title: Věc C-101/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 18. února 2021 – HJ

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 18. února 2021 – HJ
      (Věc C-101/21)
      (2021/C 148/11)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatel: HJ

         Další účastník řízení: Ministerstvo práce a sociálních věcí

         Předběžná otázka

      Brání článek 2 ve spojení s článkem 12 písm. a) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (1) ze dne 22. října 2008, o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, takové vnitrostátní judikatuře, dle níž ředitel obchodní společnosti není považován za „zaměstnance“ pro účely uspokojení mzdových nároků dle směrnice 2008/94/ES jen z toho důvodu, že ředitel jako zaměstnanec je současně členem statutárního orgánu téže obchodní společnosti?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


title: Věc C-104/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Úřadem pro přístup k dopravní infrastruktuře (Česká republika) dne 19. února 2021 – RegioJet a. s. v. České dráhy a.s.

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Úřadem pro přístup k dopravní infrastruktuře (Česká republika) dne 19. února 2021 – RegioJet a. s. v. České dráhy a.s.
      (Věc C-104/21)
      (2021/C 148/12)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: RegioJet a. s.

         Žalovaná: České dráhy a.s.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jsou nosiče informací, které obsahují informace pro cestující v listinné podobě a jsou umístěné v prostorách železničních stanic, zařízeními služeb ve smyslu čl. 3 odst. 11 směrnice 2012/34 (1)?

                  2)

                  Je směrnice 2012/34 dle čl. 288 Smlouvy o fungování Evropské unie závazná pro České dráhy, a. s., jako pro stát v širším smyslu? Mohou se jednotlivci dovolávat přímého účinku odchylně transponované či netransponované směrnice vůči Českým dráhám, a. s.?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru; Úř. věst. 2012, L 343, s. 32.


title: Věc C-113/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2021 Maen Haikal proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-189/19, Maen Haikal v. Rada Evropské unie

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2021 Maen Haikal proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-189/19, Maen Haikal v. Rada Evropské unie
      (Věc C-113/21 P)
      (2021/C 148/13)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Maen Haikal (zástupce: S. Koev, advokát)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  prohlásil tento kasační opravný prostředek v celém rozsahu za přípustný a opodstatněný a všechny důvody kasačního opravného prostředku za opodstatněné;

                  —

                  napadený rozsudek Tribunálu v celém rozsahu zrušil;

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/87 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí týkají pana Maena Haikala;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/85 (1) ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 (2) o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, v němž se obě nařízení týkají pana Maena Haikala;

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/806 ze dne 17. května 2019, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, v rozsahu, v němž se týká pana Maena Haikala;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2019/798 (3) ze dne 17. května 2019, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, v němž se toto nařízení týká pana Maena Haikala;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie povinnost nahradit navrhovateli veškeré náklady, jakož i veškeré výdaje, honoráře atd. vynaložené v souvislosti s jeho zastoupením advokátem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  Nesprávné právní posouzení Tribunálem, protože zastával názor, že Rada domněnku postavení obchodníka činného v Sýrii použila správně, přestože pro tuto domněnku neexistuje žádný právní základ a je s ohledem na cíl stanovený normotvůrcem nepřiměřená.

                  2.

                  Porušení zásady proporcionality (článek 49 Listiny základních práv Evropské unie).

                  3.

                  Porušení pravidel dokazování, protože neexistují žádné důkazy pro použití domněnky a pro vyloučení použití čl. 27 odst. 3 a čl. 28 odst. 3 rozhodnutí 2013/255 ve znění rozhodnutí 2015/1836.

                  4.

                  Nesprávné posouzení, což dokládají právní akty Rady, jimiž bylo jméno navrhovatele odstraněno ze sankčních seznamů.

         (1)  Úř. věst. 2019, L 181, s. 4.

         (2)  Úř. věst. 2012, L 16, s. 1.

         (3)  Úř. věst. 2019, L 132, s. 1.


title: Věc C-125/21: Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Evropská komise v. Irsko

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/11

      Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Evropská komise v. Irsko
      (Věc C-125/21)
      (2021/C 148/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Tomkin, a S. Grünheid, zmocněnci)

         Žalovaný: Irsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  rozhodl, že Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/909/SVV o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii (1), nebo v každém případě tím, že neoznámilo tato ustanovení Komisí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 29 odst. 1 a 2 uvedeného rámcového rozhodnutí;

                  —

                  uložil Irské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Článek 29 odst. 1 a 2 rámcového rozhodnutí 2008/909/SVV stanoví, že členské státy měly přijmout opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 5. prosince 2011 a oznámit tato opatření Komisi.
      Komise má za to, že Irsko porušilo své povinnosti vyplývající z čl. 29 odst. 1 a 2 rámcového rozhodnutí Rady 2008/909/SVV tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s rámcovým rozhodnutím, nebo v každém případě neoznámilo tato ustanovení Komisi.

         (1)  Úř. věst. 2008, L 327, s. 27.


title: Věc C-137/21: Žaloba podaná dne 4. března 2021 – Evropský parlament v. Evropská komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/12

      Žaloba podaná dne 4. března 2021 – Evropský parlament v. Evropská komise
      (Věc C-137/21)
      (2021/C 148/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Evropský parlament (zástupci: P. López-Carceller, J. Rodrigues, S. Alonso de León, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Komise tím, že nepřijala akt v přenesené pravomoci podle čl. 7 písm. f) nařízení 2018/1806 (1), porušila Smlouvu;

                  —

                  uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje jediný žalobní důvod, zejména porušení Smluv.
      Podle Parlamentu měla Komise povinnost přijmout akt v přenesené pravomoci podle čl. 7 písm. f) nařízení 2018/1806. Usnesením ze dne 22. října 2020 Parlament vyzval Komisi, aby dotyčný akt přijala. Jelikož Komise akt v přenesené pravomoci nepřijala do 22. prosince 2020, rozhodl se Parlament podat žalobu pro nečinnost podle článku 265 SFEU.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1806 ze dne 14. listopadu 2018, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni (Úř. věst. 2018, L 303, s. 39).


title: Věc C-166/21: Žaloba podaná dne 12. března 2021 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/13

      Žaloba podaná dne 12. března 2021 – Evropská komise v. Polská republika
      (Věc C-166/21)
      (2021/C 148/17)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: C. Perrin a M. Siekierzyńska, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Polská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  určit, že Polská republika tím, že dovozci lihu používaného pro výrobu léků upírá závazné osvobození od spotřební daně, pokud se tento dovozce nerozhodne pro režim podmíněného osvobození od spotřební daně, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z čl. 27 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (1) a jednak ze zásady proporcionality;

                  —

                  uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Polská republika přijala vnitrostátní předpisy, podle nichž dovozce lihu používaného pro výrobu léků pozbývá osvobození od spotřební daně, jestliže se nerozhodne pro režim s podmíněným osvobozením od spotřební daně.
      Dle názoru Komise tím došlo k porušení závazků vyplývajících jednak z čl. 27 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů a jednak ze zásady proporcionality.
      Toto ustanovení směrnice stanoví, že je-li alkohol používán pro výrobu léků, jsou členské státy povinny osvobodit jej od spotřební daně za podmínek, které samy stanoví za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto úlev a předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu. Vázat osvobození od spotřební daně na použití režimu s podmíněným osvobozením není podle Komise nezbytné za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování daňového osvobození ani předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu. Odporuje to rovněž zásadě proporcionality.

         (1)  Úř. věst. 1992, L 316 s. 21.


title: Věc T-108/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Universität Koblenz-Landau v. EACEA („Rozhodčí doložka – Programy Tempus IV – Grantové dohody – Smluvní povaha sporu – Překvalifikování žaloby – Způsobilé náklady – Systémové a opakované nesrovnalosti – Vrácení vyplacených částek v plné výši – Proporcionalita – Právo být vyslechnut – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 41 Listiny základních práv“)

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Universität Koblenz-Landau v. EACEA
      (Věc T-108/18) (1)

      („Rozhodčí doložka - Programy Tempus IV - Grantové dohody - Smluvní povaha sporu - Překvalifikování žaloby - Způsobilé náklady - Systémové a opakované nesrovnalosti - Vrácení vyplacených částek v plné výši - Proporcionalita - Právo být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 41 Listiny základních práv“)
      (2021/C 148/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Universität Koblenz-Landau (Mohuč, Německo) (zástupci: C. von der Lühe a I. Felder, advokáti)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA), (zástupci: H. Monet, zmocněnec, ve spolupráci s R. van der Houemt a C. Wagnerem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU na zrušení dopisů EACEA ze dne 21. prosince 2017 a ze dne 7. února 2018 týkajících se částek vyplacených žalobkyni v rámci grantových dohod uzavřených na realizaci tří projektů v oblasti vysokoškolského vzdělávání a podpůrně návrh podaný na základě článku 272 SFEU na určení, že uplatněný nárok na vrácení neexistuje.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Universität Koblenz-Landau se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 166, 14. 5. 2018.


title: Věc T-606/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Universität Koblenz-Landau v. EACEA („Rozhodčí doložka – Programy Tempus – Grantová dohoda – Způsobilé náklady – Pozastavení plateb – Vrácení vyplacených částek – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Universität Koblenz-Landau v. EACEA
      (Věc T-606/18) (1)

      („Rozhodčí doložka - Programy Tempus - Grantová dohoda - Způsobilé náklady - Pozastavení plateb - Vrácení vyplacených částek - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2021/C 148/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Universität Koblenz-Landau (Mohuč, Německo) (zástupci: C. von der Lühe a I. Felder, advokáti)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA), (zástupci: H. Monet, zmocněnec, ve spolupráci s R. van der Houtem a C. Wagnerem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 272 SFEU na určení neexistence pohledávky ve výši 22 454,22 euro, kterou uplatňuje EACEA z titulu plnění grantové dohody č. 2012-3075 týkající se realizace projektu „Qualification Frameworks in Central Asia: Bologna-Based Principles and Regional Coordination“, a dále na uložení povinnosti EACEA vyplatit žalobkyni částku ve výši 41 408,15 eur z titulu téže dohody a úroky z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Universität Koblenz-Landau se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26. 11. 2018.


title: Věc T-37/21: Žaloba podaná dne 19. ledna 2021 – KF v. EIB

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/18

      Žaloba podaná dne 19. ledna 2021 – KF v. EIB
      (Věc T-37/21)
      (2021/C 148/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: KF (zástupkyně: L. Levi a A. Blot, advokátky)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované ze dne 13. října 2020;

                  —

                  přiznal náhradu utrpěné nemajetkové újmy; a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1, čl. 46 odst. 1 a čl. 51 odst. 1 systému důchodového pojištění žalované a zjevně nesprávného posouzení právního pojmu „neplatnosti“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku nestrannosti žalované.


title: Věc T-71/21: Žaloba podaná dne 2. února 2021 – QB v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/19

      Žaloba podaná dne 2. února 2021 – QB v. Komise
      (Věc T-71/21)
      (2021/C 148/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: QB (zástupce: R. Wardyn, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí PMO ze dne 6. dubna 2020 a rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 3. listopadu 2020, kterým Evropská komise odmítla poskytnout žalobci příspěvek za práci v zahraničí;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění rozhodnutí PMO a orgánu oprávněného ke jmenování.

                              —

                              Žalobce tvrdí, že PMO a orgán oprávněný ke jmenování neodkazovaly na skutečnost, že ústavní a právní ustanovení použitelná na všechny polské soudce v souladu se zásadou právního státu neumožňovala žalobci uzavřít žádný právní vztah s Evropskou sítí pro justiční vzdělávání (EJTN) nebo jiným subjektem soukromého práva v Polsku nebo v zahraničí;

                              —

                              Dále tvrdí, že PMO a orgán oprávněný ke jmenování nechaly bez povšimnutí skutečnost, že podle polského zákona nemohl být žalobce, který byl soudcem v aktivní soudní službě, pod dohledem žádného jiného orgánu než okresního soudu v Lubartowě a hierarchie KSSiP (Národní škola soudnictví a státního zastupitelství).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebníh řádu.

                              —

                              Tvrdí se, že slovní spojení „práce konaná pro jiný stát“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu by mělo být vykládáno tak, že zahrnuje všechny okolnosti vyplývající z práce konané pro jiný stát, a nemělo by být omezeno na práci konanou pro oficiální zastoupení tohoto státu a že zákon, ani judikatura nepodporují restriktivní posouzení provedené orgánem oprávněným ke jmenování;

                              —

                              Dále se tvrdí, že KSSiP by měl být považován za ústřední státní orgán, a v důsledku toho by práce konaná žalobcem během jeho delegace ke KSSiP měla být považována za práci konanou pro polský stát;

                              —

                              Žalobce dále tvrdí, že jeho práce (1) byla podpůrná k právnímu vztahu mezi žalobcem a KSSiP;

                              —

                              Žalobce kromě toho tvrdí, že jeho hlavním zaměstnáním během rozhodného období bylo jeho zaměstnání pro KSSiP v Polsku.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.

                              —

                              Tvrdí se, že si žalobce zachoval specifickou vazbu, která ho spojuje s Polskem, což mu bránilo ve vytvoření trvalé vazby s Belgií;

                              —

                              Kromě toho žalobce tvrdí, že jeho právní a skutková situace mu neumožňovala začlenit se do belgické společnosti.

         (1)  Redakční poznámka: k zajištění anonymity byla vynechána jedna věta.


title: Věc T-83/21: Žaloba podaná dne 5. února 2021 – Van Walle v. ECDC

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/20

      Žaloba podaná dne 5. února 2021 – Van Walle v. ECDC
      (Věc T-83/21)
      (2021/C 148/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ivo Van Walle (Järfälla, Švědsko) (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaný: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 30. března 2020 o neobnovení jeho pracovní smlouvy;

                  —

                  zrušil v případě potřeby rozhodnutí ze dne 26. října 2020, kterým se zamítá jeho stížnost ze dne 24. června 2020;

                  —

                  nařídil výplatu jeho čisté mzdy se zpětnou účinností od 31. října 2020 do data obnovení jeho smlouvy;

                  —

                  nařídil odškodnění za jeho majetkovou újmu ve výši 30 000 eur a odškodnění za nemajetkovou újmu vyhodnocenou ex aequo et bono na částku 20 000 eur;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávných posouzení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva být slyšen.


title: Věc T-96/21: Žaloba podaná dne 16. února 2021 – Amort a další v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/21

      Žaloba podaná dne 16. února 2021 – Amort a další v. Komise
      (Věc T-96/21)
      (2021/C 148/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Heidi Amort (Jenesien, Itálie) a 35 dalších žalobců (zástupkyně: R. Holzeisen, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil napadené prováděcí rozhodnutí včetně pozdějších změn a doplňků.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba podaná proti prováděcímu rozhodnutí Evropské komise C(2020) 9598 (final) ze dne 21. prosince 2020 o udělení podmínečné registrace pro humánní léčivý přípravek „Comirnaty – mRNA vakcína proti onemocnění COVID 19 (modifikovaný nukleosid)“ podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 se opírá o následující důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s čl. 2 body 1 a 2 nařízení (ES) č. 507/2006 (1). Je vědecky dokázáno, že panika, která se rozšířila po celém světě z důvodu vysoké míry úmrtnosti údajně spojené s infekcí SARS-CoV-2 je neopodstatněná. Světovou zdravotnickou organizací (WHO) a Evropskou unií nebyla krom toho řádně uznána naléhavá situace ve smyslu ohrožení veřejného zdraví.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s článkem 4 nařízení (ES) č. 507/2006 z důvodu:

                              —

                              neexistence pozitivního poměru rizika a prospěšnosti ve smyslu čl. 1 bodu 28a směrnice 2001/83/ES (2);

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 507/2006, protože žadatel pravděpodobně nebude schopen poskytnout úplné klinické údaje;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 507/2006, protože neexistují neuspokojené léčivé potřeby, které by mohly být splněny;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 507/2006.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení nařízení (ES) č. 1394/2007 (3), směrnice 2001/83/ES, jakož i nařízení (ES) č. 726/2004 (4).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: hrubé porušení článků 168 a 169 SFEU, jakož i článků 3, 35 a 38 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 507/2006 ze dne 29. března 2006 o podmínečné registraci pro humánní léčivé přípravky spadající do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2006, L 92, s. 6).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1394/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o léčivých přípravcích pro moderní terapii a o změně směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2007, L 324, s. 121).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1).


title: Věc T-97/21: Žaloba podaná dne 16. února 2021 – Synesis v. Rada

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/22

      Žaloba podaná dne 16. února 2021 – Synesis v. Rada
      (Věc T-97/21)
      (2021/C 148/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Synesis OOO (Minsk, Bělorusko) (zástupci: G. Lansky a A. Egger, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil podle článku 263 SFEU prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/2130 ze dne 17. prosince 2020, kterým se provádí rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 426I/14), jakož i prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/2129 ze dne 17. prosince 2020, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 426I/1), v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;

                  —

                  uložil podle článku 134 jednacího řádu Tribunálu Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Jako odůvodnění protiprávnosti napadených právních aktů, v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, uvádí žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení a zejména nesplnila své ověřovací povinnosti. Rada nepředložila konkrétní důkazy pro odůvodnění platnosti zařazení žalobkyně na seznam v napadených právních aktech.


title: Věc T-116/21: Žaloba podaná dne 22. února 2021 – Maternus v. EUIPO – adp Gauselmann (WILD)

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/22

      Žaloba podaná dne 22. února 2021 – Maternus v. EUIPO – adp Gauselmann (WILD)
      (Věc T-116/21)
      (2021/C 148/31)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Maternus GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Zoebisch a R. Drozdz, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie WILD – ochranná známka Evropské unie č. 9 515 248

         Řízení před EUIPO: řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. prosince 2020 ve věci R 932/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 94 odst. 1 věty první nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) a čl. 58 odst. 3 nařízení 2017/1001.


title: Věc T-123/21: Žaloba podaná dne 25. února 2021 – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/23

      Žaloba podaná dne 25. února 2021 – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła v. Komise
      (Věc T-123/21)
      (2021/C 148/32)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła (Varšava, Polsko) (zástupce: A. Galos, právní poradce)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise, oznámené dne 15. prosince 2020, kterým se stanoví výše kvóty přidělené žalobci podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 517/2014 ze dne 16. dubna 2014 o fluorovaných skleníkových plynech a o zrušení nařízení (ES) č. 842/2006 (1), a to v rozsahu, v němž Komise provedla snížení kvóty na základě článku 25 uvedeného nařízení;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby namítá žalobce nesprávné použití nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 517/2014 spočívající v nesprávném výkladu definice „uvedení na trh“ obsažené v čl. 2 bodě 10 uvedeného nařízení.

         (1)  Úř. věst. 2014, L 150, s. 195.


title: Věc T-125/21: Žaloba podaná dne 27. února 2021 – Banco de Investimento Global v. EUIPO – Banco BIC Português (EUROBIC)

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/24

      Žaloba podaná dne 27. února 2021 – Banco de Investimento Global v. EUIPO – Banco BIC Português (EUROBIC)
      (Věc T-125/21)
      (2021/C 148/33)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Banco de Investimento Global SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: N. Lucas, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Banco BIC Português SA (Lisabon, Portugalsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie EUROBIC – Přihláška č. 16 775 199

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. listopadu 2020, ve věci R 607/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 existuje nebezpečí záměny mezi staršími ochrannými známkami společnosti Banco de Investimento Global SA a spornou ochrannou známkou, a tudíž napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 1 a 2 a čl. 97 odst. 1 písm. c) a f) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-126/21: Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Nevinnomysskiy Azot a NAK „Azot“ v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/24

      Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Nevinnomysskiy Azot a NAK „Azot“ v. Komise
      (Věc T-126/21)
      (2021/C 148/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: AO Nevinnomysskiy Azot (Něvinnomyssk, Rusko) a AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK „Azot“ (Novomoskovsk, Rusko) (zástupci: P. Vander Schueren a E. Gergondet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/2100 ze dne 15. prosince 2020 (1) v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyně;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně uplatňují na podporu žaloby jediný žalobní důvod, vycházející z toho, že žalovaná neobdržela žádost o přezkum před pozbytím platnosti obsahující „dostatečné důkazy“, a dopustila se tedy zjevně nesprávného posouzení, jednala v rozporu s čl. 11 odst. 2, čl. 11 odst. 5 a čl. 5 odst. 3 nařízení (EU) 2016/1036 (2) a porušila svou povinnost pečlivě a nestranně posoudit všechny relevantní aspekty konkrétního případu, když zahájila přezkum před pozbytím platnosti.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/2100 ze dne 15. prosince 2020 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 (Úř. věst. L 425, 16.12.2020, s. 21).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 21).


title: Věc T-130/21: Žaloba podaná dne 2. března 2021 – CCPL a další v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/25

      Žaloba podaná dne 2. března 2021 – CCPL a další v. Komise
      (Věc T-130/21)
      (2021/C 148/35)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Itálie), Coopbox Group SpA (Bibbiano, Itálie), Coopbox Eastern s.r.o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovensko) (zástupci: E. Cucchiara a E. Rocchi, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil pokutu uloženou žalobkyním nebo

                  —

                  podpůrně snížil výši pokuty, a v každém případě

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Projednávaná žaloba je namířena proti rozhodnutí Evropské komise C(2020) 8969 final ze dne 17. prosince 2020, ve věci AT.39563 – Potravinové obaly pro maloobchodní prodej, a týká se porušení článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie.
      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1).

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že hodnota, kterou Komise vzala v úvahu pro účely výpočtu meze 10 % stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 je jasně nesprávná, neboť tato hodnota zahrnuje součet celkového obratu skupiny CCPL, i když Komise nijak neprokázala odpovědnost mateřské společnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásad proporcionality a rovného zacházení při určování výše sankce.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že pokuta, která jim byla uložena, je jasně nespravedlivě nepřiměřená ve srovnání s pokutou uloženou jiným zúčastněným. Automatické uplatnění meze 10 % na každé údajné porušení právních předpisů je v rozporu se zásadami proporcionality a rovného zacházení, jakož i se zásadami individuální a odstupňované pokuty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Evropská komise porušila povinnost uvést odůvodnění stanovenou v článku 296 SFEU, neboť jen částečně zohlednila důkaz o platební neschopnosti předložený skupinou CCPL.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že i když je v napadeném rozhodnutí tvrzeno, že žalobkyně čelí velmi závažným problémům, tato situace není dostatečně nezohledněna při určení výše sankce.


title: Věc T-132/21: Žaloba podaná dne 3. března 2021 – Telefónica Germany v. EUIPO (LOOP)

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/26

      Žaloba podaná dne 3. března 2021 – Telefónica Germany v. EUIPO (LOOP)
      (Věc T-132/21)
      (2021/C 148/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Mnichov, Německo) (zástupci: A. Fottner a M. Müller, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie LOOP – přihláška č. 18 008 477

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. prosince 2020 ve věci R 644/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odmítá přihlášku ochranné známky Evropské unie č. 018008477,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů v řízení před Tribunálem, jakož i v přezkumném řízení a v řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/1001 a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jakož i čl. 41 odst. 1 Listiny ve spojení s jejím článkem 20 a čl. 21 odst. 1.


title: Věc T-136/21: Žaloba podaná dne 5. března 2021 – Amort a další v. Komise

text:
               26.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/27

      Žaloba podaná dne 5. března 2021 – Amort a další v. Komise
      (Věc T-136/21)
      (2021/C 148/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Heidi Amort (Jenesien, Itálie) a 37 dalších žalobců (zástupkyně: R. Holzeisen, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil napadené prováděcí rozhodnutí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba podaná proti prováděcímu rozhodnutí Evropské komise C(2021) 94 (final) ze dne 6. ledna 2021 o udělení podmínečné registrace pro humánní léčivý přípravek „COVID-19 Vaccine Moderna – mRNA vakcína proti onemocnění COVID 19 (modifikovaný nukleosid)“ podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 se opírá o následující důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s čl. 2 body 1 a 2 nařízení (ES) č. 507/2006 (1). Je vědecky dokázáno, že panika, která se rozšířila po celém světě z důvodu vysoké míry úmrtnosti údajně spojené s infekcí SARS-CoV-2 je neopodstatněná. Světovou zdravotnickou organizací (WHO) a Evropskou unií nebyla krom toho řádně uznána naléhavá situace ve smyslu ohrožení veřejného zdraví.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s článkem 4 nařízení (ES) č. 507/2006 z důvodu:

                              —

                              neexistence pozitivního poměru rizika a prospěšnosti ve smyslu čl. 1 bodu 28a směrnice 2001/83/ES (2);

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 507/2006, protože žadatel pravděpodobně nebude schopen poskytnout úplné klinické údaje;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 507/2006, protože neexistují neuspokojené léčivé potřeby, které by mohly být splněny;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 507/2006.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení nařízení (ES) č. 1394/2007 (3), směrnice 2001/83/ES, jakož i nařízení (ES) č. 726/2004 (4).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: hrubé porušení článků 168 a 169 SFEU, jakož i článků 3, 35 a 38 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 507/2006 ze dne 29. března 2006 o podmínečné registraci pro humánní léčivé přípravky spadající do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2006, L 92, s. 6).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1394/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o léčivých přípravcích pro moderní terapii a o změně směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2007, L 324, s. 121).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1).


title: Věc C-103/19: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo n° 24 de Madrid – Španělsko) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT) v. Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 5 bod 1 – Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném zdravotnictví – Pojem ‚objektivní důvody‘ – Pojem ‚rovnocenná právní opatření pro předcházení zneužití‘ – Nahrazení postavení příležitostného zaměstnance ve služebním poměru postavením zastupujícího zaměstnance ve služebním poměru – Trvalá potřeba dočasných zaměstnanců ve služebním poměru“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/2

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid – Španělsko) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT) v. Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid
      (Věc C-103/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 5 bod 1 - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném zdravotnictví - Pojem ‚objektivní důvody‘ - Pojem ‚rovnocenná právní opatření pro předcházení zneužití‘ - Nahrazení postavení příležitostného zaměstnance ve služebním poměru postavením zastupujícího zaměstnance ve služebním poměru - Trvalá potřeba dočasných zaměstnanců ve služebním poměru“)
      (2021/C 357/02)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)

         Žalovaný: Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že je na vnitrostátním soudu, aby v souladu se všemi použitelnými pravidly svého vnitrostátního práva posoudil, zda vnitrostátní opatření upravující přeřazení některé z kategorií dočasných zaměstnanců nahrazením postavení příležitostného zaměstnance ve služebním poměru postavením zastupujícího zaměstnance ve služebním poměru a případné jmenování těchto zaměstnanců úředníky na základě výběrových řízení, jejichž cílem je s konečnou platností obsadit pracovní místa dočasně obsazená těmito zaměstnanci, představují opatření vhodná k předcházení a případně k sankcionování zneužití vznikajících využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenné právní opatření ve smyslu uvedeného ustanovení. V případě, že tomu tak není, je na uvedeném soudu, aby ověřil, zda v příslušné vnitrostátní právní úpravě existují jiná účinná opatření k předcházení takovým zneužitím a k jejich sankcionování.

                  2)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která možnost nahrazení postavení příležitostného zaměstnance ve služebním poměru postavením zastupujícího zaměstnance ve služebním poměru vyhrazuje jen zaměstnancům s postavením příležitostného zaměstnance ve služebním poměru, pokud toto nahrazení představuje opatření vhodné k předcházení a případně k sankcionování zneužití vznikajících využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenné právní opatření ve smyslu uvedeného ustanovení a pokud ve vnitrostátním právním řádu existují jiná účinná opatření k předcházení takovým zneužitím a k jejich sankcionování ve vztahu k zaměstnancům v pracovním poměru na dobu určitou, kteří nespadají do kategorie příležitostných zaměstnanců ve služebním poměru, což musí ověřit vnitrostátní soud.

         (1)  Úř. věst. C 319, 23.9.2019.


title: Věc C-268/19: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 1. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia n° 7 de Orense – Španělsko) – UP v. Banco Santander SA, dříve Banco Pastor SAU („Rozhodnutí o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Smlouva o hypotečním úvěru – Zneužívající ujednání – Ujednání o omezení pohyblivosti úrokové sazby (ujednání ‚o minimálním úroku‘) – Dohoda o novaci – Nezávaznost“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/3

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 1. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense – Španělsko) – UP v. Banco Santander SA, dříve Banco Pastor SAU
      (Věc C-268/19) (1)

      („Rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Smlouva o hypotečním úvěru - Zneužívající ujednání - Ujednání o omezení pohyblivosti úrokové sazby (ujednání ‚o minimálním úroku‘) - Dohoda o novaci - Nezávaznost“)
      (2021/C 357/03)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UP

         Žalovaný: Banco Santander SA, dříve Banco Pastor SAU

         Výrok

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/CEE ze dne 5. dubna 1993, o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby ujednání smlouvy uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem, jehož zneužívající povaha může být konstatována soudem, mohla být předmětem dohody o novaci mezi tímto obchodníkem a spotřebitelem pod podmínkou, že při uzavírání této dohody o novaci si byl spotřebitel vědom nezávazné povahy tohoto ujednání, jakož i následků, které z ní vyplývají, takže jeho přistoupení k uvedené dohodě o novaci vyplývá z dobrovolného a informovaného souhlasu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  2)

                  Článek 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, aby požadavek transparentnosti, který se vztahuje na obchodníka, podle těchto ustanovení, implikuje, že při uzavření dohody o novaci mezi obchodníkem a spotřebitelem, jejíž ujednání nebyla individuálně ujednána a jejíž cílem je změna potenciální zneužívajícího ujednání dříve uzavřené smlouvy mezi týmiž smluvními stranami, tento obchodník poskytne tomuto spotřebiteli relevantní informace, které mu umožní pochopit právní následky, které z toho pro něj vyplývají a konkrétně skutečnost, že původní ujednání by mohlo být případně zneužívající, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 238, 15.7.2019.


title: Věc C-198/20: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie – Polsko) – MN, DN, JN, ZN v. X Bank S.A. („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Článek 2 písm. b) – Pojem ‚spotřebitel‘ – Hypoteční úvěr denominovaný v cizí měně – Články 3 a 4 – Posouzení zneužívající povahy daného ujednání“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/4

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie – Polsko) – MN, DN, JN, ZN v. X Bank S.A.
      (Věc C-198/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Článek 2 písm. b) - Pojem ‚spotřebitel‘ - Hypoteční úvěr denominovaný v cizí měně - Články 3 a 4 - Posouzení zneužívající povahy daného ujednání“)
      (2021/C 357/04)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: MN, DN, JN, ZN

         Žalovaná: X Bank S.A.

         za účasti: Rzecznika Praw Obywatelskich

         Výrok

      Ochrana stanovená směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách se vztahuje na všechny spotřebitele, a nikoli jen na ty, které lze považovat za „běžně informované, přiměřeně pozorné a obezřetné průměrné spotřebitele“.

         (1)  Úř. věst. C 304, 14.9.2020.


title: Věc C-359/20 P: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 29. června 2021 – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Rozhodčí doložka – Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) – Grantová dohoda – Nezpůsobilé náklady – Rozhodnutí o navrácení – Žaloba příjemce před Tribunálem Evropské unie na základě článku 272 SFEU – Zkreslení skutkového stavu – Přiměřená lhůta – Zásada dobré víry – Legitimní očekávání – Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/4

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 29. června 2021 – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon v. Evropská komise
      (Věc C-359/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Rozhodčí doložka - Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Grantová dohoda - Nezpůsobilé náklady - Rozhodnutí o navrácení - Žaloba příjemce před Tribunálem Evropské unie na základě článku 272 SFEU - Zkreslení skutkového stavu - Přiměřená lhůta - Zásada dobré víry - Legitimní očekávání - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný“)
      (2021/C 357/05)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (zástupci: K. Damis a M Angelopoulos, dikigoroi)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A Katsimerou a E. A. Stamate, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný.

                  2)

                  Společnosti Talanton Anonymi Emporiki – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseonest se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 320, 28.9.2020.


title: Spojené věci C-456/20 P až C-458/20 P: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. června 2021 – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P) v. Evropská centrální banka („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Hospodářská a měnová politika – Nařízení (EU) č. 1024/2013 – Článek 18 odst. 1 – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Zvláštní úkoly svěřené Evropské centrální bance (ECB) – Uložení peněžité správní sankce za porušení obezřetnostních požadavků – Nařízení (EU) č. 575/2013 – Článek 26 odst. 3 – Požadavky na kapitál – Kapitálové nástroje – Vydání kmenových akcií – Klasifikování jako položky kmenového kapitálu tier 1 (CET 1) – Neexistence předchozího svolení příslušného orgánu – Porušení povinností z nedbalosti“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/5

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. června 2021 – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P) v. Evropská centrální banka
      (Spojené věci C-456/20 P až C-458/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Hospodářská a měnová politika - Nařízení (EU) č. 1024/2013 - Článek 18 odst. 1 - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Zvláštní úkoly svěřené Evropské centrální bance (ECB) - Uložení peněžité správní sankce za porušení obezřetnostních požadavků - Nařízení (EU) č. 575/2013 - Článek 26 odst. 3 - Požadavky na kapitál - Kapitálové nástroje - Vydání kmenových akcií - Klasifikování jako položky kmenového kapitálu tier 1 (CET 1) - Neexistence předchozího svolení příslušného orgánu - Porušení povinností z nedbalosti“)
      (2021/C 357/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P) (zástupci: A. Champsaur a A. Delors, avocats)

         Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (zástupci: C. Hernández Saseta, A. Pizzolla a D. Segoin, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravné prostředky se zčásti odmítají jako zjevně nepřípustné a zčásti zamítají jako zjevně neopodstatněné.

                  2.

                  Crédit agricole SA, Crédit agricole Corporate and Investment Bank a CA Consumer Finance nahradí náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 433, 14.12.2020.


title: Věc C-186/21 PPU: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – J.A. v. Slovinská republika („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Imigrační a azylová politika – Mezinárodní ochrana – Směrnice 20013/33/EU – Článek 8 odst. 3 první pododstavec písm. d) – Zajištění žadatelů o mezinárodní ochranu – Zajištěný žadatel v rámci řízení o navrácení podle směrnice 2008/115/ES, u něhož existují oprávněné důvody se domnívat, že podal žádost o mezinárodní ochranu pouze proto, aby pozdržel nebo zmařil výkon rozhodnutí o navrácení – Objektivní kritéria, na nichž lze založit takové důvody – Žadatel, který již mohl přistoupit k azylovému řízení“)

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/5

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – J.A. v. Slovinská republika
      (Věc C-186/21 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Imigrační a azylová politika - Mezinárodní ochrana - Směrnice 20013/33/EU - Článek 8 odst. 3 první pododstavec písm. d) - Zajištění žadatelů o mezinárodní ochranu - Zajištěný žadatel v rámci řízení o navrácení podle směrnice 2008/115/ES, u něhož existují oprávněné důvody se domnívat, že podal žádost o mezinárodní ochranu pouze proto, aby pozdržel nebo zmařil výkon rozhodnutí o navrácení - Objektivní kritéria, na nichž lze založit takové důvody - Žadatel, který již mohl přistoupit k azylovému řízení“)
      (2021/C 357/07)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Upravno sodišče Republike Slovenije

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: J.A.

         Žalovaná: Republika Slovenija

         Výrok

      Článek 8 odst. 3 první pododstavec písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu, musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že žadatel o mezinárodní ochranu již měl možnost přístupu k azylovému řízení, představuje objektivní kritérium ve smyslu tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 206, 31.5.2021.


title: Věc C-329/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 26. května 2021 – DIGI Communications NV v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 26. května 2021 – DIGI Communications NV v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala
      (Věc C-329/21)
      (2021/C 357/08)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: DIGI Communications NV

         Žalovaný: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

         Za účasti: Magyar Telekom Nyrt.

         Předběžné otázky

                  1)

                              1.1

                              Může být za soutěžitele podniků, které jsou adresáty rozhodnutí vydaného vnitrostátním regulačním orgánem ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), považován podnik, který je registrován v jiném členském státě, v němž rovněž působí, a který sám o sobě neposkytuje služby elektronických komunikací na trhu, jehož se dané rozhodnutí týká, za předpokladu, že na referenčním trhu je přítomen jeden z podniků, který je prvně jmenovaným podnikem přímo ovládán a který na tomto trhu působí jako poskytovatel služeb a soutěží na něm s podniky, které jsou adresáty zmíněného rozhodnutí?

                              1.2

                              Je k zodpovězení otázky 1.1 nezbytné posoudit, zda mateřská společnost, která má v úmyslu podat opravný prostředek, tvoří hospodářskou jednotku s podnikem, jejž ovládá a který soutěží na referenčním trhu?

                  2)

                              2.1

                              Představuje dražba, kterou uskutečňuje vnitrostátní regulační orgán ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice a článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES (2) dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) a jejímž předmětem jsou práva na užívání frekvencí na podporu zavádění 5G související s doplňkovými službami bezdrátových širokopásmových komunikací, postup, jehož cílem je ochrana hospodářské soutěže? Je třeba mít rovněž za to, že rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu, kterým se prohlašuje výsledek zmíněné dražby, má za cíl ochranu hospodářské soutěže v tomto smyslu?

                              2.2

                              Pokud Soudní dvůr zodpoví otázku 2.1 kladně, je cíl spočívající v ochraně hospodářské soutěže, který je sledován zmíněným rozhodnutím, narušen skutečností, že vnitrostátní regulační orgán prostřednictvím konečného rozhodnutí obsaženého v samostatném usnesení odepřel podniku, který podává opravný prostředek k soudu, možnost registrace jeho nabídky, což mělo za následek, že se posledně jmenovaný podnik nemohl zúčastnit dražby a tudíž není adresátem rozhodnutí, kterým byl určen výsledek této dražby?

                  3)

                              3.1

                              Musí být čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice vykládán ve světle článku 47 Listiny základních práv v tom smyslu, že právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu přiznává pouze podniku:

                                          a)

                                          jehož postavení na trhu je bezprostředně a skutečně dotčeno daným rozhodnutím, nebo

                                          b)

                                          u něhož je vzhledem k jeho postavení na trhu prokazatelně vysoce pravděpodobné, že by mohl být daným rozhodnutím dotčen; nebo

                                          c)

                                          jehož postavení na trhu by mohlo být daným rozhodnutím bezprostředně nebo nepřímo dotčeno?

                              3.2

                              Je dotčení, které je uvedeno v otázce 3.1, samo o sobě prokázáno skutečností, že podnik podal nabídku v dražbě, to znamená, že měl v úmyslu se dražby zúčastnit, avšak nebylo mu to umožněno vzhledem k nesplnění požadavků, nebo od něj může soud oprávněně požadovat, aby toto dotčení prokázal rovněž předložením důkazů?

                  4)

                  Musí se ve světle odpovědí na první až třetí předběžnou otázku vykládat čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv, v tom smyslu, že za podnik poskytující služby elektronických komunikací, který je dotčen rozhodnutím vnitrostátního regulačního orgánu, kterým se prohlašuje výsledek dražby práv na užívání frekvencí na podporu zavádění 5G souvisejících s doplňkovými službami bezdrátových širokopásmových komunikací, a který má z tohoto důvodu právo podat opravný prostředek, se považuje takový podnik, který:

                              —

                              nevykonává na referenčním trhu žádnou hospodářskou činnost spočívající v poskytování služeb, avšak na témže trhu poskytuje služby elektronických komunikací podnik, jejž prvně jmenovaný podnik přímo ovládá, a

                              —

                              jemuž byl odepřen zápis do dražby pravomocným a konečným rozhodnutím vnitrostátního regulačního orgánu dříve, než bylo přijato rozhodnutí, kterým byl prohlášen napadený výsledek dražby, což tento podnik vyloučilo z následné účasti v dražbě?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337).


title: Věc C-332/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 27. května 2021 – Quadrant Amroq Beverages SRL v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 27. května 2021 – Quadrant Amroq Beverages SRL v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Věc C-332/21)
      (2021/C 357/09)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Quadrant Amroq Beverages SRL

         Žalovaná: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83/EHS (1) vykládána v tom smyslu, že osvobození od spotřební daně se vztahuje pouze na výrobky typu líh používané k výrobě přísad používaných následně k výrobě nealkoholických nápojů s obsahem alkoholu nepřesahujícím 1,2 % objemových, anebo že se toto osvobození vztahuje i na výrobky typu líh, které již byly použity k výrobě takových přísad, které byly nebo mají být použity k výrobě nealkoholických nápojů s obsahem alkoholu nepřesahujícím 1,2 % objemových?

                  2)

                  Musí být čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83/EHS, v kontextu cílů a obecné systematiky směrnice, vykládán v tom smyslu, že jakmile jsou výrobky typu líh určené k uvedení na trh v jiném členském státě již uvolněny ke spotřebě v prvním členském státě a jsou osvobozené od spotřební daně, neboť jsou použity k výrobě přísad určených k použití při výrobě nealkoholických nápojů s obsahem alkoholu nepřesahujícím 1,2 % objemových, musí s nimi členský stát určení zacházet stejným způsobem na svém území?

                  3)

                  Musí být ustanovení čl. 27 odst. 1 písm. e) a odst. 2 písm. d) směrnice 92/83/EHS, jakož i [zásady] efektivity a [proporcionality] vykládány v tom smyslu, že umožňují členskému státu stanovit procesní podmínky, které podmiňují uplatnění osvobození od daně tím, že uživatel je registrovaným příjemcem a že prodejce zboží podléhajícího spotřební dani je oprávněným skladovatelem, ačkoli členský stát, v němž jsou výrobky nakoupeny, nevyžaduje, aby hospodářský subjekt, který je uvádí na trh, byl daňovým skladatelem?

                  4)

                  Brání zásady proporcionality a efektivity ve světle ustanovení čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83/EHS, v kontextu cílů a obecné systematiky směrnice, tomu, aby se osvobození od daně stanovené v těchto ustanoveních neuplatnilo na daňového poplatníka v členském státě určení, který obdržel výrobky typu líh a který vycházel ze skutečnosti, že tyto výrobky byly považovány za osvobozené od daně na základě oficiálního výkladu těchto ustanovení směrnice daňovými orgány domovského členského státu, který byl dlouhodobě ustálený, provedený do vnitrostátního právního řádu a uplatňovaný v praxi, ale který se následně ukázal jako chybný, pokud lze za daných okolností vyloučit podvod nebo daňový únik v oblasti spotřební daně?

         (1)  Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. 1992, L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206).


title: Věc C-355/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 7. června 2021 – Procter & Gamble International Operations SA v. Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 7. června 2021 – Procter & Gamble International Operations SA v. Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.
      (Věc C-355/21)
      (2021/C 357/10)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Procter & Gamble International Operations SA

         Žalovaná: Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

         Předběžná otázka

      Musí být článek 10 směrnice 2004/48/ES o dodržování práv duševního vlastnictví (1) vykládán v tom smyslu, že brání takovému výkladu vnitrostátní právní úpravy, podle kterého se ochranná opatření spočívající ve zničení zboží vztahují výlučně na zboží protiprávně vyrobené nebo protiprávně označené, a nikoli na zboží protiprávně uvedené na trh na území Evropského hospodářského prostoru, u něhož nelze konstatovat, že bylo protiprávně vyrobeno nebo protiprávně označeno?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. 2004, L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32).


title: Věc C-362/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulharsko) dne 9. června 2021 – „EKOFRUKT“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulharsko) dne 9. června 2021 – „EKOFRUKT“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo
      (Věc C-362/21)
      (2021/C 357/11)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„EKOFRUKT“ EOOD

         Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je třeba vykládat čl. 25 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 (1) ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES v tom smyslu, že prohlášení neplatnosti správního aktu vydaného ve formě elektronického dokumentu je nepřípustné, pokud byl podepsán elektronickým podpisem, který není „kvalifikovaným elektronickým podpisem“?

                  2.

                  Stačí pro konstatování, zda elektronický podpis je kvalifikovaným podpisem či nikoli zápis „kvalifikovaného elektronického podpisu“ do certifikátu vystaveného poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru nebo musí soud zjistit, že jsou splněny podmínky podle článku 26 a přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES?

                  3.

                  Stačí v případě, jakým je výše uvedený případ, ve kterém poskytovatel kvalifikuje elektronický podpis jako „profesionální“, tato skutečnost pro konstatování, že nejde o „kvalifikovaný elektronický podpis“, pokud chybí kvalifikovaný certifikát poskytovatele, nebo je nutno konstatovat, zda podpisy splňují požadavky na kvalifikovaný elektronický podpis?

                  4.

                  Představuje při přezkumu souladu kvalifikovaného elektronického podpisu s požadavky přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES skutečnost, že jména majitele elektronického podpisu jsou místo v písmenech cyriliky, jak se osoba identifikuje, uvedena písmeny v latince, porušení, které vede k tomu, že se nejedná o kvalifikovaný elektronický podpis?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES (Úř. věst. L 257, 28.8.2014, s. 73).


title: Věc C-366/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. června 2021 Maximem Picardem proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 24. března 2021 ve věci T-769/16, Picard v. Komise

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 9. června 2021 Maximem Picardem proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 24. března 2021 ve věci T-769/16, Picard v. Komise
      (Věc C-366/21 P)
      (2021/C 357/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Maxime Picard (zástupce: S. Orlandi, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 24. března 2021 ve věci T-796/16, Picard v. Komise;

                  —

                  zrušil rozhodnutí, které předem stanoví některé složky jeho důchodových nároků, nebo nepřijetí takového rozhodnutí požadovaného služebním řádem, které vyplývá ze zprávy, kterou zaslal manažer úseku „Důchody“ dne 4. ledna 2016 navrhovateli, a ve které v odpověď na žádost navrhovatele z téhož dne uvedl, že výpočet jeho důchodových nároků byl změněn po jeho opětovném přijetí do FS II s účinností od 1. června 2014 tak, že věk pro jeho odchod do důchodu je nyní 66 let a roční míra nabývání nároků na důchod činí od 1. června 20141,8 %;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ředitele Ředitelství E GŘ Komise „Lidské zdroje“ ze dne 25. července 2016 v rozsahu, v němž stížnost ze dne 1. dubna 2016, kterou navrhovatel podal proti rozhodnutí či nepřijetí rozhodnutí plynoucího z odpovědi ze dne 4. ledna 2016, odmítá jako nepřípustnou pro neexistenci aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení a podpůrně zamítá jako neopodstatněnou;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel uvádí, že napadený rozsudek obsahuje nesprávné právní posouzení v rozsahu, v němž Tribunál omezil rozsah působnosti přechodných opatření uvedených v článcích 21 a 22, s výjimkou čl. 22 odst. 4 a článcích 23, 24a a čl. 31 odst. 6 a 7 přílohy XIII služebního řádu, které se podle čl. 1 odst. 1 přílohy pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „PŘOZ“) „použijí obdobně na ostatní zaměstnance ve funkci ke dni 31. prosince 2013“.
      Tribunál totiž nesprávně rozhodl, že uzavření nové smlouvy smluvního zaměstnance po nabytí účinnosti reformy služebního řádu z roku 2014 s cílem zařadit se do skupiny vyšších funkcí bylo za účelem použití přechodných ustanovení v případě smluvních zaměstnanců srovnatelné s „ukončením služebního poměru“ úředníka, kterým se ukončuje použití těchto přechodných ustanovení.
      Tribunál tak zejména nezohlednil cíle, které sledoval normotvůrce, charakteristiku důchodového systému úředníků a ostatních zaměstnanců Unie, ani terminologii použitou v čl. 1 odst. 1 přílohy PŘOZ, když v rámci tohoto nesprávně přirovnal uzavření nové smlouvy bezprostředně následující po předchozí smlouvě o k „ukončení služebního poměru“ nebo „zániku poměru“, a to i přes kontinuitu jak členství v témž důchodovém systému, tak i služby v témž orgánu jako smluvní zaměstnanec.


title: Věc C-374/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 18. června 2021 – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) v. AB, CD, EF

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 18. června 2021 – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) v. AB, CD, EF
      (Věc C-374/21)
      (2021/C 357/13)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Odpůrci: AB, CD, EF

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 3 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 (1) ze dne 18. prosince 1995 vnitrostátní právní úpravě, podle níž nelze uplatnit promlčení v důsledku uplynutí lhůty čtyř nebo osmi let v zahájeném exekučním řízení, jelikož tato otázka může být posouzena pouze v rámci žaloby podané proti aktu, kterým se nařizuje vrácení částek obdržených neoprávněně z důvodu zjištění nesrovnalosti?
                  Pro případ záporné odpovědi na výše uvedenou otázku se pokládá tato otázka:

                  2)

                  Má být za tříletou promlčecí lhůtu stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 2988/95 považována lhůta pro promlčení pohledávky, která vznikne prostřednictvím aktu, jenž vyžaduje vrácení částek obdržených neoprávněně z důvodu nesrovnalostí při financování? Začíná uvedená lhůta běžet ode dne přijetí tohoto aktu?
                  Pro případ záporné odpovědi na výše uvedenou otázku se pokládá tato otázka:

                  3)

                  Brání článek 3 nařízení č. 2988/95 vnitrostátní právní úpravě, podle níž se lhůta stanovená pro promlčení pohledávky přeruší, pokud v rámci daňového exekučního řízení, které je namířeno proti osobám nesoucím subsidiární odpovědnost ve vztahu ke společnosti, která je příjemcem, obdrží tyto osoby příslušné oznámení, a toto přerušení trvá až do vydání konečného nebo pravomocného rozhodnutí, kterým se rozhodne o námitce vznesené těmito osobami?

         (1)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. 1995, L 312, s. 1; Zvl. vyd. 1/01, s. 340).


title: Věc C-383/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 24. června 2021 – Société de Logement de Service public (SLSP) „Sambre & Biesme“ SCRL v. Société wallonne du logement

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 24. června 2021 – Société de Logement de Service public (SLSP) „Sambre & Biesme“ SCRL v. Société wallonne du logement
      (Věc C-383/21)
      (2021/C 357/14)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Société de Logement de Service public (SLSP) „Sambre & Biesme“ SCRL

         Žalovaná: Société wallonne du logement

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014, o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (1), ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015 (2), vykládán v tom smyslu, že má přímý účinek?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 12 odst. 3 výše uvedené směrnice 2014/24/EU vykládán v tom smyslu, že ke splnění podmínky, aby veřejný zadavatel, v projednávaném případě společnost poskytující bydlení jako veřejnou službu, byl zastoupen v rozhodovacích orgánech ovládané právnické osoby, v projednávaném případě družstevní společnosti svazku obcí, postačí, že osoba zasedající ve správní radě této družstevní společnosti svazku obcí jakožto obecní zastupitel jiného zúčastněného veřejného zadavatele, v projednávaném případě obce, je pouze souhrou skutkových okolností a bez právní záruky zastupování rovněž členem správní rady této společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu, přičemž obec je společníkem (nikoli výlučným) jak ovládaného subjektu (družstevní společnosti svazku obcí), tak společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba mít za to, že veřejný zadavatel, v projednávané věci společnost poskytující bydlení jako veřejnou službu, „se účastní“ rozhodovacích orgánů ovládané právnické osoby, v projednávaném případě družstevní společnosti svazku obcí, jen na základě toho, že osoba zasedající ve správní radě této družstevní společnosti svazku obcí jakožto obecní zastupitel jiného zúčastněného veřejného zadavatele, v projednávaném případě obce, je pouze souhrou skutkových okolností a bez právní záruky zastupování rovněž členem správní rady této společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu, přičemž obec je společníkem (nikoli výlučným) jak ovládaného subjektu (družstevní společnosti svazku obcí), tak společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ohledně finančních limitů používaných při postupech zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. 2015, L 307, s. 5).


title: Věc C-384/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 24. června 2021 – Commune de Farciennes v. Société wallonne du logement

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 24. června 2021 – Commune de Farciennes v. Société wallonne du logement
      (Věc C-384/21)
      (2021/C 357/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Commune de Farciennes

         Odpůrkyně: Société wallonne du logement

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014, o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (1), ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015 (2), vykládán v tom smyslu, že má přímý účinek?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 12 odst. 3 výše uvedené směrnice 2014/24/EU vykládán v tom smyslu, že ke splnění podmínky, aby veřejný zadavatel, v projednávaném případě společnost poskytující bydlení jako veřejnou službu, byl zastoupen v rozhodovacích orgánech ovládané právnické osoby, v projednávaném případě družstevní společnosti svazku obcí, postačí, že osoba zasedající ve správní radě této družstevní společnosti svazku obcí jakožto obecní zastupitel jiného zúčastněného veřejného zadavatele, v projednávaném případě obce, je pouze souhrou skutkových okolností a bez právní záruky zastupování rovněž členem správní rady této společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu, přičemž obec je společníkem (nikoli výlučným) jak ovládaného subjektu (družstevní společnosti svazku obcí), tak společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba mít za to, že veřejný zadavatel, v projednávané věci společnost poskytující bydlení jako veřejnou službu, „se účastní“ rozhodovacích orgánů ovládané právnické osoby, v projednávaném případě družstevní společnosti svazku obcí, jen na základě toho, že osoba zasedající ve správní radě této družstevní společnosti svazku obcí jakožto obecní zastupitel jiného zúčastněného veřejného zadavatele, v projednávaném případě obce, je pouze souhrou skutkových okolností a bez právní záruky zastupování rovněž členem správní rady této společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu, přičemž obec je společníkem (nikoli výlučným) jak ovládaného subjektu (družstevní společnosti svazku obcí), tak společnosti poskytující bydlení jako veřejnou službu?

                  4)

                  Musí být článek 12 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014, o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES, ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015, vykládán v tom smyslu, že má přímý účinek?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku, musí být článek 12 odst. 4 výše uvedené směrnice 2014/24/EU vykládán v tom smyslu, že umožňuje svěřit bez předchozího nabídkového řízení úkoly týkající se pomoci zadavateli, právních služeb a poradenství v oblasti životního prostředí veřejnému zadavateli, v daném případě družstevní společnosti svazku obcí, jestliže tyto úkoly spadají do rámce spolupráce mezi jinými dvěma veřejnými zadavateli, v daném případě mezi obcí a společností poskytující bydlení jako veřejnou službu, jestliže není zpochybňováno, že obec vykonává „společnou in-house“ kontrolu nad družstevní společností svazku obcí a jestliže obec a společnost poskytující bydlení jako veřejnou službu jsou členy družstevní společnosti svazku obcí v oboru činností „projekční a řídící kancelář a nákupní ústředí“, kteréžto činnosti jsou obsaženy v jejím předmětu činnosti a kterých se konkrétně týkají úkoly, které jí hodlají svěřit a které odpovídají činnostem prováděným na trhu projekčními a řídícími kancelářemi specializujícími se na navrhování, realizaci a provádění projektů?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ohledně finančních limitů používaných při postupech zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. 2015, L 307, s. 5).


title: Věc C-397/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 29. června 2021 – HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt. V. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 29. června 2021 – HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt. V. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-397/21)
      (2021/C 357/16)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení směrnice o DPH (1) ve světle jejích obecných zásad, zejména zásad efektivity a daňové neutrality, vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě a od ní se odvíjející vnitrostátní praxi, podle nichž v případě, že osoba povinná k DPH omylem vystaví fakturu s DPH za plnění osvobozené od DPH a daň prokazatelně odvede do státního rozpočtu a příjemce faktury DPH výstavci faktury, jenž ji naúčtoval, zaplatí, vnitrostátní daňový orgán tuto DPH nevrátí ani výstavci ani příjemci faktury?

                  2)

                  V případě, že Soudní dvůr Evropské unie odpoví na první otázku kladně, musí být ustanovení směrnice o DPH ve světle jejích obecných zásad, zejména zásad efektivity, daňové neutrality a zákazu diskriminace, vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která za situace popsané v předchozí otázce příjemci faktury vůbec neumožňuje obrátit se přímo na vnitrostátní daňový orgán s žádostí o vrácení DPH nebo mu to umožňuje pouze tehdy, je-li nemožné či nepřiměřeně náročné požadovat předmětnou částku DPH jiným způsobem na základě občanského práva, zvláště došlo-li mezitím k likvidaci vystavitele faktury?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí předběžnou otázku je vnitrostátní daňový orgán za takové situace povinen zaplatit úroky z částky DPH, která má být vrácena? V případě, že je k tomu povinen, k jakému období se tato povinnost vztahuje? Řídí se tato povinnost obecnými pravidly pro vracení DPH?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-404/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Asti (Itálie) dne 30. června 2021 – WP v. Istituto nazionale della previdenza sociale, Italská republika

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Asti (Itálie) dne 30. června 2021 – WP v. Istituto nazionale della previdenza sociale, Italská republika
      (Věc C-404/21)
      (2021/C 357/17)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Ordinario di Asti

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WP

         Žalovaní: Istituto nazionale della previdenza sociale, Italská republika

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 45 a 48 SFEU, článek 4 SEU, článek 11 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie a článek 8 přílohy IIIa pracovního řádu pro zaměstnance ECB vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě nebo vnitrostátní správní praxi, jež neumožňuje pracovníkovi členského státu, který platil pojistné na důchodové pojištění u národní instituce sociálního zabezpečení a který v současné době pracuje pro orgán Unie, jako je ECB, převést do důchodového systému tohoto orgánu pojistné na důchodového pojištění evidované v systému sociálního zabezpečení jeho státu?

                  2)

                  Musí být, i v důsledku výše uvedeného, právo na převod pojistného umožněno i v případě neexistence vnitrostátního prováděcího legislativního aktu nebo zvláštní dohody mezi členským státem původu pracovníka nebo jeho důchodovou institucí a orgánem Unie?


title: Věc C-407/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 2. července 2021 – Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV) v. Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 2. července 2021 – Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV) v. Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
      (Věc C-407/21)
      (2021/C 357/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)

         Žalovaní: Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách (1) vykládán tak, že ukládá pořadateli souborných cestovních služeb, aby v případě ukončení smlouvy vrátil v hotovosti veškeré platby uskutečněné ve prospěch souborných služeb, nebo tak, že umožňuje vrácení ekvivalentu, zvláště v podobě dobropisu ve výši rovnající se celkové částce uskutečněných plateb?

                  2)

                  Za předpokladu, že se tímto vrácením rozumí vrácení peněz, může zdravotní krize související s epidemií COVID-19 a její následky pro provozovatele cestovních služeb, kteří s ohledem na výjimečný rozsah této pandemie, jak jej uznala Světová zdravotnická organizace, utrpěli v jejím důsledku výjimečné snížení obratu, které lze odhadnout mezi 50 a 80 %, a kteří v odvětví souborných cestovních služeb zaměstnávají ve Francii 30 000 zaměstnanců a realizují obrat téměř 11 miliard eur, odůvodnit, a případně za jakých podmínek a v jakých mezích, dočasnou výjimku z povinnosti pořadatele, stanovené v čl. 12 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, vrátit cestujícímu veškeré platby uskutečněné ve prospěch souborných služeb ve lhůtě čtrnácti dnů od ukončení smlouvy?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na předchozí otázku, je za výše připomenutých okolností možné změnit časové účinky rozhodnutí, kterým se ruší ustanovení vnitrostátního práva, které je v rozporu s čl. 12 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS (Úř. věst. 2015, L 326, s. 1).


title: Věc C-103/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. června 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko] – RC v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/15

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 3. června 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko] – RC v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-103/20) (1)

      (2021/C 357/19)
      Jednací jazyk: portugalština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc C-104/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Nivelles – Belgie) – SD v. Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, jednající jako správce Régie des Quartiers de Tubize ASBL

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/15

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Nivelles – Belgie) – SD v. Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, jednající jako správce Régie des Quartiers de Tubize ASBL
      (Věc C-104/20) (1)

      (2021/C 357/20)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.05.2020.


title: Věc C-392/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Rejonowy dla Warszawy – Mokotowa w Warszawie – Polsko) – Evropská agentura pro chemické látky v. Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o.,

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/16

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Rejonowy dla Warszawy – Mokotowa w Warszawie – Polsko) – Evropská agentura pro chemické látky v. Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o.,
      (Věc C-392/20) (1)

      (2021/C 357/21)
      Jednací jazyk: polština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 423, 7.12.2020.


title: Věc C-516/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Köln – Německo) – JT a NQ v. Ryanair DAC

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/16

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. června 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Köln – Německo) – JT a NQ v. Ryanair DAC
      (Věc C-516/20) (1)

      (2021/C 357/22)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25.1.2021.


title: Věc C-618/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Córdoba – Španělsko) – ZU, TV v. Ryanair Ltd

text:
               6.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/16

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba – Španělsko) – ZU, TV v. Ryanair Ltd
      (Věc C-618/20) (1)

      (2021/C 357/23)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 72, 1.3.2021.