční banka (EIB) úmyslně neodpověděla na žádost o přezkum podanou sdružením, které je žalobcem;

                  —

                  uložil Evropské investiční bance povinnost vydat rozhodnutí o zrušení financování poskytnutého společnosti TAP AG;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení Aarhuské úmluvy (1) a nařízení (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 (2) (dále jen „Aarhuské nařízení“).

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že podle čl. 10 odst. 1 Aarhuského nařízení platí, že „Každá nevládní organizace splňující kritéria podle článku 11 je oprávněna požádat o vnitřní přezkum orgán nebo subjekt Společenství, který přijal správní akt podle práva životního prostředí nebo který, jedná-li se o případ údajné nečinnosti, takový akt přijmout měl“. V daném případě měla EIB odpovědět ve lhůtě stanovené ve zmíněném článku 10 uvedeného nařízení, což nehodlala učinit.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení bodu 36 prohlášení EIB o environmentálních a sociálních zásadách a normách vydaného roku 2009.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že článek 36 výslovně stanoví, že EIB požaduje, aby všechny projekty, které financuje, respektovaly alespoň:

                                          —

                                          použitelné vnitrostátní právní předpisy v oblasti životního prostředí;

                                          —

                                          použitelné právní předpisy Unie v oblasti životního prostředí, zejména směrnici o posuzování vlivů na životní prostředí a směrnice o ochraně přírody, jakož i odvětvové směrnice a „průřezové“ směrnice;

                              —

                              zásady a normy relevantních mezinárodních úmluv v oblasti životního prostředí začleněných do unijního práva.
                              Podle názoru žalobce nebyl v daném případě respektován žádný z uvedených bodů.
                              Byla totiž prokázána následující porušení:

                                          a.

                                             právní předpisy Unie v oblasti životního prostředí, a zejména:

                                                      a.I

                                                      bod 36 odůvodnění ve spojení s články 4 a 14 nařízení (EU) 347/2013 (3) (neexistence analýzy nákladů a přínosů);

                                                      a.II

                                                      bod 31 odůvodnění nařízení č. 347/2013 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a přílohou IV bodem 1 směrnice 2011/92/EU (externí kumulativní vlivy);

                                                      a.III

                                                      bod 31 odůvodnění nařízení č. 347/2013 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a přílohou IV bodem 1 směrnice 2011/92/EU (4) (interní kumulativní vlivy) – zákaz „fragmentační taktiky“;

                                                      a.IV

                                                      článek 2 odst. 1 směrnice 2011/92/EU, čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice o ochraně přírodních stanovišť;

                                                      a.V

                                                      článek 4 odst. 4 směrnice 2009/147 (5) směrnice o ochraně ptáků;

                                                      a.VI

                                                      bod 30 odůvodnění a článek 9 nařízení 1367/2006 ve spojení s článkem 6 směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (transparentnost a účast);

                                                      a.VII

                                                      bod 28 odůvodnění ve spojení s článkem 7 nařízení (EU) 347/2013 (právní předpis o ochraně přírodních stanovišť);

                                                      a.VIII

                                                      porušení čl. 191 odst. 1 SFEU společně s porušením prohlášení Evropské investiční banky o environmentálních a sociálních zásadách a normách, schváleného správní radou dne 3. února 2009.

                                          b.

                                             italské právní předpisy, a zejména:

                                                      b.I

                                                      legislativní nařízení 42/2004, kterým se provádí Evropská úmluva o krajině, článek 26;

                                                      b.II

                                                      legislativní nařízení 42/2004, kterým se provádí Evropská úmluva o krajině, článek 146;

                                                      b.III

                                                      článek 14b zákona č. 241 ze dne 7. srpna 1990 týkající se mezirezortní konference;

                                                      b.IV

                                                      ustanovení A57 ministerského nařízení 223/14 o slučitelnosti s životním prostředím;

                                                      b.V

                                                      legislativní nařízení 152/06 (neexistence sankcí);

                                                      b.VI

                                                      článek 452c trestního zákoníku (ekologická katastrofa).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že nikdy nebyla provedena příslušná analýza nákladů a přínosů.

         (1)  Úmluva o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (Úř. věst. 2005, L 124, s. 4).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, 25.9.2006, s. 13).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě a kterým se zrušuje rozhodnutí č. 1364/2006/ES a mění nařízení (ES) č. 713/2009, (ES) č. 714/2009 a (ES) č. 715/2009 (Úř. věst. L 115, 25.4.2013, s. 39).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 26, 28.1.2012, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 20, 26.1.2010, s. 7).


title: Věc T-518/21: Žaloba podaná dne 24. srpna 2021 – European Paper Packaging Alliance v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/45

      Žaloba podaná dne 24. srpna 2021 – European Paper Packaging Alliance v. Komise
      (Věc T-518/21)
      (2021/C 431/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: European Paper Packaging Alliance (Haag, Nizozemsko) (zástupci: F. Di Gianni, A. Scalini a F. Pili, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil body 2.1.2 a 2.2.1 a rovněž tabulky 4.2 a 4.8 pokynů žalované k plastovým výrobkům na jedno použití v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/904 (1) ze dne 5. června 2019 o omezení dopadu některých plastových výrobků na životní prostředí (2), v části, v níž se týkají výrobků na bázi papíru s polymerním povlakem;

                  —

                  podpůrně prohlásil, že čl. 3 odst. 2 směrnice (EU) 2019/904 je protiprávní v části, v níž do definice „plastových výrobků na jedno použití“ zahrnuje výrobky na bázi papíru s polymerním povlakem;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby žalobkyně předkládá tři žalobní důvody a dvě námitky protiprávnosti.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že pokyny žalované porušují text směrnice (EU) 2019/904 v části, v níž zahrnují výrobky na bázi papíru s polymerním povlakem v rámci působnosti směrnice (EU) 2019/904, prostřednictvím nesprávného výkladu pojmu „hlavní strukturní složka“ stanoveného v čl. 3 odst. 1 směrnice (EU) 2019/904.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že zařazení výrobků na bázi papíru s polymerním povlakem do oblasti působnosti směrnice (EU) 2019/904 je v rozporu s cíli směrnice a porušuje zásadu proporcionality.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná tím, že přijala napadené pokyny, překročila hranice svých kompetencí a zasáhla do výsad zákonodárce EU.

                  4.

                  První námitka protiprávnosti vycházející z protiprávnosti čl. 3 odst. 2 směrnice (EU) 2019/904 v části, v níž vede k použití této směrnice na výrobky na bázi papíru s polymerním povlakem. Rovněž uvádí, že toto ustanovení je protiprávní, protože nestanoví prahovou hodnotu pro určení, zda je výrobek částečně vyroben z plastu. Kromě toho tvrdí, že toto ustanovení porušuje zásadu rovnosti a zákazu diskriminace.

                  5.

                  Druhá námitka protiprávnosti vycházející z toho, že použití směrnice (EU) 2019/904, a zejména omezujících opatření stanovených v uvedené směrnici na výrobky na bázi papíru s polymerním povlakem, představuje neodůvodněné omezení svobody podnikání a vlastnického práva, které jsou zakotveny v článcích 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/904 ze dne 5. června 2019 o omezení dopadu některých plastových výrobků na životní prostředí (Úř. věst. L 155, 12.6.2019, s. 1).

         (2)  Úř. věst. 2021 C 216, s. 1.


title: Věc T-525/21: Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – E. Breuninger v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/46

      Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – E. Breuninger v. Komise
      (Věc T-525/21)
      (2021/C 431/54)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: E. Breuninger GmbH & Co. (Stuttgart, Německo) (zástupce: M. Vetter, advokát)

         Žalovaná: Evropské komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil podle čl. 264 odst. 1 SFEU rozhodnutí žalované ze dne 28. května 2021 (podpory č. SA.62784);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení
                  Žalovaná se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když v napadeném rozhodnutí konstatovala, že německá právní úprava státní podpory „Spolková právní úprava náhrady újmy, COVID 19“ je podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU slučitelná s vnitřním trhem. Omezení práva na předložení žádosti v případě podniků, které uskutečňují činnost v několika hospodářských oblastech na podniky, které dosahují alespoň 80 % svého obratu činnostmi, kterých se lockdown přímo dotýká, je svévolné a schválení takové úpravy státní podpory je nepřiměřené. Použití 80 % prahové hodnoty vylučuje bez objektivního důvodu příčinnou souvislost mezi nařízeními o uzavření provozu a z toho plynoucí újmou v neprospěch podniků s více oblastmi činností, jelikož tyto podniky i přes to, že byly přímo a značně dotčeny státními opatřeními a s tím spojenými ztrátami, neobdržely krom toho žádnou náhradu. To vede k narušení hospodářské soutěže, jak pokud jde o soutěžitele v odvětvích dotčených COVID-19, tak i pokud jde o soutěžitele v odvětvích nedotčených COVID-19.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení procesních práv vyplývajících z čl. 108 odst. 2 SFEU.
                  Rozhodnutí žalované je nepřezkoumatelné a neodůvodněné. Žalovaná neumožnila žalobkyni, aby v předběžném šetření vyjádřila své pochybnosti o slučitelnosti právní úpravy o státní podpoře s vnitřním trhem. Krom toho žalovaná neodůvodnila dostatečně schvalovací rozhodnutí.


title: Věc T-534/21: Žaloba podaná dne 1. září 2021 – VP v. Cedefop

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/47

      Žaloba podaná dne 1. září 2021 – VP v. Cedefop
      (Věc T-534/21)
      (2021/C 431/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: VP (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Žalovaný: Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalovaného neprovést body 1 a 2 výroku rozsudku Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 ve věci T-187/18 VP v. Cedefop;

                  —

                  zrušil s tím související rozhodnutí neprodloužit pracovní smlouvu žalobkyně na dobu neurčitou se zpětnou platností;

                  —

                  uložil náhradu nemajetkové újmy, která je vyčíslena ex aequo et bono ve výši 50 000 eur;

                  —

                  uložil náhradu majetkové újmy, která jí vznikla a která odpovídá nákladům nezbytného přípravného řízení od data rozsudku ve věci T-187/18, VP v. Cedefop; a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí žalovaného neprovést hlavní body 1 a 2 rozsudku ze dne 16. prosince 2020 ve věci T-187/18, VP v. Cedefop, a tedy neprodloužit pracovní smlouvu žalobkyně, je stiženo nesplněním povinnosti uvést odůvodnění.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalovaný nesplnil svou povinnost jednat s náležitou péčí.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalovaný porušil zásadu rovného zacházení a zásadu ochrany legitimního očekávání.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že se žalovaný dopustil zneužití pravomoci.


title: Věc T-535/21: Žaloba podaná dne 31. srpna 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/48

      Žaloba podaná dne 31. srpna 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)
      (Věc T-535/21)
      (2021/C 431/56)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Texas, Spojené státy) (zástupce: T. Wuttke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1 431 829-0009

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. června 2021, ve věci R 1004/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil,

                  —

                  napadené rozhodnutí změnil v tom smyslu, že:

                              —

                              vyhoví odvolání žalobkyně,

                              —

                              zamítne v plném rozsahu návrh ICD 10 297, podaný osobou navrhující neplatnost, na prohlášení neplatnosti sporného (průmyslového) vzoru,

                              —

                              uloží osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní před odvolacím senátem a zrušovacím oddělením,

                  —

                  uložil osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 24. března 2021, Lego v. EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Díl z dětské stavebnice) (T-515/19, nezveřejněný, EU:T:2021:155);

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172);

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Chybný výklad patentové přihlášky EP 3 005 948 A2 a hromadné přihlášky (průmyslových) vzorů žalobkyně č. 1 431 829-0001-0010.


title: Věc T-538/21: Žaloba podaná dne 2. září 2021 – PBL a WA v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/49

      Žaloba podaná dne 2. září 2021 – PBL a WA v. Komise
      (Věc T-538/21)
      (2021/C 431/57)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Penya Barça Lyon: Plus que des supporters (PBL) (Bron, Francie) a WA (zástupce: J. Branco, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Generálního ředitelství Evropské komise pro hospodářskou soutěž ze dne 1. září 2021 – COMP.C.4/AH/mdr 2021(092342);

                  —

                  Nařídil Evropské komisi, aby

                              —

                              využila svých pravomocí podle čl. 116 odst. 1 SFEU a nařídila Francouzskému fotbalovému svazu, aby neprodleně ustal v normativním narušování hospodářské soutěže a dosáhl souladu s nařízením UEFA o udělování klubových licencí a finančním fair play;

                              —

                              zahájila řízení o nesplnění povinnosti podle článků 107 a 108 SFEU a článku 12 nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015 proti Francii z důvodu protiprávní státní podpory poskytnuté Paris Saint-Germain, a v důsledku toho předložila věc Soudnímu dvoru Evropské unie;

                  —

                  a nařídil Komisi, aby na základě článku 13 nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015 přijala předběžné opatření proti Francii směřující k odstranění škody způsobené žalobcům tím, že jí nařídí pozastavit účinky následujících normativních rozhodnutí, jež vytváří nekalou hospodářskou soutěž prostřednictvím státní podpory, z níž plyne selektivní výhoda, která narušuje hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Evropské unie v rámci jednotného trhu Evropské unie:

                              —

                              rozhodnutí Valného shromáždění a Federálního shromáždění Profesionální fotbalové ligy ze dnů 12. a 14. prosince 2019, jakož i rozhodnutí Valného shromáždění profesionální fotbalové ligy ze dne 10. prosince 2020 přijatá jménem Francouzského fotbalového svazu v rámci výkonu jeho výsad veřejné moci;

                              —

                              rozhodnutí ze dne 25. června 2021, kterým Komise pro dohled nad profesionálními kluby Národního ředitelství pro kontrolu správy PFL nepřijala žádné správní opatření vůči PSG;

                              —

                              rozhodnutí Profesionální fotbalové ligy – nezveřejněné – kterým tato Liga schválila smlouvu uzavřenou mezi Lionelem Messim a Paris Saint-Germain.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby proti rozhodnutí Evropské komise COMP.C.4/AH/mdr 2021(092342) ze dne 1. září 2021, kterým bylo žalobcům odmítnuto přiznat postavení zúčastněných stran ve smyslu čl. 24 odst. 2 nařízení 2015/1589 (1), uplatňují žalobci pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z právního zájmu žalobců na podání žaloby v této věci. Žalobci vytýkají Komisi, že nezohlednila skutečnost, že první žalobce je členem („socio“) Futbol Club Barcelona (dále jen „FC Barcelona“) a že z důvodu tohoto postavení je oprávněn podat stížnost týkající se údajně protiprávní podpory.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z postupu podle článku 116 SFEU. V tomto ohledu žalobci zejména tvrdí, že v této věci existují rozdíly mezi předpisy členských států, které narušují podmínky hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Podle žalobců skutečnost, že španělská profesionální fotbalová liga vyžaduje na rozdíl od francouzské profesionální ligy dodržení poměru mezi platy a uznatelnými příjmy ve výši 70 %, představuje takovéto narušení, které v praxi postihuje FC Barcelonu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z článku 13 nařízení 2015/1589. Žalobci se tímto žalobním důvodem domáhají, aby bylo Francii nařízeno pozastavit účinky podpor a opatření, jež by mohly představovat protiprávní a neoznámenou státní podporu poskytnutou profesionálním fotbalovým klubům působícím na jejím území.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z kritérií přijatých Evropskou komisí a Soudním dvorem Evropské unie k vymezení státních podpor a použitelnosti článku 108 SFEU v této věci.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z naléhavosti situace, jež odůvodňuje podání žádosti o projednání věci ve zrychleném řízení ze strany žalobců a návrhu na vydání předběžného opatření.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-540/21: Žaloba podaná dne 2. září 2021 – Vivostore v. EUIPO – Linda (VIVO LIFE)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/50

      Žaloba podaná dne 2. září 2021 – Vivostore v. EUIPO – Linda (VIVO LIFE)
      (Věc T-540/21)
      (2021/C 431/58)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vivostore Ltd (Winscombe, Spojené království) (zástupce: T. Urek, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Linda AG (Kolín nad Rýnem, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Navrhovatelka v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie VIVO LIFE – Přihláška č. 18 049 468

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. července 2021, ve věci R 1587/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil nebo změnil a potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení EUIPO ve věci B 3 090 390 ze dne 16. července 2020;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001.


title: Věc T-545/21: Žaloba podaná dne 2. září 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/51

      Žaloba podaná dne 2. září 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)
      (Věc T-545/21)
      (2021/C 431/59)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Texas, Spojené státy) (zástupce: T. Wuttke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1 431 829-0004

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. června 2021, ve věci R 1011/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil,

                  —

                  napadené rozhodnutí změnil v tom smyslu, že:

                              —

                              vyhoví odvolání žalobkyně,

                              —

                              zamítne v plném rozsahu návrh ICD 10 306, podaný osobou navrhující neplatnost, na prohlášení neplatnosti sporného (průmyslového) vzoru,

                              —

                              uloží osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní před odvolacím senátem a zrušovacím oddělením,

                  —

                  uložil osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 24. března 2021, Lego v. EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Díl z dětské stavebnice) (T-515/19, nezveřejněný, EU:T:2021:155);

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172);

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Chybný výklad patentové přihlášky EP 3 005 948 A2 a hromadné přihlášky (průmyslových) vzorů žalobkyně č. 1 431 829-0001-0010.


title: Věc T-550/21: Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Kalypso Media Group v. EUIPO (COMMANDOS)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/51

      Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Kalypso Media Group v. EUIPO (COMMANDOS)
      (Věc T-550/21)
      (2021/C 431/60)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kalypso Media Group GmbH (Worms, Německo) (zástupce: T. Boddien, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie COMMANDOS – Přihláška č. 18 062 634

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. července 2021, ve věci R 1864/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-552/21: Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Worldwide Brands v. EUIPO – Guangyu Wan (CAMEL)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/52

      Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Worldwide Brands v. EUIPO – Guangyu Wan (CAMEL)
      (Věc T-552/21)
      (2021/C 431/61)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Worldwide Brands, Inc. Zweigniederlassung Deutschland (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: R. Ahijón Lana a J. Gracia Albero, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Eric Guangyu Wan (Vancouver, Britská Kolumbie, Kanada)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie CAMEL – Ochranná známka Evropské unie č. 1 015 593

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. července 2021, ve věci R 1548/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání podanému vedlejším účastníkem řízení a zamítlo návrh na zrušení práv vlastníka ochranné známky, pokud jde o „košile“;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů tohoto řízení, včetně nákladů vyplývajících z řízení před zrušovacím oddělením a prvním odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001 ve spojení s čl. 27 odst. 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625;

                  —

                  Porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 18 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-555/21: Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/53

      Žaloba podaná dne 6. září 2021 – Tinnus Enterprises v. EUIPO – Mystic Products (Zařízení na rozvod tekutin)
      (Věc T-555/21)
      (2021/C 431/62)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Texas, Spojené státy) (zástupce: T. Wuttke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1 431 829-0003

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. června 2021, ve věci R 1007/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil,

                  —

                  napadené rozhodnutí změnil v tom smyslu, že:

                              —

                              vyhoví odvolání žalobkyně,

                              —

                              zamítne v plném rozsahu návrh ICD 10 300, podaný osobou navrhující neplatnost, na prohlášení neplatnosti sporného (průmyslového) vzoru,

                              —

                              uloží osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní před odvolacím senátem a zrušovacím oddělením,

                  —

                  uložil osobě navrhující neplatnost náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 24. března 2021, Lego v. EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Díl z dětské stavebnice) (T-515/19, nezveřejněný, EU:T:2021:155);

                  —

                  Porušení zásad stanovených v rozsudku ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172);

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Chybný výklad patentové přihlášky EP 3 005 948 A2 a hromadné přihlášky (průmyslových) vzorů žalobkyně č. 1 431 829-0001-0010.


title: Věc T-561/21: Žaloba podaná dne 8. září 2021 – HSBC Holdings a další v. Komise

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/54

      Žaloba podaná dne 8. září 2021 – HSBC Holdings a další v. Komise
      (Věc T-561/21)
      (2021/C 431/63)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: HSBC Holdings plc (Londýn, Spojené království), HSBC Bank plc (Londýn), HSBC Continental Europe (Paříž, Francie) (zástupci: M. Demetriou a D. Bailey, Barristers, M. Simpson, Solicitor, C. Angeli, M. Giner Asins a C. Chevreste, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil článek 1 rozhodnutí Komise C(2021) 4600 final ze dne 28. června 2021, oznámeného dne 29. června 2012 (dále jen „napadené rozhodnutí“), kterým se mění rozhodnutí Komise C(2016) 8530 final ze dne 7. prosince 2016 (dále jen „rozhodnutí z roku 2016“) (AT.39914 – Úrokové deriváty v eurech) a čl. 2 písm. b) rozhodnutí z roku 2016;

                  —

                  podpůrně podstatně snížil pokutu uloženou žalobkyním na takovou částku, kterou Tribunál považuje za vhodnou; a

            uložil Komisi náhradu nákladů řízení, nebo podpůrně, přiměřenou část nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené rozhodnutí bylo přijato po uplynutí desetileté promlčecí lhůty, která začala běžet od konce protiprávního jednání dne 27. března 2007. Pravomoc žalované znovu uložit žalobkyním pokutu byla z toho důvodu promlčena.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se žalovaná dopustila nesprávného právního posouzení nebo nesprávného posouzení, když vypočítala tržby žalobkyň na základě diskontovaných peněžních příjmů. Žalobkyně tvrdí, že diskontované peněžní příjmy jsou svévolným a nevhodným měřítkem hodnoty tržeb v odvětví úrokových derivátů v eurech. Diskontované peněžní příjmy podle jejich názoru zejména neodrážejí ani ekonomický význam protiprávního jednání, ani míru účasti HSBC na tomto jednání.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení nebo nedostatečně odůvodnila míru redukčního faktoru, který použila pro výpočet diskontovaných peněžních příjmů žalobkyň.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení závažnosti protiprávního jednání žalobkyň a uložení a výše dodatečné částky.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že pokuty uložené žalobkyním jsou nepřiměřeně vysoké. Žalobkyně zejména tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení polehčujících okolností, které se týkají protiprávního jednání žalobkyň. Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná nedostatečně zohlednila skutečnost, že účast žalobkyň na jediném nepřetržitém protiprávním jednání byla jak menší tak méně závažná, než jak bylo zjištěno v rozhodnutí z roku 2016, které potvrdil Tribunál ve věci T-105/17 HSBC v. Komise. (1) Žalobkyně proto navrhují, aby Tribunál stanovil mnohem nižší pokutu, která spravedlivě odráží to, čeho se žalobkyně dopustily.

         (1)  Rozsudek ze dne 24. září 2019, HSBC Holdings a další v. Komise, T-105/17, EU:T:2019:675.


title: Věc T-568/21: Žaloba podaná dne 10. září 2021 – Harbaoui v. EUIPO – Google (GC GOOGLE CAR)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/55

      Žaloba podaná dne 10. září 2021 – Harbaoui v. EUIPO – Google (GC GOOGLE CAR)
      (Věc T-568/21)
      (2021/C 431/64)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Zoubier Harbaoui (Paříž, Francie) (zástupce: R. Ciullo, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Google LLC (Mountain View, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie GC GOOGLE CAR – Přihláška č. 18 007 095

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. června 2021 ve věci R 902/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a společnosti Google LLC náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-569/21: Žaloba podaná dne 10. září 2021 – Harbaoui v. EUIPO – Google (GOOGLE CAR)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/55

      Žaloba podaná dne 10. září 2021 – Harbaoui v. EUIPO – Google (GOOGLE CAR)
      (Věc T-569/21)
      (2021/C 431/65)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Zoubier Harbaoui (Paříž, Francie) (zástupce: R. Ciullo, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Google LLC (Mountain View, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie GOOGLE CAR – Přihláška č. 17 978 453

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. června 2021 ve věci R 904/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a společnosti Google LLC náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-573/21: Žaloba podaná dne 14. září 2021 – Brand Energy Holdings v. EUIPO (RAPIDGUARD)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/56

      Žaloba podaná dne 14. září 2021 – Brand Energy Holdings v. EUIPO (RAPIDGUARD)
      (Věc T-573/21)
      (2021/C 431/66)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brand Energy Holdings BV (Vlaardingen, Nizozemsko) (zástupci: A. Hönninger a F. Dechent, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie RAPIDGUARD – Přihláška č. 18 156 550

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. června 2021, ve věci R 294/2021-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 42 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 42 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-670/20: Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2021 – SMCK Hair Care Products v. EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL)

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/56

      Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2021 – SMCK Hair Care Products v. EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL)
      (Věc T-670/20) (1)

      (2021/C 431/67)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předsedkyně druhého senátu rozhodla o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 19, 18.1.2021.


title: Věc T-12/21: Usnesení Tribunálu ze dne 27. srpna 2021 – PJ v. EIT

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/57

      Usnesení Tribunálu ze dne 27. srpna 2021 – PJ v. EIT
      (Věc T-12/21) (1)

      (2021/C 431/68)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 79, 8.3.2021.


title: Věc T-335/21: Usnesení Tribunálu ze dne 27. srpna 2021 – PJ v. EIT

text:
               25.10.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/57

      Usnesení Tribunálu ze dne 27. srpna 2021 – PJ v. EIT
      (Věc T-335/21) (1)

      (2021/C 431/69)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda osmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 310, 2.8.2021.


title: Věc C-706/20: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 3. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Amoena Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Společný celní sazebník – Sazební zařazení – Kombinovaná nomenklatura – Čísla 6212 a 9021 – Podprsenky po mastektomii – Prováděcí nařízení (EU) 2017/1167 – Pojem ‚příslušenství‘ – Výklad rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142“)

text:
               22.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 471/13

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 3. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Amoena Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      (Věc C-706/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 6212 a 9021 - Podprsenky po mastektomii - Prováděcí nařízení (EU) 2017/1167 - Pojem ‚příslušenství‘ - Výklad rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142“)
      (2021/C 471/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Amoena Ltd

         Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Výrok

                  1)

                  Bod 53 rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142), v anglickém znění, musí být vykládán v tom smyslu, že:

                              —

                              zájmena „them“ a „their“ v první větě tohoto bodu se vztahují k prsním epitézám a zájmeno „they“ se vztahuje k podprsenkám po mastektomii, a

                              —

                              zájmena „their“ jakož i dvě první zájmena „they“ v druhé větě uvedeného bodu se vztahují k podprsenkám po mastektomii, zatímco poslední zájmeno „they“ v druhé větě téhož bodu se vztahuje k prsním epitézám.

                  2)

                  V druhé větě bodu 53 rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142), Soudní dvůr za účelem určení, zda lze podprsenky po mastektomii považovat za „příslušenství“ prsních epitéz ve smyslu kapitoly 90 kombinované nomenklatury obsažené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/1821 ze dne 6. října 2016, pouze aplikoval kritérium definované v bodě 51 tohoto rozsudku, podle něhož musí být za „příslušenství“ ve smyslu uvedené kapitoly považovány vyměnitelné části zařízení, s jejichž pomocí mohou stroje či přístroje plnit vedle své hlavní funkce též zvláštní funkci.

         (1)  Úř. věst. C 110, 29.3.2021.


title: Věc C-91/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 24. února 2020 – LW v. Spolková republika Německo

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 24. února 2020 – LW v. Spolková republika Německo
      (Věc C-91/20)
      (2020/C 209/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: LW

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 3 směrnice 2011/95/EU (1) vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž je nezletilému svobodnému dítěti osoby, které bylo přiznáno postavení uprchlíka, třeba přiznat postavení uprchlíka odvozené od této osoby (ochranu za účelem sloučení rodiny uprchlíka, tzv. Familienflüchtlingsschutz) i v případě, že toto dítě je – díky druhému rodiči – v každém případě rovněž státním příslušníkem jiné země, která není totožná se zemí původu uvedeného uprchlíka a jejíž ochrany může využít?

                  2.

                  Musí být čl. 23 odst. 2 směrnice 2011/95/EU vykládán v tom smyslu, že omezení, podle něhož je třeba nárok rodinných příslušníků na výhody uvedené v článcích 24 až 35 této směrnice přiznat, pouze pokud je to slučitelné s osobním právním postavením rodinného příslušníka, brání tomu, aby za okolností popsaných v první otázce bylo nezletilému dítěti přiznáno postavení uprchlíka odvozené od uznaného uprchlíka?

                  3.

                  Je pro zodpovězení první a druhé otázky relevantní okolnost, zda je po dítěti a jeho rodičích možné a přiměřené požadovat, aby se usadili v zemi, jejíž státní příslušnost mají dítě a jeho matka, jejíž ochrany mohou využít a která není totožná se zemí původu uprchlíka (otce), nebo postačuje, že celistvost rodiny lze na spolkovém území zachovat na základě ustanovení právních předpisů o pobytu cizinců?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).


title: Věc C-100/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 26. února 2020 – XY v. Hauptzollamt B

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 26. února 2020 – XY v. Hauptzollamt B
      (Věc C-100/20)
      (2020/C 209/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: XY

         Žalovaný: Hauptzollamt B

         Předběžná otázka

      Stanoví unijní právo povinnost úročit nárok na vrácení neoprávněně vyměřené daně z elektřiny, pokud vyměření daně z elektřiny v nižší výši bylo založeno na nepovinném snížení daně podle čl. 17 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů, (1) a vyměření daně v nadměrné výši se zakládalo výlučně na pochybení při použití vnitrostátního ustanovení, které bylo přijato za účelem provedení čl. 17 odst. 1 písm. a) směrnice 2003/96, v projednávané věci?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 283, s. 51.


title: Věc C-121/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemsko) dne 4. března 2020 – VG v. Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemsko) dne 4. března 2020 – VG v. Minister van Buitenlandse Zaken
      (Věc C-121/20)
      (2020/C 209/15)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VG

         Žalovaný: Minister van Buitenlandse Zaken

         Předběžná otázka

      Změní se něco v odpovědi na předběžné otázky, které byly Soudnímu dvoru předloženy ve věcech C-225/19 a C-226/19, pokud nebylo zveřejněno nebo není známo, která země při předchozích konzultacích podle článku 22 vízového kodexu (1) vznesla námitky proti udělení víza žadateli?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) (Úř. věst. 2009, L 243, s. 1).


title: Věc C-154/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 31. března 2020 – Kemwater ProChemie s. r. o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 31. března 2020 – Kemwater ProChemie s. r. o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-154/20)
      (2020/C 209/24)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je v souladu se směrnicí 2006/112/ES (1), pokud je uplatnění práva na odpočet daně z přidané hodnoty na vstupu podmíněno splněním povinnosti osoby povinné k dani prokázat, že jí přijaté zdanitelné plnění bylo poskytnuto jinou konkrétní osobou povinnou k dani?

                  2)

                  Pokud je odpověď na první otázku kladná a osoba povinná k dani uvedenou důkazní povinnost nesplní, lze odepřít právo na odpočet daně na vstupu, aniž by bylo prokázáno, že tato osoba povinná k dani věděla anebo mohla vědět, že pořízením zboží nebo služeb se účastní daňového podvodu?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Spojené věci C-13/18 a C-126/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Nárok na odpočet daně zaplacené na vstupu – Vrácení nadměrného odpočtu DPH – Opožděné vrácení – Výpočet úroků – Podmínky pro přiznání úroku náležejícího osobě povinné k dani v důsledku nemožnosti disponovat s nadměrným odpočtem odpočitatelné DPH zadržovaným v rozporu s unijním právem a úroku náležejícího osobě povinné k dani v důsledku opožděné úhrady dlužné částky finanční správou – Zásady efektivity a rovnocennosti“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/2

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Spojené věci C-13/18 a C-126/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Nárok na odpočet daně zaplacené na vstupu - Vrácení nadměrného odpočtu DPH - Opožděné vrácení - Výpočet úroků - Podmínky pro přiznání úroku náležejícího osobě povinné k dani v důsledku nemožnosti disponovat s nadměrným odpočtem odpočitatelné DPH zadržovaným v rozporu s unijním právem a úroku náležejícího osobě povinné k dani v důsledku opožděné úhrady dlužné částky finanční správou - Zásady efektivity a rovnocennosti“)
      (2020/C 230/02)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soudy

      Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18)

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

                  1)

                  Unijní právo, a zejména zásady efektivity a daňové neutrality, musí být vykládány v tom smyslu, že brání praxi členského státu spočívající ve výpočtu úroků z nadměrných odpočtů odpočitatelné daně z přidané hodnoty (DPH), zadržovaných tímto členským státem v rozporu s unijním právem déle než po přiměřenou dobu, podle sazeb, které odpovídají základním sazbám národní centrální banky, je-li tato sazba nižší než sazba, kterou by osoba povinná k dani, jež není úvěrovou institucí, musela zaplatit, aby si mohla půjčit částku rovnou uvedené částce, a počítají-li se úroky z dotyčných nadměrných odpočtů DPH za dané zdaňovacího období, aniž se uplatní úrok, jehož cílem by bylo osobě povinné k dani nahradit škodu, která jí vznikla měnovým znehodnocením, které nastalo v důsledku času, který uplynul od tohoto zdaňovacího období do skutečného zaplacení těchto úroků.

                  2)

                  Unijní právo, a zejména zásady efektivity a rovnocennosti, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání praxi členského státu, jež pro podávání žádostí o úhradu úroků z nadměrného odpočtu odpočitatelné daně z přidané hodnoty, který je protiprávně zadržován v důsledku uplatnění vnitrostátního ustanovení, o kterém bylo rozhodnuto, že je v rozporu s unijním právem, stanoví pětiletou promlčecí lhůtu.

                  3)

                  Unijní právo, a zejména zásada efektivity, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání praxi členského státu, která zaprvé úhradu úroku z prodlení, který osobě povinné k dani přísluší z důvodu, že finanční správa ve stanovené lhůtě neuspokojila pohledávku na vrácení nadměrného odpočtu odpočitatelné daně z přidané hodnoty zadržovaného v rozporu s unijním právem, podmiňuje podáním zvláštní žádosti, ačkoliv v jiných případech jsou takové úroky přiznávány z úřední povinnosti, a zadruhé tento úrok počítá od uplynutí lhůty 30 nebo 45 dní, kterou má finanční správa k vyřízení takové žádosti, a nikoliv ode dne, kdy tento nadměrný odpočet vznikl.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.

         Úř. věst. C 221, 25.6.2018.


title: Věc C-480/18: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – řízení zahájené AS „PrivatBank“ („Řízení o předběžné otázce – Platební služby na vnitřním trhu – Směrnice 2007/64/ES – Věcná a osobní působnost – Platební služby uskutečňované v jiné měně než eurech nebo měně členského státu mimo eurozónu – Platební služby poskytované úvěrovou institucí – Neprovedení nebo nesprávné provedení platebního příkazu – Odpovědný subjekt – Obezřetnostní dohled – Postupy pro vyřizování stížností – Mimosoudní zjednávání nápravy – Příslušné orgány“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/4

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – řízení zahájené AS „PrivatBank“
      (Věc C-480/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Platební služby na vnitřním trhu - Směrnice 2007/64/ES - Věcná a osobní působnost - Platební služby uskutečňované v jiné měně než eurech nebo měně členského státu mimo eurozónu - Platební služby poskytované úvěrovou institucí - Neprovedení nebo nesprávné provedení platebního příkazu - Odpovědný subjekt - Obezřetnostní dohled - Postupy pro vyřizování stížností - Mimosoudní zjednávání nápravy - Příslušné orgány“)
      (2020/C 230/04)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: AS „PrivatBank“

         Za účasti: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které má orgán uvedený v článku 82 této směrnice pravomoc posuzovat stížnosti a ukládat sankce v případě platebních služeb uskutečňovaných v měně třetího státu.

                  2)

                  Články 20 a 21 směrnice 2007/64, ve znění směrnice 2009/111, nejsou ratione personae použitelné na úvěrové instituce.

                  3)

                  Články 80 až 82 směrnice 2007/64, ve znění směrnice 2009/111, musí být vykládány v tom smyslu, že neopravňují příslušný orgán ve smyslu těchto ustanovení k tomu, aby rozhodoval na základě kritérií stanovených v článku 75 této směrnice spory mezi uživateli a poskytovateli platebních služeb vzniklé z neprovedení nebo nesprávného provedení platební transakce, když tento orgán vykonává svou pravomoc vyřizovat stížnosti uživatelů platebních služeb a ukládat sankce poskytovatelům platebních služeb v případě porušení použitelných ustanovení. Tyto spory musí být řešeny v rámci mimosoudních postupů pro zjednávání nápravy uvedených v článku 83 směrnice 2007/64, ve znění směrnice 2009/111, aniž je dotčeno právo na podání žaloby k soudu stanovené vnitrostátním procesním právem. Pokud se vnitrostátní zákonodárce rozhodl soustředit pravomoci vyplývající z uvedených článků 80 až 82 a z uvedeného článku 83 u jednoho a téhož orgánu, musí tento orgán vykonávat každou z těchto kategorií pravomocí samostatně, výlučně v rámci příslušných postupů.

                  4)

                  Na základě zásady procesní autonomie členských států může vnitrostátní zákonodárce oprávnit orgán příslušný v rámci postupů pro vyřizování stížností a ukládání sankcí podle článků 80 až 82 směrnice 2007/64, ve znění směrnice 2009/111, aby zohlednil existenci a obsah rozhodčího nálezu, kterým byl rozhodnut spor mezi uživatelem a poskytovatelem platebních služeb, jehož se tyto postupy týkají, pod podmínkou, že důkazní síla přiznaná tomuto nálezu v rámci uvedených postupů nemůže ohrozit specifický předmět a účel těchto postupů, právo dotčených osob na procesní obranu nebo autonomní výkon pravomocí a oprávnění přiznaných tomuto orgánu, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 381, 22.10.2018.


title: Věc C-507/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – NH v. Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford („Řízení o předběžné otázce – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78/ES – Článek 3 odst. 1 písm. a), čl. 8 odst. 1 a čl. 9 odst. 2 – Zákaz diskriminace na základě sexuální orientace – Podmínky přístupu k zaměstnání nebo k povolání – Pojem – Veřejná prohlášení, která vylučují nábor homosexuálních osob do zaměstnání – Článek 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1 a čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie – Ochrana práv – Sankce – Právnická osoba zastupující kolektivní zájem – Aktivní legitimace k jednání před soudem, aniž je jednáno jménem určitého stěžovatele nebo aniž existuje osoba poškozeného – Právo na náhradu škody“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – NH v. Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford
      (Věc C-507/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Směrnice 2000/78/ES - Článek 3 odst. 1 písm. a), čl. 8 odst. 1 a čl. 9 odst. 2 - Zákaz diskriminace na základě sexuální orientace - Podmínky přístupu k zaměstnání nebo k povolání - Pojem - Veřejná prohlášení, která vylučují nábor homosexuálních osob do zaměstnání - Článek 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1 a čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie - Ochrana práv - Sankce - Právnická osoba zastupující kolektivní zájem - Aktivní legitimace k jednání před soudem, aniž je jednáno jménem určitého stěžovatele nebo aniž existuje osoba poškozeného - Právo na náhradu škody“)
      (2020/C 230/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: NH

         Žalované: Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

         Výrok

                  1)

                  Výraz „podmínky přístupu k zaměstnání […] nebo k povolání“, obsažený v čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že tento výraz zahrnuje prohlášení učiněná osobou v průběhu audiovizuálního vysílání, že by ve svém podniku nikdy nezaměstnala osoby s určitou sexuální orientací, ani by s nimi nechtěla spolupracovat, ačkoli neprobíhal žádný nábor zaměstnanců, ani nebyl plánován, pod podmínkou, že vazba mezi těmito prohlášeními a podmínkami přístupu k zaměstnání nebo k povolání v tomto podniku není hypotetická.

                  2)

                  Směrnice 2000/78 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které sdružení advokátů, které má podle svých stanov za cíl zastupovat před soudem osoby, jež mají zejména určitou sexuální orientaci, a podporovat kulturu a dodržování práv této kategorie osob, má na základě tohoto cíle a bez ohledu na svůj případný cíl dosahování zisku automaticky aktivní legitimaci k zahájení soudního řízení určeného pro vymáhání plnění povinností vyplývajících z této směrnice a případně získání náhrady škody, pokud nastanou skutečnosti, které mohou představovat diskriminaci ve smyslu uvedené směrnice vůči uvedené kategorii osob, a poškozenou osobu není možno identifikovat.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc C-640/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Mons – Belgie) – Wagram Invest SA v. État belge („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 78/660/EHS – Roční účetní závěrky některých forem společností – Zásada pravdivého a věrného obrazu – Pořízení dlouhodobého finančního majetku akciovou společností – Vykázání diskontu vztahujícího se k neúročenému závazku, jehož splatnost je delší než jeden rok, jako nákladu ve výkazu zisku a ztrát a zachycení nákladů na pořízení dlouhodobého majetku snížených o diskont v aktivech rozvahy“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/6

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Mons – Belgie) – Wagram Invest SA v. État belge
      (Věc C-640/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 78/660/EHS - Roční účetní závěrky některých forem společností - Zásada pravdivého a věrného obrazu - Pořízení dlouhodobého finančního majetku akciovou společností - Vykázání diskontu vztahujícího se k neúročenému závazku, jehož splatnost je delší než jeden rok, jako nákladu ve výkazu zisku a ztrát a zachycení nákladů na pořízení dlouhodobého majetku snížených o diskont v aktivech rozvahy“)
      (2020/C 230/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Mons

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Wagram Invest SA

         Žalovaný: État belge

         Výrok

      V případě transakce akciové společnosti spočívající v pořízení dlouhodobého finančního majetku, za které má být cena zaplacena v neúročených dlouhodobých splátkách, za podmínek, jež se podobají podmínkám úvěru, musí být zásada pravdivého a věrného obrazu stanovená v čl. 2 odst. 3 směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založené na [čl. 44 odst. 2 písm. g) ES], o ročních účetních závěrkách některých forem společností, vykládána v tom smyslu, že nebrání použití účetní metody, která stanoví vykázání diskontu odpovídajícího úrokové sazbě na trhu obvyklé vztahujícího se k neúročenému závazku, jehož splatnost je delší než jeden rok, jako náklad ve výkazu zisku a ztrát a zachycení nákladů na pořízení tohoto dlouhodobého majetku snížených o uvedený diskont v aktivech rozvahy.

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2019.


title: Věc C-670/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna – Itálie) – CO v. Comune di Gesturi („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Zásada rovného zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78/ES – Zákaz diskriminace na základě věku – Veřejná výzva k vyjádření zájmu – Podmínky účasti – Vyloučení důchodců z veřejného nebo soukromého sektoru“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/6

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna – Itálie) – CO v. Comune di Gesturi
      (Věc C-670/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Zásada rovného zacházení v zaměstnání a povolání - Směrnice 2000/78/ES - Zákaz diskriminace na základě věku - Veřejná výzva k vyjádření zájmu - Podmínky účasti - Vyloučení důchodců z veřejného nebo soukromého sektoru“)
      (2020/C 230/07)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: CO

         Žalovaná: Comune di Gesturi

         Výrok

      Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, zejména její čl. 2 odst. 2, čl. 3 odst. 1 a čl. 6 odst. 1, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje orgánům veřejné správy zadávat zakázky na studie a poradenství osobám v důchodu, pokud tato právní úprava sleduje legitimní cíl politiky zaměstnanosti a trhu práce a prostředky použité k dosažení tohoto cíle jsou přiměřené a nezbytné. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda tomu tak skutečně je ve věci v původním řízení.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-710/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – WN v. Land Niedersachsen („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb pracovníků – Článek 45 odst. 1 SFEU – Odměňování – Zařazení do stupňů systému odměňování – Systém odměňování, který spojuje vyšší odměnu s dobou odpracovanou u stejného zaměstnavatele – Omezené započítání relevantní doby odpracované pracovníkem v jiném členském státě než v členském státě původu“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/7

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – WN v. Land Niedersachsen
      (Věc C-710/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Článek 45 odst. 1 SFEU - Odměňování - Zařazení do stupňů systému odměňování - Systém odměňování, který spojuje vyšší odměnu s dobou odpracovanou u stejného zaměstnavatele - Omezené započítání relevantní doby odpracované pracovníkem v jiném členském státě než v členském státě původu“)
      (2020/C 230/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: WN

         Žalovaná: Land Niedersachsen

         Výrok

      Článek 45 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která za účelem určení výše odměny zaměstnance, který je učitelem na škole územního správního celku, započítává předchozí doby zaměstnání, kterých uvedený zaměstnanec dosáhl u jiného zaměstnavatele, než je tento územně správní celek, v jiném členském státě, v maximální výši tří let, když je vykonávaná činnost rovnocenná činnosti, kterou je tento zaměstnanec povinen vykonávat v rámci uvedené činnosti školního učitele.

         (1)  Úř. věst. C 182, 27. 5. 2019.


title: Věc C-830/18: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz – Německo) – Landkreis Südliche Weinstraße v. PF a další („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb pracovníků – Nařízení (EU) č. 492/2011 – Děti příhraničních pracovníků – Sociální výhody – Systém úhrady nákladů na školní dopravu – Podmínka bydliště ve spolkové zemi – Vyloučení dětí plnících školní docházku v této spolkové zemi, které mají bydliště v jiném členském státě, než je členský stát, v němž má sídlo navštěvované školské zařízení – Vyloučení tuzemských státních příslušníků, kteří mají bydliště v jiných spolkových zemích“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/8

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz – Německo) – Landkreis Südliche Weinstraße v. PF a další
      (Věc C-830/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Nařízení (EU) č. 492/2011 - Děti příhraničních pracovníků - Sociální výhody - Systém úhrady nákladů na školní dopravu - Podmínka bydliště ve spolkové zemi - Vyloučení dětí plnících školní docházku v této spolkové zemi, které mají bydliště v jiném členském státě, než je členský stát, v němž má sídlo navštěvované školské zařízení - Vyloučení tuzemských státních příslušníků, kteří mají bydliště v jiných spolkových zemích“)
      (2020/C 230/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Landkreis Südliche Weinstraße

         Odpůrci: PF a další

         za účasti: Vertreter des öffentlichen Interesses

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která úhradu nákladů na školní dopravu spolkovou zemí podřizuje podmínce bydliště na území této spolkové země, představuje nepřímou diskriminaci, jelikož se může ve své podstatě dotýkat příhraničních pracovníků více než tuzemských pracovníků.

                  2)

                  Článek 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že praktické obtíže související s účinnou organizací školní dopravy v rámci spolkové země nepředstavují naléhavý důvod obecného zájmu, který může odůvodnit vnitrostátní opatření kvalifikované jako nepřímá diskriminace.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-20/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Wien – Rakousko) – kunsthaus muerz gmbh v. Zürich Versicherungs AG („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Životní pojištění – Směrnice 2002/83/ES – Články 35 a 36 – Právo na odstoupení od smlouvy a lhůta pro jeho výkon – Nesprávné poučení týkající se podmínek uplatnění práva na odstoupení od smlouvy – Formální náležitosti prohlášení o odstoupení od smlouvy – Zánik práva na odstoupení od smlouvy – Relevance postavení pojistníka jako ‚spotřebitele‘“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/9

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Wien – Rakousko) – kunsthaus muerz gmbh v. Zürich Versicherungs AG
      (Věc C-20/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Životní pojištění - Směrnice 2002/83/ES - Články 35 a 36 - Právo na odstoupení od smlouvy a lhůta pro jeho výkon - Nesprávné poučení týkající se podmínek uplatnění práva na odstoupení od smlouvy - Formální náležitosti prohlášení o odstoupení od smlouvy - Zánik práva na odstoupení od smlouvy - Relevance postavení pojistníka jako ‚spotřebitele‘“)
      (2020/C 230/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Wien

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: kunsthaus muerz gmbh

         Žalovaná: Zürich Versicherungs AG

         Výrok

      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že články 35 a 36 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění musí být vykládány v tom smyslu, že jsou rovněž použitelné na pojistníka, který nemá postavení spotřebitele, a že nebrání vnitrostátním právním předpisům, na jejichž základě začíná lhůta pro uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o životním pojištění běžet ode dne, kdy byla tato smlouva uzavřena, i když poučení o podmínkách uplatnění tohoto práva na odstoupení od smlouvy poskytnuté pojišťovnou tomuto pojistníkovi uvádí formální náležitosti, které ve skutečnosti nejsou rozhodným vnitrostátním právem dané smlouvy vyžadovány, pokud takové poučení nepřipravuje tohoto pojistníka o možnost uplatnit uvedené právo v podstatě za týchž podmínek, jako kdyby poučení bylo správné. Předkládajícímu soudu přísluší, aby na základě celkového posouzení zohledňujícího zejména vnitrostátní právní kontext a skutkové okolnosti v původním řízení, včetně případného postavení pojistníka jako spotřebitele, posoudil, zda jej chyba obsažená v poučení poskytnutém pojistníkovi připravila o takovou možnost.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc C-28/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Ryanair Ltd, Ryanair DAC („Řízení o předběžné otázce – Doprava – Letecké služby – Nařízení (ES) č. 1008/2008 – Článek 23 odst. 1 – Uvedení konečné ceny, jež má být zaplacena – Poplatek za on-line odbavení cestujících – DPH – Administrativní poplatek za nákupy provedené prostřednictvím jiné kreditní karty než karty schválené leteckým dopravcem – Nevyhnutelné a předpokládané složky konečné ceny, jež má být zaplacena – Volitelné příplatky – Pojem“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/10

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Ryanair Ltd, Ryanair DAC
      (Věc C-28/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Letecké služby - Nařízení (ES) č. 1008/2008 - Článek 23 odst. 1 - Uvedení konečné ceny, jež má být zaplacena - Poplatek za on-line odbavení cestujících - DPH - Administrativní poplatek za nákupy provedené prostřednictvím jiné kreditní karty než karty schválené leteckým dopravcem - Nevyhnutelné a předpokládané složky konečné ceny, jež má být zaplacena - Volitelné příplatky - Pojem“)
      (2020/C 230/12)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust

         Žalovaní: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Ryanair Ltd, Ryanair DAC

         Výrok

      Článek 23 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že poplatek za odbavení cestujících, jehož platbě se vzhledem k neexistenci bezplatného alternativního způsobu odbavení nelze vyhnout, daň z přidané hodnoty (DPH) uplatňovaná na tarify vnitrostátních letů, jakož i administrativní poplatek za nákupy provedené prostřednictvím jiné kreditní karty než karty schválené leteckým dopravcem představují nevyhnutelné a předpokládané složky ceny ve smyslu druhé věty tohoto ustanovení. Uvedené ustanovení musí být naproti tomu vykládáno v tom smyslu, že poplatek za odbavení cestujících, jehož platbě se lze vyhnout využitím možnosti bezplatného odbavení, jakož i DPH uplatňovaná na nepovinné příplatky u vnitrostátních letů představují volitelné příplatky ve smyslu čtvrté věty téhož ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Spojené věci C-101/19 a 102/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG v. Spolková republika Německo („Řízení o předběžné otázce – Humánní léčivé přípravky – Směrnice 2001/83/ES – Články 62 a 69 – Informace v označení na obalu a v příbalové informaci homeopatických léčivých přípravků – Taxativní výčet informací, nebo možnost doplnit další informace v souladu se souhrnem údajů o přípravku, které jsou užitečné pro pacienta – Údaje o dávkování homeopatických léčivých přípravků“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/10

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG v. Spolková republika Německo
      (Spojené věci C-101/19 a 102/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Články 62 a 69 - Informace v označení na obalu a v příbalové informaci homeopatických léčivých přípravků - Taxativní výčet informací, nebo možnost doplnit další informace v souladu se souhrnem údajů o přípravku, které jsou užitečné pro pacienta - Údaje o dávkování homeopatických léčivých přípravků“)
      (2020/C 230/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Výrok

      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby příbalová informace uvedená v článku 69 této směrnice obsahovala další informace než ty, které jsou vyjmenovány v tomto ustanovení, zejména pokyn k dávkování homeopatických léčivých přípravků, na které se vztahuje uvedené ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 172, 20.5.2019.


title: Věc C-161/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Rakouská republika („Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2009/147/ES – Ochrana volně žijících ptáků – Povolení jarního lovu samčích exemplářů ptačího druhu ‚sluky lesní‘ (Scolopax rusticola) ve spolkové zemi Dolní Rakousko (Rakousko) – Článek 7 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 písm. c) – Neexistence ‚jiného uspokojivého řešení‘‘ – Pojem ‚malá množství‘‘“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-161/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2009/147/ES - Ochrana volně žijících ptáků - Povolení jarního lovu samčích exemplářů ptačího druhu ‚sluky lesní‘ (Scolopax rusticola) ve spolkové zemi Dolní Rakousko (Rakousko) - Článek 7 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 písm. c) - Neexistence ‚jiného uspokojivého řešení‘‘ - Pojem ‚malá množství‘‘“)
      (2020/C 230/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes a M. Noll-Ehlers, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika (zástupkyně: J. Schmoll, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Rakouská republika tím, že ve spolkové zemi Dolní Rakousko povoluje jarní lov samců sluky lesní (Scolopax rusticola), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků.

                  2)

                  Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019..


title: Věc C-217/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Finská republika („Žaloba pro nesplnění povinnosti – Směrnice 2009/147/ES – Ochrana volně žijících ptáků – Povolení jarního lovu samčích exemplářů ptačího druhu ‚kajky mořské‘ (Somateria mollissima) v provincii Alandy (Finsko) – Článek 7 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 písm. c) – Pojmy ‚rozumné využívání‘ a ‚malé množství‘“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Finská republika
      (Věc C-217/19) (1)

      („Žaloba pro nesplnění povinnosti - Směrnice 2009/147/ES - Ochrana volně žijících ptáků - Povolení jarního lovu samčích exemplářů ptačího druhu ‚kajky mořské‘ (Somateria mollissima) v provincii Alandy (Finsko) - Článek 7 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 písm. c) - Pojmy ‚rozumné využívání‘ a ‚malé množství‘“)
      (2020/C 230/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes a E. Ljung Rasmussen, zmocněnci)

         Žalovaná: Finská republika (zástupci:: J. Heliskoski, zmocněnec, ve spolupráci s J. Bouckaertem, D. Gillet a S. François, advokáty)

         Výrok

                  1)

                  Finská republika tím, že od roku 2011 do 2019 včetně pravidelně dávala souhlas k vydávání povolení k jarnímu lovu samce kajky mořské (Somateria mollissima) v provincii Alandy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků.

                  2)

                  Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 172, 20.5.2019.


title: Věc C-237/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft v. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala („Řízení o předběžné otázce – Ochranné známky – Směrnice 2008/95/ES – Zamítnutí či neplatnost zápisu – Trojrozměrná ochranná známka – Článek 3 odst. 1 písm. e) body ii) a iii) – Označení tvořené výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku – Označení tvořené tvarem, který dává výrobku podstatou hodnotu – Zohlednění vnímání relevantní veřejnosti“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/12

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft v. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (Věc C-237/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochranné známky - Směrnice 2008/95/ES - Zamítnutí či neplatnost zápisu - Trojrozměrná ochranná známka - Článek 3 odst. 1 písm. e) body ii) a iii) - Označení tvořené výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku - Označení tvořené tvarem, který dává výrobku podstatou hodnotu - Zohlednění vnímání relevantní veřejnosti“)
      (2020/C 230/16)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft

         Odpůrce: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 1 písm. e) bod ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že k určení, zda je označení tvořeno výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku, není namístě se omezit na grafické ztvárnění tohoto označení. Jiné informace než samotné toto grafické ztvárnění, jako je vnímání relevantní veřejnosti, mohou být použity k identifikaci základních vlastností dotčeného označení. Naproti tomu, i když informace, které nevyplývají z grafického ztvárnění označení, mohou být zohledněny při určení, zda tyto vlastnosti plní technickou funkci dotčeného výrobku, tyto informace musí pocházet z objektivních a spolehlivých zdrojů a nemohou zahrnovat vnímání relevantní veřejnosti.

                  2)

                  Článek 3 odst. 1 písm. e) bod iii) směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že vnímání výrobku graficky ztvárněného v označení, které je tvořeno výlučně tvarem tohoto výrobku, relevantní veřejností nebo znalosti této veřejnosti o tomto výrobku mohou být zohledněny za účelem identifikace základní vlastnosti tohoto tvaru. Důvod pro zamítnutí zápisu uvedený v tomto ustanovení lze uplatnit, pokud z objektivních a spolehlivých informací vyplývá, že volba spotřebitelů koupit si dotčený výrobek je ve značné míře určována touto vlastností.

                  3)

                  Článek 3 odst. 1 písm. e) bod iii) směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že důvod pro zamítnutí zápisu stanovený v tomto ustanovení nesmí být systematicky uplatňován na označení tvořené výlučně tvarem výrobku, je-li toto označení předmětem ochrany podle práva k (průmyslovým) vzorům nebo je-li označení tvořeno výlučně tvarem dekoračního předmětu.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019


title: Věc C-384/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 – Evropská komise v. Španělské království („Nesplnění povinnosti státem – Vyhodnocování a zvládání povodňových rizik – Směrnice 2007/60/ES – Článek 7 odst. 1 a 5, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i čl. 15 odst. 1 – Plán pro zvládání povodňových rizik – Vypracování – Konzultace a informování veřejnosti – Poskytnutí Evropské komisi – Povodí ES 120 Gran Canaria, ES 122 Fuerteventura, ES 123 Lanzarote, ES 124 Tenerife, ES 125 La Palma, ES 126 La Gomera a ES 127 El Hierro (Španělsko)“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/13

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 – Evropská komise v. Španělské království
      (Věc C-384/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Vyhodnocování a zvládání povodňových rizik - Směrnice 2007/60/ES - Článek 7 odst. 1 a 5, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i čl. 15 odst. 1 - Plán pro zvládání povodňových rizik - Vypracování - Konzultace a informování veřejnosti - Poskytnutí Evropské komisi - Povodí ES 120 Gran Canaria, ES 122 Fuerteventura, ES 123 Lanzarote, ES 124 Tenerife, ES 125 La Palma, ES 126 La Gomera a ES 127 El Hierro (Španělsko)“)
      (2020/C 230/17)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: původně E. Manhaeve a E. Sanfrutos Cano, poté M. Jauregui Gomez a E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalovaný: Španělské království (zástupce: S. Jiménez García, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo, nezveřejnilo a neoznámilo Evropské komisi plány na řízení povodňových rizik, pokud jde o povodí ES 120 Gran Canaria, ES 122 Fuerteventura, ES 123 Lanzarote, ES 124 Tenerife, ES 125 La Palma, ES 126 La Gomera a ES 127 El Hierro (Španělsko), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 7 odst. 1 a 5, jakož i čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/60/ES ze dne 23. října 2007 o vyhodnocování a zvládání povodňových rizik, a tím, že ve stanovené lhůtě neprovedlo konzultace a informování veřejnosti ohledně vypracování plánů řízení povodňových rizik pro povodí ES 120 Gran Canaria, ES 122 Fuerteventura a ES 125 La Palma, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 10 odst. 1 a 2 uvedené směrnice.

                  2)

                  Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.