title: Věc T-681/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2020 – Korporaciya „Masternet“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Obrazová ochranná známka Evropské unie STAYER – Řádné užívání ochranné známky – Článek 18 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001 – Důkaz o řádném užívání – Kvalifikace výrobků, pro které bylo skutečné užívání prokázáno“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/26

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2020 – Korporaciya „Masternet“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Věc T-681/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Evropské unie STAYER - Řádné užívání ochranné známky - Článek 18 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001 - Důkaz o řádném užívání - Kvalifikace výrobků, pro které bylo skutečné užívání prokázáno“)
      (2020/C 230/33)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZAO Korporaciya „Masternet“ (Moskva, Ruská federace) (zástupce: N. Bürglen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: A. Söder, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. září 2018 (věc R 1940/2017-5) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Korporaciya „Masternet“ a Stayer Ibérica.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-127/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego w Gliwicach – Polsko) – D. Spółka Akcyjna v. W. Zrt

text:
               5.10.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/13

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego w Gliwicach – Polsko) – D. Spółka Akcyjna v. W. Zrt
      (Věc C-127/20) (1)

      (2020/C 329/27)
      Jednací jazyk: polština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 209, 22.6.2020.


title: Věc C-199/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. května 2020 Gamma-A SIA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-352/19, Gamma-A v. EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss

text:
               26.10.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/2

      Kasační opravný prostředek podaný dne 11. května 2020 Gamma-A SIA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-352/19, Gamma-A v. EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss
      (Věc C-199/20 P)
      (2020/C 359/02)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gamma-A SIA (zástupce: M. Liguts, advokát)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 3. září 2020 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-391/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 29. července 2020 – Boriss Cilevičs a další v. Latvijas Republikas Saeima

text:
               26.10.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 29. července 2020 – Boriss Cilevičs a další v. Latvijas Republikas Saeima
      (Věc C-391/20)
      (2020/C 359/10)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Boriss Cilevičs, Valērijs Agešins, Vjačeslavs Dombrovskis, Vladimirs Nikonovs, Artūrs Rubiks, Ivans Ribakovs, Nikolajs Kabanovs, Igors Pimenovs, Vitālijs Orlovs, Edgars Kucins, Ivans Klementjevs, Inga Goldberga, Evija Papule, Jānis Krišāns, Jānis Urbanovičs, Ļubova Švecova, Sergejs Dolgopolovs, Andrejs Klementjevs, Regīna Ločmele-Luņova, Ivars Zariņš

         Odpůrce: Latvijas Republikas Saeima

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje taková právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, omezení svobody usazování zaručené v článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie nebo podpůrně volného pohybu služeb zaručeného v článku 56 [téže Smlouvy], jakož i svobody podnikání uznané v článku 16 Listiny základních práv Evropské unie?

                  2)

                  Jaké úvahy je třeba zohlednit při posuzování odůvodněnosti, vhodnosti a přiměřenosti takové právní úpravy vzhledem k jejímu legitimnímu cíli chránit státní jazyk coby projev národní identity?


title: Věc T-537/20: Žaloba podaná dne 18. srpna 2020 – Litevská republika v. Komise

text:
               26.10.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/11

      Žaloba podaná dne 18. srpna 2020 – Litevská republika v. Komise
      (Věc T-537/20)
      (2020/C 359/15)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: R. Dzikovič a K. Dieninis, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí (1) v rozsahu, v němž je jí určeno a vztahuje se na opatření „předčasný odchod do důchodu“ (opatření 113);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně tvrdí, že Komise při přijetí napadeného rozhodnutí, kterým Litvě kvůli nedostatečným klíčovým kontrolám uložila finanční opravu ve výši 186 447,97 eur, porušila čl. 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 (2), čl. 34 odst. 6 a čl. 35 odst. 1 nařízení (EU) č. 908/2014 (3), jakož i zásadu proporcionality a povinnost spolupráce.
      Při stanovení rozsahu nesplnění povinnosti, povahy porušení a finanční újmy způsobené Evropské unii použila Komise na Litvu paušální finanční opravu, ačkoli litevské orgány provedly dodatečné kontroly, které byly založeny na kritériích, které byly upraveny s ohledem na rozsudek Tribunálu Evropské unie ve věci T-508/15, Litevská republika v. Komise. Výsledky vedly k přesnému určení skutečné škody, která vznikla fondům EU, a rozsah nesplnění povinnosti byl tak nepatrný, že Komise mohla bez dalšího zastavit šetření.

         (1)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2020/859 ze dne 16. června 2020, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 195, 19.6.2020, s. 59).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 549).

         (3)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 908/2014 ze dne 6. července 2014 , kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost (Úř. věst. L 255, 28.8.2014, s. 59).


title: Věc T-555/20: Žaloba podaná dne 3. září 2020 – QB v. ECB

text:
               26.10.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/14

      Žaloba podaná dne 3. září 2020 – QB v. ECB
      (Věc T-555/20)
      (2020/C 359/19)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: QB (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že žaloba je přístupná a opodstatněná;

            a v důsledku toho:

                  —

                  zrušil hodnotící zprávu za rok 2015, vydanou dne 8. října 2019;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 7. února 2020, kterým byla zamítnuta správní žaloba, a ze dne 24. června 2020, kterým byl zamítnuta stížnost žalobce;

                  —

                  uložil žalované náhradu nemateriální újmy ex aequo et bono ve výši 15 000 eur;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 266 SFEU a příručky pro hodnocení, zejména v rozsahu, v němž nebylo provedeno nové hodnocení žalobce, ale byla pouze zkopírována hodnocení obsažená v původní hodnotící zprávě.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení příručky pro hodnocení a řízení, jakož i z porušení povinnosti věnovat náležitou pozornost a péči žalobci, zejména v rozsahu, v němž hodnotící zpráva žalované neidentifikovala prostředky pro zlepšení a nestanovila cíle ve smyslu požadovaném v příručce pro hodnocení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým je stižena sporná hodnotící zpráva, ke kterému došlo při posuzování skutečností uvedených ve zmíněné zprávě.


title: Věc T-354/19: Usnesení Tribunálu ze dne 23. července 2020 – Palacio Domecq v. EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Zrušení napadeného rozhodnutí – Zánik předmětu sporu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               3.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/13

      Usnesení Tribunálu ze dne 23. července 2020 – Palacio Domecq v. EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778)
      (Věc T-354/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zrušení napadeného rozhodnutí - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2020/C 371/13)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Palacio Domecq, SL (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: A. Otero Iglesias, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Domecq Bodega Las Copas, SL (Jerez de la Frontera, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. března 2019 (věc R 867/2018-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Domecq Bodega Las Copas a Palacio Domecq.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není důvodné rozhodnout.

                  2)

                  Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 255, 29.7.2019.


title: Věc C-742/18 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. září 2020 – Česká republika v. Evropská komise, Švédské království („Kasační opravný prostředek – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje vynaložené Českou republikou – Nařízení (ES) č. 555/2008 – Články 19 a 77 – Trhy s vínem – Nařízení (ES) č. 1122/2009 – Článek 33 – Podpora rozvoje venkova – Podpory na plochu – Přímé podpory oddělené od produkce – Kontroly v oblasti podmíněnosti – Tradiční kontroly na místě a kontroly na místě prostřednictvím dálkového průzkumu Země – Důkazní břemeno – Oprava na základě přesného vyčíslení a paušální oprava – Pochybnosti o účinnosti kontrol – Analýza rizik – Nedostatky“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/4

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. září 2020 – Česká republika v. Evropská komise, Švédské království
      (Věc C-742/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) - Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií - Výdaje vynaložené Českou republikou - Nařízení (ES) č. 555/2008 - Články 19 a 77 - Trhy s vínem - Nařízení (ES) č. 1122/2009 - Článek 33 - Podpora rozvoje venkova - Podpory na plochu - Přímé podpory oddělené od produkce - Kontroly v oblasti podmíněnosti - Tradiční kontroly na místě a kontroly na místě prostřednictvím dálkového průzkumu Země - Důkazní břemeno - Oprava na základě přesného vyčíslení a paušální oprava - Pochybnosti o účinnosti kontrol - Analýza rizik - Nedostatky“)
      (2020/C 378/04)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Česká republika (zástupci: M. Smolek, O. Serdula, J. Pavliš a J. Vláčil, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupkyně: Z. Malůšková, K. Walkerová a J. Aquilina, zmocněnkyně), Švédské království

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 13. září 2018, Česká republika v. Komise (T-627/16, nezveřejněný, EU:T:2018:538), se zrušuje v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobní důvod týkající se opravy na základě přesného vyčíslení ve výši 462 517,83 eura za rozpočtové roky 2013 až 2015 v části, v níž míří na důvod opravy související s nedostatky v analýze rizik, a žalobní důvod týkající se paušální opravy ve výši 636 516,20 eura za rozpočtové roky 2011 až 2014 v části, v níž míří na důvod opravy související s nedostatečnými kontrolami na místě v případě investic financovaných v odvětví vína.

                  2)

                  Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.

                  3)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  4)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 44, 4.2.2019.


title: Věc C-356/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego dla m.st. Warszawy w Warszawie – Polsko) – Delfly sp. z o.o. v. Smartwings Poland sp. z o. o., dříve Travel Service Polska sp. z o.o. („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Článek 7 – Právo na náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení letu – Způsoby náhrady škody – Nárok vyjádřený v národní měně – Vnitrostátní ustanovení nedovolující věřiteli zvolit si měnu“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/12

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego dla m.st. Warszawy w Warszawie – Polsko) – Delfly sp. z o.o. v. Smartwings Poland sp. z o. o., dříve Travel Service Polska sp. z o.o.
      (Věc C-356/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 7 - Právo na náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení letu - Způsoby náhrady škody - Nárok vyjádřený v národní měně - Vnitrostátní ustanovení nedovolující věřiteli zvolit si měnu“)
      (2020/C 378/14)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Delfly sp. z o.o.

         Žalovaná: Smartwings Poland sp. z o. o., dříve Travel Service Polska sp. z o.o.

         Výrok

      Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, a zejména jeho čl. 7 odst. 1, musí být vykládáno v tom smyslu, že se cestující, jehož let byl zrušen nebo významně zpožděn, nebo jeho právní nástupce může domáhat vyplacení náhrady škody podle tohoto ustanovení v národní měně platné v místě jeho bydliště, takže uvedené ustanovení brání takové právní úpravě nebo judikatorní praxi členského státu, podle které se žaloba podaná takovým cestujícím nebo jeho právním nástupcem za uvedeným účelem zamítne již z důvodu, že v ní byl nárok vyjádřen v této národní měně.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-358/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Oradea (Rumunsko) dne 30. července 2020 – Promexor Trade Srl v. Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Oradea (Rumunsko) dne 30. července 2020 – Promexor Trade Srl v. Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor
      (Věc C-358/20)
      (2020/C 378/21)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Judecătoria Oradea

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Promexor Trade Srl

         Žalovaná: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání ustanovení směrnice 2006/112/ES (1) a zásada daňové neutrality vnitrostátním právním předpisům, kterými členský stát ukládá státnímu příslušníkovi povinnost vybírat a odvádět státu DPH po neomezenou dobu, aniž by mu byl však současně přiznán nárok na odpočet DPH, neboť mu bylo z úřední povinnosti zrušeno identifikační číslo pro účely DPH z důvodu, že v daňových přiznáních k DPH podaných za šest po sobě jdoucích měsíců/dvou po sobě jdoucích kalendářních čtvrtletí nebyla uvedena plnění podléhající DPH?

                  2)

                  Jsou za okolností sporu v původním řízení zásada právní jistoty, zásada ochrany legitimního očekávání, zásada proporcionality a zásada loajální spolupráce, jak vyplývají ze směrnice 2006/112/ES, slučitelné s vnitrostátními právními předpisy nebo praxí daňové správy, podle nichž platí, že i když členský stát obvykle umožňuje, aby byla na žádost provedena nová registrace právnické osoby pro účely DPH poté, co bylo z úřední povinnosti zrušeno její identifikační číslo pro účely DPH, za určitých konkrétních okolností nemůže osoba povinná k dani požádat o novou registraci pro účely DPH z čistě formálních důvodů, třebaže má povinnost vybírat a odvádět státu DPH po neomezenou dobu, aniž by mu byl však současně přiznán nárok na odpočet DPH?

                  3)

                  Musí být s ohledem na okolnosti sporu v původním řízení zásada právní jistoty, zásada ochrany legitimního očekávání, zásada proporcionality a zásada loajální spolupráce, jak vyplývají ze směrnice 2006/112/ES, vykládány v tom smyslu, že zakazují uložit osobě povinné k dani povinnost vybírat a platit DPH po neomezenou dobu a bez přiznání nároku na odpočet DPH, aniž by daňová správa v daném případě ověřila hmotněprávní podmínky pro nárok na odpočet DPH a aniž by došlo k jakémukoli podvodu na straně osoby povinné k dani?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc T-626/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Slovinsko v. Komise („Zemědělství – Nařízení (EU) č. 1308/2013 – Označení původu v odvětví vín – Označování vín – Uvádění názvu moštové odrůdy, který obsahuje chráněné označení původu či z něj sestává – Zákaz – Výjimka – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2017/1353 – Zařazení názvu moštové odrůdy ‚teran‘ do seznamu, který je součásti přílohy XV, části A nařízení č. 607/2009 – Zpětný účinek ke dni přistoupení Chorvatské republiky k Unii – Slovinské chráněné označení původu ‚Teran‘ – Právní jistota – Legitimní očekávání – Proporcionalita – Právo na vlastnictví – Akt o podmínkách přistoupení Chorvatska k Unii – Interinstitucionální dohoda o zdokonalení tvorby právních předpisů – Institucionální rovnováha“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/25

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Slovinsko v. Komise
      (Věc T-626/17) (1)

      („Zemědělství - Nařízení (EU) č. 1308/2013 - Označení původu v odvětví vín - Označování vín - Uvádění názvu moštové odrůdy, který obsahuje chráněné označení původu či z něj sestává - Zákaz - Výjimka - Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2017/1353 - Zařazení názvu moštové odrůdy ‚teran‘ do seznamu, který je součásti přílohy XV, části A nařízení č. 607/2009 - Zpětný účinek ke dni přistoupení Chorvatské republiky k Unii - Slovinské chráněné označení původu ‚Teran‘ - Právní jistota - Legitimní očekávání - Proporcionalita - Právo na vlastnictví - Akt o podmínkách přistoupení Chorvatska k Unii - Interinstitucionální dohoda o zdokonalení tvorby právních předpisů - Institucionální rovnováha“)
      (2020/C 378/29)
      Jednací jazyk: slovinština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Republika Slovinsko (zástupci: V. Klemenc a T. Mihelič Žitko, zmocněnkyně, ve spolupráci s R. Knaakem, advokátem)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: B. Eggers, I. Galindo Martín a B. Rous Demiri, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Chorvatská republika (zástupci: G. Vidović Mesarek, zmocněnkyně, ve spolupráci s I. Ćukem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/1353 ze dne 19. května 2017, kterým se mění nařízení (ES) č. 607/2009, pokud jde o moštové odrůdy a jejich synonyma, které mohou být uvedeny na etiketách vín (Úř. věst. 2017, L 190, s. 5).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Republika Slovinsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Chorvatská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 392, 20.11.2017.


title: Věci T-150/18 a T-345/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – BNP Paribas v. ECB („Hospodářská a měnová politika – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Přispívání do systému pojištění vkladů nebo do Jednotného fondu pro řešení krizí prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů – Úkoly svěřené ECB – Zvláštní pravomoci ECB v oblasti dohledu – Článek 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1024/2013 – Opatření vyžadující odpočet kumulativní částky nesplacených neodvolatelných platebních příslibů základních vlastních zdrojů kategorie 1 – Neprovedení individuálního přezkumu“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/27

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – BNP Paribas v. ECB
      (Věci T-150/18 a T-345/18) (1)

      („Hospodářská a měnová politika - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Přispívání do systému pojištění vkladů nebo do Jednotného fondu pro řešení krizí prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů - Úkoly svěřené ECB - Zvláštní pravomoci ECB v oblasti dohledu - Článek 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1024/2013 - Opatření vyžadující odpočet kumulativní částky nesplacených neodvolatelných platebních příslibů základních vlastních zdrojů kategorie 1 - Neprovedení individuálního přezkumu“)
      (2020/C 378/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: BNP Paribas (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: E. Koupepidou, R. Bax a F. Bonnard, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 ze dne 19. prosince 2017, rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2018-FRBNP-17 ze dne 26. dubna 2018 a rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2019-FRBNP-12 ze dne 14. února 2019.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Věci T 150/18 a T 345/18 se pro účely tohoto rozsudku spojují.

                  2)

                  Body 9.1 až 9.3 rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) č. ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 ze dne 19. prosince 2017, body 9.1 až 9.3 rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2018-FRBNP-17 ze dne 26. dubna 2018 a body 8.1 až 8.4 rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2019-FRBNP-12 ze dne 14. února 2019 se zrušují.

                  3)

                  ECB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc T-735/19: Usnesení Tribunálu ze dne 25. srpna 2020 – Frank Recruitment Group Services v. EUIPO – Pearson (PEARSON FRANK) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Zpětvzetí přihlášky k zápisu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/36

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. srpna 2020 – Frank Recruitment Group Services v. EUIPO – Pearson (PEARSON FRANK)
      (Věc T-735/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2020/C 378/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Frank Recruitment Group Services Ltd (Newcastle upon Tyne, Spojené království) (zástupce: J. Dennis, solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Gája, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Pearson Plc (Londýn, Spojené království)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. srpna 2019 (věc R 1884/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Pearson Plc a Frank Recruitment Group Services Ltd.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2)

                  Společnost Frank Recruitment Group Services Ltd a Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 432, 23. 12. 2019.


title: Věc T-564/20: Žaloba podaná dne 10. září 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly na počítačový hardware)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/39

      Žaloba podaná dne 10. září 2020 – TrekStor v. EUIPO Zagg (Ochranné obaly na počítačový hardware)
      (Věc T-564/20)
      (2020/C 378/49)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TrekStor GmbH (Bensheim, Německo) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a N. Willich, právníci)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Zagg Inc. (Salt Lake City, Utah, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Evropské unie 1 253 876-0002

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. června 2020, ve věci R 296/2020-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby prohlásil napadený (průmyslový) vzor za neplatný v souladu s čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-108/20: Usnesení Tribunálu ze dne 15. září 2020 – Kahimbi Kasagwe v. Rada

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/48

      Usnesení Tribunálu ze dne 15. září 2020 – Kahimbi Kasagwe v. Rada
      (Věc T-108/20) (1)

      (2020/C 378/58)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 129, 20.4.2020.


title: Rozsudek soudního dvora ze dne 9. února 2021 ve věci E-1/20 Kerim v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) (svoboda pohybu – směrnice 2004/38/ES – zneužití – účelové sňatky – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí) 2021/C 245/15

text:
               24.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/19

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 9. února 2021
      ve věci E-1/20
      Kerim v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE)

            (svoboda pohybu – směrnice 2004/38/ES – zneužití – účelové sňatky – odvozená práva pro státní příslušníky třetích zemí)

      (2021/C 245/15)
      Ve věci E-1/20, Kerim v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru Nejvyšším soudem Norska (Norges Høyesterett) ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, a zejména ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 a článkem 35 uvedené směrnice, vynesl 9. února 2021 Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  K tomu, aby vnitrostátní orgány mohly za okolností, kdy existují důvodné pochybnosti o opravdovosti manželství, určit, že jde o účelový sňatek pro účely článku 35 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, je třeba, aby na základě individuálního prošetření daného případu zjistily, že alespoň jeden z manželů do svazku v podstatě vstoupil za účelem nestandardního získání práva na svobodný pohyb a pobyt pro státního příslušníka třetí země, a nikoli za účelem uzavření opravdového manželství.

                  2.

                  Za okolností, kdy existují důvodné pochybnosti o opravdovosti manželství, musí být k určení, že jde o účelový sňatek pro účely článku 35 směrnice 2004/38/ES, skutkový stav zjištěn a posouzen v jeho úplnosti, součástí čehož je zohlednění subjektivního záměru státního příslušníka země EHP pro uzavření sňatku se státním příslušníkem třetí země.


title: Rozsudek soudního dvora ze dne 25. února 2021 ve věci E-5/20 SMA SA a Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht Liechtenstein (odpovědnost státu – směrnice 2009/138/ES – povinnosti dohledu – pohledávky z pojištění – pojistníci a oprávněné osoby) 2021/C 245/16

text:
               24.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/20

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 25. února 2021
      ve věci E-5/20
      SMA SA a Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht Liechtenstein

            (odpovědnost státu – směrnice 2009/138/ES – povinnosti dohledu – pohledávky z pojištění – pojistníci a oprávněné osoby)

      (2021/C 245/16)
      Ve věci E-5/20, SMA SA a Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht Liechtenstein – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru Nejvyšším knížecím soudem (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II), zejména článků 27 a 28, a předchozích směrnic 73/239/EHS, 88/357/EHS a 92/49/EHS, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, dne 25. února 2021 rozsudek, jehož výrok zní:
      Články 27 a 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II), směrnice 73/239/EHS, směrnice 88/357/EHS a směrnice 92/49/EHS nepřiznávají hospodářským subjektům, které se označují za věřitele pojišťovny za okolností, jaké jsou dány v původním řízení, žádná výslovná práva a na jejich základě nemůže vzniknout žádný nárok z odpovědnosti za škodu vůči orgánu dohledu podle zásady odpovědnosti státu.


title: Věc C-692/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 29. října 2018 – trestní řízení proti Z

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 29. října 2018 – trestní řízení proti Z
      (Věc C-692/18)
      (2021/C 252/04)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Účastník původního trestního řízení

      Z

         za přítomnosti: DV, IA, ATPIC, EW a další, Consommation, logement et cadre de vie (CLCV), Conseil national des associations familiales laïques (CNAFAL), FX, France Nature Environnement, Générations futures, GY, Greenpeace France, HZ a další, Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)
      Usnesením ze dne 6. května 2021 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

                  1)

                  Článek 3 bod 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (1) musí být vykládán v tom smyslu, že software, který je zakomponován do řídicí jednotky motoru nebo ji ovládá, představuje „konstrukční prvek“ ve smyslu tohoto ustanovení, jestliže působí na fungování systému regulace emisí a snižuje jeho účinnost.

                  2)

                  Článek 3 bod 10 nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „systém regulace emisí“ ve smyslu tohoto ustanovení spadají jak technologie a tzv. strategie následného zpracování výfukových plynů, které snižují emise na výstupu, tj. po jejich vzniku, tak technologie a strategie, které podobně jako systém zpětného vedení výfukových plynů snižují emise na vstupu, tj. během jejich vzniku.

                  3)

                  Článek 3 bod 10 nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že „odpojovacím zařízením“ ve smyslu tohoto ustanovení je zařízení, které rozpozná jakýkoli parametr související s průběhem postupů schvalování typu stanovených tímto nařízením, s cílem zlepšit během těchto postupů výkon systému regulace emisí, a získat tak schválení typu vozidla, i když lze takové zlepšení také pozorovat ad hoc za běžných podmínek používání vozidla.

                  4)

                  Článek 5 odst. 2 písm. a) nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že takové odpojovací zařízení, jako je zařízení dotčené ve věci v původním řízení, které systematicky zlepšuje výkon systému regulace emisí vozidel během postupů schvalování typu, s cílem dodržet mezní hodnoty emisí stanovené tímto nařízením, a získat tak schválení typu těchto vozidel, nemůže spadat pod výjimku ze zákazu takových zařízení stanovenou v tomto ustanovení, jež se týká ochrany motoru proti poškození nebo poruše a bezpečného provozu vozidla, i když toto zařízení přispívá k zabránění stárnutí nebo zanášení motoru.

         (1)  Úř. věst. 2007, L 171, s. 1.


title: Věc C-450/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2020 Comprojecto-Projectos e Construções, Lda. a dalšími proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-90/20, Comprojecto-Projectos e Construções a další v. ECB a Banco de Portugal

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/4

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2020 Comprojecto-Projectos e Construções, Lda. a dalšími proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-90/20, Comprojecto-Projectos e Construções a další v. ECB a Banco de Portugal
      (Věc C-450/20 P)
      (2021/C 252/05)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (zástupce: M. Ribeiro, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská centrální banka, Banco de Portugal
      Usnesením ze dne 5. května 2021 Soudní dvůr (sedmý senát) odmítl kasační opravný prostředek jako zjevně nepřípustný.


title: Věc C-503/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Španělsko) dne 6. října 2020 – Banco de Santander S.A. v. YC

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Španělsko) dne 6. října 2020 – Banco de Santander S.A. v. YC
      (Věc C-503/20)
      (2021/C 252/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Banco de Santander S.A.

         Odpůrce v odvolacím řízení: YC
      Usnesením ze dne 25. března 2021 Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl, že první otázka je zjevně nepřípustná a na druhou otázku odpověděl, že směrnice Rady ze dne 22. prosince 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru (1), ve znění směrnice Rady 90/88/EHS ze dne 22. února 1990 (2), a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (3) musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána vnitrostátní judikaturou, která s cílem bojovat proti lichvě stanoví omezení roční procentní sazby nákladů, již lze uložit spotřebiteli ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, pokud tato právní úprava není v rozporu s normami harmonizovanými těmito směrnicemi, zejména co do informačních povinností.

         (1)  Úř. věst. 1987, L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326.

         (2)  Úř. věst. 1990, L 61, s. 14; Zvl. vyd. 15/01, s. 374.

         (3)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.


title: Věc C-539/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. října 2020 Hochmann Marketing GmbH proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 23. ledna 2020 ve věci T-807/19, Hochmann Marketing GmbH v. Evropská komise

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. října 2020 Hochmann Marketing GmbH proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 23. ledna 2020 ve věci T-807/19, Hochmann Marketing GmbH v. Evropská komise
      (Věc C-539/20 P)
      (2021/C 252/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Hochmann Marketing GmbH (zástupce: J. Jennings, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Soudní dvůr Evropské unie (osmý senát) odmítl usnesením ze dne 6. května 2020 kasační opravný prostředek jako zjevně nepřípustný a rozhodl, že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-679/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.° 17 de Barcelona (Španělsko) dne 15. prosince 2020 – Administración General del Estado v. Ayuntamiento de Les Cabanyes

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (Španělsko) dne 15. prosince 2020 – Administración General del Estado v. Ayuntamiento de Les Cabanyes
      (Věc C-679/20)
      (2021/C 252/08)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Administración General del Estado

         Žalovaný: Ayuntamiento de Les Cabanyes
      Usnesením ze dne 6. května 2021 Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl, že zjevně nemá pravomoc odpovědět na otázky položené usnesením Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona ze dne 11. prosince 2020.


title: Věc C-29/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. ledna 2021 Tinnus Enterprises LLC proti rozsudku Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 18. listopadu 2020 ve věci T-574/19, Tinnus Enterprises v. EUIPO

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 18. ledna 2021 Tinnus Enterprises LLC proti rozsudku Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 18. listopadu 2020 ve věci T-574/19, Tinnus Enterprises v. EUIPO
      (Věc C-29/21 P)
      (2021/C 252/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Tinnus Enterprises LLC (zástupci: A. Odle a R. Palijama, advocaten)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 5. května 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o uznání přijatelnosti kasačního opravného prostředku) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že společnost Tinnus Enterprises LLC ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-59/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2021 Embutidos Monells, SA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 2. prosince 2020 ve věci T-639/19, Sánchez Romero Carvajal Jabugo v. EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2021 Embutidos Monells, SA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 2. prosince 2020 ve věci T-639/19, Sánchez Romero Carvajal Jabugo v. EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)
      (Věc C-59/21 P)
      (2021/C 252/10)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Embutidos Monells, SA (zástupci: L. Broschat García a L. Polo Flores, advokáti)

         Další účastníci řízení: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, S. A. U., Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 18. května 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) odmítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že Embutidos Monells, SA ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-67/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2021 BSH Hausgeräte GmbH proti rozsudku Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 2. prosince 2020 ve věci T-152/20, BSH Hausgeräte GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2021 BSH Hausgeräte GmbH proti rozsudku Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 2. prosince 2020 ve věci T-152/20, BSH Hausgeräte GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      (Věc C-67/21 P)
      (2021/C 252/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BSH Hausgeräte GmbH (zástupce: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) neuznal kasační opravný prostředek jako přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-93/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2021 easyCosmetic Swiss GmbH proti rozsudku Tribunálu (samosoudce) vydanému dne 9. prosince 2020 ve věci T-858/19, easyCosmetic Swiss GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2021 easyCosmetic Swiss GmbH proti rozsudku Tribunálu (samosoudce) vydanému dne 9. prosince 2020 ve věci T-858/19, easyCosmetic Swiss GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-93/21 P)
      (2021/C 252/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: easyCosmetic Swiss GmbH (zástupci: D. Terheggen, S. E. Sullivan, advokáti)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 20. května 2021 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-163/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Mercantil n° 7 de Barcelona (Španělsko) dne 11. března 2021 – AD a další v. PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV a DAF Trucks Deutschland GmbH

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona (Španělsko) dne 11. března 2021 – AD a další v. PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV a DAF Trucks Deutschland GmbH
      (Věc C-163/21)
      (2021/C 252/13)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: AD a další

         Žalované: PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV a DAF Trucks Deutschland GmbH

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104/EU ze dne 26. listopadu 2014 o určitých pravidlech upravujících žaloby o náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži (1) vykládán v tom smyslu, že zpřístupnění relevantních důkazů odkazuje výlučně na dokumenty pod kontrolou žalované strany nebo třetí strany, které již existují, nebo čl. 5 odst. 1 naopak také zahrnuje možnost zpřístupnění dokumentů, které strana, vůči níž směřuje žádost o informace, musí vytvořit ex novo prostřednictvím shromáždění nebo utřídění informací, poznatků nebo údajů, které má?

         (1)  Úř. věst. 2014, L 349, s. 1


title: Věc C-182/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 23. března 2021 – Nokia Technologies Oy v. Daimler AG

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 23. března 2021 – Nokia Technologies Oy v. Daimler AG
      (Věc C-182/21)
      (2021/C 252/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Düsseldorf

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Nokia Technologies Oy

         Žalovaná: Daimler AG

         Další účastníci řízení: Continental Automotive GmbH, Continental Automotive Hungary Kft., Bury Sp. z.o.o., TomTom Sales B.V., VALEO Telematik und Akustik GmbH (dříve Peiker acustic GmbH), Robert Bosch GmbH, Huawei Technologies Deutschland GmbH, TomTom International B.V., Sierra Wireless S.A.

         Předběžné otázky

                  A.

                  Existuje povinnost přednostně udělovat licence dodavatelům?

                              1.

                              Může podnik činný v pozdější fázi hospodářského procesu proti žalobě pro porušení práv z patentu směřující ke zdržení se protiprávního jednání, kterou podal majitel patentu, jehož využití je nezbytné k dodržení technické normy stanovené standardizační organizací (dále jen „patent SEP“), který se vůči této organizaci neodvolatelně zavázal, že jakékoli třetí osobě udělí licenci za podmínek FRAND, uplatnit námitku zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 102 SFEU v případě, že je standardizovaná technologie, pro kterou je sporný patent nezbytný, resp. její část implementována již v polotovaru, který osoba, proti které byla podána žaloba pro porušení práv, odebírá a jehož dodavatelům, kteří jsou ochotni uzavřít licenční smlouvu, majitel patentu odmítá pro výrobky, které danou standardizovanou technologii využívají, udělit za podmínek FRAND vlastní neomezenou licenci ke všem způsobům využití, které jsou relevantní z hlediska patentového práva?

                                          a)

                                          Je tomu tak obzvláště v případě, že v dotyčném odvětví podniku, který na trh uvádí konečný výrobek, je zvyklostí, že situace v oblasti průmyslových práv, která souvisejí s patenty využitými v dodaném dílu, je vyjasněna pořízením licence ze strany dodavatelů?

                                          b)

                                          Existuje při udělování licencí přednost před dodavateli na každé úrovni dodavatelského řetězce, nebo jen před tím dodavatelem, který přímo předchází podniku na konci uživatelského řetězce, který na trh uvádí konečný výrobek? Rozhodují i v tomto případě zvyklosti běžné v obchodním styku?

                              2.

                              Vyžaduje zákaz zneužití stanovený soutěžním právem, aby dodavateli byla pro výrobky, které využívají standardizovanou technologii, za podmínek FRAND udělena vlastní, neomezená licence ke všem způsobům využití, které jsou relevantní z hlediska patentového práva, v tom smyslu, že koneční distributoři (a popř. předcházející odběratelé), co se jich týče, k tomu, aby se v případě užití dotyčného dodaného dílu k účelu, ke kterému je určen, vyhnuli porušení práv z patentu, již od majitele patentu SEP nepotřebují vlastní, samostatnou licenci?

                              3.

                              V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku: Klade článek 102 SFEU na kritéria, podle kterých majitel patentu na standardizovanou technologii rozhoduje o tom, proti kterým případným porušovatelům práv z patentu z různých úrovní stejného výrobního a uživatelského řetězce podá žalobu pro porušování práv z patentu směřující ke zdržení se protiprávního jednání, zvláštní kvalitativní, kvantitativní nebo jiné požadavky?

                  B.

                  Upřesnění požadavků vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 16. července 2015, Huawei Technologies (1):

                              1.

                              Existuje bez ohledu na to, že vzájemné povinnosti provést určitý úkon (oznámení o porušení práv, žádost o licenci, nabídka licence splňující podmínky FRAND; předložení nabídky licence dodavateli, kterému je třeba licenci udělit přednostně) musí být splněny před zahájením soudního řízení, možnost dodatečně splnit povinnosti konat, které byly zanedbány v období před zahájením soudního řízení, v průběhu soudního řízení, a to s účinkem zachování práv?

                              2.

                              Lze mít za to, že uživatel patentu předložil relevantní žádost o licenci, pouze v případě, že z podrobného posouzení všech souvisejících okolností jasně a jednoznačně vyplývá vůle a ochota uživatele patentu SEP uzavřít s majitelem patentu SEP licenční smlouvu za podmínek FRAND, ať již tyto podmínky FRAND (které ještě vůbec nelze předvídat, jelikož dosud nebyla vyhotovena nabídka licence) budou vypadat jakkoli?

                                          a)

                                          Dává porušovatel, který po upozornění, že dochází k porušování práv, několik měsíců mlčí, tímto jednáním zpravidla najevo, že o získání licence neměl zájem, takže – navzdory slovně vyjádřené žádosti o licenci – k takové žádosti nedošlo, což má za následek, že je třeba vyhovět žalobě majitele patentu SEP na zdržení se protiprávního jednání?

                                          b)

                                          Lze na základě licenčních podmínek, které uživatel patentu SEP předložil v rámci protinabídky, usoudit, že nedošlo k žádosti o licenci, což má za následek, že je tedy žalobě majitele patentu SEP na zdržení se protiprávního jednání třeba vyhovět bez předchozího ověření toho, zda vlastní nabídka licence předložená majitelem patentu SEP (která předcházela protinabídce uživatele patentu SEP) vůbec odpovídá podmínkám FRAND?

                                          c)

                                          Je takový závěr vyloučen přinejmenším v případě, že licenční podmínky uvedené v protinabídce, na jejichž základě se má dospět k závěru, že nedošlo k žádosti o licenci, jsou podmínky, ohledně nichž není ani zjevné, ani objasněné judikaturou nejvyšších soudů, že nejsou slučitelné s podmínkami FRAND?

         (1)  C-170/13, EU:C:215:477.


title: Věc C-204/21: Žaloba podaná dne 1. dubna 2021 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/9

      Žaloba podaná dne 1. dubna 2021 – Evropská komise v. Polská republika
      (Věc C-204/21)
      (2021/C 252/15)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P.J.O. Van Nuffel, K. Herrmann, zmocněnci)

         Žalovaná: Polská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr rozhodl, že

                  —

                  Polská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti článek 42a odst. 1 a 2 a čl. 55 odst. 4 zákona o soustavě obecných soudů (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych, dále jen „zákon o p.u.s.p.“), čl. 26 odst. 3 a čl. 29 odst. 2 a 3 zákona o Nejvyšším soudu (ustawa o Sądzie Najwyższym), a čl. 5 odst. 1a a 1b zákona o správním soudnictví (ustawa o sądach administracyjnych), ve znění vyplývajícím ze zákona ze dne 20. prosince 2019, kterým se mění zákon o soustavě obecných soudů, zákon o Nejvyšším soudu a některé další zákony (ustawa z dnia 20 grudnia 2019 r. o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw, dále jen „pozměňující zákon“), jakož i článek 8 pozměňujícího zákona, který zakazuje všem vnitrostátním soudům zkoumat dodržování požadavků Unie týkajících se nezávislosti a nestrannosti soudů zřízených zákonem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie ve světle judikatury Evropského soudu pro lidská práva týkající se čl. 6 odst. 1 EÚLP, jakož i z článku 267 SFEU a zásady přednosti unijního práva;

                  —

                  Polská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 26 odst. 2 a 4 až 6 a čl. 82 odst. 2 až 5 zákona o Nejvyšším soudu ve znění pozměňujícího zákona, jakož i článek 10 pozměňujícího zákona, který stanoví výlučnou pravomoc Kolegia mimořádné kontroly a veřejnoprávních věcí Nejvyššího soudu (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Najwyższego) pro účely posouzení námitek a právních otázek týkajících se nedostatku nezávislosti soudu či soudce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z článku 267 SFEU a zásady přednosti unijního práva;

                  —

                  Polská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 107 odst. 1 body 2 a 3 zákona o p.u.s.p. jakož i čl. 72 odst. 1 body 1 až 3 zákona o Nejvyšším soudu, ve znění pozměňujícího zákona, umožňující kvalifikovat jako disciplinární provinění přezkum toho, zda byly dodrženy unijní požadavky na nezávislost a nestrannost soudu zřízeného zákonem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z článku 267 SFEU;

                  —

                  Polská republika tím, že pověřila kárné kolegium Nejvyššího soudu (Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego), jehož nezávislost a nestrannost není zaručena, rozhodováním o věcech, které se přímo týkají postavení a výkonu funkce soudce a justičního čekatele (například souhlas s trestním stíháním soudce a soudního čekatele či souhlas s jejich zatčením, věci pracovněprávní a otázky sociálního zabezpečení soudců Nejvyššího soudu, jakož i věci týkající se odchodu soudců Nejvyššího soudu do důchodu), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU;

                  —

                  Polská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti 88a zákona o soustavě obecných soudů, čl. 45 odst. 3 zákona o Nejvyšším soudu, čl. 8 odst. 2 zákona o správním soudnictví, ve znění pozměňujícího zákona, porušila právo na respektování soukromí a právo na ochranu osobních údajů zaručené článkem 7 a článkem 8 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i článkem 6 odst. 1 body c) a e), článkem 6 odst. 3 a článkem 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1);

                  —

                  a uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Vzhledem k okolnostem jeho zřízení a složení a pravomocem, které jsou mu svěřeny, není kárné kolegium Nejvyššího soudu soudním orgánem splňujícím znaky nezávislého soudu ve smyslu ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. Zachování jeho pravomoci ve věcech týkajících se jiných vnitrostátních soudců, které se týkají jejich postavení a podmínek výkonu funkce soudce, proto narušuje jejich nezávislost a je v rozporu s čl. 19 odst. 1 SEU.
      Ustanovení pozměňujícího zákona ze dne 20. prosince 2019 bránící vnitrostátním soudcům přezkoumat, zda senáty rozhodující ve věcech týkajících se unijního práva, splnily podmínky na nezávislost a nestrannost soudu zřízeného na základě zákona ve smyslu ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, porušují tato ustanovení a ohrožují mechanismus pokládání předběžných otázek zavedený článkem 267 SFEU. Podle judikatury Soudního dvora totiž vnitrostátní soudy mají povinnost zaručit, že budou věci týkající se práv, které jednotlivcům vyplývají z unijního práva, rozhodnuty nezávislým a nestranným soudem zřízeným na základě zákona. Konstatování, že je takový přezkum disciplinárním proviněním, rovněž porušuje unijní právo. Každý vnitrostátní soudce musí mít jakožto soud aplikující unijní právo možnost posoudit, z vlastního podnětu nebo na návrh, zda jsou věci týkající se unijního práva zkoumány nezávislým soudem ve smyslu unijního práva, aniž by takovému soudci hrozilo disciplinární řízení. Vyhradit kolegiu mimořádné kontroly a veřejnoprávních věcí Nejvyššího soudu výlučnou pravomoc rozhodovat o přezkoumání návrhů na vyloučení soudce z v určité věci nebo na určení vhodného senátu na základě námitky o nedostatečné nezávislosti soudce či soudu, neumožňuje ostatním vnitrostátním soudům splnit výše uvedené povinnosti a obrátit se na Soudní dvůr s předběžnými otázkami týkajícími se výkladu tohoto požadavku unijního práva. Podle judikatury Soudního dvora naopak má každý vnitrostátní soud pravomoc podat předběžnou otázku na základě článku 267 SFEU a soudy, proti jejichž rozhodnutím nelze podat opravný prostředek, mají povinnost obrátit se na Soudní dvůr v případě pochybností ohledně výkladu.
      Povinnost každého soudce zveřejnit ve Veřejném věstníku (Biuletyn Informacji Publicznej) do 30 dnů od data svého jmenování do funkce soudce informace o členství ve spolku nebo sdružení, o funkcích, které zastával v neziskových nadacích, jakož i o členství v politické straně před jmenováním do funkce soudce, je v rozporu se základním právem soudce na respektování soukromí a ochranu jeho osobních údajů, jakož i ustanovení GDPR.

         (1)  Úř. věst. 2016, L 119, s. 1.


title: Věc C-205/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 31. března 2021 – trestní řízení proti V.S.

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 31. března 2021 – trestní řízení proti V.S.
      (Věc C-205/21)
      (2021/C 252/16)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko)

         Účastníci původního trestního řízení

         Navrhovatel: Ministerstvo na vatreshnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost

         Obviněná:

      V.S.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je článek 10 směrnice 2016/680 (1) účinně proveden, pokud vnitrostátní zákon – konkrétně čl. 25 odst. 3 a článek 25a zakon za ministerstvo na vatrešnite raboti [zákon o ministerstvu vnitra] – odkazuje na podobné ustanovení článku 9 nařízení 2016/679 (2)?

                  2.

                  Je požadavek, který je stanoven v čl. 10 písm. a) směrnice 2016/680 ve spojení s článkem 52, jakož i s články 3 a 8 Listiny, že omezení nedotknutelnosti osoby a ochrany osobních údajů musí stanovit zákon, splněn, jestliže existují vzájemně si odporující vnitrostátní právní předpisy ve vztahu k přípustnosti zpracování genetických a biometrických údajů pro účely policejní registrace?

                  3.

                  Je s čl. 6 písm. a) směrnice 2016/680 ve spojení s článkem 48 Listiny slučitelný vnitrostátní zákon, konkrétně čl. 68 odst. 4 zákona o ministerstvu vnitra, který stanoví povinnost soudu nařídit nucené shromáždění osobních údajů (pořízení fotografií do evidence, sejmutí otisku prstu a odběr vzorku za účelem vytvoření DNA profilu), pokud osoba, která je obviněna z úmyslného trestného činu stíhaného z moci úřední, odmítne dobrovolnou součinnost při shromáždění těchto osobních údajů, aniž by soud mohl posoudit, zda existují závažné důvody se domnívat, že tato osoba spáchala trestný čin, z něhož je obviněna?

                  4.

                  Je s článkem 10, čl. 4 odst. 1 písm. a) a c), jakož i s čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2016/680 slučitelný vnitrostátní zákon, konkrétně čl. 68 odst. 1 až 3 zákona o ministerstvu vnitra, který pořízení fotografií do evidence, sejmutí otisku prstu a odběr vzorků za účelem vytvoření DNA profilu stanoví jako obecné pravidlo pro všechny osoby, které jsou obviněny z úmyslného trestného činu?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 89)

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).


title: Věc C-218/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 1. dubna 2021 – Autoridade Tributária e Aduaneira v. DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 1. dubna 2021 – Autoridade Tributária e Aduaneira v. DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA
      (Věc C-218/21)
      (2021/C 252/17)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatel: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Odpůrkyně: DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je použití bodu 2.27 seznamu I, který je přílohou zákona o DPH, v tom smyslu, že zahrnuje opravu a údržbu výtahů uskutečněných podnikem, na který se vztahují […] skutečnosti, a že vede k uplatnění snížené sazby DPH, v souladu s právem Evropské unie, zejména s přílohou IV [šesté] směrnice o DPH (1)?

                  2)

                  Je použití tohoto ustanovení zákona o DPH, které zohledňuje i jiná ustanovení vnitrostátního práva – článek 1207, čl. 204 odst. 1 písm. [e)] a odst. 3 a čl. 1421 odst. 2 písm. [b)] občanského zákoníku (ustanovení týkající se pojmů smlouvy o dílo a nemovitosti, a předpokladu, že výtah je společnou částí budov, které jsou ve spoluvlastnictví), v souladu s právem Společenství, zejména s přílohou IV šesté směrnice o DPH?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-224/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 29. března 2021 – VX v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 29. března 2021 – VX v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-224/21)
      (2021/C 252/18)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VX

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí se článek 63 SFEU ve spojení s čl. 65 odst. 1 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání daňovému režimu členského státu, který v rámci přímého zdanění slouží ke zdanění příjmů fyzických osob a v němž, pokud jde o osoby povinné k dani, které nejsou rezidenty, a pokud jde o příjem z nemovitého majetku plynoucí z kapitálových zisků z prodeje nemovitostí nacházejících se ve zmíněném členském státě, existují souběžně dva právní systémy, přičemž v jednom z nich i) se použije zvláštní proporcionální pevná sazba 28 % na celkovou částku příjmů plynoucích z kapitálového zisku (tax base) vypočtených podle obecných pravidel platných pro určení (vyčíslení, quantum) těchto příjmů, zatímco ve druhém z nich ii) se použije režim stanovený pro rezidenty, podle něhož se poté, co byly příjmy plynoucí z kapitálového zisku vypočteny podle týchž obecných pravidel, zohlední (tax base) pouze polovina z těchto příjmů (50 %) a – povinně – se provede kumulace (navýšením, součtem) těchto příjmů (50 % kapitálového zisku) a ostatních příjmů, které osoba povinná k dani získala v daném roce kdekoli na světě, s cílem určit následně daňovou sazbu použitelnou na celou částku těchto příjmů, podle obecné stupnice použitelné na rezidenty (zahrnující progresivní sazby podle jednotlivých pásem od 14,5 % do 48 %, které mohou dosáhnout maximální sazby 5 % v případě, že celková částka příjmů překročí určité prahy), přičemž tato daňová sazba se v případě nerezidentů použije výlučně na výše uvedené příjmy, tj. na kapitálové zisky z nemovitého majetku, které se zohlední z 50 % (zatímco v případě rezidentů se sazba vypočtená výše uvedeným způsobem použije na tyto příjmy, jakož i na veškeré ostatní příjmy dosažené v daném roce)?
                  Je namístě uvést, že osoba povinná k dani, která není rezidentem, je povinna zvolit si některý z těchto možných režimů v daňovém přiznání, které je v členském státě (Portugalsku) povinna v každém případě podat, ať již si zvolí zdanění podle obecného režimu platného pro nerezidenty [popsaného v odrážce i) výše], nebo se rozhodne pro zdanění podle režimu použitelného na rezidenty [popsaného v odrážce ii) výše], a v tomto daňovém přiznání musí uvést jednu z těchto dvou možností. Je třeba poukázat na to, že povinnost podat daňové přiznání, která náleží nerezidentům (podání daňového přiznání podle vzoru 3), existovala dokonce již dříve, než byla přijata legislativní změna, jejímž prostřednictvím byla do úředního vzoru tohoto prohlášení vložena možnost zvolit si režim použitelný na rezidenty.
                  Je namístě uvést, že pokud si nerezident zvolí zdanění podle režimu použitelného na rezidenty, musí uvést (v témže daňovém přiznání) celkovou částku všech příjmů, jichž v daném roce dosáhl kdekoli na světě.

                  2)

                  Musí se článek 63 SFEU ve spojení s čl. 65 odst. 1 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání daňovému režimu členského státu, který v rámci přímého zdanění slouží ke zdanění příjmů fyzických osob a v němž platí, že zatímco v případě a), který se týká rezidentů, jsou příjmy z kapitálových zisků, snížené na 50 % (tax base), povinně kumulovány s ostatními příjmy, jichž osoba povinná k dani dosáhla v daném roce kdekoli na světě (bez možnosti opting out), čímž se určí celkový roční příjem rezidenta, na nějž se použijí progresivní daňové sazby podle jednotlivých pásem uvedené v obecné stupnici (po provedení osobních snížení a odpočtů), v případě b), který se týká nerezidentů, se použije zvláštní pevná sazba na všechny celkové příjmy plynoucí z kapitálových zisků (tax base) (poté, co se hodnota těchto příjmů určí podle týchž pravidel, která se použijí na rezidenty)?
                  Je třeba upozornit na to, že v případě a) se progresivní sazby pohybují mezi 14,5 % a 48 % a mohou dosáhnout až maximální sazby 5 %, pokud celková částka příjmů překročí určitý práh, zatímco v případě b) je zvláštní sazba rovna 28 %.


title: Věc C-251/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 21. dubna 2021 – SIA „Piltenes meži“ v. Lauku atbalsta dienests

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 21. dubna 2021 – SIA „Piltenes meži“ v. Lauku atbalsta dienests
      (Věc C-251/21)
      (2021/C 252/19)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně v prvním stupni a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: SIA „Piltenes meži“

         Další účastník řízení o kasačním opravném prostředku: Lauku atbalsta dienests

         Předběžné otázky

                  1)

                  Spadají do působnosti čl. 30 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 ze dne 17. prosince 2013 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (1) platby na mikrorezervace zřízené v lesní oblasti v rámci plnění cílů směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (2)?

                  2)

                  Podléhá přiznání vyrovnávací platby na mikrorezervace zřízené v rámci plnění cílů směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků omezením, jež v souvislosti s platbami pro podniky v obtížích ukládá nařízení Komise (EU) č. 702/2014 ze dne 25. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) prohlašují určité kategorie podpory v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech za slučitelné s vnitřním trhem?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 347, s. 487.

         (2)  Úř. věst. 2010, L 20, s. 7

         (3)  Úř. věst. 2014, L 193, s. 1


title: Věc C-260/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okrazhen sad Vidin (Bulharsko) dne 23. dubna 2021 – Corporate Commercial Bank AD v úpadku v. Elit Petrol AD

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okrazhen sad Vidin (Bulharsko) dne 23. dubna 2021 – Corporate Commercial Bank AD v úpadku v. Elit Petrol AD
      (Věc C-260/21)
      (2021/C 252/20)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Okrazhen sad Vidin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Corporate Commercial Bank AD v úpadku

         Žalovaná: Elit Petrol AD

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 63 SFEU, který upravuje volný pohyb kapitálu a plateb, vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na prohlášení o započtení ve vztahu s bankou, jestliže obchodní společnost, která je dlužnicí banky, splní svoje závazky započtením se vzájemnými, vyčíslenými a splatnými pohledávkami ve stanovené výši vůči této bance?

                  2.

                  Musí být článek 63 SFEU vykládán v tom smyslu, že změna podmínek účinnosti již právoplatně prohlášených započtení ve vztahu mezi obchodní společností a bankou, kterou jsou tato započtení prohlášena za neúčinná na základě nových podmínek zpětně účinných na již prohlášená započtení, představuje omezení ve smyslu čl. 63 odst. 1 SFEU, jestliže má za následek omezení možnosti plnit závazky vůči dalším společnostem, jejichž akcie, podíly nebo dluhopisy vlastní osoby z jiných členských států Evropské unie?

                  3.

                  Musí být článek 63 SFEU vykládán v tom smyslu, že připouští vnitrostátní ustanovení, které se zpětnou účinností pozměňuje podmínky účinnosti již právoplatně prohlášených započtení ve vztahu mezi obchodní společností a bankou, a jímž jsou prohlášená započtení na základě nových podmínek, které se se zpětnou účinností použijí na již provedená započtení, prohlášená za neplatná?

                  4.

                  Musí být čl. 4 odst. 2 písm. a), jakož i články 26, 27, 114 a 115 SFEU, které upravují vnitřní trh Evropské unie, vykládány v tom smyslu, že i v případech, v nichž existují právní vztahy mezi právními subjekty stejné národnosti a mohou být tedy klasifikovány jako vnitrostátní právní vztahy bez přímé přeshraniční souvislosti s vnitřním trhem, připouští vnitrostátní právní úpravu, která se zpětnou účinností pozměňuje podmínky účinnosti již právoplatně prohlášených započtení ve vztahu mezi obchodní společností a bankou, a jímž jsou prohlášená započtení na základě nových podmínek, které se se zpětnou účinností použijí na již provedená započtení, prohlášena za neplatná?

                  5.

                  Musí být článek 2 SEU ve spojení s jejím čl. 19 odst. 1, jakož i s článkem 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že připouští přijetí takové vnitrostátní právní úpravy, která mění podmínky účinného prohlášení o započtení ve vztahu k bance tím, že výslovně propůjčuje zpětnou účinnost novým podmínkám a započtení právoplatně provedená dříve prohlašuje za neúčinná, zatímco je v dotčeném členském státě zahájeno insolvenční řízení na banku a probíhá soudní řízení, v nichž je navrhováno, aby započtení provedená vůči bance, pro něž v okamžiku jejich provedení platily jiné právní podmínky, byla prohlášena za neplatná?

                  6.

                  Musí být zásada právní jistoty jako obecná zásada unijního práva vykládána v tom smyslu, že připouští vnitrostátní právní úpravu, která mění podmínky účinného prohlášení o započtení ve vztahu k bance tím, že výslovně propůjčuje zpětnou účinnost novým podmínkám a započtení právoplatně provedená dříve prohlašuje za neplatná, zatímco je v dotčeném členském státě zahájeno insolvenční řízení na banku a probíhá soudní řízení, v nichž je navrhováno, aby započtení provedená vůči bance, pro něž v okamžiku jejich provedení platily jiné právní podmínky, byla prohlášena za neplatná?


title: Věc C-262/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 23. dubna 2021 – A v. B

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 23. dubna 2021 – A v. B
      (Věc C-262/21)
      (2021/C 252/21)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: A

         Žalovaná: B

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 2 bod 11 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 (1) ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (dále jen „nařízení Brusel IIa“) týkající se neoprávněného odebrání dítěte vykládán v tom smyslu, že této kvalifikaci odpovídá situace, kdy jeden z rodičů bez souhlasu druhého rodiče přemístí dítě ze státu jeho bydliště do jiného členského státu, který je příslušným členským státem na základě rozhodnutí o přemístění přijatého orgánem na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 (2) (dále jen „nařízení Dublin III“)?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 2 bod 11 nařízení Brusel IIa týkající se neoprávněného zadržení vykládán v tom smyslu, že této kvalifikaci odpovídá situace, kdy soud státu bydliště dítěte zrušil rozhodnutí orgánu o postoupení spisu, avšak dítě, jehož navrácení je nařízeno, již nemá platné povolení k pobytu ve státě svého bydliště ani právo vstoupit do dotčeného státu nebo v něm pobývat?

                  3)

                  Je-li třeba s ohledem na odpověď na první nebo druhou otázku vykládat nařízení Brusel IIa v tom smyslu, že se jedná o neoprávněné odebrání nebo zadržení dítěte a že by toto dítě mělo být navráceno do státu bydliště, je třeba čl. 13 první pododstavec písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980 vykládat v tom smyslu, že brání navrácení dítěte

                              i)

                              z důvodu existence vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by kojenec, o kterého se matka osobně starala, byl, pokud by byl navrácen sám, vystaven nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo by se jinak ocitl v nesnesitelné situaci; nebo

                              ii)

                              z důvodu, že by dítě bylo ve státě svého bydliště převzato do péče a umístěno do přijímacího střediska buď samostatně, nebo s matkou, což by nasvědčovalo existenci vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by návrat vystavil dítě nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace; nebo

                              iii)

                              z důvodu, že by se dítě bez platného povolení k pobytu ocitlo v nesnesitelné situaci ve smyslu tohoto ustanovení?

                  4)

                  Pokud je s ohledem na odpověď na třetí otázku možné vykládat důvody zamítnutí podle čl. 13 prvního pododstavce písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980 v tom smyslu, že existuje vážné riziko, že by návrat vystavil dítě nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace, musí být čl. 11 odst. 4 nařízení Brusel IIa ve spojení s pojmem „(nejvlastnější) zájem dítěte“ uvedeným v článku 24 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i v tomto nařízení, vykládán v tom smyslu, že v situaci, kdy dítě ani matka nemají platné povolení k pobytu ve státě bydliště dítěte, a nemají tedy právo vstoupit do tohoto státu ani v něm pobývat, musí stát bydliště dítěte přijmout vhodná opatření pro zajištění oprávněného pobytu dítěte a jeho matky v dotčeném členském státě? V případě, že stát bydliště dítěte má takovou povinnost, je třeba vykládat zásadu vzájemné důvěry mezi členskými státy v tom smyslu, že stát, který dítě vrací, může v souladu s touto zásadou předpokládat, že stát bydliště dítěte tyto povinnosti splní, anebo zájem dítěte vyžaduje, aby orgány členského státu bydliště poskytly bližší údaje o konkrétních opatřeních, která byla nebo budou přijata na jeho ochranu, aby měl členský stát, který dítě vrací, zejména možnost posoudit vhodnost těchto opatření z hlediska zájmu dítěte?

                  5)

                  V případě, že stát bydliště dítěte nemá povinnost, uvedenou výše ve čtvrté předběžné otázce, přijmout vhodná opatření, musí být článek 20 Haagské úmluvy z roku 1980 ve světle článku 24 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v situacích uvedených výše ve třetí předběžné otázce v bodech i) až iii) v tom smyslu, že brání navrácení dítěte, neboť navrácení dítěte by mohlo být považováno za odporující základním zásadám ochrany lidských práv a základních svobod ve smyslu tohoto ustanovení?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/006, s. 243

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-273/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék (Maďarsko) dne 28. dubna 2021 – WD v. Agrárminiszter

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék (Maďarsko) dne 28. dubna 2021 – WD v. Agrárminiszter
      (Věc C-273/21)
      (2021/C 252/23)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Budapest Környéki Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WD

         Žalovaný: Agrárminiszter

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 32 odst. 2 písm. a) a b) nařízení (EU) č. 1307/2013 (1) vykládán v tom smyslu, že plochu zapsanou v katastru nemovitostí jako „letiště vyňaté ze zemědělského využívání“, na které není provozována žádná činnost související s provozováním letiště, je nutno považovat za plochu, která je převážně využívána k zemědělské činnosti, když je na ní provozován chov zvířat pro zemědělské účely?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608).


title: Věc C-286/21: Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/19

      Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Evropská komise v. Francouzská republika
      (Věc C-286/21)
      (2021/C 252/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet, M. Noll-Ehlers, zmocněnci)

         Žalovaná: Francouzská republika

         Návrhová žádání

      V projednávané věci Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zaprvé určil, že Francouzská republika tím, že systematicky a trvale překračovala denní mezní hodnotu jemných částic (PM10) od 1. ledna 2005 v aglomeraci a zóně kvality ovzduší Paříž (FR04A01/FR11ZAG01) a od 1. ledna 2005 do roku 2016 včetně v oblasti Martinik/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), nadále neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1), ve spojení s přílohou XI uvedené směrnice,

                  —

                  zadruhé určil, že Francouzská republika v těchto dvou oblastech od 11. června 2010 neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50/ES, ve spojení s její přílohou XV, a zejména povinnost dbát na to, aby období překročení bylo co možná nejkratší.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Pokud jde o Paříž, denní mezní hodnota byla nepřetržitě překračována od roku 2005 do data posledních dostupných údajů, tedy do roku 2019. Je třeba mimoto konstatovat, že odchylka od přípustného překračování denní hodnoty v oblasti Paříž je vysoká (počet překročení představuje dvojnásobek počtu povolených překročení) a od roku 2015 se nezlepšila. Pokud jde o oblast Martinik, denní mezní hodnota byla nepřetržitě překračována až do roku 2016 (s výjimkou roku 2008).
      V obou oblastech Paříž a Martinik byly mezní hodnoty pro PM10 překračovány v okamžiku uplynutí lhůty pro odpověď na odůvodněné stanovisko. V daném okamžiku měla Francie vypracovat a oznámit plány. Z analýzy vyplývá, že Francie takové plány nepřijala. Opatření přijatá Francií (na vnitrostátní a regionální úrovni) nezajistila, aby období překročení bylo co nejkratší, jak vyžadují ustanovení směrnice 2008/50/ES.

         (1)  Úř. věst. 2008, L 152, s. 1.


title: Věc T-638/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Sun Stars & Sons v. EUIPO – Valvis Holding (AC AQUA AC) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie AC AQUA AC – Dřívější trojrozměrná ochranná známka Evropské unie a vnitrostátní ochranná známka VODAVODA – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Sun Stars & Sons v. EUIPO – Valvis Holding (AC AQUA AC)
      (Věc T-638/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie AC AQUA AC - Dřívější trojrozměrná ochranná známka Evropské unie a vnitrostátní ochranná známka VODAVODA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 252/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sun Stars & Sons Pte Ltd (Singapur, Singapur) (zástupkyně: M. Maček a C. Saettel, advokátky)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Crespo Carrillo a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Valvis Holding SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupci: D. Bogdan, G. Bozocea a M. Stănescu, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. srpna 2019 (věc R 649/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Sun Stars & Sons a Valvis Holding.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Valvis Holding SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-70/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Metamorfoza v. EUIPO – Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie MUSEUM OF ILLUSIONS – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie MUSEUM OF ILLUSIONS – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Článek 95 nařízení 2017/1001“)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Metamorfoza v. EUIPO – Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)
      (Věc T-70/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie MUSEUM OF ILLUSIONS - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie MUSEUM OF ILLUSIONS - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Článek 95 nařízení 2017/1001“)
      (2021/C 252/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Metamorfoza d.o.o. (Záhřeb, Chorvatsko) (zástupce: A. Bijelić, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: L. Rampini a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Tiesios kreivės (Vilnius, Litva)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2019 (věc R 663/2019-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Tiesios kreivės a Metamorfoza.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 2. prosince 2019 (věc R 663/2019-2) se zrušuje.

                  2)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 30.3.2020.


title: Věc T-178/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Bavaria Weed v. EUIPO – (BavariaWeed) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BavariaWeed – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Ochranná známka, která je v rozporu s veřejným pořádkem – Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (EU) 2017/1001 – Článek 7 odst. 2 nařízení 2017/1001“)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2021 – Bavaria Weed v. EUIPO – (BavariaWeed)
      (Věc T-178/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BavariaWeed - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Ochranná známka, která je v rozporu s veřejným pořádkem - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (EU) 2017/1001 - Článek 7 odst. 2 nařízení 2017/1001“)
      (2021/C 252/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bavaria Weed GmbH (Herrsching am Ammersee, Německo) (zástupce: J. Wolhändler, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: A. Söder, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. ledna 2020 (věc R 1458/2019-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení BavariaWeed jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Bavaria Weed GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc T-274/19: Usnesení Tribunálu ze dne 8. dubna 2021 – Target Ventures Group v. EUIPO – Target Partners (TARGET VENTURES) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Prohlášení o vzdání se zpochybněné ochranné známky – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/23

      Usnesení Tribunálu ze dne 8. dubna 2021 – Target Ventures Group v. EUIPO – Target Partners (TARGET VENTURES)
      (Věc T-274/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Prohlášení o vzdání se zpochybněné ochranné známky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 252/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Target Ventures Group Ltd (Road Town, Britské Panenské ostrovy) (zástupci: T. Dolde a P. Homann, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: P. Sipos, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Target Partners GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: A. Klett a C. Mikyska, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. února 2019 (věc R 1685/2017-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Target Ventures Group a Target Partners.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není namístě rozhodovat.

                  2)

                  Společnosti Target Ventures Group Ltd a Target Partners GmbH ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc T-358/19: Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2021 – Groupe Canal + v. Komise („Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Distribuce televizního vysílání – Rozhodnutí, kterým se závazky prohlašují za závazné – Zpětvzetí napadeného aktu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               28.6.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/23

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2021 – Groupe Canal + v. Komise
      (Věc T-358/19) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Distribuce televizního vysílání - Rozhodnutí, kterým se závazky prohlašují za závazné - Zpětvzetí napadeného aktu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 252/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Groupe Canal + SA (Issy les Moulineaux, Francie) (zástupci: P. Wilhelm, P. Gassenbach a O. de Juvigny, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Dawes, C. Urraca Caviedes a L. Wildpanner, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. března 2019 týkajícího se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.40023 – Přeshraniční přístup k placenému televiznímu vysílání), kterým se závazky nabídnuté společnostmi The Walt Disney Company, The Walt Disney Company Limited, Universal Studios International B.V., Universal Studios Limited and Comcast Corporation, CPT Holdings Inc., Colgems Productions Limited, Sony Corporation, Warner Bros. International Television Distribution Inc., Warner Media LLC, Sky UK Limited a Sky Limited prohlašují za právně závazné.

         Výrok

                  1)

                  Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.

                  2)

                  Není již důvodné rozhodnout o návrhu Francouzské republiky na vstup do řízení jako vedlejší účastnice.

                  3)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených společností Groupe Canal +, s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

                  4)

                  Společnost Groupe Canal +, Komise a Francouzská republika ponesou každá vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.