title: Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná soudem Fürstlicher Oberster Gerichtshof ve věci Liti-Link AG v. LGT Bank AG (Věc E-14/20) 2021/C 39/06

text:
               4.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/20

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná soudem Fürstlicher Oberster Gerichtshof ve věci Liti-Link AG v. LGT Bank AG
      (Věc E-14/20)
      (2021/C 39/06)
      Dne 16. září 2020 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko ze dne 4. září 2020, kterou Soudnímu dvoru podal Nejvyšší knížecí soud (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) ve věci Liti-Link AG v. LGT Bank AG v souvislosti s následujícími otázkami:

                  1.

                  Musí být čl. 26 poslední pododstavec prováděcí směrnice 2006/73/ES, podle kterého mohou být hlavní podmínky ujednání o poplatcích, provizi nebo nepeněžním plnění zveřejněny v souhrnné podobě, vykládán v tom smyslu, že zveřejnění plnění může být v souhrnné podobě a obsahem obecné?
                  Zodpoví-li Soudní dvůr první otázku kladně, pokládá se ještě následující doplňující otázka:

                              1.1.

                              Musí být čl. 26 poslední pododstavec prováděcí směrnice 2006/73/ES, podle kterého mohou být hlavní podmínky ujednání o poplatcích, provizi nebo nepeněžním plnění zveřejněny v souhrnné podobě, vykládán v tom smyslu, že zveřejnění plnění může být v souhrnné podobě a obsahem obecné, např. že může být ve všeobecných nebo jiných předem formulovaných obchodních podmínkách, nebo se musí plnění zveřejňovat individuálně pro každého zákazníka či každou kategorii zákazníků?
                              Kromě toho jsou pokládány tyto další otázky:

                  2.

                  Jedná se o správné zveřejnění ve smyslu čl. 26 písm. b) bodu i) prováděcí směrnice 2006/73/ES, pokud investiční podnik zákazníkovi pouze oznámí, že mu mohou být poskytnuta plnění třetími stranami, nebo musí investiční podnik jasně uvést, zda a kdy se taková plnění poskytují?

                  3.

                  Jedná se o správné zveřejnění ve smyslu čl. 26 písm. b) bodu i) prováděcí směrnice 2006/73/ES, pokud investiční podnik zákazníkovi oznámí, že výše plnění poskytovaného třetí stranou závisí na produktu a spočívá v procentuálním podílu poplatků za správu, které jsou za daný produkt účtovány, v procentuální slevě z emisní ceny nebo v procentuálním podílu emisní ceny, nebo musí investiční podnik před poskytnutím předmětné investiční či doplňkové služby zákazníkovi sdělit alespoň pásma odměn, provizí a plnění, které investiční podnik obdrží?

                  4.

                  Jsou splněny podmínky stanovené v článku 26 prováděcí směrnice 2006/73/ES pro zveřejnění plnění v souhrnné podobě, jmenovitě že se investiční podnik zaváže zveřejnit na žádost zákazníka další podrobnosti a že tento závazek dodrží, pokud se v souvislosti s již uskutečněnými obchody investiční podnik zaváže pouze sdělit zákazníkovi další podrobnosti za dvanáct měsíců předcházejících žádosti?

                  5.

                  Musí členský stát podle Dohody o EHP přiznat horizontální přímý účinek prováděcí směrnici, která není správně provedena ve vnitrostátním právu, a to konkrétně prováděcí směrnici 2006/73/ES?

                  6.

                  Musí být článek 26 prováděcí směrnice 2006/73/ES vykládán tak, že z něj mohou vyplývat práva bankovních zákazníků vůči bance?


title: Věc C-488/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen v. Golfclub Schloss Igling e.V. („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 132 odst. 1 písm. m) – Osvobození ‚poskytnutí určitých služeb úzce souvisejících s provozováním sportu nebo tělesnou výchovou‘ od daně – Přímý účinek – Pojem ‚neziskové organizace‘“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/2

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen v. Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Věc C-488/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 132 odst. 1 písm. m) - Osvobození ‚poskytnutí určitých služeb úzce souvisejících s provozováním sportu nebo tělesnou výchovou‘ od daně - Přímý účinek - Pojem ‚neziskové organizace‘“)
      (2021/C 44/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Žalovaná: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Výrok

                  1)

                  Článek 132 odst. 1 písm. m) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nemá přímý účinek, takže pokud právní úprava členského státu, která provádí toto ustanovení, osvobozuje od daně z přidané hodnoty (DPH) pouze omezený počet služeb úzce souvisejících s provozováním sportu nebo tělesnou výchovou, nemůže se nezisková organizace uvedeného ustanovení přímo dovolávat před vnitrostátními soudy za účelem dosažení osvobození od této daně jiných služeb úzce souvisejících s provozováním sportu nebo tělesnou výchovou, které tato organizace poskytuje osobám vykonávajícím tyto činnosti a které tato právní úprava neosvobozuje od DPH.

                  2)

                  Článek 132 odst. 1 písm. m) směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „nezisková organizace“ ve smyslu tohoto ustanovení představuje autonomní pojem unijního práva, který vyžaduje, aby taková organizace v případě svého zániku nemohla rozdělit svým členům zisk, kterého dosáhla a který přesahuje jimi splacené vklady do základního kapitálu, jakož i tržní hodnotu jejich nepeněžitých vkladů.

         (1)  Úř. věst. C 392, 29.10.2018.


title: Věc C-620/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 – Maďarsko v. Evropský parlament, Rada Evropské unie („Žaloba na neplatnost – Směrnice (EU) 2018/957 – Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků – Pracovní podmínky – Odměňování – Doba trvání vyslání – Určení právního základu – Články 53 a 62 SFEU – Změna stávající směrnice – Článek 9 SFEU – Zneužití pravomoci – Zásada zákazu diskriminace – Nezbytnost – Zásada proporcionality – Rozsah zásady volného pohybu služeb – Silniční doprava – Článek 58 SFEU – Nařízení (ES) č. 593/2008 – Rozsah působnosti – Zásady právní jistoty a jasnosti právní úpravy“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 – Maďarsko v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
      (Věc C-620/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Směrnice (EU) 2018/957 - Volný pohyb služeb - Vysílání pracovníků - Pracovní podmínky - Odměňování - Doba trvání vyslání - Určení právního základu - Články 53 a 62 SFEU - Změna stávající směrnice - Článek 9 SFEU - Zneužití pravomoci - Zásada zákazu diskriminace - Nezbytnost - Zásada proporcionality - Rozsah zásady volného pohybu služeb - Silniční doprava - Článek 58 SFEU - Nařízení (ES) č. 593/2008 - Rozsah působnosti - Zásady právní jistoty a jasnosti právní úpravy“)
      (2021/C 44/03)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér, G. Tornyai et M. M. Tátrai, zmocněnci)

         Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: M. Martínez Iglesias, L. Visaggio a A. Tamás, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: původně A. Norberg, M. Bencze a E. Ambrosini, poté A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda a Zs. Bodnár, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Evropský parlament: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a S. Eisenberg, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser a M. R. Coesme, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, C. Schillemans a J. Langer, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann a A. Szmytkowska, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Radu Evropské unie: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a S. Eisenberg, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser a M. R. Coesme, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, C. Schillemans a J. Langer, zmocněnci), Švédské království (zástupci: C. Meyer-Seitz, H. Shev a H. Eklinder, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann a A. Szmytkowska, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Maďarsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

                  3)

                  Spolková republika Německo, Francouzská republika, Nizozemské království, Švédské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-626/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie („Žaloba na neplatnost – Směrnice (EU) 2018/957 – Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků – Pracovní podmínky – Odměňování – Doba trvání vyslání – Určení právního základu – Články 53 a 62 SFEU – Změna stávající směrnice – Článek 9 SFEU – Zásada zákazu diskriminace – Nezbytnost – Zásada proporcionality – Nařízení (ES) č. 593/2008 – Rozsah působnosti – Silniční doprava – Článek 58 SFEU“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
      (Věc C-626/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Směrnice (EU) 2018/957 - Volný pohyb služeb - Vysílání pracovníků - Pracovní podmínky - Odměňování - Doba trvání vyslání - Určení právního základu - Články 53 a 62 SFEU - Změna stávající směrnice - Článek 9 SFEU - Zásada zákazu diskriminace - Nezbytnost - Zásada proporcionality - Nařízení (ES) č. 593/2008 - Rozsah působnosti - Silniční doprava - Článek 58 SFEU“)
      (2021/C 44/04)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna a D. Lutostańska, zmocněnci)

         Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: původně M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, A. Pospíšilová Padowska a L. Visaggio, poté M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, L. Visaggio a A. Tamás, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: původně E. Ambrosini, K. Adamczyk Delamarre a A. Norberg, poté E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda, Z. Bodnar a A. Norberg, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Evropský parlament: Spolková republika Německo (zástupci: původně J. Möller a T. Henze, poté J. Möller, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères a R. Coesme, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, C. Schillemans a J. Langer, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann a A. Szmytkowska, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Radu Evropské unie: Spolková republika Německo (zástupci: původně J. Möller a T. Henze, poté J. Möller, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères a R. Coesme, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, C. Schillemans a J. Langer, zmocněnci), Švédské království (zástupci: původně C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg a H. Eklinder, poté C. Meyer-Seitz, H. Shev a H. Eklinder, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann a A. Szmytkowska, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Polská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

                  3.

                  Spolková republika Německo, Francouzská republika, Nizozemské království, Švédské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2019.


title: Věc C-132/19 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. prosince 2020 – Groupe Canal + v. Evropská komise, Francouzská republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Evropská organizace spotřebitelů (BEUC) („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Distribuce televizního vysílání – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 9 a čl. 16 odst. 1 – Rozhodnutí, kterým se závazky prohlašují za závazné – Absolutní územní ochrana – Zneužití pravomoci – Předběžné posouzení – Neexistence povinnosti Evropské komise zohlednit úvahy týkající se použití čl. 101 odst. 3 SFEU – Dohody, jež mají za cíl rozdělit vnitrostátní trhy – Neexistence povinnosti Komise analyzovat jednotlivé dotčené vnitrostátní trhy – Proporcionalita – Zásah do smluvních práv třetích stran“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/5

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. prosince 2020 – Groupe Canal + v. Evropská komise, Francouzská republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Evropská organizace spotřebitelů (BEUC)
      (Věc C-132/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Distribuce televizního vysílání - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 9 a čl. 16 odst. 1 - Rozhodnutí, kterým se závazky prohlašují za závazné - Absolutní územní ochrana - Zneužití pravomoci - Předběžné posouzení - Neexistence povinnosti Evropské komise zohlednit úvahy týkající se použití čl. 101 odst. 3 SFEU - Dohody, jež mají za cíl rozdělit vnitrostátní trhy - Neexistence povinnosti Komise analyzovat jednotlivé dotčené vnitrostátní trhy - Proporcionalita - Zásah do smluvních práv třetích stran“)
      (2021/C 44/05)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Groupe Canal + (zástupci: P. Wilhelm, P. Gassenbach a O. de Juvigny, advokáti)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: A. Dawes, C. Urraca Caviedes a L. Wildpanner, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. de Moustier a M. P. Dodeller, zmocněnci), Union des producteurs de cinéma (UPC) (zástupce: E. Lauvaux, advokát), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (zástupce: O. Sasserath, advokát), Evropská organizace spotřebitelů (BEUC) (zástupce: A. Fratini, avvocatessa)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 12. prosince 2018, Groupe Canal + v. Komise (T 873/16, EU:T:2018:904) se zrušuje.

                  2)

                  Rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. července 2016 týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.40023 – Přeshraniční přístup k placenému televiznímu vysílání) se zrušuje.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Groupe Canal + SA, European Film Agency Directors – EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) v rámci řízení o tomto kasačním opravném prostředku a řízení v prvním stupni, jakož i náklady řízení vynaložené společností C More Entertainment AB v rámci řízení v prvním stupni.

                  4)

                  Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

                  5)

                  Evropská organizace spotřebitelů (BEUC) ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-347/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2020 – Evropská komise v. Španělské království („Nesplnění povinnosti státem – Životní prostředí – Energetická účinnost – Směrnice 2012/27/EU – Článek 9 odst. 3 – Spotřeba tepla, chlazení a teplé vody – Instalace individuálních měřičů spotřeby v budovách“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/6

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. prosince 2020 – Evropská komise v. Španělské království
      (Věc C-347/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Energetická účinnost - Směrnice 2012/27/EU - Článek 9 odst. 3 - Spotřeba tepla, chlazení a teplé vody - Instalace individuálních měřičů spotřeby v budovách“)
      (2021/C 44/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Talabér-Ritz, S. Pardo Quintillán a Y. G. Marinova, zmocněnci)

         Žalované: Španělské království (zástupce: L. Aguilera Ruiz, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo veškeré vnitrostátní předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 9 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU ze dne 25. října 2012 o energetické účinnosti, o změně směrnic 2009/125/ES a 2010/30/EU a o zrušení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES, který se týká instalace individuálních měřičů spotřeby tepla, chlazení a teplé vody do budov, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z tohoto ustanovení.

                  2)

                  Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 238, 15.7.2019.


title: Spojené věci C-584/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht für Strafsachen Wien – Rakousko) – trestní řízení proti A a dalším („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Evropský vyšetřovací příkaz – Směrnice 2014/41/EU – Článek 1 odst. 1 – Článek 2 písm. c) bod i) a ii) – Pojmy ‚justiční orgán‘ a ‚vydávající orgán‘ – Evropský vyšetřovací příkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu – Nezávislost na výkonné moci“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht für Strafsachen Wien – Rakousko) – trestní řízení proti A a dalším
      (Spojené věci C-584/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský vyšetřovací příkaz - Směrnice 2014/41/EU - Článek 1 odst. 1 - Článek 2 písm. c) bod i) a ii) - Pojmy ‚justiční orgán‘ a ‚vydávající orgán‘ - Evropský vyšetřovací příkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu - Nezávislost na výkonné moci“)
      (2021/C 44/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht für Strafsachen Wien

         Účastníci původního trestního řízení

      A a další

         za přítomnosti: Staatsanwaltschaft Wien

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 a článek 2 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2014/41/EU ze dne 3. dubna 2014 o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech musí být vykládány v tom smyslu, že se pojmy „justiční orgán“ a „vydávající orgán“ ve smyslu těchto ustanovení vztahují na státního zástupce členského státu nebo obecně státní zastupitelství členského státu nehledě na to, že mezi tímto státním zástupcem nebo tímto státním zastupitelstvím a výkonnou mocí tohoto členského státu může existovat vztah právní podřízenosti, a nehledě na to, že u uvedeného státního zástupce či uvedeného státního zastupitelství hrozí, že budou přímo či nepřímo podléhat individuálním příkazům nebo pokynům ze strany orgánů této moci při přijímání evropského vyšetřovacího příkazu.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc C-616/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irlande) – Irsko) – M.S., M.W., G.S. v. Minister for Justice and Equality („Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Azylová politika – Řízení o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka – Směrnice 2005/85/ES – Článek 25 odst. 2 – Důvody nepřípustnosti – Zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu členským státem jako nepřípustné z důvodu předchozího přiznání doplňkové ochrany žadateli v jiném členském státě – Nařízení (ES) č. 343/2003 – Nařízení (EU) č. 604/2013“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irlande) – Irsko) – M.S., M.W., G.S. v. Minister for Justice and Equality
      (Věc C-616/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Azylová politika - Řízení o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka - Směrnice 2005/85/ES - Článek 25 odst. 2 - Důvody nepřípustnosti - Zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu členským státem jako nepřípustné z důvodu předchozího přiznání doplňkové ochrany žadateli v jiném členském státě - Nařízení (ES) č. 343/2003 - Nařízení (EU) č. 604/2013“)
      (2021/C 44/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irlande)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: M.S., M.W., G.S.

         Žalovaný: Minister for Justice and Equality

         Výrok

      Článek 25 odst. 2 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, pro který platí nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, který ale není vázán směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany, podle níž se žádost o mezinárodní ochranu považuje za nepřípustnou, pokud byl žadateli v jiném členském státě přiznán status doplňkové ochrany.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21. 10. 2019.


title: Věc C-620/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Land Nordrhein-Westfalen v. D.-H. T., jednající jako správce konkursní podstaty J & S Service UG („Řízení o předběžné otázce – Osobní údaje – Nařízení (EU) 2016/679 – Článek 23 – Omezení práv subjektu údajů – Důležitý finanční zájem – Vymáhání občanskoprávních nároků – Vnitrostátní právní úprava odkazující na ustanovení unijního práva – Daňové údaje týkající se právnické osoby – Nedostatek pravomoci Soudního dvora“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Land Nordrhein-Westfalen v. D.-H. T., jednající jako správce konkursní podstaty J & S Service UG
      (Věc C-620/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Osobní údaje - Nařízení (EU) 2016/679 - Článek 23 - Omezení práv subjektu údajů - Důležitý finanční zájem - Vymáhání občanskoprávních nároků - Vnitrostátní právní úprava odkazující na ustanovení unijního práva - Daňové údaje týkající se právnické osoby - Nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
      (2021/C 44/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Land Nordrhein-Westfalen

         Žalovaná: D.-H. T., jednající jako správce konkursní podstaty J & S Service UG

         Za přítomnosti: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Výrok

      Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na otázky položené rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud, Německo) ze dne 4. července 2019.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Spojené věci C-792/18 P a C-793/18 P: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 12. listopadu 2020 – Jean-François Jalkh v. Evropský parlament („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Institucionální právo – Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie – Články 8 a 9 – Dosah – Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity – Podmínky“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/8

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 12. listopadu 2020 – Jean-François Jalkh v. Evropský parlament
      (Spojené věci C-792/18 P a C-793/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Institucionální právo - Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie - Články 8 a 9 - Dosah - Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity - Podmínky“)
      (2021/C 44/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jean-François Jalkh (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: S. Alonso de León a C. Burgos, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravné prostředky se zčásti odmítají jako nepřípustné a zčásti zamítají jako neopodstatněné.

                  2.

                  Jean-François Jalkhovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc C-394/19: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgie) – PN, QO, RP, SQ, TR v. Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS) („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Občanství Unie – Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členského státu – Směrnice 2004/38/ES – Článek 3 – Příjemci – Nesprávné provedení – Odpovědnost členského státu v případě porušení unijního práva – Přiznání sociální podpory z titulu náhrady utrpěné újmy – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/9

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgie) – PN, QO, RP, SQ, TR v. Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)
      (Věc C-394/19) (1)

      („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Občanství Unie - Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členského státu - Směrnice 2004/38/ES - Článek 3 - Příjemci - Nesprávné provedení - Odpovědnost členského státu v případě porušení unijního práva - Přiznání sociální podpory z titulu náhrady utrpěné újmy - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 44/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: PN, QO, RP, SQ, TR

         Žalovaný: Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, podaná rozhodnutím tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgie), ze dne 14. května 2019, je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 246, 22.7.2019.


title: Věc C-621/19: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenskej republiky – Slovensko) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky v. Weindel Logistik Service SR spol. s r. o. („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 168 písm. e) – Odpočet daně odvedené na vstupu – Použití zboží výlučně pro účely zdanitelných plnění osoby povinné k dani – Existence přímé souvislosti mezi dováženým zbožím a plněním na výstupu“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/9

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenskej republiky – Slovensko) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky v. Weindel Logistik Service SR spol. s r. o.
      (Věc C-621/19) (1)

      („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 168 písm. e) - Odpočet daně odvedené na vstupu - Použití zboží výlučně pro účely zdanitelných plnění osoby povinné k dani - Existence přímé souvislosti mezi dováženým zbožím a plněním na výstupu“)
      (2021/C 44/13)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Odpůrkyně: Weindel Logistik Service SR spol. s r. o.

         Výrok

      Článek 168 písm. e) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že brání přiznání nároku na odpočet daně z přidané hodnoty (DPH) dovozci, pokud nedisponuje zbožím jako majitel a náklady na dovoz na vstupu neexistují nebo nejsou vyjádřeny v ceně konkrétních plnění na výstupu nebo v ceně zboží či služeb dodaných osobou povinnou k dani v rámci jejích hospodářských činností.

         (1)  Úř. věst. C 363, 28.10.2019.


title: Věc C-716/19: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madrid – Španělsko) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Hospodářská soutěž – Konečné rozhodnutí vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž, kterým se konstatuje jednání omezující hospodářskou soutěž – Dosah důkazní hodnoty zkoumaných a zjištěných skutečností – Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžné otázky – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/10

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. října 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid – Španělsko) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA
      (Věc C-716/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Hospodářská soutěž - Konečné rozhodnutí vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž, kterým se konstatuje jednání omezující hospodářskou soutěž - Dosah důkazní hodnoty zkoumaných a zjištěných skutečností - Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžné otázky - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 44/14)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: ZA, AZ, BX, CV, DU, ET

         Žalovaná: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (obchodní soud č. 2 v Madridu, Španělsko) rozhodnutím ze dne 29. července 2019 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 423, 16.12.2019.


title: Věc C-807/19: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski rajonen sad – Bulharsko) – v řízení zahájeném proti „DSK Bank“ EAD, „Frontex International“ EAD, („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Článek 3 a články 6 až 8 – Směrnice 2008/48/ES – Článek 22 – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Přezkum vnitrostátním soudem i bez návrhu – Vnitrostátní řízení o vydání platebního rozkazu“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/11

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski rajonen sad – Bulharsko) – v řízení zahájeném proti „DSK Bank“ EAD, „Frontex International“ EAD,
      (Věc C-807/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Článek 3 a články 6 až 8 - Směrnice 2008/48/ES - Článek 22 - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Přezkum vnitrostátním soudem i bez návrhu - Vnitrostátní řízení o vydání platebního rozkazu“)
      (2021/C 44/15)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski rajonen sad

         Účastníci původního řízení

      „DSK Bank“ EAD, „Frontex International“ EAD

         Výrok

                  1)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soud, kterému byl předložen návrh na vydání platebního rozkazu, neprovedl přezkum případné zneužívající povahy ujednání smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem z důvodu takových praktických obtíží, jako je jeho pracovní vytížení.

                  2)

                  Články 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní soud, kterému byl předložen návrh na vydání platebního rozkazu, pokud předpokládá, že tento návrh je založen na zneužívajícím ujednání obsaženém ve smlouvě o spotřebitelském úvěru ve smyslu směrnice 93/13, mohl v případě, že spotřebitel nevznesl námitku, požádat věřitele o doplňující informace, aby přezkoumal případnou zneužívající povahu tohoto ujednání.

                  3)

                  Články 3 a 8 směrnice 93/13 ve spojení s články 6 a 7 této směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci přezkumu i bez návrhu případné zneužívající povahy ujednání obsažených ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, který vnitrostátní soud provede za účelem určení existence významné nerovnováhy mezi povinnostmi smluvních stran podle této smlouvy, může vnitrostátní soud zohlednit rovněž vnitrostátní právní předpisy, které zajišťují spotřebitelům vyšší ochranu, než kterou stanoví tato směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 27, 27.1.2020.


title: Věc C-835/19: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A. v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Udělování koncesí – Směrnice 2014/23/EU – Článek 2 odst. 1 první pododstavec – Článek 30 – Volnost veřejného zadavatele vymezit a stanovit způsob a průběh řízení vedoucího k výběru koncesionáře – Vnitrostátní úprava zakazující projektové financování pro dálniční koncese“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/11

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A. v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti
      (Věc C-835/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Udělování koncesí - Směrnice 2014/23/EU - Článek 2 odst. 1 první pododstavec - Článek 30 - Volnost veřejného zadavatele vymezit a stanovit způsob a průběh řízení vedoucího k výběru koncesionáře - Vnitrostátní úprava zakazující projektové financování pro dálniční koncese“)
      (2021/C 44/16)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Žalovaní: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti

         za přítomnosti: Autorità di bacino del Po, Regione Piemonte

         Výrok

      Článek 2 odst. 1 první pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí, ve spojení s článkem 30 a body 5 a 68 odůvodnění této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátnímu ustanovení, které zakazuje veřejným zadavatelům udělit dálniční koncese, jejichž doba platnosti skončila nebo brzy skončí, s využitím postupu projektového financování upraveného v článku 183 decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (legislativní nařízení č. 50 o zákoníku veřejných zakázek) ze dne 18. dubna 2016.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-84/20 P: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. října 2020 – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis v. Evropský parlament, Rada Evropské unie („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Občanství Unie – Posílení zabezpečení průkazů totožnosti občanů Unie a povolení k pobytu vydávaných občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří vykonávají své právo volného pohybu – Nařízení (EU) 2019/1157 – Žaloba na neplatnost – Aktivní legitimace – Nedostatek osobního dotčení – Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie – Povinnost účastníka řízení být zastoupen advokátem – Žalobce, který je též advokátem a který jednal svým jménem tím, že sám podepsal žalobu, aniž ke svému zastupování využil služeb advokáta, který má postavení třetí osoby – Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/12

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. října 2020 – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
      (Věc C-84/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Občanství Unie - Posílení zabezpečení průkazů totožnosti občanů Unie a povolení k pobytu vydávaných občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří vykonávají své právo volného pohybu - Nařízení (EU) 2019/1157 - Žaloba na neplatnost - Aktivní legitimace - Nedostatek osobního dotčení - Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie - Povinnost účastníka řízení být zastoupen advokátem - Žalobce, který je též advokátem a který jednal svým jménem tím, že sám podepsal žalobu, aniž ke svému zastupování využil služeb advokáta, který má postavení třetí osoby - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
      (2021/C 44/17)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis (zástupce: C. Papasotiriou, dikigoros)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravný prostředek se odmítá jako zjevně nepřípustný v rozsahu, v němž ho podal Christos Papasotiriou.

                  2.

                  Kasační opravný prostředek se zamítá jako zjevně neopodstatněný v rozsahu, v němž ho podali Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis, Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton a Charalampos Andralis.

                  3.

                  Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis a Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, jakož i Christos Papasotiriou a Charalampos Andralis ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-85/20 P: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. listopadu 2020 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Státní podpory – Státní podpora, kterou Maďarsko poskytlo podnikům zaměstnávajícím pracovníky se zdravotním postižením – Údajná rozhodnutí Komise prohlašující opatření za slučitelné s vnitřním trhem – Žaloba na neplatnost – Lhůta pro podání žaloby – Počátek běhu lhůty – Seznámení se s existencí napadeného aktu – Přiměřená lhůta pro vyžádání se úplného znění – Pojem ‚napadnutelný akt‘ ve smyslu článku 263 SFEU – Nepřípustnost žaloby v prvním stupni – Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/13

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. listopadu 2020 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. v. Evropská komise
      (Věc C-85/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Státní podpory - Státní podpora, kterou Maďarsko poskytlo podnikům zaměstnávajícím pracovníky se zdravotním postižením - Údajná rozhodnutí Komise prohlašující opatření za slučitelné s vnitřním trhem - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Seznámení se s existencí napadeného aktu - Přiměřená lhůta pro vyžádání se úplného znění - Pojem ‚napadnutelný akt‘ ve smyslu článku 263 SFEU - Nepřípustnost žaloby v prvním stupni - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
      (2021/C 44/18)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (zástupce: L. Szabó, ügyvéd)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravný prostředek se z části odmítá jako zjevně nepřípustný a z části zamítá jako zjevně neopodstatněný.

                  2.

                  Společnost Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 201, 15.6.2020.


title: Věc C-386/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. srpna 2020 eSky Group IP sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 10. června 2020 ve věci T-646/19, eSky Group IP v. EUIPO – Gröpel (e)

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/13

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. srpna 2020 eSky Group IP sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 10. června 2020 ve věci T-646/19, eSky Group IP v. EUIPO – Gröpel (e)
      (Věc C-386/20 P)
      (2021/C 44/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: eSky Group IP sp. z o.o. (zástupce: P. Kurcman, radca prawny)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Gerhard Gröpel
      Usnesením ze dne 21. října 2020 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný, a nařídil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek, aby nesla vlastní náklady řízení.


title: Věc C-491/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 24. září 2020 – W.Ż. v. A. S., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 24. září 2020 – W.Ż. v. A. S., Sąd Najwyższy
      (Věc C-491/20)
      (2021/C 44/20)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: W.Ż.

         Žalovaní: A.S., Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu ve věci, v níž položil předběžnou otázku Soudnímu dvoru, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejich důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-492/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 25. září 2020 – W.Ż. v. K.Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 25. září 2020 – W.Ż. v. K.Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Věc C-492/20)
      (2021/C 44/21)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: W.Ż.

         Žalovaní: K.Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže státní zástupce až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat, aby byl Kárnému kolegiu Nejvyššího soudu předán spis ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-493/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 28. září 2020 – P. J. v. A. T., R. W., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 28. září 2020 – P. J. v. A. T., R. W., Sąd Najwyższy
      (Věc C-493/20)
      (2021/C 44/22)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: P. J.

         Žalovaní: A. T., R. W., Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejich důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-494/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 2. října 2020 – K. M. v. T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 2. října 2020 – K. M. v. T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Věc C-494/20)
      (2021/C 44/23)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: K. M.

         Žalovaní: T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 267 SFEU, a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-495/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 2. října 2020 – T. M. v. T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 2. října 2020 – T. M. v. T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Věc C-495/20)
      (2021/C 44/24)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: T. M.

         Žalovaní: T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-496/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 6. října 2020 – M. F. v. T. P.

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 6. října 2020 – M. F. v. T. P.
      (Věc C-496/20)
      (2021/C 44/25)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: M. F.

         Žalovaní: T. P.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  4)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu ve věci, v níž položil předběžnou otázku Soudnímu dvoru, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-506/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 9. října 2020 – T.B. v. T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 9. října 2020 – T.B. v. T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Věc C-506/20)
      (2021/C 44/26)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: T.B.

         Žalovaní: T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 267 SFEU, a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-509/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 22. září 2020 – M. F. v. J. M.

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 22. září 2020 – M. F. v. J. M.
      (Věc C-509/20)
      (2021/C 44/27)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: M. F.

         Žalovaný: J. M.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že návrh předsedy Kárného kolegia Nejvyššího soudu na předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu musí být zamítnut z důvodu, že ho učinila osoba, která až do rozhodnutí ve věci C-791/19 není oprávněna provádět žádné úkony vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn)?

                  2)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  4)

                  Musí být článek 19 SEU, ve spojení s článkem 267 SFEU, a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu ve věci, v níž položil předběžnou otázku Soudnímu dvoru, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C-625/18, A.K. a další?


title: Věc C-511/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 13. října 2020 – B. S. v. T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 13. října 2020 – B. S. v. T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Věc C-511/20)
      (2021/C 44/28)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: B. S.

         Žalovaní: T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 279 SFEU a čl. 160 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve spojení s čl. 4 odst. 3 a čl. 19 odst. 1 SEU a bodem 1 první a druhou odrážkou výroku usnesení Soudního dvora ze dne 8. dubna 2020 ve věci C-791/19 R, Komise v. Polsko, chápány v tom smyslu, že vzhledem k pozastavenému uplatňování čl. 3 bodu 5, článku 27 a čl. 73 odst. 1 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn) nemůže předseda Kárného kolegia Nejvyššího soudu až do rozhodnutí ve věci C-791/19 R požadovat předání spisu ve věci určení neexistence služebního poměru soudce Nejvyššího soudu?

                  2)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 3 SEU a právem na soud, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud rozhodující o určení neexistence služebního poměru soudce vnitrostátního soudu z důvodu zásadních vad jmenovacího řízení má povinnost vydat předběžné opatření a zakázat žalovanému v takové věci, aby rozhodoval v jakýchkoli dalších věcech spadajících do působnosti unijního práva, a to pod hrozbou neúčinnosti úkonů či rozhodnutí takového soudce, a uložit jiným orgánům, aby se zdržely přidělování věcí tomuto žalovanému nebo jeho obsazování do soudních kolegií?

                  3)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU, a zásada práva na soud vykládány v tom smyslu, že:

                              a)

                              vnitrostátní soud má povinnost neaplikovat zákaz „zpochybňování mandátu soudů“ a zákaz „soudního zjišťování či posuzování, zda jmenování soudce nebo z něj vyplývající oprávnění vykonávat činnost v oblasti soudnictví je v souladu s právem“, jako je zákaz stanovený v čl. 29 odst. 2 a 3 ustawy z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (zákona ze dne 8. prosince 2017 o Nejvyšším soudu, úplné znění: Dz. U. 2019, č. 825, ve znění změn), neboť zachovávání ústavněprávní identity členských států ze strany Unie neopravňuje vnitrostátního zákonodárce k přijímání řešení, která by byla v rozporu se základními hodnotami a zásadami Unie?

                              b)

                              ústavněprávní identita členského státu nemůže zbavovat práva na nezávislý soud zřízený zákonem, došlo-li ve jmenovacím řízení před předáním jmenovacího aktu k vadám popsaným v předběžných otázkách ve věcech C-487/19 a C-508/19 a je-li předběžná soudní kontrola tohoto řízení vyloučena cíleně a způsobem zjevně odporujícím ústavě členského státu?

                  4)

                  Musí být článek 2 a čl. 4 odst. 2 SEU, ve spojení s článkem 19 SEU, zásada práva na soud a článek 267 SFEU vykládány v tom smyslu, že obsah pojmu „ústavněprávní identita členského státu“ v souvislosti s právem na soud je možno vymezit způsobem závazným pro soud posledního stupně členského státu pouze v rámci dialogu mezi Soudním dvorem a tímto soudem nebo jinými vnitrostátními soudy (například ústavním soudem) s využitím řízení o předběžné otázce?

                  5)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s článkem 267 SFEU, a obecná zásada práva na soud předem zřízený zákonem vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu zamítne návrh na předání spisu, jestliže byl takový návrh podán osobou jmenovanou do funkce soudce na základě vnitrostátních předpisů a za okolností, v jejichž důsledku ustavený soud nesplňuje požadavky nezávislosti a není soudem zřízeným zákonem, aniž musí být nejprve vyčerpán postup, o němž je řeč v předběžné otázce ve věci C-508/19 nebo v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. listopadu 2019, C-585/18, C-624/18 a C 625/18, A.K. a další?


title: Věc C-563/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 28. října 2020 – ORLEN KolTrans sp. z o. o. v. Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 28. října 2020 – ORLEN KolTrans sp. z o. o. v. Prezes Urzędu Transportu Kolejowego
      (Věc C-563/20)
      (2021/C 44/29)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: ORLEN KolTrans sp. z o. o.

         Žalovaný: Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba ustanovení čl. 30 odst. 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (1) vykládat v tom smyslu, že přiznává železničnímu podniku, který používá nebo má záměr používat železniční infrastrukturu, právo na účast v řízení vedeném regulačním subjektem, jehož účelem je stanovení výše poplatku za přístup k železniční infrastruktuře provozovatelem železniční infrastruktury?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba ustanovení čl. 30 odst. 5 a 6 směrnice 2001/14/ES vykládat v tom smyslu, že přiznává železničnímu podniku, který používá nebo má záměr používat železniční infrastrukturu, právo napadnout rozhodnutí regulačního subjektu schvalující výši poplatku za přístup k železniční infrastruktuře stanoveného provozovatelem této infrastruktury?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 75, s. 29, Zvl. vyd. 07/05, s. 404.


title: Věc C-587/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 9. listopadu 2020 – Ligebehandlingsnævnet jako zástupce A v. HK/Danmark a HK/Privat

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 9. listopadu 2020 – Ligebehandlingsnævnet jako zástupce A v. HK/Danmark a HK/Privat
      (Věc C-587/20)
      (2021/C 44/30)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Østre Landsret

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Ligebehandlingsnævnet jako zástupce A

         Odpůrci: HK/Danmark a HK/Privat

         Vedlejší účastník vystupující na podporu návrhových žádání odpůrců: Fagbevægelsens Hovedorganisation (FH)

         Předběžná otázka

      Je třeba čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice o zaměstnání (1) vykládat tak, že se za okolností popsaných [v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce] na politicky voleného předsedu sekce odborové organizace vztahuje oblast působnosti směrnice?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16).


title: Věc C-604/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 16. listopadu 2020 – ROI Land Investments Ltd. v. FD

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 16. listopadu 2020 – ROI Land Investments Ltd. v. FD
      (Věc C-604/20)
      (2021/C 44/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: ROI Land Investments Ltd.

         Odpůrce: FD

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 6 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení č. 1215/2012“) (1) ve spojení s jeho čl. 21 odst. 2, odst. 1 písm. b) bodem i) vykládán v tom smyslu, že zaměstnanec může právnickou osobu, která není jeho zaměstnavatelem a která nemá své „bydliště“ ve smyslu čl. 63 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 v některém členském státě, která však má vůči zaměstnanci na základě dohody o ručení přímou odpovědnost za nároky z individuální pracovní smlouvy uzavřené se třetí osobou, podat žalobu u soudu místa, z něhož zaměstnavatel obvykle vykonává svou práci v pracovním poměru se třetí osobu nebo ji naposledy vykonával, pokud by pracovní smlouva s třetí osobou bez dohody o ručení nevznikla?

                  2.

                  Musí být čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 vykládán v tom smyslu, že podmínka stanovená v čl. 21 odst. 2 téhož nařízení vylučuje použití úpravy příslušnosti podle vnitrostátního práva členského státu, která zaměstnanci umožňuje podat žalobu proti právnické osobě, která má vůči němu přímou odpovědnost za nároky z individuální pracovní smlouvy uzavřené s třetí osobou za okolností popsaných v první otázce, jako „právního nástupce“ zaměstnavatele u příslušného soudu obvyklého místa výkonu práce, pokud takováto příslušnost není dána podle čl. 21 odst. 2 ve spojení s odst. 1 písm. b) bodem i) nařízení č. 1215/2012?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku a kladné odpovědi na druhou otázku:

                              a)

                              Musí být čl. 17 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 vykládán v tom smyslu, že pojem „profesionální činnost“ zahrnuje závislou činnost v pracovním poměru?

                              b)

                              Musí být v případě kladné odpovědi na tuto otázku čl. 17 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 vykládán v tom smyslu, že dohoda o ručení, na jejímž základě má právnická osoba přímou odpovědnost za nároky zaměstnance z individuální pracovní smlouvy uzavřené s třetí osobou, představuje smlouvu, kterou zaměstnanec uzavřel za účelem, jenž lze přičíst jeho profesionální činnosti?

                  4.

                  V případě, že předkládající soud bude na základě odpovědí na předcházející otázky mezinárodně příslušný k rozhodnutí o právním sporu:

                              a)

                              Musí být čl. 6 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (2) vykládán v tom smyslu, že pojem „profesionální činnost“ zahrnuje zaměstnání v pracovním poměru?

                              b)

                              Musí být v případě kladné odpovědi na tuto otázku čl. 6 odst. 1 nařízení Řím I vykládán v tom smyslu, že dohoda o ručení, na jejímž základě má právnická osoba přímou odpovědnost za nároky zaměstnance z individuální pracovní smlouvy uzavřené s třetí osobou, představuje smlouvu, kterou zaměstnanec uzavřel za účelem, jenž lze přičíst jeho profesionální činnosti?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2008, L 177, s. 6.


title: Věc C-605/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 17. listopadu 2020 – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               8.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 17. listopadu 2020 – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-605/20)
      (2021/C 44/32)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně a odvolatelka: Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je s unijním právem v souladu výklad, podle kterého se opravy provedené v průběhu tzv. „záruční doby“ považují za plnění, která nejsou předmětem daně, jen tehdy, jsou-li uskutečněny bez úplaty a v rozsahu, v němž jsou konkludentně zahrnuty do kupní ceny výrobku, na který se vztahuje záruka, takže služby poskytnuté v průběhu záruční doby (bez ohledu na to, zda zahrnují či nezahrnují použití materiálu), které jsou fakturovány, musí být považovány za plnění, která jsou předmětem daně, protože musí nutně být považována za poskytnutí služeb za úplatu?

                  2)

                  Musí být vystavení výzvy k úhradě, na jejímž základě má dodavatel dílů větrných generátorů refundovat výdaje vynaložené v průběhu záruční doby nabyvatelem uvedených výrobků na výměnu dílů (nové dovozy výrobků dodavatele, na které byla uplatněna DPH a u kterých vznikl nárok na odpočet) a příslušnou opravu (nákupem služeb u třetích osob s vyúčtováním DPH) v rámci poskytnutí služeb výstavby větrného parku uvedeným nabyvatelem (náležejícím do téže skupiny jako prodávající, který má sídlo ve třetí zemi) třetím osobám, kvalifikováno jako pouhé přeúčtování výdajů a jako takové osvobozeno od DPH, nebo jako poskytnutí služeb za úplatu, ze kterého musí být daň vypočtena a odvedena?