title: Věc C-627/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 — Evropská komise v. Republika Slovinsko ( „Nesplnění povinnosti státem — Doprava — Směrnice 91/440/EHS — Rozvoj železnic Společenství — Směrnice 2001/14/ES — Přidělování kapacity železniční infrastruktury — Článek 6 odst. 3 a příloha II směrnice 91/440 — Článek 14 odst. 2 směrnice 2001/14 — Provozovatel infrastruktury — Účast na sestavování jízdního řádu — Řízení dopravy — Článek 6 odst. 2 až 5 směrnice 2001/14 — Neexistence opatření povzbuzujících provozovatele infrastruktury ke snižování nákladů na zajištění infrastruktury a výše poplatků za přístup — Článek 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 2001/14 — Náklady přímo vynaložené na provoz — Článek 11 směrnice 2001/14 — Systém odměňování výkonu“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 — Evropská komise v. Republika Slovinsko
   (Věc C-627/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Doprava - Směrnice 91/440/EHS - Rozvoj železnic Společenství - Směrnice 2001/14/ES - Přidělování kapacity železniční infrastruktury - Článek 6 odst. 3 a příloha II směrnice 91/440 - Článek 14 odst. 2 směrnice 2001/14 - Provozovatel infrastruktury - Účast na sestavování jízdního řádu - Řízení dopravy - Článek 6 odst. 2 až 5 směrnice 2001/14 - Neexistence opatření povzbuzujících provozovatele infrastruktury ke snižování nákladů na zajištění infrastruktury a výše poplatků za přístup - Článek 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 2001/14 - Náklady přímo vynaložené na provoz - Článek 11 směrnice 2001/14 - Systém odměňování výkonu)
   2013/C 252/08
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk, D. Kukovec a M. Žebre, zmocněnci)

      Žalovaná: Republika Slovinsko (zástupkyně: N. Pintar Gosenca, A. Vran a V. Kampoš, zmocněnkyně)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, zmocněnci), Španělské království (zástupkyně: S. Centeno Huerta, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí všech opatření nezbytných k dosažení souladu s čl. 6 odst. 3 a přílohou II směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341), ve znění pozdějších změn, jakož i s čl. 6 odst. 2 až 5, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 1, článkem 11, čl. 14 odst. 2 a čl. 30 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a zpoplatnění železniční infrastruktury. (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404)

      Výrok

               1)

               Republika Slovinsko tím, že nepřijala opatření nezbytná k dosažení souladu:

                           —

                           s čl. 6 odst. 3 a s přílohou II směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/51/ES ze dne 29. dubna 2004, jakož i s čl. 14 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004, a

                           —

                           s čl. 6 odst. 2 až 5, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 1, jakož i článkem 11 směrnice 2001/14 ve znění směrnice 2004/49,

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedených ustanovení.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise, Republika Slovinsko, Česká republika a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc T-570/15: Žaloba podaná dne 29. září 2015 – Federcaccia della Regione Liguria a další v. Komise

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/55

         Žaloba podaná dne 29. září 2015 – Federcaccia della Regione Liguria a další v. Komise
   (Věc T-570/15)
   (2015/C 381/66)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Federcaccia della Regione Liguria (Janov, Itálie), Matteo Anfossi (Taggia, Itálie), Associazione dei Migratoristi Italiani per la conservazione dell’ambiente naturale (ANUU) – LIGURIA (Janov, Itálie), Alessio Piana (Cremolino, Itálie), Giovanno Bordo (Bargagli, Itálie), Maria Teresa Esposito (Bargagli, Itálie), Ezio Giacomo Isola (Davagna, Itálie), Luca Fossardi (Recco, Itálie), Adriano Zanni (Valbrevenna, Itálie), Luigi Marco Tiscornia (Ne, Itálie), Andrea Campanile (Cassano Spinola, Itálie) (zástupci: A. Bruni, A. Mozzati a P. Balletti, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil a prohlásil, že Evropská komise opomněla přezkoumat původní data Key Concepts získaná z Itálie týkající se počátku stěhování před rozmnožováním u sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly ve srovnání se stejnými daty získanými z Francie, a tak nesplnila povinnost zpracovat nadnárodní data související s těmito třemi stěhovavými druhy na geograficky a klimaticky homogenních územích;

               —

               určil a prohlásil, že Evropská komise opomněla aktualizovat italská data Key Concepts týkající se počátku stěhování před rozmnožováním u sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly, přizpůsobila je stejným francouzským datům, jež považovala za správná a legitimní, a aby určila, že rovněž v Itálii migrace před hnízděním začíná ve druhé dekádě v únoru;

               —

               určil a prohlásil, že Evropská komise bez platných a správných údajů navrhla zavést v Itálii, zejména v Ligurii, neopodstatněné omezení lovu sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly ve srovnání s tím, co je povoleno ve Francii, a zejména na Korsice a v jižní Francii, s tím, že v Ligurii byl zákaz období lovu uvedených tří stěhovavých ptáků posunut již na 20. ledna;

               —

               určil a prohlásil neoprávněnost řízení EU PILOT 6955/14/ENVI z důvodu nerovného zacházení mezi členskými státy nebo regiony členských států, jakož i neexistence platných údajů, jelikož Evropská komise zahájila toto řízení pouze proti Italskému státu, aniž by postupovala stejně vůči Francii a bez toho, že by přikročila k alespoň minimálnímu předběžnému šetření za účelem získání skutečností, z nichž by vyplynulo, že skutečný počátek stěhování před rozmnožováním u sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly je na Korsice a v jižní Francii o měsíc opožděn (20. února) ve srovnání s počátkem tohoto stěhování před rozmnožováním v Ligurii (20. ledna);

               —

               určil a prohlásil, že Evropská komise opomněla reagovat na formální výzvu podanou žalobci dne 16. června 2015 a současně prohlásil, že dopis Evropské komise ze dne 9. září 2015 prot. č. ENV.D.2/MC-GM/vf/ARES (2015) 3758354 byl vyhýbavý;

               —

               uložil Evropské komisi, aby upravila italská data Key Concepts týkající se počátku stěhování před rozmnožováním u sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly podle stejných dat Key Concepts z Francie, a určila tak druhou dekádu v únoru;

               —

               v každém případě uložil Evropské komisi, aby upravila italská data Key Concepts týkající se počátku stěhování před rozmnožováním u sluky lesní, drozda zpěvného a drozda kvíčaly v Ligurii ve srovnání se stejnými francouzskými daty souvisejícími s Korsikou a jižní Francií, a určila u nich za počátek stěhování před rozmnožováním druhou dekádu v únoru;

               —

               uložil Evropské komisi za její prodlení a opomenutí náhradu škody způsobené žalujícím mysliveckým sdružením, a to rovněž na základě ekvity, aby bylo dosaženo spravedlnosti.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty uplatněnými ve věci T-562/15.


title: Věc T-82/06: Žaloba podaná dne  14. března 2006  – Apple Computer International v. Komise

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/26

         Žaloba podaná dne 14. března 2006 – Apple Computer International v. Komise
   (Věc T-82/06)
   (2006/C 108/47)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Apple Computer International (Cork, Irsko) (zástupci: G. Breen, Solicitor, P. Sreenan, SC, B. Quigley, BL)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že zařazení obsažené v položce 2 přílohy k nařízení Komise (ES) č. 2171/2005 ve skutečnosti představuje rozhodnutí, které se, i když je ve formě nařízení, přímo a osobně dotýká žalobkyně;

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 2171/2005 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 346, s. 7) v rozsahu, ve kterém zařazuje barevný monitor na bázi tekutých krystalů popsaný v položce 2 tabulky v příloze k tomuto nařízení pod kód KN 8528 21 90;

               —

               určit, že monitory, které splňují technické požadavky uvedené v položce 2 přílohy napadeného nařízení jsou správně zařazeny do čísla 8471 kombinované nomenklatury;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadené nařízení zařazuje čtyři monitory na bázi tekutých krystalů (LCD) pod dva různé kódy KN v kombinované nomenklatuře. Žalobkyně poznamenává, že ačkoliv zařízení, na které odkazuje položka 2 v příloze napadeného nařízení (dále jen „zařízení“), není totožné s výrobkem žalobkyně, technické vlastnosti a popis tam obsažený se přesvědčivě shodují s výrobkem Apple 20 LCD.
   Žalobkyně tvrdí, že zařazením jejího 20 LCD do čísla 8528, Komise porušila nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (1) a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při výkladu pravidel Společenství týkajících se celního zařazení.
   Žalobkyně tvrdí, že zařízení splňuje, podle čísla 8471, jak je vykládáno v právní poznámce 5 ke kapitole 84 kombinované nomenklatury, kritéria pro zařazení jako „jednotka“ zařízení pro automatizované zpracování dat, je samostatně nebo hlavně používané v zařízení pro automatizované zpracování dat a, mimoto, není způsobilé vykonávat speciální funkci jinou než zpracování dat. Podle žalobkyně zařazení do čísla 8528 tudíž představuje zjevně nesprávného posouzení při výkladu pravidel Společenství týkajících se celního zařazení.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že napadené zařazení je v přímém rozporu s rozsudkem Soudního dvora ve věci C-11/93, Siemens Nixdorf v. Hauptzollamt Augsburg, Recueil s. I-1945.

      (1)  Úř. věst. L 256, s. 1


title: Věc C-644/13 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 – Villeroy & Boch SAS v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací — Jediné protiprávní jednání — Důkaz — Pokuty — Plná jurisdikce — Přiměřená lhůta — Proporcionalita“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 – Villeroy & Boch SAS v. Evropská komise
   (Věc C-644/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací - Jediné protiprávní jednání - Důkaz - Pokuty - Plná jurisdikce - Přiměřená lhůta - Proporcionalita“)
   (2017/C 104/15)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Villeroy & Boch SAS (zástupce: J. Philippe, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, L. Malferrari a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Villeroy & Boch SAS se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


title: Věc T-660/11: Žaloba podaná dne 30. prosince 2011 — Polytetra v. OHIM — EI du Pont de Nemours (POLYTETRAFLON)

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/15

         Žaloba podaná dne 30. prosince 2011 — Polytetra v. OHIM — EI du Pont de Nemours (POLYTETRAFLON)
   (Věc T-660/11)
   2012/C 65/29
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polytetra GmbH (Mönchengladbach, Německo) (zástupce: R. Schiffer, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: EI du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Spojené státy)

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. září 2011 ve věci R 2005/2010-1; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „POLYTETRAFLON“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 11, 17 a 40 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6131015

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „TEFLON“, zapsaná pod č. 432120 mj. pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 11, 17 a 40

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 15 odst. 1, čl. 42 odst. 2 a článku 3 nařízení Rady č. 207/2009 v rozsahu, ve kterém odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že mezi přihlašovanou ochrannou známkou a starší ochrannou známkou existuje nebezpečí záměny a že bylo prokázáno skutečné užívání starší ochranné známky


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého Senátu ) ze dne 7. září 2004 ve věci C-127/02 (žádost o předběžnou otázku Raad van State): Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels proti Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (Směrnice 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin — Pojmy „plán“ nebo „projekt“ — Posouzení důsledků určitých plánů a projektů pro chráněnou lokalitu)

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého Senátu )
   ze dne 7. září 2004
   ve věci C-127/02 (žádost o předběžnou otázku Raad van State): Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels proti Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (1)

   (Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Pojmy „plán“ nebo „projekt“ - Posouzení důsledků určitých plánů a projektů pro chráněnou lokalitu)
   (2004/C 262/03)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-127/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, předložená Raad van State (Nizozemsko), rozhodnutím ze dne 27. března 2002, zapsaným do rejstříku Soudního dvora dne 8. dubna 2002, v řízení Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels proti Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann (zpravodaj), J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen, S. von Bahr a R. Silva de Lapuerta, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 7. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Pojem „plán“ nebo „projekt“ ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin se vztahuje na mechanický lov srdcovky jedlé, který je vykonáván již mnoho let, ale k němuž je vydávána každý rok koncese na omezené období, přičemž tato koncese pokaždé předpokládá nové posouzení jak možnosti vykonávat tuto činnost, tak i lokality, kde může být vykonávána.

               2)

               Článek 6 odst. 3 směrnice 92/43 zavádí postup, jehož cílem je pomocí předběžné kontroly zajistit, aby plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, byl povolen, pouze pokud nebude mít nepříznivý vliv na celistvost lokality, zatímco čl. 6 odst. 2 zmíněné směrnice stanoví povinnost obecné ochrany, která spočívá ve vyloučení poškozování, jakož i vyrušování, která by mohla mít významný vliv z hlediska cílů směrnice a nemůže se použít současně s odstavcem 3 téhož článku.

               3)

                           a)

                           První věta čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43 musí být vykládána v tom smyslu, že jakýkoliv plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany, pokud na základě objektivních skutečností není možno vyloučit, že bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty.

                           b)

                           Na základě první věty čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43 pokud existuje nebezpečí, že plán nebo projekt, který s určitou lokalitou nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, může ohrozit cíle ochrany této lokality, musí být na něj pohlíženo jako na plán nebo projekt, který bude mít pravděpodobně významný vliv na tuto lokalitu. Posouzení zmíněného nebezpečí musí být provedeno zejména ve světle zvláštních vlastností a podmínek životního prostředí lokality dotčené takovým plánem nebo projektem.

               4)

               Na základě čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43 předpokládá odpovídající posouzení důsledků plánu nebo projektu na příslušnou lokalitu, aby před schválením plánu nebo projektu byly, s přihlédnutím k nejlepším vědeckým poznatkům v dané oblasti, identifikovány všechny stránky plánu nebo projektu, které mohou samostatně nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty ovlivnit cíle ochrany této lokality. S přihlédnutím k výsledkům odpovídajícího posouzení důsledků mechanického lovu srdcovky jedlé na příslušnou lokalitu z hlediska cílů její ochrany povolí příslušné vnitrostátní orgány takovou činnost pouze za podmínky, že se ujistily, že činnost nebude mít škodlivé účinky na celistvost této lokality. O takový případ jde, pokud neexistuje z vědeckého hlediska žádná důvodná pochybnost o nepřítomnosti takových účinků.

               5)

               Pokud je vnitrostátní soud vyzván, aby ověřil legalitu povolení plánu nebo projektu ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43, může ověřit, zda meze volného uvážení příslušných vnitrostátních orgánů stanovené tímto ustanovením byly dodrženy, i když toto ustanovení nebylo provedeno do právního řádu dotčeného členského státu, přestože lhůta stanovená za tímto účelem uplynula.

      (1)  Úř. věst. C 16, 29.6.2002.


title: Věc T-3/15: Žaloba podaná dne 6. ledna 2015 – K-Swiss v. OHIM (Souběžné pruhy na botě)

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/53

         Žaloba podaná dne 6. ledna 2015 – K-Swiss v. OHIM (Souběžné pruhy na botě)
   (Věc T-3/15)
   (2015/C 065/72)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: K-Swiss, Inc. (Westlake Village, Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupci: R. Niebel a M. Hecht, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky (Zobrazení pěti souběžných pruhů umístěných na straně sportovní boty) s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis č. 932 758

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. října 2014 ve věci R 1093/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a článku 76 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-556/16: Usnesení Tribunálu ze dne 3. března 2017 – GX v. Komise „Veřejná služba — Přijímání — Oznámení o výběrovém řízení — Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/248/13 — Rozhodnutí výběrové komise nezařadit jméno žalobce na rezervní seznam — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/46

         Usnesení Tribunálu ze dne 3. března 2017 – GX v. Komise
   (Věc T-556/16) (1)

   („Veřejná služba - Přijímání - Oznámení o výběrovém řízení - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/248/13 - Rozhodnutí výběrové komise nezařadit jméno žalobce na rezervní seznam - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2017/C 144/63)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: GX (zástupce: G.-M. Enache, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/248/13 ze dne 20. srpna 2014 nezařadit jméno žalobce na rezervní seznam, a dále na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která žalobci v důsledku tohoto rozhodnutí údajně vznikla.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               GX se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2015 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-89/15 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc C-565/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshofs (Rakousko) dne 4. listopadu 2015 – Hans-Petr Ofenböck

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshofs (Rakousko) dne 4. listopadu 2015 – Hans-Petr Ofenböck
   (Věc C-565/15)
   (2016/C 038/35)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastník původního řízení

      Navrhovatel: Hans-Peter Ofenböck

      Předběžné otázky

               1)

               Brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (dále jen „směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (1) použití vnitrostátního právního předpisu, který časově omezuje možnost provozovatelů čerpacích stanic měnit ceny pohonných hmot tak, že vyšší prodejní cenu mohou stanovit jen jednou za den?

               2)

               Nelze-li na tuto první otázku podat jednoznačně kladnou odpověď, nýbrž je zapotřebí, aby přípustnost takového omezení byla ve smyslu judikatury Soudního dvora přezkoumána podle ustanovení článků 5 až 9 směrnice o nekalých obchodních praktikách s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem daného případu:
               Jaké okolnosti by musely být při jednotlivém přezkumu přípustnosti takového omezení podle článků 5 až 9 směrnice o nekalých obchodních praktikách, který je nutný podle rozsudku Soudního dvora ve věci C-540/08, zohledněny v případě právní úpravy omezení možnosti zvýšení spotřebitelských cen?

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 22.


title: Věc T-728/16: Žaloba podaná dne 14. října 2016 – Tuerck v. Komise

text:
               19.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 475/18

         Žaloba podaná dne 14. října 2016 – Tuerck v. Komise
   (Věc T-728/16)
   (2016/C 475/28)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sabine Tuerck (Woluwe-Saint-Pierre, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 10. prosince 2015, kterým byl potvrzen převod důchodových nároků žalobkyně,

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 obecných prováděcích ustanovení (OPU) k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, o převodu nároků na důchod ze dne 3. března 2011. Toto porušení bylo spácháno orgánem oprávněným ke jmenování (OOJ) při výpočtu odečtení částky představující kapitálové zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a dnem skutečného převodu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, jelikož OOJ pro určení základního platu žalobkyně v době podání žádosti o převod jejích důchodových nároků zohlednil její povýšení se zpětným účinkem.


title: Věc C-479/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Østre Landsret ze dne 16. listopadu 2004 ve věci Laserdisken ApS proti Kulturministeriet

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Østre Landsret ze dne 16. listopadu 2004 ve věci Laserdisken ApS proti Kulturministeriet
   (Věc C-479/04)
   (2005/C 31/14)
   Jednací jazyk: dánština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Østre Landsret, Dánsko, ze dne 16. listopadu 2004 ve věci Laserdisken ApS proti Kulturministeriet, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 19. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Østre Landsret žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Je čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (1) ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti neplatný?

               2.

               Brání čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti tomu, aby členský stát ponechal ve svých právních předpisech mezinárodní vyčerpání práv?

         Druhá otázka si klade za cíl vyjasnit, zda členský stát, který si přeje přiznat větší důležitost svobodě projevu a přístupu občanů ke kulturním produktům než ochraně nositelů práv, kteří jsou jeho státními příslušníky, před hospodářskou soutěží, může učinit výjimku z čl. 4 odst. 2.

      (1)  Úř. věst. L 167, 22.6.2001, s. 10.


title: Věc C-31/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 20. ledna 2010 — Minerva Kulturreisen GmbH v. Finanzamt Freital

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 20. ledna 2010 — Minerva Kulturreisen GmbH v. Finanzamt Freital
   (Věc C-31/10)
   2010/C 100/27
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Minerva Kulturreisen GmbH

      Žalovaný: Finanzamt Freital

      Předběžné otázky

               1)

               Platí „zvláštní režim pro cestovní kanceláře“ uvedený v článku 26 směrnice 77/388/EHS (1) i pro samostatný prodej lístků na operní představení cestovní kanceláří bez poskytnutí dalších služeb?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


title: Věc C-113/05 P: Opravný prostředek podaný dne 4. března 2005 European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti usnesení vydanému dne 10. prosince 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-196/03, European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/13

         Opravný prostředek podaný dne 4. března 2005 European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti usnesení vydanému dne 10. prosince 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-196/03, European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie
   (Věc C-113/05 P)
   (2005/C 115/24)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 4. března 2005 opravný prostředek podaný European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI), se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupenou K. Van Maldegemem a C. Mereu, advokáty, proti usnesení vydanému dne 10. prosince 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-196/03 (1), European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               prohlásil podaný opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

               —

               zrušil usnesení Soudu prvního stupně ze dne 10. prosince 2004 ve věci T-196/03;

               —

               prohlásil žádosti účastníka řízení podávajícího opravný prostředek ve věci T-196/03 za přípustné;

               —

               rozhodl ve věci samé nebo podpůrně vrátil věc Soudu prvního stupně k novému projednání; a

               —

               uložil Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie náhradu nákladů obou řízení.

         Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Účastník řízení podávající opravný prostředek zpochybňuje bod 16 napadeného usnesení, kterým byl zamítnut jeho návrh přezkoumat věc samou před rozhodnutím o přípustnosti nebo podpůrně rozhodnout, že o jakémkoli rozhodnutí bude rozhodnuto později v rozsudku v hlavním řízení. Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že toto zamítnutí je protiprávní, protože Soud prvního stupně si nesprávně vykládá čl. 114 odst. 4 jednacího řádu a porušuje zásadu efektivity a povinnost uvést odůvodnění. Soud prvního stupně měl vyložit čl. 114 odst. 4 jednacího řádu široce a měl vzít do úvahy okolnosti případu v souladu s legální zásadou efektivity. Účastník řízení podávající opravný prostředek dále tvrdí, že Soud prvního stupně porušil svoji povinnost uvést odůvodnění tím, že nepodal další vysvětlení pro zamítnutí jiné než, že „má na základě přezkoumání spisu věc za dostatečně objasněnou k tomu, aby mohl rozhodnout o žádostech“.

               2.

               Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že Soud prvního stupně se dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítnul návrhy účastníka řízení podávajícího opravný prostředek a učinil závěr, že:

                           a)

                           protisoutěžní důsledky vzniklé napadeným opatřením účastníku řízení podávajícímu opravný prostředek ho neodlišují od ostatních podniků. Účastník řízení podávající opravný prostředek má za to, že ostatní podniky, které nedodávají do kosmetického sektoru nebo které dodávají pouze do kosmetického sektoru a nezkoušejí své přísady na zvířatech nebo nepoužívají látky CMR jsou v jiné situaci než je účastník řízení podávající opravný prostředek. Účastník řízení podávající opravný prostředek dále tvrdí, že Soud prvního stupně nesprávně vykládá odůvodnění vyplývající z věci Extrament.

                           b)

                           účastník řízení podávající opravný prostředek neodkázal na žádné závazné ustanovení předcházející napadenému opatření, které by mohlo přesvědčit Parlament a Radu, aby vzali do úvahy negativní důsledky napadeného opatření: účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že čl. 3 písm. g) ES představuje závazné ustanovení přikazující Parlamentu a Radě zajistit, aby hospodářská soutěž na vnitřním trhu nebyla narušena.

                           c)

                           patenty účastníka řízení podávající opravný prostředek nejsou takové, že napadené opatření činí jejich obchodní použití bezprostředně a definitivně protiprávním a následkem toho je účastník řízení podávající opravný prostředek osobně dotčený napadeným opatřením. Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že skutečnost, že napadené opatření ho zbavilo vlastnictví jeho patentového (výhradního) práva ho činí osobně dotčeným v souladu s případem Codorniú.

                           d)

                           tvrzení účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, že je osobně dotčený, protože byl účastníkem řízení vedoucího k přijetí napadeného opatření na základě článku 13 směrnice 76/768 a jeho účast při přijetí napadeného opatření je nepřípustná: účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že Soud prvního stupně nesprávně došel k závěru, že článek 13 odkazuje pouze na individuální opatření, jelikož směrnice 76/768 neupravuje možnost přijmout taková opatření.

               3.

               Mimo to účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že Soud prvního stupně porušil právo na úplnou a účinnou právní ochranu a právo na spravedlivý proces. Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že právo na úplnou a účinnou soudní ochranu by mělo minimálně vyústit v soudní jednání ve věci samé u Soudu prvního stupně než v odmítnutí právního postavení účastníka řízení podávajícího opravný prostředek založeného na čistě formálních argumentech.

      (1)  Úř. věst. C 184, 2.8.03, s. 50.


title: Věc C-233/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2016 – Evropská komise v. Nizozemské království „Nesplnění povinnosti státem — Články 18, 20 a 21 SFEU — Občanství Unie — Právo pohybu a pobytu — Diskriminace na základě státní příslušnosti — Příspěvek na úhradu cestovních výdajů přiznávaný tuzemským studentům — Směrnice 2004/38/ES — Článek 24 odst. 2 — Výjimka ze zásady rovného zacházení — Vyživovací podpora při studiu v podobě stipendia nebo půjčky na studium — Rozsah — Formální požadavky návrhu na zahájení řízení — Soudržný popis vytýkaných skutečností“

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2016 – Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-233/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Články 18, 20 a 21 SFEU - Občanství Unie - Právo pohybu a pobytu - Diskriminace na základě státní příslušnosti - Příspěvek na úhradu cestovních výdajů přiznávaný tuzemským studentům - Směrnice 2004/38/ES - Článek 24 odst. 2 - Výjimka ze zásady rovného zacházení - Vyživovací podpora při studiu v podobě stipendia nebo půjčky na studium - Rozsah - Formální požadavky návrhu na zahájení řízení - Soudržný popis vytýkaných skutečností“)
   (2016/C 287/04)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. van Beek a C. Gheorghiu, zmocněnci)

      Žalované: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a C. Schillemans, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 245, 28. 7. 2014.


title: Spojené věci C-443/14 a C-444/14: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Kreis Warendorf v. Ibrahim Alo (C-443/14) a Amira Osso v. Region Hannover (C-444/14) „Řízení o předběžné otázce — Úmluva o právním postavení uprchlíků, podepsaná v Ženevě dne 28. července 1951 — Články 23 a 26 — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2011/95/EU — Ustanovení týkající se obsahu mezinárodní ochrany — Status přiznaný v rámci doplňkové ochrany — Článek 29 — Sociální péče — Podmínky přístupu — Článek 33 — Svoboda pohybu na území hostitelského členského státu — Pojem — Omezení — Povinnost mít bydliště na určitém místě — Odlišné zacházení — Srovnatelnost situací — Rovnoměrné rozdělení rozpočtové zátěže mezi správní celky — Důvody související s migrační a integrační politikou“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/10

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Kreis Warendorf v. Ibrahim Alo (C-443/14) a Amira Osso v. Region Hannover (C-444/14)
   (Spojené věci C-443/14 a C-444/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Úmluva o právním postavení uprchlíků, podepsaná v Ženevě dne 28. července 1951 - Články 23 a 26 - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2011/95/EU - Ustanovení týkající se obsahu mezinárodní ochrany - Status přiznaný v rámci doplňkové ochrany - Článek 29 - Sociální péče - Podmínky přístupu - Článek 33 - Svoboda pohybu na území hostitelského členského státu - Pojem - Omezení - Povinnost mít bydliště na určitém místě - Odlišné zacházení - Srovnatelnost situací - Rovnoměrné rozdělení rozpočtové zátěže mezi správní celky - Důvody související s migrační a integrační politikou“)
   (2016/C 156/13)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Kreis Warendorf (C-443/14), Amira Osso (C-444/14)

      Žalovaní: Ibrahim Alo (C-443/14), Region Hannover (C-444/14)

      za přítomnosti: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (C-443/14 a C-444/14)

      Výrok

               1)

               Článek 33 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že taková povinnost bydliště ukládaná osobám, kterým byl přiznán status doplňkové ochrany, jako je povinnost dotčená ve věcech v původních řízeních, představuje omezení svobody pohybu zaručené uvedeným článkem, a to i když toto opatření nezakazuje těmto osobám volně se pohybovat na území členského státu, který uvedenou ochranu přiznal, a dočasně na tomto území pobývat mimo místo závazně určeného bydliště.

               2)

               Články 29 a 33 směrnice 2011/95 musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové povinnosti bydliště, jako je povinnost dotčená ve věcech v původních řízeních, ukládané osobám, kterým byl přiznán status doplňkové ochrany a jsou jim vypláceny určité zvláštní sociální dávky, s cílem dosáhnout přiměřeného rozdělení zátěže vyplácení těchto dávek mezi jednotlivé orgány příslušné v této oblasti, pokud použitelná vnitrostátní právní úprava neukládá takové opatření uprchlíkům, státním příslušníkům třetích zemí zákonně se nacházejícím na území daného členského státu z jiných než humanitárních, politických nebo mezinárodněprávních důvodů ani státním příslušníkům tohoto členského státu pobírajícím uvedené dávky.

               3)

               Článek 33 směrnice 2011/95 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové povinnosti bydliště, jako je povinnost dotčená ve věcech v původních řízeních, ukládané osobám, kterým byl přiznán status doplňkové ochrany a jsou jim vypláceny určité zvláštní sociální dávky, s cílem usnadnit integraci státních příslušníků třetí země v členském státě, který tuto ochranu přiznal – když použitelná vnitrostátní právní úprava neukládá takové opatření státním příslušníkům třetích zemí zákonně se nacházejícím na území tohoto členského státu z jiných než humanitárních, politických nebo mezinárodněprávních důvodů, jimž jsou poskytovány uvedené dávky – jestliže osoby, kterým byl přiznán status doplňkové ochrany, se nenacházejí z hlediska tohoto cíle v situaci objektivně srovnatelné se situací státních příslušníků třetích zemí zákonně se nacházejících na území dotčeného členského státu z jiných než humanitárních, politických nebo mezinárodněprávních důvodů, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 439, 8.12.2014.


title: Věc T-652/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2016 – AF Steelcase v. EUIPO „Veřejné zakázky — Zadávací řízení — Dodání a instalace nábytku a příslušenství v budovách EUIPO — Odmítnutí nabídky předložené uchazečem — Žaloba na neplatnost — Rozhodnutí o udělení zakázky — Absence přímého dotčení — Nepřípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Zásada řádné správy — Proporcionalita — Vylučování nabídek — Mimosmluvní odpovědnost — Majetková újma — Nemajetková újma“

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2016 – AF Steelcase v. EUIPO
   (Věc T-652/14) (1)

   („Veřejné zakázky - Zadávací řízení - Dodání a instalace nábytku a příslušenství v budovách EUIPO - Odmítnutí nabídky předložené uchazečem - Žaloba na neplatnost - Rozhodnutí o udělení zakázky - Absence přímého dotčení - Nepřípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada řádné správy - Proporcionalita - Vylučování nabídek - Mimosmluvní odpovědnost - Majetková újma - Nemajetková újma“)
   (2016/C 287/23)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AF Steelcase, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: S. Rodríguez Bajón a A. Gómez-Acebo Dennes, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně N. Bambara a M. Paolacci, poté N. Bambara a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na základě 263 SFEU směřující ke zrušení rozhodnutí EUIPO ze dne 8. července 2014, kterým byla zamítnuta nabídka žalobkyně předložená v rámci zadávacího řízení na dodání a instalaci nábytku a příslušenství v budovách EUIPO (Úř. věst. 2014/S 023-035020), a rozhodnutí související s rozhodnutím o odmítnutí nabídky žalobkyně včetně případného rozhodnutí o udělení zakázky, jakož i návrh na vrácení zadávacího řízení do fáze před vydáním rozhodnutí ze dne 8. července 2014 a dále žaloba na základě článku 268 SFEU na náhradu škody, která žalobkyni údajně vznikla.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti AF Steelcase, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 380, 27.10.2014.


title: Věc C-277/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 3. června 2010 — Martin Luksan v. Petrus van der Let

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 3. června 2010 — Martin Luksan v. Petrus van der Let
   (Věc C-277/10)
   ()
   2010/C 246/31
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Handelsgericht Wien

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Martin Luksan

      Žalovaný: Petrus van der Let

      Předběžné otázky

               1)

               Mají být ustanovení práva Evropské unie upravující autorské právo a práva s ním související, především ustanovení čl. 2 odst. 2, 5 a 6 směrnice o právu na pronájem a půjčování (1), čl. 1 odst. 5 směrnice o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (2) a čl. 2 odst. 1 směrnice o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (3) ve spojení s ustanovením článku 4 směrnice o právu na pronájem a půjčování, článku 2 směrnice o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu a článků 2 a 3, jakož i čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (4), vykládána v tom smyslu, že práva na užití díla spočívající v rozmnožování, v družicovém vysílání a ostatních formách sdělování veřejnosti formou veřejného zpřístupnění, náleží na základě zákona přímo (originárně) v každém případě hlavnímu režisérovi filmového nebo audiovizuálního díla nebo dalším, zákonodárcem členských států určeným autorům filmu, a nikoli — přímo (originárně) a výlučně — filmovému producentovi;
               jsou ustanovení vnitrostátního práva členských států, která přiznávají práva na užití díla z moci zákona přímo (originárně) a výlučně filmovému producentovi, v rozporu s právem Evropské unie?

         V případě, že bude na první otázku odpovězeno kladně:

               2)

                           2a)

                           Zůstane podle práva Evropské unie zákonodárci členských států rovněž u jiných práv než je právo na pronájem a půjčování, vyhrazeno, aby ohledně práv na užití díla ve smyslu bodu 1 náležejících hlavnímu režisérovi filmového nebo audiovizuálního díla nebo dalším, zákonodárcem členských států určeným autorům filmu stanovil zákonnou domněnku ve prospěch přenesení těchto práv na filmového producenta a je nutno — v případě kladné odpovědi — dodržet podmínky obsažené v ustanovení čl. 2 odst. 5 a 6 směrnice o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem ve spojení s článkem 4 této směrnice?

                           2b)

                           Použije se originární vlastnictví práva ve vztahu k hlavnímu režisérovi filmového nebo audiovizuálního díla nebo dalším, zákonodárcem členských států určeným autorům filmu také na nároky na spravedlivou odměnu přiznané zákonodárcem členského státu, jako je tzv. Leerkassettenvergütung (pozn. překl.: odměna za rozmnoženiny díla pro soukromé užití, které bude nahráno na jakýkoliv prázdný nosič) v souladu s ustanovením § 42b rakouského Urheberrechtsgesetz (zákon o právu autorském), a případně na nároky na spravedlivou odměnu ve smyslu ustanovení čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti?

         V případě, že bude na otázku uvedenou pod bodem 2b odpovězeno kladně:

               3)

               Zůstane podle práva Evropské unie zákonodárci členských států vyhrazeno, aby ohledně nároků ve smyslu bodu 2 náležejících hlavnímu režisérovi filmového nebo audiovizuálního díla nebo dalším, zákonodárcem členských států určeným autorům filmu stanovil zákonnou domněnku ve prospěch přenesení těchto nároků na odměnu na filmového producenta, a je nutno — v případě kladné odpovědi — dodržet podmínky obsažené v ustanovení čl. 2 odst. 5 a 6 směrnice o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem ve spojení s článkem 4 této směrnice?

         V případě, že bude na třetí otázku odpovězeno kladně:

               4)

               Je zákonná úprava členského státu, podle které je hlavnímu režisérovi filmového nebo audiovizuálního díla nebo dalším, zákonodárcem členských států určeným autorům filmu přiznán sice nárok na polovinu zákonných nároků na odměnu, avšak od tohoto nároku se lze odchýlit a je proto možné se ho vzdát, v souladu s výše uvedenými ustanoveními práva Evropské unie, která se vztahují na oblast autorského práva a práv s ním souvisejících?

      (1)  Směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 346, s. 61; Zvl. vyd. 17/01, s. 120).

      (2)  Směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (kodifikované znění) (Úř. věst. L 372, s. 12).

      (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


title: Věc C-139/05: Žaloba podaná dne 29. března 2005 Španělským královstvím proti Radě Evropské unie

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/17

         Žaloba podaná dne 29. března 2005 Španělským královstvím proti Radě Evropské unie
   (Věc C-139/05)
   (2005/C 115/30)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. března 2005 žaloba směřující proti Radě Evropské unie podaná Španělským královstvím zastoupeným Enriquem Braquehaisem Conesou, Abogado del Esstado, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil nařízení Rady (ES) č. 27/2005 (1) ze dne 22. prosince 2004, kterým se pro rok 2005 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů, v rozsahu, v němž nepřiděluje Španělsku kvóty vztahující se k rybolovným právům v Severním moři, které byly předmětem rozdělení před přistoupením Španělska;

               2.

               uložil žalovanému orgánu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci C-133/04 (2).

      (1)  Úř. věst. L 12, 14.1.2005, s. 1.

      (2)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004, s. 38.


title: Věc T-183/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2012 — Sviluppo Globale v. Komise ( „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení — Poskytování technické pomoci vládě Sýrie — Odmítnutí přihlášky — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               24.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 366/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2012 — Sviluppo Globale v. Komise
   (Věc T-183/10) (1)

   (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování technické pomoci vládě Sýrie - Odmítnutí přihlášky - Povinnost uvést odůvodnění)
   2012/C 366/59
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sviluppo Globale GEIE (Řím, Itálie) (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a A. Neri, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher, zmocněnec, ve spolupráci s P. Manzinim, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. února 2010 nepřijmout přihlášku podanou žalobkyní v rámci omezeného nabídkového řízení EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (JO 2009/S 223 319862), jehož předmětem byla dodávka služeb technické pomoci ve prospěch syrské vlády určená k podpoře procesu decentralizace a místního rozvoje.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise ze dne 14. února 2010 nepřijmout přihlášku podanou žalobkyní v rámci omezeného nabídkového řízení EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (JO 2009/S 223 319862), jehož předmětem byla dodávka služeb technické pomoci ve prospěch syrské vlády určená k podpoře procesu decentralizace a místního rozvoje, se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Sviluppo Globale GEIE.

      (1)  Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


title: Věc C-530/14 P: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. října 2015 – Evropská komise v. Řecká republika „Kasační opravný prostředek — Státní podpora — Řecká kasina — Režim stanovící 80 % odvod ze vstupného v různé výši — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem — Pojem ‚státní podpora‘ — Zvýhodnění — Zčásti nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/15

         Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. října 2015 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-530/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Řecká kasina - Režim stanovící 80 % odvod ze vstupného v různé výši - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem - Pojem ‚státní podpora‘ - Zvýhodnění - Zčásti nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
   (2016/C 038/21)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar a P.J. Loewenthal, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Řecká republika (zástupci: K. Boskovits a P. Mylonopoulos, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 14. října 2004 ve věci T-61/02, Commerzbank AG proti Komisi Evropských společenství (Hospodářská soutěž — Článek 81 ES — Dohoda o určení cen a způsobů fakturace směnárenských služeb — Německo — Rozsudek pro zmeškání)

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/14

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. října 2004
   ve věci T-61/02, Commerzbank AG proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Dohoda o určení cen a způsobů fakturace směnárenských služeb - Německo - Rozsudek pro zmeškání)
   (2004/C 314/37)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-61/02, Commerzbank AG, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), zastoupené H. Satzkym, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 ohledně řízení zahájeného podle článku 81 [Věc COMP/E-137.919 (dříve 37.391) – Bankovní poplatky za měnovou konverzi v eurozóně - Německo] (Úř. Věst. 2003, L 15, s. 1), Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 ohledně řízení zahájeného podle článku 81 ES [Věc COMP/E-1/37.919 (dříve 37.391) – Bankovní poplatky za měnovou konverzi v eurozóně – Německo] se ruší v tom, co se týče žalobkyně.

               2.

               Komise nese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


title: Věc C-4/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse v. Susanne Fassbender-Firman „Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Rodinné dávky — Pravidla pro případ souběhu nároků na rodinné dávky“

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse v. Susanne Fassbender-Firman
   (Věc C-4/13) (1)

   („Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Rodinné dávky - Pravidla pro případ souběhu nároků na rodinné dávky“)
   (2015/C 007/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse

      Žalovaná: Susanne Fassbender-Firman

      Výrok

   Článek 76 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát zaměstnání opravňuje, aby ve svých právních předpisech stanovil pozastavení nároku na rodinné dávky příslušnou institucí v případě, že v členském státě bydliště nebyla podána žádost o rodinné dávky. Za takovýchto okolností, pokud členský stát zaměstnání stanoví takovéto pozastavení nároku na rodinné dávky ve svých vnitrostátních právních předpisech, je příslušná instituce povinna toto pozastavení podle tohoto čl. 76 odst. 2 provést, pokud jsou splněny podmínky pro jeho provedení stanovené těmito právními předpisy, a nedisponuje v této souvislosti posuzovací pravomocí.

      (1)  Úř. věst. C 101, 6. 4. 2013.


title: Věc T-523/11: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 15. prosince 2011 — Maxima Grupė v. Bodegas Maximo (MAXIMA PREMIUM)

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/33

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 15. prosince 2011 — Maxima Grupė v. Bodegas Maximo (MAXIMA PREMIUM)
   (Věc T-523/11) (1)

   2012/C 49/60
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Tribunálu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 355, 3.12.2011.


title: Věc C-60/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 3. února 2016 – Mohammad Khir Amayry v. Migrationsverket

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 3. února 2016 – Mohammad Khir Amayry v. Migrationsverket
   (Věc C-60/16)
   (2016/C 111/19)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Mohammad Khir Amayry

      Žalovaný: Migrationsverket

      Předběžné otázky

               1)

               Může být, v případě, že žadatel o azyl v době, kdy příslušný členský stát vyhoví žádosti o jeho převzetí, není zajištěn, avšak je zajištěn později – z toho důvodu, že až později je zjištěno, že existuje vážné nebezpečí jeho útěku – lhůta šesti týdnů uvedená v čl. 28 odst. 3 nařízení č. 604/2013 (1) počítána ode dne jeho zajištění, nebo má být počítána od jiného okamžiku, a pokud ano, od kterého?

               2)

               Brání článek 28 nařízení, v případě, že žadatel o azyl není zajištěn v době, kdy příslušný členský stát vyhoví žádosti o jeho převzetí, použití vnitrostátních právních předpisů, která ve Švédsku stanoví, že do doby výkonu rozhodnutí o [přemístění] nesmí být cizinec zajištěn po dobu delší než dva měsíce, neexistují-li závažné důvody pro to, aby byl zajištěn po delší dobu, a pokud takové závažně důvody existují, může být cizinec zajištěn po dobu nejvýše tří měsíců, případně nejvýše po dobu dvanácti měsíců, je-li pravděpodobné, že výkon rozhodnutí bude trvat déle, a to z důvodu nedostatečné spolupráce ze strany cizince nebo proto, že dochází k průtahům při získávání potřebných dokumentů?

               3)

               Je-li obnoveno řízení o výkonu rozhodnutí v případě, kdy skončil odkladný účinek odvolání nebo žádosti o přezkum (viz čl. 27 odst. 3), začíná běžet nová lhůta šesti týdnů k výkonu rozhodnutí o přemístění, nebo má být tato lhůta zkrácena, například o počet dnů, po které byla dotčená osoba zajištěna poté, co příslušný členský stát vyhověl žádosti o její převzetí či přijetí zpět?

               4)

               Má nějaký význam skutečnost, že žadatel o azyl, který se odvolal proti rozhodnutí o přemístění, sám nepožádal o to, aby byl výkon rozhodnutí o přemístění odložen, dokud nebude rozhodnuto o jeho odvolání (viz čl. 27 odst. 3 písm. c) a čl. 27 odst. 4)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).


title: Věc C-615/15 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. března 2017 – Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Celosvětový trh s katodovými trubicemi pro televizory a počítačové monitory — Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů a zákazníků a omezení produkce — Pokuty — Pokyny pro výpočet pokut (2006) — Bod 13 — Stanovení hodnoty tržeb v souvislosti s protiprávním jednáním“

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/10

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 9. března 2017 – Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd v. Evropská komise
   (Věc C-615/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Celosvětový trh s katodovými trubicemi pro televizory a počítačové monitory - Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů a zákazníků a omezení produkce - Pokuty - Pokyny pro výpočet pokut (2006) - Bod 13 - Stanovení hodnoty tržeb v souvislosti s protiprávním jednáním“)
   (2017/C 144/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd (zástupci: M. Struys, A. Fall, L. Eskenazi a C. Erol, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Biolan, G. Meessen a H. van Vliet, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravní prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Samsung SDI Co. Ltd aSamsung SDI (Malaysia) Bhd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


title: Věc C-271/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. července 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/50/ESH a 2004/18/ES — Veřejné zakázky na služby — Podnikové starobní pojištění zaměstnanců obecní veřejné správy — Přímé uzavírání smluv, bez vyhlášení veřejné zakázky na úrovni Unie, s pojišťovacími institucemi určenými v kolektivní smlouvě uzavřené sociálními partnery“ )

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. července 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-271/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/50/ESH a 2004/18/ES - Veřejné zakázky na služby - Podnikové starobní pojištění zaměstnanců obecní veřejné správy - Přímé uzavírání smluv, bez vyhlášení veřejné zakázky na úrovni Unie, s pojišťovacími institucemi určenými v kolektivní smlouvě uzavřené sociálními partnery)
   2010/C 246/02
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Wilms a D. Kukovec, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a N. Graf Vitzthum, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci řízení podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: B. Weis Fogh a M. C. Pilgaard Zinglersen, zmocněnci), Švédské království (zástupci: A. Falk a M. A. Engman, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 8 ve spojení s ustanoveními hlav III až VI směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322) a článku 20 ve spojení s články 23 až 55 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Praxe komunálních orgánů a podniků spočívající v přímém zadávání, bez vyhlášení veřejné zakázky, zakázek týkajících se podnikového důchodového zabezpečení.

      Výrok

               1)

               Spolková republika Německo tím, že smlouvy na služby podnikového starobního pojištění byly uzavírány přímo, bez vyhlášení zakázky na úrovni Evropské unie s institucemi nebo podniky uvedenými v článku 6 kolektivní smlouvy týkající se přeměny části odměny zaměstnanců obecní veřejné správy na důchodové spoření (Tarifvertrag zur Entgeltungwandlung für Arbeitnehmer im Kommunalen öffentlichen Dienst) v roce 2004 obecními správními orgány nebo podniky tehdy s více než 4 505 zaměstnanci, v roce 2005 obecními správními orgány nebo podniky tehdy s více než 3 133 zaměstnanci, jakož i v roce 2006 a v roce 2007 obecními správními orgány nebo podniky tehdy s více než 2 402 zaměstnanci, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývaly do 31. ledna 2006 z článku 8 ve spojení s hlavami III až VI směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby a od 1. února 2006 z článku 20 ve spojení s články 23 až 55 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise, Spolková republika Německo, Dánské království a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


title: Věc C-18/07: Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 28. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammarrätten i Jönköping – Švédsko) – Mattias Jalkhed v. Jordbruksverket

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/30

         Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 28. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammarrätten i Jönköping – Švédsko) – Mattias Jalkhed v. Jordbruksverket
   (Věc C-18/07) (1)

   (2008/C 171/50)

      Jednací jazyk: švédština

   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


title: Věc C-577/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Rijksdienst voor Pensioenen v. Elisabeth Brouwer ( „Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení — Směrnice 79/7/EHS — Přeshraniční pracovníci — Výpočet důchodu“ )

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Antwerpen — Belgie) — Rijksdienst voor Pensioenen v. Elisabeth Brouwer
   (Věc C-577/08) (1)

   (Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení - Směrnice 79/7/EHS - Přeshraniční pracovníci - Výpočet důchodu)
   2010/C 246/04
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidshof te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Rijksdienst voor Pensioenen

      Žalovaná: Elisabeth Brouwer

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeidshof te Antwerpen — Výklad čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. 1979 L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215) — Vnitrostátní právní úprava, která pro účely výpočtu starobního důchodu pro přeshraniční pracovnice stanoví nižší fiktivní nebo paušální mzdy než pro přeshraniční pracovníky mužského pohlaví

      Výrok

   Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je výpočet předčasných a starobních důchodů přeshraničních pracovnic za období od roku 1984 do roku 1994 založen na denních fiktivních nebo paušálních mzdách, které jsou, pokud jde o stejnou nebo rovnocennou práci, nižší než denní fiktivní nebo paušální mzdy přeshraničních pracovníků mužského pohlaví.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc C-681/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Diagoe Brands BV v. Simiramida-04 EOOD „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Uznávání a výkon rozhodnutí — Důvody odmítnutí — Porušení veřejného pořádku státu, v němž se o uznání žádá — Rozhodnutí vydané soudem jiného členského státu, které je v rozporu s unijním právem v oblasti ochranných známek — Směrnice 2004/48/ES — Dodržování práv duševního vlastnictví — Náklady řízení“

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Diagoe Brands BV v. Simiramida-04 EOOD
   (Věc C-681/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Uznávání a výkon rozhodnutí - Důvody odmítnutí - Porušení veřejného pořádku státu, v němž se o uznání žádá - Rozhodnutí vydané soudem jiného členského státu, které je v rozporu s unijním právem v oblasti ochranných známek - Směrnice 2004/48/ES - Dodržování práv duševního vlastnictví - Náklady řízení“)
   (2015/C 311/07)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Diagoe Brands BV

      Žalovaná: Simiramida-04 EOOD

      Výrok

               1)

               Článek 34 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že rozhodnutí vydané v jednom členském státě je v rozporu s unijním právem, neodůvodňuje, aby toto rozhodnutí nebylo uznáno v jiném členském státě z důvodu, že je v rozporu s veřejným pořádkem tohoto státu, pokud uplatňované právní pochybení nepředstavuje zjevné porušení právního pravidla, které je v unijním právním řádu, a tedy v právním řádu členského státu, v němž se o uznání žádá, považováno za zásadní, nebo práva, které je v těchto právních řádech uznáváno za základní. Tak tomu není v případě nesprávného použití takového ustanovení, jako je čl. 5 odst. 3 směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
               Když soud státu, v němž se o uznání žádá, ověřuje, zda mohlo dojít ke zjevnému porušení veřejného pořádku tohoto státu, musí zohlednit skutečnost, že s výhradou zvláštních okolností, jež by využití opravných prostředků v členském státě původu příliš ztížily nebo znemožnily, jsou právní subjekty povinny využít v tomto členském státě všechny dostupné opravné prostředky, aby předem zabránily takovému porušení.

               2)

               Článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na náklady řízení vynaložené účastníky řízení v rámci žaloby podané v jednom členském státě, která zní na náhradu škody způsobené zabavením zboží v jiném členském státě, jehož cílem bylo předejít porušení práva duševního vlastnictví, když v rámci této žaloby na náhradu škody vyvstává otázka uznání rozhodnutí vydaného v tomto jiném členském státě, ve kterém je konstatována neodůvodněná povaha tohoto zabavení.

      (1)  Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


title: Věc T-140/17: Žaloba podaná dne 6. března 2017 – Kampete v. Rada

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/31

         Žaloba podaná dne 6. března 2017 – Kampete v. Rada
   (Věc T-140/17)
   (2017/C 129/46)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ilunga Kampete (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupce: O. Okito, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil nařízení (EU) č. 2016/2230 (1), kterým se provádí rozhodnutí Rady (SZBP) č. 2016/2231 (2) ze dne 12. prosince 2016, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice a mění rozhodnutí 2010/788/SZBP, v rozsahu, v němž se týká Ilungy Kampeta;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobcem a všemi vedlejšími účastníky řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobce vznáší dva důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody, nebo podobné důvodům vzneseným ve věci T-139/17, Kibelisa v. Rada.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 2016/2230 ze dne 12. prosince 2016, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1183/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. L 3361, s. 1).

      (2)  Rozhodnutí Rady (SZBP) č. 2016/2231 ze dne 12. prosince 2016, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. L 3361, s. 7).


title: Věc C-127/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland – Irsko) – Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska v. Minister for Justice, Equality and Law Reform (Směrnice 2004/38/ES — Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členského státu — Rodinní příslušníci, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí — Státní příslušníci třetích zemí, kteří vstoupili na území hostitelského členského státu předtím, než se stali manžely nebo manželkami občana Unie)

text:
               13.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland – Irsko) – Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska v. Minister for Justice, Equality and Law Reform
   (Věc C-127/08) (1)

   (Směrnice 2004/38/ES - Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členského státu - Rodinní příslušníci, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí - Státní příslušníci třetích zemí, kteří vstoupili na území hostitelského členského státu předtím, než se stali manžely nebo manželkami občana Unie)
   (2008/C 236/07)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   High Court of Ireland
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

      Žalovaný: Minister for Justice, Equality and Law Reform
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Ireland – Výklad čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) – Manžel či manželka, kteří jsou státními příslušníky třetího státu – Vnitrostátní právní úprava hostitelského členského státu, která právo pobytu rodinných příslušníků podmiňuje předchozím řádným pobytem v jiném členském státě
   Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, brání právní úpravě členského státu, která od státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v tomto členském státě, jehož není státním příslušníkem, vyžaduje k tomu, aby se na něj vztahovala ustanovení této směrnice, aby před svým příchodem do hostitelského členského státu nejdříve legálně pobýval v jiném členském státě.

               2)

               Článek 3 odst. 1 směrnice 2004/38 musí být vykládán v tom smyslu, že na státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v členském státě, jehož není státním příslušníkem, jenž tohoto občana Unie doprovází nebo následuje, se vztahují ustanovení uvedené směrnice bez ohledu na místo a datum uzavření jejich manželství, jakož i způsob, jakým tento státní příslušník třetí země vstoupil na území hostitelského členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. června 2004 ve věci C-220/02 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Oberste Gerichtshof): Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten proti Wirtschaftskammer Österreich („Zásada stejné odměny za práci pro muže a ženy — Pojem odměny — Přihlédnutí k dobám odslouženým v rámci vojenské služby při výpočtu odstupného — Možnost srovnat pracovníky, kteří vykonávají vojenskou službu a ženy, které po uplynutí své mateřské dovolené čerpají rodičovskou dovolenou, k jejíž délce trvání není při výpočtu odstupného přihlédnuto“)

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 8. června 2004
   ve věci C-220/02 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Oberste Gerichtshof): Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten proti Wirtschaftskammer Österreich (1)

   („Zásada stejné odměny za práci pro muže a ženy - Pojem odměny - Přihlédnutí k dobám odslouženým v rámci vojenské služby při výpočtu odstupného - Možnost srovnat pracovníky, kteří vykonávají vojenskou službu a ženy, které po uplynutí své mateřské dovolené čerpají rodičovskou dovolenou, k jejíž délce trvání není při výpočtu odstupného přihlédnuto“)
   (2004/C 190/04)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-220/02, jejímž předmětem je žádost zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES Oberster Gerichtshof (Rakousko) směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten a Wirtschaftskammer Österreich, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 141 ES a článku 1 směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, J.-P. Puissochet (zpravodaj) a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric, S. von Bahr a R. Silva de Lapuerta, soudci, generální advokát: J. Kokott, tajemník: H- von Holstein, zástupce tajemníka, vydal dne 8. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Výhoda, která pro osoby, které vykonávají vojenskou službu nebo jako náhradu povinnou civilní službu, které mohou být dobrovolně prodlouženy, spočívá v přihlédnutí při výpočtu odstupného, které by následně mohly žádat, k délce trvání těchto služeb, musí být považována za složku jejich odměny ve smyslu článku 141 ES.

               2.

               Článek 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy nebrání tomu, aby bylo při výpočtu odstupného přihlédnuto z titulu počtu odsloužených let v zaměstnání k délce trvání vojenských služeb nebo jejich rovnocenné náhrady v podobě civilních služeb, vykonávaných převážně muži, ale nikoliv k délce trvání rodičovských dovolených, které čerpají nejčastěji ženy.

      (1)  Úř. věst. C 202, 24.8.2002.


title: Věc T-252/14: Usnesení Tribunálu ze dne 8. září 2015 – Chemo Ibérica v. OHIM – Novartis (EXELTIS)

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/58

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. září 2015 – Chemo Ibérica v. OHIM – Novartis (EXELTIS)
   (Věc T-252/14) (1)

   (2015/C 381/73)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 253, 4.8.2014.


title: Věc C-13/15: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. září 2015 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – trestní řízení proti Cdiscount SA „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Směrnice 2005/29/ES — Ochrana spotřebitelů — Nekalé obchodní praktiky — Snížení ceny — Vyznačení nebo uvedení referenční ceny“

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/9

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. září 2015 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – trestní řízení proti Cdiscount SA
   (Věc C-13/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Směrnice 2005/29/ES - Ochrana spotřebitelů - Nekalé obchodní praktiky - Snížení ceny - Vyznačení nebo uvedení referenční ceny“)
   (2015/C 398/11)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastnice původního trestního řízení

   Cdiscount SA

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) musí být vykládána tak, že brání takovým vnitrostátním předpisům, o jaké se jedná v původním řízení, které obecně, bez posouzení jednotlivých případů umožňujícího zjistit nekalý charakter, zakazují oznámení o snížení ceny, která při označení nebo uvedení ceny neuvádějí referenční cenu, za předpokladu, že tyto předpisy sledují cíle související s ochranou spotřebitelů. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda tomu tak je ve věci v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 107, 30.3.2015.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. května 2005 ve věci C-53/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Epitropi Antagonismou): Synetairismos Farmakopoion Aitolias & Akarnanias (Syfait) a další proti GlaxoSmithKline plc a dalším (Přípustnost — Pojem vnitrostátní soud — Zneužití dominantního postavení — Odmítnutí zásobovat velkoobchodníky s farmaceutickými výrobky — Paralelní obchod)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 31. května 2005
   ve věci C-53/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Epitropi Antagonismou): Synetairismos Farmakopoion Aitolias & Akarnanias (Syfait) a další proti GlaxoSmithKline plc a dalším (1)

   (Přípustnost - Pojem vnitrostátní soud - Zneužití dominantního postavení - Odmítnutí zásobovat velkoobchodníky s farmaceutickými výrobky - Paralelní obchod)
   (2005/C 182/06)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-53/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Epitropi Antagonismou (Řecko) ze dne 22. ledna 2003 došlým Soudnímu dvoru dne 5. února 2003, v řízení mezi Synetairismos Farmakopoion Aitolias & Akarnanias (Syfait) a další, Panellinios syllogos farmakapothikarion, Interfarm – A. Agelakos & Sia OE a další, K. P. Marinopoulos Anonymos Etairia emporias kai dianomis farmakeftikon proïonton a další, proti GlaxoSmithKline plc, GlaxoSmithKline AEVE, dříve Glaxowellcome AEVE, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda senátu, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a R. Silva de Lapuerta, předsedové senátů, C. Gulmann (zpravodaj), R. Schintgen, N. Colneric a S. von Bahr, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 31. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Soudní dvůr Evropských společenství nemá pravomoc k odpovědi na otázky položené rozhodnutím Epitropi Antagonismou ze dne 22. ledna 2003.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.04.2003.


title: Věc T-15/14: Žaloba podaná dne 6. ledna 2014 — Simet v. Komise

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/51

         Žaloba podaná dne 6. ledna 2014 — Simet v. Komise
   (Věc T-15/14)
   2014/C 52/100
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Simet SpA (Rossano Calabro, Itálie) (zástupci: A. Clarizia a P. Clarizia, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 2. října 2013 — C(2013)6251 final — v řízení podle článku 108 SFEU a článku 62 Dohody o EHP — Státní podpora SA.33.037 (2012/C) — Itálie — Retroaktivní kompenzace podniku SIMET SpA za služby veřejné dopravy poskytované mezi lety 1987 a 2003;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba je podána proti rozhodnutí Komise ze dne 2. října 2013 — C(2013) 6251 final, podle kterého kompenzace vyplacené společnosti SIMET na základě rozsudku italského Consiglio di Stato a oznámené vnitrostátními orgány představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1SFEU a podle kterého nebylo toto opatření vyňato z postupu informování předem podle čl. 17 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1191/69.
   Společnost SIMET v tomto ohledu namítá, že se spor rozhodnutý vnitrostátním soudem týkal náhrady škody vzniklé žalobkyni z důvodu vad, kterými byly stiženy akty ministerstva pro infrastrukturu a dopravu (MIT) ve vztahu k výkonu veřejné služby meziregionální silniční dopravy během období od 1987 do 2003.
   Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby čtyři žalobní důvody.

               1)

               neslučitelnost vnitrostátní právní úpravy, na jejímž základě MIT upravovalo činnosti společnosti SIMET v období posuzovaném v rozsudku Consiglio di Stato, s nařízením (EHS) č. 1191/69, které v důsledku změn provedených nařízením (EHS) č. 1893/91 zakazovalo členským státům podrobit podniky, jako je společnost SIMET, které vykonávají službu meziregionální autobusové dopravy osob, jakýmkoli povinnostem veřejné služby;

               2)

               na rozdíl od tohoto, co tvrdí Komise, byla společnost SIMET podrobena povinnostem veřejné služby, neboť jednostranné akty koncese přijaté MIT na poskytování meziregionální autobusové dopravy cestujících v souladu s požadavky obsaženými v italské právní úpravě jasně zbavily společnost SIMET veškeré nezávislosti při výkonu její podnikatelské činnosti, neboť tato činnost byla přímo strukturována a organizována správou;

               3)

               porušení zásad použitelných v oblasti náhrady škody vzniklé jednotlivcům v důsledku porušení unijního práva, podle kterých je orgán členského státu, který v rámci své pravomoci přijme správní opatření, jež je v rozporu s unijním právem, povinen převzít odpovědnost za náhradu škody vzniklé osobě, které je dotyčné opatření určeno, z důvodu protiprávnosti tohoto opatření;

               4)

               v každém případě nebyla společnosti SIMET poskytnuta žádná státní podpora, neboť metoda výpočtu částek, které jí byly poskytnuty z titulu kompenzace, s odkazem na kritéria uvedená v nařízení (EHS) č. 1191/69, za silniční dopravu, při které plnila povinnosti veřejné služby a kterou vykonávala v období od 1987 do 2003, umožňuje vyloučit riziko nadměrné kompenzace ve prospěch společnosti SIMET, neboť tyto částky představují pouze protihodnotu dodatečných nákladů vynaložených společností v rámci plnění těchto povinností, které jí byly protiprávně uloženy.


title: Věc T-20/06: Žaloba podaná dne  11. ledna 2006  – Dimitrios Grammatikopolous v. OHIM

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/41

         Žaloba podaná dne 11. ledna 2006 – Dimitrios Grammatikopolous v. OHIM
   (Věc T-20/06)
   (2006/C 131/77)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Dimitrios Grammatikopolous (zástupce: Konstantinos Taoulas, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: National Academy of Recording Arts and Sciences (Santa Monica, Spojené státy)
   Návrhy žalobce

               —

               zrušit a prohlásit za neplatné rozhodnutí R 1062/2000-4 čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. srpna 2005 a vyhovět přihlášce žalobce k zápisu slovního označení GRAMMY jako ochranné známky Společenství, tak jak byla podána nebo, podpůrně, jak byla pozměněna, jak je uvedeno v žalobě.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobce

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní označení GRAMMY pro výrobky ve třídách 25 a 28 – přihláška č. 19 315
   Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: National Academy of Recording Arts and Sciences

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní ochranná známka GRAMMY pro výrobky ve třídách 9. 35, 41 a 42
   Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhovění odvolání. Zamítnutí přihlášky k zápisu.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 5 a čl. 43 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 40/94. Žalobce tvrdí, že nebylo prokázáno skutečné obchodní užívání ochranné známky namítané v námitkovém řízení, a nesouhlasí s posouzením odvolacího senátu, podle kterého se jedná o ochrannou známku, která má dobré jméno.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2005 ve věci C-244/03: Francouzská republika proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (Kosmetické prostředky — Zkoušky na zvířatech — Směrnice 2003/15/ES — Částečné zrušení — Článek 1 bod 2 — Neoddělitelnost — Nepřípustnost)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 24. května 2005
   ve věci C-244/03: Francouzská republika proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (1)

   (Kosmetické prostředky - Zkoušky na zvířatech - Směrnice 2003/15/ES - Částečné zrušení - Článek 1 bod 2 - Neoddělitelnost - Nepřípustnost)
   (2005/C 182/11)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-244/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 3. června 2003, Francouzská republika (zmocněnci: F. Alabrune, C. Lemaire a G. de Bergues, poté G. de Bergues a J.-L. Florent a D. Petrausch) proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: J.L. Rufas Quintana a M. Moore, poté M. Moore a K. Bradley) a Radě Evropské unie (zmocněnci: J.-P. Jacqué a M.C. Giorgi Fort), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann a C.W.A. Timmermans, předsedové senátu, C. Gulmann, A. La Pergola, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, K. Schiemann (zpravodaj), J. Makarczyk, P. Kūris, U Lõhmus, E. Levits a A Ó. Caoimh, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 24. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř.věst. C 171, 19.07.2003.


title: Věc C-195/04: Žaloba podaná dne 29. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Finské republice

text:
               10.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/4

         Žaloba podaná dne 29. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
   (Věc C-195/04)
   (2004/C 179/08)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. dubna 2004 žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou K. Wiednerem a M. Huttunenem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských Společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Finská republika nesplnila své povinnosti na základě článku 28 ES, protože Senaatti-kiinteistöt (státní správa nemovitostí) při zadávání zakázky na velkokapacitní kuchyňské vybavení porušila základní ustanovení Smlouvy o ES, zvláště zásadu zákazu diskriminace, která zahrnuje povinnost vyhlašování,

               2.

               uložila Finské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Ačkoliv směrnice Společenství o zadávání veřejných zakázek neplatí pro zakázky, jejichž hodnota je nižší než prahová hodnota stanovená pro použití směrnic, musí být dodržována základní ustanovení Smlouvy ES, zvláště zásada zákazu diskriminace, která zahrnuje povinnost vyhlašování.
   Soudní dvůr rozhodl, že ačkoliv jsou určité veřejné zakázky vyňaty z působnosti směrnic o veřejných zakázkách, zadavatelé, kteří o nich uzavírají smlouvy, musí přesto dodržovat základní ustanovení Smlouvy. Třebaže zákonodárce Společenství měl za to, že podrobné postupy zavedené směrnicemi o zadávání veřejných zakázek nemají platit pro veřejné zakázky, které nedosahují prahové hodnoty v souladu s těmito ustanoveními, neznamená to však, že jsou tyto veřejné zakázky vyňaty z  působnosti práva Společenství.
   Z judikatury jasně vyplývá, že veřejná zakázka musí být vyhlášena v přiměřeném rozsahu, a že povinnost vyhlašování musí být dodržena i v případě takových veřejných zakázek, jejichž odhadované hodnoty nedosahují prahové hodnoty stanovené pro použití směrnic o zadávání veřejných zakázek ES.


title: Věc T-68/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2011 — Sphere Time v. OHIM — Punch (Hodinky připevněné k řemínku) ( „(Průmyslový) vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující hodinky připevněné k řemínku — Starší (průmyslový) vzor — Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti — Individuální povaha — Zneužití pravomoci — Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nařízení (ES) č. 6/2002“ )

text:
               23.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2011 — Sphere Time v. OHIM — Punch (Hodinky připevněné k řemínku)
   (Věc T-68/10) (1)

   ((Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující hodinky připevněné k řemínku - Starší (průmyslový) vzor - Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti - Individuální povaha - Zneužití pravomoci - Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nařízení (ES) č. 6/2002)
   2011/C 219/19
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sphere Time (Windhof, Lucembursko) (zástupci: C. Jäger, N. Gehlsen a M.-C. Simon, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Punch SAS (Nice, Francie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 2. prosince 2009 (věc R 1130/2008-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Punch SAS a Sphere Time.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá

               2)

               Společnosti Sphere Time se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.