title: Věc T-330/20: Žaloba podaná dne 28. května 2020 – ACMO a další v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/41

      Žaloba podaná dne 28. května 2020 – ACMO a další v. SRB
      (Věc T-330/20)
      (2020/C 279/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobci: ACMO Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) a 69 dalších žalobců (zástupci: T. Soames, N. Chesaites, advokáti, a R. East, solicitor)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil článek 2 rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí SRB/EES/2020/52 ze dne 17. března 2020, směřující k určení, zda lze poskytnout náhradu škody akcionářům a věřitelům dotčeným opatřeními k řešení krize v Banco Popular Español SA (dále jen „napadené rozhodnutí“), nebo

                  —

                  zrušil článek 1 napadeného rozhodnutí nebo

                  —

                  zrušil článek 3 napadeného rozhodnutí nebo

                  —

                  podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí v celém rozsahu,

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí, a zejména konstatování, že věřitelům (včetně žalobců) nelze poskytnout jakoukoliv náhradu škody podle čl. 76 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (1) (článek 2), je stiženo zjevně nesprávnými posouzeními a nesprávnými právními posouzeními a porušuje tedy právo žalobců vlastnit majetek. Konkrétně, žalobci tvrdí, že se SRB zjevně nesprávných posouzení a nesprávných právních posouzení dopustil tím, že napadené rozhodnutí přijal na základě zprávy o ocenění („zpráva o ocenění 3“) a „osvětlení“ uvedené zprávy přiloženého k napadenému rozhodnutí, vypracovaných společností Deloitte Réviseurs d’Entreprises (dále jen „Deloitte“) a podle kterých by žalobci nic nevymohli, pokud by Banco Popular podléhala běžnému insolvenčnímu řízení ve Španělsku.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí SRB svěřit ocenění 3 společnosti Deloitte je stiženo zjevně nesprávnými posouzeními nebo nesprávnými právními posouzeními, jelikož Deloitte nesplňovala základní kritérium nezávislosti stanovené v čl. 20 odst. 16 nařízení č. 806/2014.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že SRB protiprávně přenesl svou rozhodovací pravomoc, která mu byla svěřena nařízením č. 806/2014, na společnost Deloitte v rozporu se zásadou zakotvenou unijní judikaturou v zásadním rozsudku Meroni (2).

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).

         (2)  Rozsudek ze dne 13. června 1958, Meroni v. Vysoký úřad (10/56, EU:C:1958:8).


title: Věc T-338/20: Žaloba podaná dne 27. května 2020 – KI v. eu-LISA

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/42

      Žaloba podaná dne 27. května 2020 – KI v. eu-LISA
      (Věc T-338/20)
      (2020/C 279/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: KI (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 15. července 2019 o přeřazení žalobce na jiné pracovní místo;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 17. února 2020 o zamítnutí stížnosti žalobce;

                  —

                  rozhodl o náhradě jemu vzniklé nemajetkové újmy ve výši 10 000 eur a

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z protiprávnosti rozhodnutí výkonného ředitele ze dne 25. června 2019, které bylo potvrzeno a doplněno rozhodnutím výkonného ředitele ze dne 29. srpna 2019, v rozsahu, v němž odporuje požadavkům na spravedlivé a transparentní srovnání zásluh, zásadě zákazu diskriminace, článku 41 Listiny a zájmu služby.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí o přeřazení zjevně odporuje zájmům služby a zásadě rovnocennosti pracovních míst.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva být vyslechnut, povinnosti uvést odůvodnění a článku 41 Listiny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti řádné péče a čl. 31 odst. 2 Listiny, článku 1e služebního řádu, směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby a zásady zákazu diskriminace.


title: Věc T-358/20: Žaloba podaná dne 11. června 2020 – Net Technologies Finland v. REA

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/42

      Žaloba podaná dne 11. června 2020 – Net Technologies Finland v. REA
      (Věc T-358/20)
      (2020/C 279/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Net Technologies Finland Oy (Helsinky, Finsko) (zástupci: S. Pappas a N. Kyriazopoulou, advokáti)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že i) Výkonná agentura pro výzkum porušila smluvní povinnosti, které pro ni vyplývaly z grantové dohody FP7-SEC-2012-312484, uzavřené v rámci Sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace, ii) pohledávka uvedená na výzvě k úhradě č. 3242005872 týkající se vrácení částky 171 342,97 eur za neoprávněný příspěvek a na výzvě k úhradě č. 3242005825 týkající se vrácení částky 17 134,30 eur za paušální náhradu je neopodstatněná, iii) příslušné náklady na interní poradenství jsou způsobilé,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že REA nesprávně vyložila ustanovení týkající se způsobilosti nákladů a nesplnila své smluvní povinnosti tím, že vystavila sporné výzvy k úhradě, neboť náklady na interní poradenství splňují podmínky způsobilosti stanovené v grantové dohodě, a nezakládají proto žádný nárok na vrácení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že REA smlouvu nesplnila v dobré víře.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že REA porušila zásadu proporcionality.


title: Věc T-377/20: Žaloba podaná dne 18. června 2020 – KN v. EHSV

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/43

      Žaloba podaná dne 18. června 2020 – KN v. EHSV
      (Věc T-377/20)
      (2020/C 279/57)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KN (zástupci: M. Casado García-Hirschfeld a M. Aboudi, advokáti)

         Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí ze dne 9. června 2020, doručené dne 17. června 2020;

                  —

                  uložil povinnost nahradit nemajetkovou újmu, která dosahuje částky 200 000 eur a nahradit majetkovou újmu odhadovanou na částku 50 000 eur;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení procesních práv a základních práv řádné správy a práva být vyslechnut, jakož i z porušení zásady proporcionality.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady presumpce neviny a zásady nestrannosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty podle zásady „nulla poena sine lege“ a zásady zákazu zpětné účinnosti.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady důvěrnosti disciplinárních řízení a právních informací, jakož i ze zjevného porušení záruk poskytnutých nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. 2018, L 295, s. 39).


title: Věc T-384/20: Žaloba podaná dne 16. června 2020 – OC (*) v. Komise

text:
                  24.8.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  C 279/44

         Žaloba podaná dne 16. června 2020 –  OC (*1) v. Komise
         (Věc T-384/20)
         (2020/C 279/58)
         Jednací jazyk: řečtina

            Účastnice řízení

            Žalobkyně: OC (*1) (zástupce: Christianos Vasileios Spiridon, advokát)

            Žalovaná: Evropská komise

            Návrhová žádání

         Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                     —

                     nařídil Komisi, aby zaplatila žalobkyni částku v celkové výši milion sto tisíc eur (1 100 000 eur) jako náhradu nemajetkové újmy, která ji k tomuto dni vznikla a

                     —

                     uložil Komisi náklady a výdaje vynaložené žalobkyní.

            Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                     1.

                     V projednávané žalobě se žalobkyně na základě článků 268 a čl. 340 druhého pododstavce SFEU domáhá náhrady újmy, která jí vznikla z důvodu opomenutí a protiprávního jednání, jichž se dopustil Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) poté, co tento úřad zveřejnil tiskovou zprávu č. 13/2020, která protiprávně zveřejnila osobní údaje žalobkyně a nesprávné informace, které se jí týkají.

                     2.

                     OLAF podle žalobkyně závažně porušil ustanovení, která přiznávají práva jednotlivcům, a) tím, že zveřejnil (v tiskové zprávě, která byla určena veřejnosti) osobní údaje týkající se žalobkyně a b) tím, že zveřejnil chybné a nepravdivé informace v uvedené tiskové zprávě.

                     3.

                     Konkrétně, OLAF tímto jednáním porušil ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. a) a b), články 5 a 6 a čl. 15 odst. 3 nařízení 2018/1725 (1), ustanovení čl. 10 odst. 5 a čl. 9 odst. 1 nařízení č. 883/2013 (2), jakož i presumpci neviny, právo na řádnou správu a zásadu proporcionality.

            (*1)  Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.

            (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. 2018, L 295, s. 39).

            (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Úř. věst. 2013, L 248, s. 1).


title: Věc T-389/20: Žaloba podaná dne 23. června 2020 – KO v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/45

      Žaloba podaná dne 23. června 2020 – KO v. Komise
      (Věc T-389/20)
      (2020/C 279/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: KO (zástupci: S. Rodrigues a A. Champetier, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 18. října 2019, kterým PMO rozhodl nepřiznat žalobci příspěvek na práci v zahraničí a případně i rozhodnutí ze dne 20. března 2020, kterým žalovaná zamítla stížnost podanou žalobcem podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 69 služebního řádu a čl. 4 odst. 1 a 2 přílohy VII služebního řádu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy a povinnosti řádné péče.


title: Věc T-390/20: Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/45

      Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland v. Komise
      (Věc T-390/20)
      (2020/C 279/60)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Scandlines Danmark ApS (Kodaň, Dánsko), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburk, Německo) (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 20. března 2020 o státní podpoře SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), kterou Dánsko poskytlo společnosti Femern A/S na plánování a výstavbu pevného spojení mezi Dánskem a Německem;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 1 písm. d) a e) nařízení Rady (EU) 2015/1589 (1) tím, že měla za to, že i) všechny státní záruky a státní půjčky poskytnuté podle zákona o územním plánování představují jedinou podporu ad hoc; a ii) že kapitálové injekce a všechny státní záruky a státní půjčky poskytnuté podle zákona o územním financování představují další jedinou podporu ad hoc, jelikož by každá státní záruka a státní půjčka měla představovat zvláštní opatření podpory ad hoc jednotlivě oznámené Komisi v případě, kdy byly podmínky každé státní půjčky a státní záruky ujednány mezi společností Femern A/S a dánskými orgány.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a sdělení o VPSEZ (2) tím, že se dopustila nesprávných právních posouzení a zjevně nesprávných posouzení skutkového stavu tím, že podporu považovala za slučitelnou s vnitřním trhem. Tento žalobní důvod se dělí na čtyři části:

                              —

                              zaprvé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení tím, že měla za to, že pevné spojení je evropským zájmem;

                              —

                              zadruhé se Komise dopustila nesprávného posouzení tím, že měla za to, že podpora je nezbytná, jelikož podpora nemá žádný pobídkový účinek a nesplňuje požadavky alternativního scénáře a existence alternativních projektů, uvedené ve sdělení o VPSEZ. Komise se rovněž v napadeném rozhodnutí dopustila pochybení tím, že se opírala o nesprávně nízkou vnitřní míru návratnosti (IRR), neboť ji vypočítala na základě velmi krátké doby trvání projektu v délce 40 let, jež neodpovídá opravdové životnosti infrastruktury, tj. době, během níž bude společnost Femern A/S moci pevné spojení hospodářsky využívat;

                              —

                              zatřetí se Komise dopustila nesprávného posouzení tím, že měla za to, že je podpora přiměřená, jelikož posledně uvedená je časově neomezená. Komise se rovněž dopustila několika zjevně nesprávných posouzení v rámci analýzy schodku financování. Komise se nesprávně opírala o uvedenou velmi krátkou dobu životnosti projektu, což vedlo k vyššímu podílu nákladů na provoz pevného spojení ve srovnání s výnosy z něj; Komise podhodnotila očekávané přínosy společnosti Femern A/S a nadhodnotila očekávané náklady tím, že do výpočtu schodku financování zahrnula zejména očekávané náklady. Komise konečně nesprávně učinila závěr, že prvek podpory sestává z úrokové sazby, kterou společnost Femern A/S vyplácela dánskému státu, jelikož vzhledem ke skutečnosti, že žádný hospodářský subjekt nebyl ochoten do projektu investovat bez značné státní podpory, sestává prvek podpory z celé částky státních půjček a částek půjček zajištěných státními zárukami;

                              —

                              začtvrté se Komise dopustila nesprávného posouzení tím, že učinila závěr, že podpora nezpůsobuje neopodstatněné narušení hospodářské soutěže, neboť podpora vede k vytvoření dominantního postavení společnosti Femern A/S na relevantním trhu, vytváří nadměrnou kapacitu a společnosti Femern A/S umožňuje uplatňovat ceny nepokrývající náklady. Komise konečně nevzala v úvahu skutečnost, že podpora je používána za účelem omezení přístupu do přístavu žalobkyně v Německu. Komise neuznala, že tyto negativní účinky podpory převažují nad jejími pozitivními účinky.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).

         (2)  Sdělení Komise – Kritéria pro analýzu slučitelnosti státní podpory, která má podpořit realizaci významných projektů společného evropského zájmu, s vnitřním trhem (Úř. věst. 2014, C 188, s. 4).


title: Věc T-391/20: Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Stena Line Scandinavia v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/46

      Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Stena Line Scandinavia v. Komise
      (Věc T-391/20)
      (2020/C 279/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Švédsko) (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 20. března 2020 o státní podpoře SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), které Dánsko provedlo pro ve prospěch společnosti Femern A/S;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 1 písm. d) a e) nařízení Rady (EU) 2015/1589 (1), když klasifikovala i) všechny státní záruky a státní úvěry podle Construction Act (stavební zákon) jako jedinou podporu ad hoc; a ii) kapitálovou injekci a všechny státní záruky a státní úvěry poskytnuté podle Planning Act (zákon o plánování) jako další jedinou podporu ad hoc, ačkoliv každý státní úvěr a každá státní záruka mají představovat samostatné ad hoc opatření podpory ohlášené individuálně Komisi, pokud jsou podmínky každého státního úvěru a státní záruky dohodnuty mezi společností Femern A/S a dánskými orgány.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a sdělení IPCEI (2), když se dopustila právních chyb a zjevně nesprávného právního posouzení, když se měla za to, že podpora je slučitelná s vnitřním trhem. Tento žalobní důvod se dělí na čtyři části:

                              —

                              žalobkyně zaprvé uvádí, že Komise pochybila, když došla k závěru, že je pevné spojení v evropském zájmu;

                              —

                              žalobkyně zadruhé uvádí, že Komise pochybila, když měla za to, že je podpora nutná, jelikož nemá motivační účinek a nesplňuje požadavky na srovnávací scénář a existenci alternativních scénářů podle sdělení IPCEI. Komise v napadeném rozhodnutí rovněž pochybila, když se opírala o nesprávně nízkou vnitřní míru návratnosti, jelikož ji vypočítala na základě velmi krátké doby trvání projektu, a sice 40 let, která neodpovídá opravdové životnosti infrastruktury, tzn. doby, během které bude společnost Femern A/S moci pevné spojení využívat hospodářským způsobem;

                              —

                              žalobkyně zatřetí uvádí, že Komise pochybila, když uvedla, že je podpora přiměřená, vzhledem k tomu, že není časově omezená. Komise se rovněž dopustila několika právních chyb v analýze mezer ve financování. Komise se nesprávně opírala o výše uvedenou krátkou životnost projektu, což vedlo k vyššímu podílu nákladů ve srovnání s příjmy z provozu pevného spojení; Komise podcenila odhadované příjmy společnosti Femern A/S a přecenila plánované náklady na projekt, když do analýzy mezer ve financování zařadila především provozní náklady. Komise nakonec dospěla nesprávně k závěru, že prvek podpory spočívá v úrokové sazbě, kterou platí společnost Femern A/S dánskému státu, zatímco – vzhledem k tomu, že žádný soukromý hospodářský subjekt nebyl ochoten do projektu investovat bez významné státní podpory – prvek podpory spočívá v celkové částce státních úvěrů a částce úvěrů pokryté státními zárukami;

                              —

                              žalobkyně začtvrté uvádí, že Komise pochybila, když došla k závěru, že podpora nezpůsobuje neopodstatněné narušení hospodářské soutěže, jelikož podpora vede k vytvoření dominantního postavení společnosti Femern A/S na relevantním trhu, vytváří nadměrnou kapacitu a umožňuje společnosti Femern A/S využívat nižší tarifikaci, která nekryje náklady. Komise neuznala, že tyto negativní účinky převažují nad jakýmikoliv pozitivní účinky vytvořenými podporou.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).

         (2)  Sdělení Komise – Kritéria pro analýzu slučitelnosti státní podpory, která má podpořit realizaci významných projektů společného evropského zájmu, s vnitřním trhem (Úř. věst. C 188, 20.6.2014, s. 4).


title: Věc T-393/20: Žaloba podaná dne 23. června 2020 – Fronta Polisario v. Rada

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/48

      Žaloba podaná dne 23. června 2020 – Fronta Polisario v. Rada
      (Věc T-393/20)
      (2020/C 279/62)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lidová fronta osvobození Sakía al Hamra a Ria de Oro (Fronta Polisario) (zástupce: G. Devers, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil její žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby podané proti rozhodnutí Rady (EU) 2020/462 ze dne 20. února 2020 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru pro přidružení zřízeném Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, pokud jde o výměnu informací s Marokem s cílem posoudit dopad dohody ve formě výměny dopisů, kterou se uvedená dohoda mění (Úř. věst. 2020, L 99, s. 13), žalobkyně předkládá jediný žalobní důvod vycházející z neexistence právního základu uvedeného rozhodnutí z důvodu protiprávnosti rozhodnutí 2019/217. Tento žalobní důvod má deset částí.

                  1.

                  První část vychází z nedostatku pravomoci Rady k přijetí napadeného rozhodnutí, jelikož Unie a Marocké království nemají pravomoc uzavírat mezinárodní dohody vztahující se na Západní Saharu namísto lidu Sahrawi, který je zastupován Frontou Polisario.

                  2.

                  Druhá část vychází z porušení povinnosti posoudit otázku dodržení základních práv a mezinárodního humanitárního práva, jelikož Rada se před přijetím napadeného rozhodnutí touto otázkou nezabývala.

                  3.

                  Třetí část vychází z toho, že Rada porušila povinnost vyhovět rozsudkům Soudního dvora, jelikož v napadeném rozhodnutí opomíjí odůvodnění rozsudku ze dne 27. února 2018, Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Čtvrtá část vychází z porušení základních zásad a hodnot, kterými se řídí činnost Unie na mezinárodní scéně, k němuž došlo tím, že:

                              —

                              zaprvé rozhodnutí 2019/217 v rozporu s právem lidu na respektování jeho národní jednoty popírá existenci lidu Sahrawi, když pro jeho označení používá výraz „dotčené obyvatelstvo“;

                              —

                              zadruhé rozhodnutí 2019/217 se v rozporu s právem lidu svobodně nakládat se svými přírodními zdroji týká uzavření mezinárodní dohody, která bez souhlasu lidu Sahrawi upravuje využívání jeho zdrojů;

                              —

                              zatřetí rozhodnutí 2019/217 se týká uzavření mezinárodní dohody vztahující se na okupovanou Západní Saharu s Marockým královstvím v rámci jeho anekční politiky vůči tomuto území a systematického porušování základních práv spojeného s udržováním této politiky.

                  5.

                  Pátá část vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání, jelikož napadené rozhodnutí odporuje prohlášením Unie, v nichž byla opakovaně zdůrazněna potřeba dodržovat zásady sebeurčení a relativního účinku smluv.

                  6.

                  Šestá část vychází z nesprávného uplatnění zásady proporcionality, jelikož s ohledem na oddělený a odlišný status Západní Sahary, nedotknutelnost práva na sebeurčení a postavení lidu Sahrawi jako třetí strany neměla Rada posuzovat proporcionalitu mezi údajnými výhodami pro hospodářství tohoto území plynoucími z poskytnutí preferencí, které by převážily nad nevýhodami, jako je rozsáhlé využívání přírodních zdrojů a zejména zásob podzemních vod.

                  7.

                  Sedmá část vychází z porušení práva na sebeurčení, k němuž došlo tím, že:

                              —

                              zaprvé rozhodnutí 2019/217 a dohoda uzavřená tímto rozhodnutím popírají národní jednotu lidu Sahrawi jakožto subjektu práva na sebeurčení, když používají výraz „dotčené obyvatelstvo“;

                              —

                              zadruhé zatímco pozměňující dohoda uzavřená rozhodnutím 2019/217 upravuje vyvážení jeho přírodních zdrojů do Unie, které budou označeny za pocházející z Maroka, rozhodnutí 2019/217 v samotném principu popírá svrchovaná práva lidu Sahrawi na jeho přírodní zdroje a zbavuje jej jeho vlastních zdrojů obživy;

                              —

                              zatřetí pokud jde o územní složku práva na sebeurčení, rozhodnutí 2019/217 uzavřením mezinárodní dohody s Marockým královstvím, která se vztahuje na část Západní Sahary, kterou Maroko okupuje, představuje zásah do práva lidu Sahrawi na dodržování územní celistvosti jeho národního území, jelikož popírá oddělený a odlišný status uvedeného území a schvaluje jeho protiprávní rozdělení marockým „bermem“ (hliněný val). Dále dohoda uzavřená rozhodnutím 2019/217 tím, že výrobky pocházející ze Západní Sahary označuje za výrobky marockého původu, představuje porušení odděleného a odlišného statusu Západní Sahary, jelikož je v jejím důsledku skryt skutečný původ těchto výrobků.

                  8.

                  Osmá část vychází z porušení zásady relativního účinku smluv, jelikož použitím výrazu „dotčené obyvatelstvo“ popírají rozhodnutí 2019/217 a dohoda uzavřená tímto rozhodnutím existenci lidu Sahrawi, zastoupeného Frontou Polisario, jako třetí strany ve vztazích mezi EU a Marokem a bez jeho souhlasu mu ukládají mezinárodní závazky týkající se jeho národního území a jeho přírodních zdrojů.

                  9.

                  Devátá část vychází z porušení mezinárodního humanitárního práva a mezinárodního trestního práva, jelikož:

                              —

                              zaprvé rozhodnutí 2019/217 se týká uzavření mezinárodní dohody vztahující se na Západní Saharu, ačkoliv marocké okupační síly nemají vůči tomuto území ius tractatus a mají zakázáno využívat jeho přírodní zdroje;

                              —

                              zadruhé rozhodnutí 2019/217 a dohoda uzavřená tímto rozhodnutím použitím výrazu „dotčené obyvatelstvo“, což má za následek zahrnutí marockých kolonistů usazených na okupovaném sahrawinském území, schvalují přesídlování obyvatelstva uskutečňované Marockým královstvím a představující vážné porušení čl. 49 šestého pododstavce 4. Ženevské úmluvy a čl. 8 odst. 2 písm. b) bodu viii) statutu Mezinárodního trestního soudu;

                              —

                              zatřetí rozhodnutí 2019/217 tím, že poskytuje celní preference na „marocké“ produkty pocházející ze Západní Sahary, podněcuje marocké kolonisty k tomu, aby se trvale usadili na okupovaném území a využívali tak výhod poskytovaných pozměňovací dohodou, což představuje závažné porušení výše uvedených ustanovení.

                  10.

                  Desátá část vychází z porušení povinností Unie vyplývajících z právní úpravy mezinárodní odpovědnosti, jelikož uzavřením mezinárodní dohody s Marockým královstvím, která se vztahuje na Západní Saharu, rozhodnutí 2019/217 schvaluje závažná porušení mezinárodního práva, kterých se dopouští marocké okupační síly proti lidu Sahrawi, a poskytuje pomoc a podporu při zachování situace vyvolané těmito porušeními.


title: Věc T-397/20: Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Allergan Holdings France v. EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/50

      Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Allergan Holdings France v. EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)
      (Věc T-397/20)
      (2020/C 279/63)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francie) (zástupci: J. Day, Solicitor, a T. de Haan, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dermavita Company SARL (Bejrút, Libanon)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie JUVEDERM – Ochranná známka Evropské unie č. 2 196 822

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. dubna 2020, ve věci R 877/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil body 3 a 4 výroku předmětného rozhodnutí v rozsahu, v němž jím bylo zamítnuto odvolání žalobkyně proti rozhodnutí o zrušení přihlášky její ochranné známky Evropské unie č. 2 196 822 JUVEDERM pro „kožní implantáty“ a rozhodnuto, že žalobkyně ponese vlastní náklady řízení;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a společnost Dermavita Company Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní, včetně nákladů, které žalobkyně vynaložila v řízení před čtvrtým odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 64 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-403/20: Žaloba podaná dne 19. června 2020 – Wuxi Suntech Power v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/50

      Žaloba podaná dne 19. června 2020 – Wuxi Suntech Power v. Komise
      (Věc T-403/20)
      (2020/C 279/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Wuxi Suntech Power Co. Ltd (Wu-si, Čína) (zástupci: Y. Melin a B. Vigneron, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/444 ze dne 25. března 2020, kterým se ruší platnost faktur vystavených společností Wuxi Suntech Power Co. Ltd porušující závazek zrušený prováděcím nařízením (EU) 2017/1570;

                  —

                  uložil Komisi a všem vedlejším účastníkům řízení, kterým by mohl být povolen vstup do řízení v jeho průběhu na podporu návrhových žádání Komise, náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností daného případu a porušení článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, jakož i článku 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, a zejména jejich odstavců 9, kterého se Komise dopustila tím, že konstatovala, že žalobkyně porušila podmínky závazku dohodnutého mezi Komisí a CCCME mimo jiné jménem žalobkyně. Žalobkyně postupovala v souladu s tímto závazkem, když ohlašovala faktury související s dalšími prodeji uskutečněnými společnostmi Suntech Europe France, Suntech Power Italy Co., Srl a Suntech Power Deutschland GmbH prvnímu nezávislému odběrateli v Unii, až když přestala být ve spojení s těmito společnostmi. Žalobkyně postupovala v souladu s tímto závazkem i tím, že včas informovala Komisi o změně svého podílu na kapitálu v důsledku restrukturalizace, po níž už nebyla ve spojení s výše uvedenými společnostmi.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že i kdyby žalobkyně závazek porušila, což se nestalo, Komise postupovala protiprávně, když předmětné faktury považovala za neplatné a uplatnila na ně clo, jelikož pravomoci, z nichž při tomto postupu vycházela, přestaly platit nebo byly zrušeny. Podle žalobkyně k tomu došlo proto, že uplynula platnost prováděcích nařízení (EU) č. 1238/2013 a č. 1239/2013, a to dne 7. prosince 2015. Podobně uplynula platnost prováděcích nařízení (EU) č. 2017/367 a č. 2017/366, a to dne 3. září 2018.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z námitky protiprávnosti čl. 3 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/367 ze dne 1. března 2017, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 a kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení (EU) 2016/1036, čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, a čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/366 ze dne 1. března 2017, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po přezkumu opatření před pozbytím platnosti podle čl. 18 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 a kterým se ukončuje šetření částečného prozatímního přezkumu podle čl. 19 odst. 3 nařízení (EU) 2016/1037, jimiž byla Komisi udělena pravomoc prohlašovat závazkové faktury za neplatné a požadovat od celních orgánů, aby vybíraly clo z minulých dovozů propuštěných do volného oběhu.


title: Věc T-408/20: Žaloba podaná dne 2. července 2020 – KR v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/52

      Žaloba podaná dne 2. července 2020 – KR v. Komise
      (Věc T-408/20)
      (2020/C 279/65)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KR (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 25. října 2019, podle kterého se dítě žalobce již nepovažuje za jím vyživované ve smyslu článku 2 přílohy VII služebního řádu;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nezohlednila pojem „vyživované dítě“ uvedený v článku 2 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropské unie ani revidovaný závěr sboru vedoucích správních útvarů unie č. 223/04 ze dne 30. ledna 2013.


title: Věc T-409/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KS v. Frontex

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/52

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – KS v. Frontex
      (Věc T-409/20)
      (2020/C 279/66)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KS (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí o propuštění ze dne 30. srpna 2019 a v případě potřeby výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 23. března 2020;

                  —

                  zrušil rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pomoc a náhradu škody ze dne 13. února 2020;

                  —

                  uložil žalované zaplacení náhrady škody z mimosmluvní odpovědnosti ve výši 250 000 euro;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby proti rozhodnutí o ukončení jeho smlouvy smluvního zaměstnance předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z neexistence odůvodnění a z porušení práva být vyslechnut.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení statusu „oznamovatele“ podle čl. 21a odst. 3 a čl. 22a odst. 3 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zneužití řízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení práva na spravedlivý proces, a konkrétně práva na obhajobu, presumpce neviny, povinnosti řádné péče, povinnosti nestrannosti, neutrality a objektivity, z neexistence šetření za účelem prokázání objektivní existence a opodstatnění dovolávaných důvodů narušení důvěry, z nerovnosti mezi zaměstnanci.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti pomoci a povinnosti jednat s náležitou péčí a z porušení povinnosti řádné správy a zásady proporcionality.

            Na podporu žaloby proti rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti o pomoc předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z neexistence odůvodnění a z porušení práva být vyslechnut.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení statusu „oznamovatele“ podle čl. 21a odst. 3 a čl. 22a odst. 3 služebního řádu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení.

            Na podporu žaloby proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o náhradu škody předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 26 služebního řádu a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. 2018, L 295, s. 39).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí a povinnosti řádné správy ve spojení se spokojeností v práci a pracovními podmínkami každého zaměstnance.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 21a odst. 3 a čl. 22a odst. 3 služebního řádu a z porušení povinnosti pomoci, povinnosti jednat s náležitou péčí a povinnosti řádné správy.


title: Věc T-417/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Esteves Lopes Granja v. EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/53

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Esteves Lopes Granja v. EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)
      (Věc T-417/20)
      (2020/C 279/67)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: portugalština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Joaquim José Esteves Lopes Granja (Vila Nova de Gaia, Portugalsko) (zástupce: O. Santos Costa, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (Peso da Régua, Portugalsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie PORTWO GIN – Přihláška č. 16 308 462

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. dubna 2020, ve věci R 993/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP, náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení čl. 103 odst. 2 písm. a) bodu ii) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 671).


title: Věc T-418/20: Žaloba podaná dne 7. července 2020 – GitLab v. EUIPO – Gitlab (GitLab)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/54

      Žaloba podaná dne 7. července 2020 – GitLab v. EUIPO – Gitlab (GitLab)
      (Věc T-418/20)
      (2020/C 279/68)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: GitLab BV (Utrecht, Nizozemsko) (zástupkyně: A. Lorente Berges, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gitlab OÜ (Tallinn, Estonsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie GitLab – Ochranná známka Evropské unie č. 13 751 169

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. května 2020, ve věci R 2001/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-419/20: Žaloba podaná dne 7. července 2020 – Deutsche Kreditbank v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/55

      Žaloba podaná dne 7. července 2020 – Deutsche Kreditbank v. SRB
      (Věc T-419/20)
      (2020/C 279/69)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deutsche Kreditbank AG (Berlín, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o devět žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s prvním, druhým, třetím, čtvrtým, sedmým, osmým, devátým, desátým a jedenáctým žalobním důvodem, které byly uplatňovány ve věci T-405/20, DZ Hyp v. SRB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


title: Věc T-424/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Portigon v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/55

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Portigon v. SRB
      (Věc T-424/20)
      (2020/C 279/70)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Portigon AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: D. Bliesener, V. Jungkind a F. Geber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ESF/2020/24) v rozsahu, v němž se rozhodnutí týká žalobkyně;

                  —

                  přerušil řízení podle čl. 69 písm. c) a d) jednacího řádu Tribunálu do vydání pravomocného rozhodnutí ve věcech T-420/17, T-413/18 a T-481/19 a T-339/20 nebo do jejich ukončení jiným způsobem;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba je založena na sedmi žalobních důvodech, které jsou totožné nebo obdobné s prvním, druhým, třetím, pátým, šestým, sedmým a osmým žalobním důvodem, které byly uplatněny ve věci T-339/20, Portigon v. SRB.


title: Věc T-426/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Techniplan v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/56

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Techniplan v. Komise
      (Věc T-426/20)
      (2020/C 279/71)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Techniplan Srl (Řím, Itálie) (zástupci: R. Giuffrida a A. Bonavita, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že Evropská komise porušila článek 263 SFEU tím, že nedodržela podstatné náležitosti stanovené pro přijímání aktu, který se v tomto případě bezprostředně a individuálně dotýká společnosti Techniplan, jelikož nezohlednila dopis, v němž žalobkyně zpochybnila dopis o předběžných informacích, ani formální výzvu dopisem, kterou jí tato společnost zaslala na základě článku 265 SFEU;

                  —

                  uložil Komisi, aby jí zaplatila náhradu újmy za každý den prodlení s prováděním, jakož i náklady řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Projednávaná žaloba je namířena proti rozhodnutí a výzvě k úhradě ze dne 28. května 2020 vydaným proti společnosti Techniplan Srl, v nichž byla vyzvána, aby v souvislosti s projektem FED/2011/261-985 zaplatila částku 107 505,66 eura.
      Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává porušení zásad právní jistoty a transparentnosti, jakož i nedodržení podstatných náležitostí. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že:

                  —

                  závěrečná zpráva o auditu vypracovaná soukromou společností ukázala řadu údajných rozporuplností a protiprávností při provádění stavebních prací, které žalobkyně konkrétně zpochybnila, takže prokázala určité závažné nepřesnosti, které obsahuje uvedená závěrečná zpráva;

                  —

                  předložila prohlášení všech odborníků zúčastněných na projektu, která byla učiněna před konžskými soudy a která osvědčovala jejich skutečnou přítomnost na místě stavebních prací;

                  —

                  odborníci byli přijímání řádným způsobem a společnost Techniplan je používala při provádění stavebních prací uvedených ve smlouvě;

                  —

                  bez důvodu byla vyloučena z dalšího provádění smlouvy;

                  —

                  platby byly zmraženy bez uvedení konkrétního důvodu.


title: Věc T-427/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Max Heinr.Sutor v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/57

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Max Heinr.Sutor v. SRB
      (Věc T-427/20)
      (2020/C 279/72)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Max Heinr.Sutor OHG (Hamburk, Německo) (zástupci: A. Glos, H. Nemeczek a T. Kreft, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24 – 1405146-2020-JB), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: porušení čl. 5 odst. 1 písm. e) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1), jelikož částky svěřené žalobkyni do správy jejími klienty byly zahrnuty do stanovení předem hrazeného příspěvku do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: porušení čl. 70 odst. 2 druhého pododstavce písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (2) ve spojení s čl. 103 odst. 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (3), jelikož rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality, a to tím, že stanovuje příspěvek 200krát vyšší pouze na základě svěřených pasiv zanesených žalobkyní do rozvahy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení zásady rovného zacházení, jelikož rozhodnutí bez objektivního odůvodnění zachází s žalobkyní odlišně než s úvěrovými institucemi, jejichž národní účetní standardy nevyžadují prokázání držby svěřených pasiv nebo je kompenzují podle standardů IFRS, a než s investičními společnostmi, které spravují prostředky svých klientů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: porušení článku 16 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož rozhodnutí zasahuje do svobody podnikání, neboť zahrnutí nerizikových svěřených pasiv do základu pro výpočet vede k 200násobnému zvýšení příspěvku žalobkyně na rok 2020, aniž by takový zásah byl odůvodněný.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: porušení ustanovení článků 49 a 54 SFEU ve vzájemné kombinaci, jelikož rozhodnutí omezuje svobodu žalobkyně vykonávat podnikatelskou činnost v členském státě její hlavní provozovny, přičemž toto omezení je pro ni v porovnání s ostatními úvěrovými institucemi nepřiměřené a diskriminační.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: porušení čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny, jakož i čl. 296 druhého pododstavce SFEU, jelikož žalobkyně nebyla před schválením rozhodnutí na zasedání předsednictva žalovaného vyslechnuta.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: porušení čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny, jakož i čl. 296 druhého pododstavce SFEU, jelikož rozhodnutí nesplňuje požadavky na odůvodnění právních aktů evropských správních orgánů.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod (podpůrný): neplatnost právního základu pro základ pro výpočet podle ustanovení čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení zásady rovného zacházení, vzhledem k tomu, že bez objektivního odůvodnění zachází odlišně s úvěrovými institucemi, které podle svých národních účetních standardů musí vést svěřená pasiva mezi pasivy rozvahy, a s ostatními s úvěrovými institucemi, jejichž národní účetní standardy nevyžadují prokázání držby svěřených pasiv nebo je kompenzují podle standardů IFRS.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod (podpůrný): neplatnost právního základu pro základ pro výpočet podle ustanovení čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení článku 16 Listiny, vzhledem k tomu, že rozhodnutí zasahuje do svobody podnikání a tento zásah není odůvodněný.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod (podpůrný): neplatnost právního základu pro základ pro výpočet podle ustanovení čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení ustanovení článků 49 a 54 SFEU ve vzájemném spojení, neboť porušuje zásadu svobody usazování.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).


title: Věc T-428/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Deutsche Hypothekenbank v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/58

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Deutsche Hypothekenbank v. SRB
      (Věc T-428/20)
      (2020/C 279/73)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deutsche Hypothekenbank AG (Hannover, Německo) (zástupci: D. Flore a J. Seitz, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh a podrobností o výpočtu, v rozsahu, v němž jsou relevantní pro žalobkyni,

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: porušení práva být vyslechnut

                              —

                              Žalovaný opomenul žalobkyni před schválením napadeného rozhodnutí vyslechnout a porušil tak čl. 41 odst. 1 čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: porušení procesních pravidel

                              —

                              Napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s obecnými procesními požadavky plynoucími z článku 41 Listiny, článku 298 SFEU, obecných právních zásad a jednacího řádu žalovaného.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí

                              —

                              Napadené rozhodnutí neobsahuje dostatečné odůvodnění. Odůvodnění zejména nemá spojitost s konkrétním případem a nejsou v něm uvedeny úvahy zásadní v rámci přiměřenosti / posuzovací pravomoci.

                              —

                              Určení výše ročního příspěvku je mimoto nepochopitelné.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: porušení základního práva na účinnou soudní ochranu (čl. 47 odst. 1 Listiny), jelikož napadené rozhodnutí nemůže být přezkoumáno.

                              —

                              Nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí činí pro žalobkyni citelně obtížnější jeho soudní přezkum.

                              —

                              Žalovaný porušuje zejména zásadu kontradiktornosti, podle níž musí mít strany možnost kontradiktorním způsobem zkoumat věcné a právní okolnosti rozhodující pro výsledek řízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: použití ukazatele IPS (Institutional Protection Scheme) z nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1) porušuje právo vyššího řádu.

                              —

                              Komise neměla při přijímání nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, jakožto aktu v přenesené pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU, žádný prostor pro posouzení, který by vedl k omezenějšímu soudnímu přezkumu. Stejně tak je tomu u uplatňování nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 žalovaným.

                              —

                              V rámci použití ukazatele IPS nebylo přihlédnuto k významu účasti žalobkyně v institucionálním systému ochrany skupiny spořitelen.

                              —

                              Podle čl. 6 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 měl žalovaný zohlednit nižší pravděpodobnost zavedení režimu řešení krize v dotčené instituci, a tedy využití mechanismu jednotného fondu pro řešení krizí, a měl respektovat zásadu proporcionality.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: zohlednění celkové derivátové expozice v rámci rizikového ukazatele „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“ je zásahem do práva vyšší právní síly.

                              —

                              Žalovaný měl v souladu se zásadou orientace na rizikový profil při zohlednění celkové derivátové expozice v rámci čl. 6 odst. 5 první věty písm. a) a čl. 7 odst. 4 první věty písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 zohlednit to, že v případě žalobkyně musí být veškeré deriváty zařazeny mezi aktiva neurčená k obchodování, neboť slouží pouze jako krytí.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: použití multiplikátoru pro úpravu příspěvku v závislosti na rizikovém profilu porušuje právo vyšší právní síly.

                              —

                              Žalovaný měl při stanovení multiplikátoru pro úpravu příspěvku v závislosti na rizikovém profilu zohlednit obchodní model žalobkyně, jakožto hypoteční banky bez obchodního portfolia, averzní k riziku a minimální pravděpodobnost zavedení režimu řešení krize v souladu se zásadou orientace na rizikový profil, jakož i základní právo na svobodu podnikání podle článku 16 Listiny.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod (podpůrný): čl. 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 porušuje právo vyšší právní síly.

                              —

                              Stanovením vah pro ukazatel IPS porušuje čl. 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 zásadu rovnosti podle článku 20 Listiny, jakož i zásadu proporcionality, jelikož s institucemi podléhajícími téže záruce, a které tedy mají tutéž pravděpodobnost selhání, může být zacházeno odlišně.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod: porušení práva vyšší právní síly definicí „mezibankovních vkladů“ podle přílohy I kroku 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63

                              —

                              Definice „mezibankovních vkladů“ stanovená v příloze I kroku 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je protiprávní, jelikož podle ní rizikově neutrální cenné papíry, jako jsou například hypotečního zástavní listy na jméno, vstupují do výpočtu rizikového ukazatele „mezibankovní úvěry a vklady“ tak, že ho zvyšují.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod: porušení práva vyšší právní síly klasifikací stanovenou v příloze I kroku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63

                              —

                              Klasifikace stanovená v příloze I kroku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je protiprávní, jelikož omezený počet tříd a stejný počet institucí v každé třídě neumožňuje diferencovaně zohlednit rizikový profil jednotlivé instituce, jako je žalobkyně.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).


title: Věc T-429/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Sedus Stoll v. EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/60

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Sedus Stoll v. EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)
      (Věc T-429/20)
      (2020/C 279/74)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sedus Stoll AG (Dogern, Německo) (zástupci: M. Goldmann a J. Thomsen, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Wolfgang Kappes (Bochum, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie Sedus ergo+ – přihláška č. 144 074 98

         Řízení před EUIPO: námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. března 2020 ve věci R 1303/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  zamítl odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení v řízení B 2 618 984, a

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před Tribunálem a uložil případnému vedlejšímu účastníkovi (Wolfgangu Kappesovi) náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-430/20: Žaloba podaná dne 9. července 2020 – KV v. Komise

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/60

      Žaloba podaná dne 9. července 2020 – KV v. Komise
      (Věc T-430/20)
      (2020/C 279/75)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KV (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil:

                  —

                  rozhodnutí ze dne 23. května 2019, kterým byl vyloučen z výběrového řízení EPSO/AD/371/19 z důvodu nedostatečné odborné praxe;

                  —

                  rozhodnutí ze dne 20. září 2019, kterým byla zamítnuta žádost o přezkum vyloučení z výběrového řízení EPSO/AD/371/19;

                  —

                  rozhodnutí ze dne 31. března 2020, kterým byla zamítnuta stížnost podaná na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu.

            Domáhá se rovněž toho, aby žalované byla uložena náhrada nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož nebyly zohledněny tři roky odborné praxe žalobce v oblasti komunikací.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení oznámení o výběrovém řízení, neboť výběrová komise pro ohodnocení uchazečů stanovila kritéria, která nejsou v souladu s oznámením o výběrovém řízení tím, že konkrétně požadovala zvláštní odbornou praxi v oblasti komunikací.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti v rozsahu, v němž výběrová komise tím, že ohodnotila uchazeče na základě jiných kritérií, než byla kritéria uvedená v oznámení, nezaručila dodržení objektivity a nestrannosti při posouzení odborné praxe uchazečů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod týkající se porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť EPSO odkazem na konkrétní skutečnosti nevysvětlil, proč praxe žalobce nesplňovala kritéria stanovené v oznámení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti účastníků řízení v rozsahu, v němž EPSO tím, že neuvedl náležité odůvodnění, neumožnil žalobci, aby dostatečně odůvodnil své výtky od okamžiku podání žaloby.


title: Věc T-431/20: Žaloba podaná dne 9. července 2020 – UniCredit Bank v. SRB

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/61

      Žaloba podaná dne 9. července 2020 – UniCredit Bank v. SRB
      (Věc T-431/20)
      (2020/C 279/76)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: UniCredit Bank AG (Mnichov, Německo) (zástupci: F. Schäfer, H. Großerichter a F. Kruis, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se týkají částky, kterou měla žalobkyně zaplatit,

                  —

                  uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: porušení podstatných formálních náležitostí a práva na řádnou správu v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí a jeho přílohy I a II neobsahují dostatečné odůvodnění podle čl. 296 druhého pododstavce SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: porušení podstatných formálních náležitostí a práva na řádnou správu podle čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny v rozsahu, v němž žalobkyně nebyla před přijetím napadeného rozhodnutí, obsahujícího individuální opatření, které je pro ni nepříznivé, vyslechnuta.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení práva na účinný procesní prostředek podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož je prakticky nemožné, aby byla věcná správnost rozhodnutí podrobena účinnému soudnímu přezkumu.


title: Věc T-433/20: Žaloba podaná dne 6. července 2020 – KY v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/62

      Žaloba podaná dne 6. července 2020 – KY v. Soudní dvůr Evropské unie
      (Věc T-433/20)
      (2020/C 279/77)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KY (zástupce: J.- N. Louis, advokát)

         Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil implicitní rozhodnutí ze dne 17. září 2019, potvrzené výslovným rozhodnutím ze dne 10. října 2019, o zamítnutí návrhu na vrácení nezapočtené části nároků na důchod nabytých žalobcem před jeho nástupem do služby, která byla převedena do důchodového systému Evropské unie;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že v souladu s povinností jednat s náležitou péčí je unijní orgán povinen informovat úředníka nejenom o pravidle životního minima a jeho dopadu na výpočet důchodu, ale i o možnosti odložit převod jeho nároků na důchod až do vzniku jeho skutečných nároků na důchod.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z bezdůvodného obohacení. Žalobce má za to, že odmítnutí vrátit část vnitrostátních nároků na důchod převedených do unijního systému, která není zohledněna při vyplácení nároků na důchod, může vést k neoprávněnému přivlastnění, a tedy k bezdůvodnému obohacení ze strany Unie, jakož i k nespravedlivému ochuzení dotyčného úředníka.


title: Věc T-436/20: Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Sedus Stoll v. EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/63

      Žaloba podaná dne 10. července 2020 – Sedus Stoll v. EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)
      (Věc T-436/20)
      (2020/C 279/78)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sedus Stoll AG (Dogern, Německo) (zástupci: M. Goldmann a J. Thomsen, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Wolfgang Kappes (Bochum, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie Sedus ergo+ – přihláška č. 15 958 374

         Řízení před EUIPO: námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. března 2020 ve věci R 2194/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  zamítl odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení v řízení B 2 863 929, a

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před Tribunálem a uložil případnému vedlejšímu účastníkovi (Wolfgangu Kappesovi) náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-437/20: Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Ultrasun v. EUIPO (ULTRASUN)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/63

      Žaloba podaná dne 13. července 2020 – Ultrasun v. EUIPO (ULTRASUN)
      (Věc T-437/20)
      (2020/C 279/79)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ultrasun AG (Curych, Švýcarsko) (zástupci: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: přihláška slovní ochranná známka Evropské unie ULTRASUN – přihláška č. 17 898 794

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. dubna 2020 ve věci R 1453/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní v řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-450/20: Žaloba podaná dne 15. července 2020 – Tempora v. Parlament

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/64

      Žaloba podaná dne 15. července 2020 – Tempora v. Parlament
      (Věc T-450/20)
      (2020/C 279/80)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tempora (Forest, Belgie) (zástupci: A. Delvaux a R. Simar, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu na zrušení za přípustnou;

                  —

                  zrušil rozhodnutí z neznámého data, kterým Evropský parlament rozhodl o zadání veřejné zakázky společnosti SPRL IMAGINA EU;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby znějící na zrušení rozhodnutí zadat veřejnou zakázku v rámci výběrového řízení COMM/AWD/2019/421 jinému uchazeči uvádí žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z porušení bodu 15.2 specifikace pro nabídky, povinnosti postupovat s náležitou péčí a důkladností, zásad rovnosti, hospodářské soutěže a transparentnosti, jakož i čl. 170 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1) (dále jen „nařízení 2018/1046“). Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že Parlament měl zadat zakázku jí, protože SPRL IMAGINA EU neměla dostatečnou hospodářskou a finanční způsobilost, takže nemohla být vybrána.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení bodu 23 přílohy I nařízení 2018/1046 a bodu 16 specifikace pro nabídky, jakož i zásad rovnosti, hospodářské soutěže a transparentnosti a povinnosti postupovat s náležitou péčí a důkladností. Žalobkyně tvrdí, že ceny, které SPRL IMAGINA EU nabídla ve své nabídce, jsou mimořádně nízké, a tudíž nepřijatelné.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. května 2020 ve věci E-4/19 Campbell v. norská vláda, zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) (Volný pohyb pracovníků – směrnice 2004/38/ES – právo pobytu – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí) 2020/C 283/03

text:
               27.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 13. května 2020
      ve věci E-4/19
      Campbell
      v.
      norská vláda, zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Volný pohyb pracovníků – směrnice 2004/38/ES – právo pobytu – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí)

      (2020/C 283/03)
      Ve věci E-4/19, Campbell v. Norská vláda, zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) – ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora Nejvyšším soudem Norska (Norges Høyesterett) ve věci výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, a zejména čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice, Soudní dvůr, ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen a Bernd Hammermann (soudce zpravodaj), soudci, vynesl dne 13. května 2020 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Pokud občan státu EHP využívá svého práva pracovníka podle článku 28 Dohody o EHP a zřídí si v jiném státě EHP skutečný pobyt, který rozvíjí nebo upevňuje rodinný život, vyžaduje účinnost tohoto práva, aby rodinný život příslušníka státu EHP mohl pokračovat po návratu do státu EHP původu.
                  Pokud jde o státního příslušníka EHP, který nevykonával hospodářskou činnost, použijí se čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 2 směrnice 2004/38/ES na situaci, kdy se státní příslušník státu EHP, který nevykonával hospodářskou činnost, vrátí do státu EHP původu spolu s rodinným příslušníkem, jako je manžel nebo manželka, který je státním příslušníkem třetí země.

                  2.

                  Jakákoli doba pobytu na základě a v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2004/38/ES státním příslušníkem státu EHP v jiném státě EHP, než ve státě EHP původu, v jehož průběhu daný státní příslušník EHP rozvinul nebo upevnil rodinný život se státním příslušníkem třetí země, vytváří odvozené právo pobytu pro státního příslušníka třetí země po návratu státního příslušníka EHP do státu EHP původu. Pojem pobytu musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje přiměřenou dobu nepřítomnosti, která může, ale nemusí být pracovní, a která není v rozporu se skutečným bydlištěm a není s ním v nesouladu. Tím není dotčen článek 35 směrnice 2004/38/ES. Skutečnost, že se státní příslušník státu EHP vědomě uvede do situace zakládající právo pobytu v jiném státě EHP, však sama o sobě nepředstavuje dostatečný základ pro domněnku, že došlo ke zneužití práv.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. května 2020 ve věci E-6/19 Trestní řízení proti H a I (Nařízení (ES) č. 561/2006 – čl. 13 odst. 1 písm. m) – specializované vozy přepravující peníze nebo cennosti – jízdy bez nákladu – doprovodná vozidla) 2020/C 283/04

text:
               27.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 4. května 2020
      ve věci E-6/19
      Trestní řízení proti H a I

            (Nařízení (ES) č. 561/2006 – čl. 13 odst. 1 písm. m) – specializované vozy přepravující peníze nebo cennosti – jízdy bez nákladu – doprovodná vozidla)

      (2020/C 283/04)
      Ve věci E-6/19, trestní řízení proti H a I — ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora odvolacím soudem (Fürstliches Obergericht) ve věci výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85, Soudní dvůr, ve složení Páll Hreinsson, předseda Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, vynesl dne 4. května 2020 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                              a)

                              výjimka pro přepravu specializovanými vozidly, která přepravují peníze nebo cennosti podle čl. 13 odst. 1 písm. m) nařízení (ES) č. 561/2006, se musí použít rovněž na jízdy vozidel bez nákladu, jimiž se rozumí jízdy uskutečněné před nakládkou a po vykládce těchto vozidel;

                              b)

                              na doprovodné vozidlo se vztahuje výjimka podle čl. 13 odst. 1 písm. m) nařízení (ES) č. 561/2006, jestliže doprovodné vozidlo tvoří nedílnou a nezbytnou součást přepravy peněz nebo cenností specializovaným vozidlem.

                  2.

                  Sankce podle článku 19 nařízení (ES) č. 561/2006 nesmí být uloženy, ani nejsou nezbytné či přiměřené, pokud byly dané jízdy uskutečněny specializovanými vozidly, která přepravují peníze nebo cennosti na území jiných států EHP, pokud tyto státy EHP udělily výjimku podle čl. 13 odst. 1 písm. m) nařízení (ES) č. 561/2006, a jsou splněny všechny individuální podmínky pro tyto výjimky, neboť nedošlo k žádnému porušení pravidel.

                  3.

                  Ustanovení čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 561/2006 nevyžaduje, aby řidič specializovaného vozidla, které přepravuje peníze nebo cennosti, zaznamenával čas strávený podle čl. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 561/2006 a dobu strávenou řízením jako „jinou práci“, pokud stát EHP udělil výjimku podle čl. 13 odst. 1 písm. m) nařízení (ES) č. 561/2006.


title: Věc C-311/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court – Irsko) – Data Protection Commissioner v. Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems („Řízení o předběžné otázce – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů – Listina základních práv Evropské unie – Články 7, 8 a 47 – Nařízení (EU) 2016/679 – Článek 2 odst. 2 – Působnost – Předávání osobních údajů do třetích zemí pro obchodní účely – Článek 45 – Rozhodnutí Komise o odpovídající ochraně – Článek 46 – Předávání založené na vhodných zárukách – Článek 58 – Pravomoci dozorových úřadů – Zpracování předávaných údajů orgány veřejné moci třetí země pro účely národní bezpečnosti – Posouzení odpovídající úrovně ochrany ve třetí zemi – Rozhodnutí 2010/87/EU – Standardní doložky o ochraně pro předávání osobních údajů do třetích zemí – Vhodné záruky poskytnuté správcem – Platnost – Prováděcí rozhodnutí (EU) 2016/1250 – Odpovídající úroveň ochrany poskytovaná štítem Evropská unie-USA na ochranu soukromí – Platnost – Stížnost fyzické osoby, jejíž osobní údaje byly předány z Evropské unie do Spojených států“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court – Irsko) – Data Protection Commissioner v. Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
      (Věc C-311/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Listina základních práv Evropské unie - Články 7, 8 a 47 - Nařízení (EU) 2016/679 - Článek 2 odst. 2 - Působnost - Předávání osobních údajů do třetích zemí pro obchodní účely - Článek 45 - Rozhodnutí Komise o odpovídající ochraně - Článek 46 - Předávání založené na vhodných zárukách - Článek 58 - Pravomoci dozorových úřadů - Zpracování předávaných údajů orgány veřejné moci třetí země pro účely národní bezpečnosti - Posouzení odpovídající úrovně ochrany ve třetí zemi - Rozhodnutí 2010/87/EU - Standardní doložky o ochraně pro předávání osobních údajů do třetích zemí - Vhodné záruky poskytnuté správcem - Platnost - Prováděcí rozhodnutí (EU) 2016/1250 - Odpovídající úroveň ochrany poskytovaná štítem Evropská unie-USA na ochranu soukromí - Platnost - Stížnost fyzické osoby, jejíž osobní údaje byly předány z Evropské unie do Spojených států“)
      (2020/C 297/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Data Protection Commissioner

         Žalovaní: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         za účasti: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) musí být vykládán v tom smyslu, že předávání osobních údajů prováděné pro obchodní účely hospodářským subjektem usazeným v členském státě jinému hospodářskému subjektu usazenému ve třetí zemi spadá do působnosti tohoto nařízení i tehdy, když tyto údaje mohou být při tomto předávání nebo po něm zpracovány orgány dotyčné třetí země pro účely veřejné bezpečnosti, obrany a bezpečnosti státu.

                  2)

                  Článek 46 odst. 1 a čl. 46 odst. 2 písm. c) nařízení 2016/679 musí být vykládány v tom smyslu, že vhodné záruky, vymahatelná práva a účinná právní ochrana vyžadované uvedenými ustanoveními musí zajistit, aby se na práva osob, jejichž osobní údaje jsou předávány do třetí země na základě standardních doložek o ochraně osobních údajů, vztahovala úroveň ochrany, která je v zásadě rovnocenná úrovni ochrany zaručené v Evropské unii tímto nařízením ve spojení s Listinou základních práv Evropské unie. Pro tyto účely je při posuzování úrovně ochrany zajištěné v kontextu takového předávání zejména třeba vzít v úvahu jednak smluvní ujednání mezi správcem nebo zpracovatelem usazenými v Evropské unii a příjemcem předávaných údajů usazeným v dotyčné třetí zemi, a jednak – v souvislosti s případným přístupem orgánů veřejné moci této třetí země k takto předávaným osobním údajům – relevantní prvky právního řádu této země, zejména prvky uvedené v čl. 45 odst. 2 uvedeného nařízení.

                  3)

                  Článek 58 odst. 2 písm. f) a j) nařízení 2016/679 musí být vykládán v tom smyslu, že neexistuje-li rozhodnutí o odpovídající ochraně platně přijaté Evropskou komisí, je příslušný dozorový úřad povinen dočasně nebo trvale zakázat předávání osobních údajů do třetí země na základě standardních doložek o ochraně osobních údajů přijatých Komisí, když tento dozorový úřad dospěje na základě všech okolností daného předávání k názoru, že tyto doložky nejsou nebo nemohou být v této třetí zemi dodrženy a že ochrana předaných údajů vyžadovaná unijním právem, zejména články 45 a 46 uvedeného nařízení a Listinou, nemůže být v případě, že předávání nepozastavil nebo neukončil sám správce nebo zpracovatel usazení v Unii, zajištěna jinými prostředky.

                  4)

                  Přezkum rozhodnutí Komise 2010/87/EU ze dne 5. února 2010 o standardních smluvních doložkách pro předávání osobních údajů zpracovatelům usazeným ve třetích zemích podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES, ve znění prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/2297 ze dne 16. prosince 2016, vzhledem k článkům 7, 8 a 47 Listiny základních práv Evropské unie neodhalil žádnou skutečnost, která by mohla mít dopad na platnost tohoto rozhodnutí.

                  5)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1250 ze dne 12. července 2016 podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající úrovni ochrany poskytované štítem EU-USA na ochranu soukromí je neplatné.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc C-606/18 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s podzemními a podmořskými silovými kabely – Rozdělení trhu v rámci projektů – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 20 – Kontrolní pravomoci Evropské komise v oblasti kartelových dohod – Pravomoc kopírovat údaje bez předchozího přezkumu a následně je zkoumat v prostorách Komise – Pokuty – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/6

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA v. Evropská komise
      (Věc C-606/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s podzemními a podmořskými silovými kabely - Rozdělení trhu v rámci projektů - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 20 - Kontrolní pravomoci Evropské komise v oblasti kartelových dohod - Pravomoc kopírovat údaje bez předchozího přezkumu a následně je zkoumat v prostorách Komise - Pokuty - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)
      (2020/C 297/08)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Nexans France SAS, Nexans SA (zástupci: G. Forwood, avocate, a M. Powell a A. Rogers, Solicitor)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin a F. Castilla Contreras, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnostem Nexans France SAS a Nexans SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. JO C 427, 26.11.2018


title: Věc C-610/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – AFMB Ltd a další v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank („Řízení o předběžné otázce – Migrující pracovníci – Sociální zabezpečení – Použitelné právní předpisy – Nařízení (EHS) č. 1408/71 – Článek 14 odst. 2 písm. a) – Pojem ‚osoba patřící mezi zaměstnance, již cestují, která je zaměstnancem podniku‘ – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 13 odst. 1 písm. b) – Pojem ‚zaměstnavatel‘ – Řidiči v silniční dopravě obvykle zaměstnaní ve dvou nebo více členských státech nebo státech Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) – Řidiči v silniční dopravě, kteří uzavřeli pracovní smlouvu s jedním podnikem, ale ve skutečnosti byli podřízeni jinému podniku se sídlem v členském státě bydliště těchto řidičů – Určení podniku, který má postavení ‚zaměstnavatele‘“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – AFMB Ltd a další v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Věc C-610/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Migrující pracovníci - Sociální zabezpečení - Použitelné právní předpisy - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 14 odst. 2 písm. a) - Pojem ‚osoba patřící mezi zaměstnance, již cestují, která je zaměstnancem podniku‘ - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 13 odst. 1 písm. b) - Pojem ‚zaměstnavatel‘ - Řidiči v silniční dopravě obvykle zaměstnaní ve dvou nebo více členských státech nebo státech Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) - Řidiči v silniční dopravě, kteří uzavřeli pracovní smlouvu s jedním podnikem, ale ve skutečnosti byli podřízeni jinému podniku se sídlem v členském státě bydliště těchto řidičů - Určení podniku, který má postavení ‚zaměstnavatele‘“)
      (2020/C 297/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: AFMB Ltd a další

         Žalovaný: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Výrok

      Článek 14 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 631/2004 ze dne 31. března 2004, jakož i čl. 13 odst. 1 písm. b) bod i) nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 465/2012 ze dne 22. května 2012, musí být vykládány v tom smyslu, že zaměstnavatelem řidiče v mezinárodní silniční dopravě ve smyslu těchto ustanovení je podnik, který tomuto řidiči ve skutečnosti udílí pokyny, který fakticky nese odpovídající mzdové břemeno a je skutečně oprávněn jej propustit, a nikoli podnik, se kterým uvedený řidič v silniční dopravě uzavřel pracovní smlouvu a který je v této smlouvě formálně označen za zaměstnavatele téhož řidiče.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018