title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. listopadu 2007. # Španělské království proti Radě Evropské unie. # Rybolov - Nařízení (ES) č. 27/2005 - Rozdělení kvót odlovů mezi členské státy - Akt o přistoupení Španělského království - Konec přechodného období - Požadavek relativní stability - Zásada zákazu diskriminace - Nová rybolovná práva - Přípustnost. # Věc C-141/05.

text:
      Věc C-141/05
      Španělské království
      v.
      Rada Evropské unie
      „Rybolov – Nařízení (ES) č. 27/2005 – Rozdělení kvót odlovů mezi členské státy – Akt o přistoupení Španělského království – Konec přechodného období – Požadavek relativní stability – Zásada zákazu diskriminace – Nová rybolovná práva – Přípustnost“
      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. listopadu 2007          I ‑ 0000
      Shrnutí rozsudku
      1.     Řízení – Vedlejší účastenství – Námitka nepřípustnosti nevznesená žalovanou
      (Statut Soudního dvora čl. 40 čtvrtý pododstavec; jednací řád Soudního dvora čl. 93 odst. 4)
      2.     Právo Společenství – Zásady – Rovné zacházení – Diskriminace na základě státní příslušnosti
      (Akt o přistoupení z roku 1985; nařízení Rady č. 27/2005)
      3.     Přistoupení nových členských států ke Společenstvím – Španělsko – Rybolov
      (Akt o přistoupení z roku 1985 články 156 až 164; nařízení Rady č. 27/2005)
      4.     Rybolov – Zachování mořských zdrojů – Režim rybolovných kvót
      (Nařízení Rady č. 2371/2002, čl. 20)
      1.     Podle čl. 40 čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora se návrhová žádání obsažená v návrhu na vstup vedlejšího účastníka
         do řízení omezí na podporu návrhových žádání jednoho z hlavních účastníků řízení. Mimoto podle čl. 93 odst. 4 jednacího řádu
         musí vedlejší účastník přijmout stav řízení, jaký je tu v době jeho vstupu do něj. Nemá tedy právo vznést námitku nepřípustnosti,
         která nebyla vyjádřena v návrhových žádáních žalované.

      (viz body 27–28)
      2.     Tím, že v nařízení č. 27/2005, kterým se pro rok 2005 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb
         a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů,
         nezacházela se Španělským královstvím stejně jako se členskými státy, které se účastnily původního rozdělení rybolovných kvót
         před přistoupením uvedeného členského státu ke Společenství, nebo pozdějších rozdělení v průběhu přechodného období, se Rada
         vůči němu nedopustila diskriminujícího jednání.

      Je totiž třeba rozlišit pojem „přístup do vod“ od pojmu „přístup ke zdrojům“. Pokud Španělské království může mít po skončení
         přechodného období znovu přístup do vod Severního moře a Baltského moře, nevyplývá z toho, že španělská plavidla mohou mít
         přístup ke zdrojům těchto dvou moří ve stejné míře jako plavidla členských států, které se účastnily původního rozdělení nebo
         pozdějších rozdělení.

      (viz body 47, 51)
      3.     Tím, že v nařízení č. 27/2005, kterým se pro rok 2005 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb
         a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů,
         Španělskému království nepřidělila určité rybolovné kvóty v Severním a Baltském moři, Rada neporušila akt o přistoupení Španělského
         království a Portugalské republiky. Články 154 až 166 uvedeného aktu definují režim použitelný v odvětví rybolovu pouze pro
         přechodné období. Uvedené články tedy v zásadě nemohou sloužit jako základ pro požadavky týkající se období, které začalo
         až po skončení přechodného období. Při skončení přechodného období se tedy použije acquis communautaire obsahující rozdělovací klíč stanovený právní úpravou existující v okamžiku přistoupení Španělského království.

      (viz body 59, 61, 63)
      4.     Požadavku relativní stability rozdělení rybolovných práv mezi členské státy, stanovenému v čl. 20 odst. 1 nařízení č. 2371/2000
         o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky, je třeba rozumět jako požadavku
         na zachování procentuální sazby stanovené pro jednotlivé členské státy, přičemž původně stanovený rozdělovací klíč se nadále
         použije až do přijetí pozměňujícího nařízení. V míře, v níž uplatnění zásady relativní stability na stávající rybolovná práva
         vyžaduje zachování již stanoveného klíče rozdělení mezi členské státy, vytvoření prvního klíče rozdělení mezi členské státy
         implikuje přidělení nových rybolovných práv a rozdělení, které bere ohled na zájmy všech členských států. Pojem zájmu může
         zahrnout i potřebu zachování relativní stability rybolovných činností, ale není na tuto potřebu omezen. Jakmile je první rozdělovací
         klíč stanoven pro členské státy, zejména poté, co tyto státy vykonaly v určité oblasti své právo odlovu určitých druhů ryb,
         pro něž Společenství stanovilo celkovou kvótu, rozhodne Rada s ohledem na zájmy všech členských států v souladu s ustanovením
         čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002. Jelikož v takovém případě samozřejmě nelze zachovat žádný rozdělovací klíč, nevzniká
         nutnost uplatnit ustanovení čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení.

      (viz body 85–88)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      8. listopadu 2007(*)

      „Rybolov – Nařízení (ES) č. 27/2005 – Rozdělení kvót odlovů mezi členské státy – Akt o přistoupení Španělského království – Konec přechodného období – Požadavek relativní stability – Zásada zákazu diskriminace – Nová rybolovná práva – Přípustnost“
      Ve věci C‑141/05,
      jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 29. března 2005,
      Španělské království, zastoupené E. Braquehais Conesou a M. A. Sampol Pucurullem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobce,
      proti
      Radě Evropské unie, zastoupené F. Florindo Gijónem a A. de Gregorio Merinem, jako zmocněnci,

      žalované,
      podporované:
      Komisí Evropských společenství, zastoupenou F. Jimeno Fernándezem a T. van Rijnem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      vedlejší účastnicí,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a P. Lindh (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Swedenborg, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. června 2007,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Svou žalobou se Španělské království domáhá, aby bylo zrušeno nařízení Rady (ES) č. 27/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým
         se pro rok 2005 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách
         Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů (Úř. věst. 2005, L 12, s. 1) v rozsahu, v němž
         mu toto nařízení nepřiděluje určité kvóty odlovů ve vodách Společenství v Severním a Baltském moři.

       Právní rámec
       Akt o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv
      2       Články 156 až 166 aktu o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv (Úř. věst.
         L 302, s. 23, dále jen „akt o přistoupení“) upravují zejména přístup španělských plavidel do vod Společenství, jakož i k jejich
         zdrojům. Z ustanovení uvedeného článku 166 vyplývá, že takto definovaný režim je použitelný v průběhu období, které končí
         dne 31. prosince 2002 (dále jen „přechodné období“).

       Nařízení (EHS) č. 170/83 a č. 172/83
      3       Nařízením Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se zavádí systém Společenství zachování a řízení rybolovných
         zdrojů (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 24, s. 1), zákonodárce stanovil pravidla rozdělování celkového objemu odlovů mezi členské státy. Cílem Rady
         Evropské unie bylo zejména přispět k relativní stabilitě rybolovných činností. Pátý až sedmý bod odůvodnění uvedeného nařízení
         vymezují pojem relativní stability jako směřující k zachování zvláštních potřeb regionů, jejichž místní obyvatelstvo je obzvláště
         závislé na rybolovu a souvisejících průmyslových odvětvích, s ohledem na momentální biologickou situaci populace ryb.

      4       Rada poprvé přistoupila k rozdělení dostupných zdrojů ve vodách Společenství (dále jen „původní rozdělení“) v nařízení Rady
         (EHS) č. 172/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví, pro určité populace ryb a skupiny populací ryb vyvíjející se v rybolovných
         zónách Společenství, celkové přípustné odlovy pro rok 1982, část uvedených odlovů dostupná pro Společenství, rozdělení uvedené
         části mezi členské státy a podmínky pro odlov celkového přípustného množství ryb (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 24, s. 30).

      5       Ze čtvrtého bodu odůvodnění nařízení č. 172/83 vyplývá, že za účelem umožnění spravedlivého rozdělení dostupných zdrojů Rada
         zohlednila zejména tradiční rybolovné činnosti, zvláštní potřeby regionů obzvláště závislých na rybolovu a souvisejících průmyslových
         odvětvích, jakož i případnou ztrátu rybolovných práv ve vodách třetích zemí.

      6       Referenčním obdobím zohledněným pro účely tohoto rozdělení je období let 1973 až 1978 (dále jen „původní referenční období“).

       Nařízení (EHS) č. 3760/92
      7       Nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu (Úř. věst.
         L 389, s. 1) zrušilo nařízení č. 170/83. Obsahuje definici pojmu relativní stability, která v zásadě odpovídá definici podané
         v nařízení č. 170/83, jakož i definici pravidel rozdělování odlovů, jež jsou obsažena zejména v jeho čl. 8 odst. 4.

      8       Písmeno iii) zmíněného ustanovení zní:
      „pokud Společenství vytvoří pro rybolovnou oblast nebo skupinu rybolovných oblastí nová rybolovná práva, která nebyla dříve
         využita ve smyslu společné rybářské politiky, [Rada] určí způsoby rozdělení s ohledem na zájmy všech členských států“.

       Nařízení (ES) č. 2371/2002
      9       Nařízení Rady č. 3760/92 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném
         využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, s. 59; Zvl. vyd. 04/05, s. 460). Článek
         17 odst. 1 nařízení č. 2371/2002 stanoví, že rybářská plavidla Společenství mají rovný přístup do vod a ke zdrojům v rámci
         všech vod Společenství definovaných v uvedeném článku, s výhradou opatření přijatých za účelem zajištění zachování a udržitelnosti
         druhů.

      10     V části nazvané „Přidělení rybolovných práv“ stanoví čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení, že Rada rozhodne o omezeních odlovu
         nebo intenzity rybolovu a o rozdělení rybolovných práv mezi členské státy, jakož i o podmínkách souvisejících s těmito omezeními.
         Rybolovná práva se mezi členské státy rozdělí způsobem, který každému členskému státu zajistí relativní stabilitu rybolovných
         činností pro každou rybí populaci nebo rybolovnou oblast.

      11     Zásada relativní stability je vymezena v šestnáctém až osmnáctém bodě odůvodnění zmíněného nařízení, jež odkazují zejména
         na prozatímní biologickou situaci populací ryb a na potřeby regionů, kde je místní obyvatelstvo obzvláště závislé na rybolovu
         a na činnostech s ním souvisejících.

      12     V článku 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002 se uvádí, že stanoví-li Společenství nová rybolovná práva, Rada rozhodne o jejich
         přidělení s ohledem na zájmy všech členských států.

       Nařízení č. 27/2005
      13     Dne 22. prosince 2004 přijala Rada nařízení č. 27/2005, které je předmětem projednávané žaloby, přičemž vycházela především
         z ustanovení článku 20 nařízení č. 2371/2002.

       Skutečnosti předcházející sporu a řízení
      14     Španělské království, které se domnívalo, že po skončení přechodného období má nárok účastnit se rozdělení druhů podléhajících
         omezením odlovů v Severním moři a v Baltském moři, předložilo Radě žádost s cílem získat rybolovné kvóty v uvedených dvou
         mořích.

      15     Uvedený členský stát tvrdil, že kvóty rozdělené po jeho přistoupení ke Společenství, v zóně, do které nemělo španělské loďstvo
         v průběhu přechodného období přístup, by měly být upraveny za účelem zohlednění jednak čistě právní nezpůsobilosti účastnit
         se uvedeného rozdělení, v níž se uvedený členský stát nacházel, a jednak odlovů uvedeného loďstva v Severním moři v průběhu
         úvodního referenčního období.

      16     Rada žádost Španělského království zamítla.
      17     Po tomto zamítnutí podalo Španělské království k Soudnímu dvoru první dvě žaloby ohledně rozdělení týkajícího se roku 2003
         (věci, ve kterých byl vydán rozsudek ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, C‑87/03 a C‑100/03, Sb. rozh. s. I‑2915),
         dvě žaloby ohledně rozdělení týkajícího se roku 2004 [věci, ve kterých bylo vydáno usnesení předsedy Soudního dvora ze dne
         20. června 2006, Španělsko v. Rada (C‑133/04, Sb. rozh. s. I‑0000), poté, co Španělské království vzalo zpět svou žalobu,
         a rozsudek ze dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada (C‑134/04, Sb. rozh. s. I‑54)], jakož i projednávané žaloby týkající se
         roku 2005.

      18     Španělské království se domnívá, že tím, že v rámci nařízení č. 27/2005 neobdrželo určité rybolovné kvóty v Severním moři
         a v Baltském moři, se španělské loďstvo navzdory skončení přechodného období prakticky nachází v situaci, kdy nemůže lovit
         většinu druhů podléhajících kvótám v uvedených dvou mořích. Na podporu své žaloby Španělské království uvádí tři žalobní důvody.
         První z nich vychází z porušení zásady zákazu diskriminace, druhý z porušení aktu o přistoupení a třetí vychází z porušení
         čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002.

      19     V rámci svého třetího žalobního důvodu uvedlo Španělské království v bodě 27 své žaloby, že se jedná o tyto druhy: smáčkovité
         (oblasti IIa, IV), ďasovité (oblasti IIa, IV), platýse červeného a platýse velkého (oblasti IIa, IV) pakambaly rodu Lepidorhombus
         (oblasti IIa, IV), platýse šedohnědého (oblasti IIa, IV), humra severského (oblasti IIa, IV), tresku modravou (oblasti IIa,
         IV), krevety (oblasti IIa, IIIa, IV), pakambalu velkou a ostatní pakambaly (oblasti IIa, IV), rejnoky (oblasti IIa, IV), ostrouna
         obecného (oblasti IIa, IV) a kranase obecného (oblasti IIa, IV).

      20     Komisi Evropských společenství bylo usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 21. června 2005 povoleno v rámci projednávané
         žaloby vstoupit do řízení na podporu návrhových žádání Rady.

      21     Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 10. května 2005 bylo řízení v projednávané věci přerušeno až do vyhlášení výše
         uvedeného rozsudku ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, kterým Soudní dvůr rozhodl o obou prvních žalobách.

      22     Po vydání tohoto rozsudku byla Španělskému království položena otázka, zda trvá na projednání současné žaloby. Dopisem ze
         dne 27. dubna 2006 odpovědělo Španělské království na tuto otázku kladně.

      23     V tomto dopise zmíněný členský stát s odvoláním na výše uvedený rozsudek uváděl, že pro následující druhy, jež byly podle
         jeho názoru poprvé rozděleny formou kvót nařízením č. 27/2005, byla stanovena nová rybolovná práva:

      i)      Mníkovec bělolemý, oblast IV (norské vody)
      ii)      Ďasovité, oblasti IIa (vody Společenství) a IV (vody Společenství)
      iii)      Treska modravá, oblast IV (norské vody)
      iv)      Mník mořský, oblast IV (norské vody)
      v)      Humr severský, oblast IV (norské vody).
      24     Podle Španělského království porušila Rada své povinnosti vyplývající z čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002 tím, že mu ohledně
         těchto druhů nepřidělila žádnou kvótu.

       K přípustnosti žaloby
      25     Ve spisu vedlejšího účastníka Komise uplatňuje nepřípustnost žaloby Španělského království, jelikož tento členský stát dopisem
         ze dne 27. dubna 2006 změnil její předmět tím, že se zaměřil pouze na třetí jím uváděný žalobní důvod a na druhy, které byly
         rozděleny poprvé na základě nařízení č. 27/2005 přijatého v prosinci 2004 a nebyly zmiňovány v původní žalobě. Kromě toho,
         i kdyby byla bývala zachována původní žaloba, stala by se po vydání výše uvedeného rozsudku ze dne 30. března 2006, Španělsko
         v. Rada v každém případě bezpředmětnou.

      26     Zde je však třeba připomenout, že Rada, žalovaná, na podporu jejíchž návrhových žádání bylo Komisi povoleno vstoupit do řízení,
         nevznesla námitku nepřípustnosti ohledně žaloby Španělského království.

      27     Podle čl. 40 čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora se ovšem návrhová žádání obsažená v návrhu na vstup vedlejšího účastníka
         do řízení omezí na podporu návrhových žádání jednoho z hlavních účastníků řízení. Mimoto podle čl. 93 odst. 4 jednacího řádu
         musí vedlejší účastník přijmout stav řízení, jaký je tu v době jeho vstupu do něj.

      28     Z toho plyne, že Komise, která je vedlejší účastnicí, neměla právo vznést námitku nepřípustnosti (viz rozsudek ze dne 30. ledna
         2002, Itálie v. Komise, C‑107/99, Recueil, s. I‑1091, bod 29).

      29     Podle čl. 92 odst. 2 jednacího řádu je nicméně nutno zkoumat bez návrhu, zda Španělské království nezměnilo v průběhu řízení
         předmět sporu způsobem odporujícím ustanovením článku 38 jednacího řádu a zda se žaloba nestala po vyhlášení zmíněného rozsudku
         ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bezpředmětnou.

      30     Ohledně prvního bodu je třeba konstatovat, že Španělské království svým dopisem ze dne 27. dubna 2006 vyhovělo požadavku Soudního
         dvora a odpovědělo na otázku, zda vzhledem k vydanému rozsudku trvá na své žalobě; jeho odpověď byla kladná. Na jednání před
         Soudním dvorem krom toho tento smysl své odpovědi potvrdilo.

      31     Pravdou je, že Španělské království v uvedeném dopise zmiňuje význam, který je nutno po vyhlášení zmíněného rozsudku přikládat
         zkoumání otázky, zda povolení odlovu určitých druhů ryb představuje udělení nových rybolovných práv ve smyslu čl. 20 odst. 2
         nařízení č. 2371/2002, jež je předmětem třetího žalobního důvodu obsaženého v žalobě. Proto je třeba v rámci analýzy tohoto
         žalobního důvodu ověřit, zda lze zmínění těchto druhů považovat za součást předmětu původní žaloby, anebo za jeho nepřípustné
         rozšíření.

      32     Ohledně otázky, zda se po vydání výše uvedeného rozsudku ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, stala projednávaná žaloba
         bezpředmětnou, je třeba konstatovat, že se nařízení, jehož částečné zrušení požadovalo Španělské království v řízení vedoucím
         ke zmíněnému rozsudku, liší od nařízení napadeného v projednávané věci. Nařízením, kterého se týkal zmíněný rozsudek, bylo
         nařízení Rady (ES) č. 2341/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se na rok 2003 stanoví rybolovná práva a související podmínky
         pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících
         omezením odlovů (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 356, s. 12), zatímco nařízením napadeným projednávanou žalobou je nařízení č. 27/2005, kterým se stanoví rybolovná
         práva pro rok 2005. Uvedené dvě věci mají tudíž různý předmět.

      33     Proto je namístě mít za to, že je projednávaný spor přípustný.
       K věci samé
       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady zákazu diskriminace
       Argumentace účastníků řízení
      34     Španělské království uplatňuje, že od uplynutí přechodného období měla být španělská plavidla oprávněna k rovnému přístupu
         nejen do vod Společenství, který jim není upřen, ale rovněž k jejich zdrojům, což by předpokládalo přidělení rybolovných kvót
         v Severním moři a v Baltském moři. Španělskému království však nebyly nařízením č. 27/2005 přiděleny téměř žádné kvóty v těchto
         dvou mořích. Zmíněné nařízení nedodrželo podmínky rovného zacházení a vytvořilo situaci diskriminující španělské rybáře.

      35     Žádný objektivní důvod takovou diskriminaci neodůvodňuje. Je třeba dodržet obecné pravidlo úplné použitelnosti práva Společenství
         jako celku na nové členské státy počínaje jejich přistoupením ke Společenství. Odchýlení od uvedeného pravidla, stanovená
         aktem o přistoupení, jsou dočasná, a měla by být vykládána restriktivně.

      36     Podle Španělského království jsou pojmy přístupu do vod Společenství a přístupu k jejich zdrojům neoddělitelně spjaty. Nařízení
         č. 27/2005 mezi nimi nikterak nerozlišuje, a přísluší tudíž Radě, aby přijala vhodná opatření k pozměnění rozdělovacího klíče.

      37     V praxi by neexistence přístupu ke zdrojům zbavila právo na přístup do vod veškerého smyslu. Hospodářský význam mají pouze
         druhy, pro něž jsou stanoveny kvóty. Navíc by vedla povinnost vrátit při neexistenci kvót úlovky těchto druhů do moře i tehdy,
         jsou-li uhynulé, ke vzniku biologické škody. Konečně v případě, že by Španělské království nemělo v obou zmíněných mořích
         prakticky žádnou kvótu, nemělo by ani možnost provádět výměny rybolovných práv podle čl. 20 odst. 5 nařízení č. 2371/2002.

      38     Španělské království uplatňuje, že se jeho situace liší od situace jiných členských států, které rovněž neobdržely kvóty na
         základě nařízení č. 27/2005. Plavidla těchto jiných členských států nemají totiž – na rozdíl od plavidel Španělského království,
         členského státu, jehož obyvatelstvo je zejména v Galicii a baskických provinciích závislé na rybolovu, – nutně zájem na rybolovu
         v uvedených dvou mořích. Španělské království tvrdí, že kdyby bývala neexistovala přechodná opatření, zúčastnilo by se prvního
         rozdělení kvót po svém přistoupení ke Společenství v roce 1986, a v roce 2003 by mu tedy byly kvóty přiděleny.

      39     Podle Rady nevytvořilo nařízení č. 27/2005 situaci diskriminující Španělské království. Je s ním totiž zacházeno stejně jako
         s členskými státy, které nezískaly kvóty, protože neprováděly rybolovnou činnost, jejíž stabilitu se Rada mohla rozhodnout
         zachovat, a které představují přibližně polovinu členských států. Rada zdůrazňuje, že španělská vláda nečiní rozdíl mezi pojmem
         přístupu do vod Společenství a pojmem přístupu k jejich zdrojům.

       Závěry Soudního dvora
      40     Zásada zákazu diskriminace vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně,
         není-li taková odlišnost objektivně odůvodněna (viz zejména rozsudek ze dne 17. října 1995, Fishermen’s Organisations a další,
         C‑44/94, Recueil, s. I‑3115, bod 46, a rozsudek ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 48, a ze dne 19. dubna 2007,
         Španělsko v. Rada, uvedený výše, bod 28).

      41     Vyvstává tedy otázka, zda je situace Španělského království srovnatelná se situací členských států, které získaly rybolovné
         kvóty ve vodách Severního moře a Baltského moře v rámci nařízení č. 27/2005.

      42     Jak připomněl Soudní dvůr v bodě 50 rozsudku ze dne 30. března 2006, přezkoumal již otázku případné diskriminace členských
         států, které nezískaly určité rybolovné kvóty po jejich přistoupení ke Společenství.

      43     Z bodu 41 rozsudku ze dne 13. října 1992, Portugalsko a Španělsko v. Rada (C‑63/90 a C‑67/90, Recueil, s. I‑5073) vyplývá,
         že Portugalská republika uplatnila, že portugalské loďstvo provádělo svoji rybolovnou činnost v grónských vodách od roku 1973
         do roku 1977, tedy po část původního referenčního období. Zdůraznila, že množství odlovená jeho loďstvem byla srovnatelná
         s množstvími odlovenými německým loďstvem a jednoznačně vyšší než množství odlovená loďstvem Spojeného království.

      44     Soudní dvůr měl nicméně za to, že situace Portugalské republiky nebyla srovnatelná se situací ostatních členských států, které
         využívaly rozdělení. Rozhodl, že jelikož akt o přistoupení nezměnil stávající situaci v případě rozdělení vnějších zdrojů,
         nadále se použije acquis communautaire, a že se tedy nové členské státy nemohou dovolávat okolností předcházejících přistoupení, včetně zejména jejich rybolovných
         činností v průběhu referenčního období, za účelem vyloučení použití daných ustanovení. Od okamžiku přistoupení se nacházejí
         ve stejné situaci, jako členské státy vyloučené z rozdělení na základě zásady relativní stability rybolovných činností, konkretizované,
         pokud jde o dohody sjednané před přistoupením, v rámci rozdělení provedeného v roce 1983 (viz výše uvedené rozsudky Portugalsko
         a Španělsko v. Rada, body 43 a 44, ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 52, a ze dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada,
         bod 32).

      45     Uvedenou úvahu lze přenést na projednávanou věc. Vyplývá z ní, že Španělské království se nenachází v situaci srovnatelné
         se situací členských států, jejichž plavidla měla prospěch z kvót v rámci původního rozdělení, a že se tedy španělská vláda
         nemůže dovolávat rybolovné činnosti španělských plavidel v Severním moři mezi roky 1973 a 1976 během původního referenčního
         období. Jeho situace je naopak srovnatelná se situací členských států, jejichž plavidla nezískala takové kvóty, ať tyto členské
         státy vyvíjely rybolovnou činnost ve vodách Severního nebo Baltského moře během původního referenčního období, či nikoli (viz
         výše uvedené rozsudky ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 53, a ze dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada, bod 33).

      46     Konec přechodného období tuto situaci nijak nemění.
      47     Rada totiž oprávněně uplatnila, že je třeba rozlišit pojem přístupu do vod od pojmu přístupu ke zdrojům. Pokud Španělské království
         může mít po skončení přechodného období znovu přístup do vod Severního moře a Baltského moře, nevyplývá z toho, že španělská
         plavidla mohou mít přístup ke zdrojům těchto dvou moří ve stejné míře jako plavidla členských států, které se účastnily původního
         rozdělení nebo pozdějších rozdělení (viz výše uvedené rozsudky ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 55, a ze dne
         19. dubna 2007, Španělsko v. Rada, bod 35).

      48     Rada mohla usoudit, že vzhledem k tomu, že španělská plavidla nelovila ve vodách Severního moře a Baltského moře po dobu více
         než dvaceti let, nepřidělení kvót není porušením zásady relativní stability činností rybolovu dotčených populací ryb. Z toho
         vyplývá, že Rada mohla rovněž usoudit, že Španělské království nebylo v situaci srovnatelné se situací členských států, jejichž
         plavidla nedávno, v příslušném referenčním období, lovila v uvedených vodách (viz výše zmíněné rozsudky ze dne 30. března 2006,
         Španělsko v. Rada, bod 56, a ze dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada, bod 36).

      49     Je třeba dodat, že nemožnost zúčastnit se nových rozdělování rybolovných kvót, s níž bylo Španělské království konfrontováno
         během přechodného období z důvodu čistě dočasného právního zákazu přístupu do vod Severního moře a Baltského moře, na tomto
         konstatování nic nemění. Nevyplývá z něj, že Rada byla povinna na konci tohoto období změnit rozdělovací klíč, aby zohlednila
         zájmy Španělského království. Totiž v rozporu s tím, co tento členský stát tvrdil v průběhu písemné části řízení a na jednání,
         není nikterak prokázáno, že by při neexistenci zákazu přístupu do vod uvedených dvou moří během přechodného období uvedený
         členský stát získal určité kvóty ohledně druhů, které tvořily předmět nového rozdělení v průběhu zmíněného období.

      50     Navíc ostatní argumenty předložené Španělským královstvím a připomenuté v bodě 37 tohoto rozsudku nejsou takové povahy, aby
         mohly změnit konstatování učiněné v bodě 47 tohoto rozsudku. Okolnost, že druhy podléhající kvótám mají větší hodnotu než
         jiné druhy, tak nemůže vést k závěru, že by měly být některému členskému státu přiděleny určité kvóty. Údajné riziko ekologické
         povahy nebylo prokázáno. Nemožnost provádění určitých výměn kvót vyplývá z jejich nepřidělení. Článek 20 odst. 5 nařízení
         č. 2371/2002 totiž pouze stanoví možnost vzájemné výměny kvót mezi členskými státy, které je již mají. To tedy neznamená,
         že by udílel právo na získání kvót.

      51     Následně Rada tím, že v nařízení č. 27/2005 nezacházela se Španělským královstvím stejně jako se členskými státy, které se
         účastnily původního rozdělení rybolovných kvót před přistoupením uvedeného členského státu ke Společenství, nebo pozdějších
         rozdělení v průběhu přechodného období, se vůči němu nedopustila diskriminujícího jednání.

      52     S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba zamítnout žalobní důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace.
       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení aktu o přistoupení
       Argumentace účastníků řízení
      53     Španělská vláda se domnívá, že nepřidělením Španělskému království části rybolovných kvót, které byly předmětem rozdělení
         pro zónu vod Společenství Severního moře a Baltského moře po přistoupení uvedeného členského státu ke Společenství, prodlužuje
         nařízení č. 27/2005 přechodné období nad rámec stanovený aktem o přistoupení, a porušuje tedy jeho ustanovení.

      54     Španělská vláda se domnívá, že prodloužení platnosti odchylek stanovených v aktu o přistoupení nad rámec přechodného období
         stanoveného v uvedeném aktu je nedodržením jejich výjimečné, přechodné a omezené povahy.

      55     Španělské království dodává, že Soudní dvůr sice existenci porušení aktu o přistoupení zkoumal již dříve ve výše uvedeném
         rozsudku ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, že však je projednávaná věc odlišná v rozsahu, v němž se nařízení č. 27/2005,
         na rozdíl od nařízení zkoumaného v řečeném rozsudku, týká zejména kvót poprvé přidělených v roce 2005, jež zakládají nová
         rybolovná práva.

      56     Rada tvrdí, že ustanovení aktu o přistoupení přestala být použitelná po uplynutí přechodného období, a tedy již nemohou být
         kritériem pro určení legality opatření přijatých Radou.

      57     Kromě toho akt o přistoupení nepožadoval ani nestanovil úpravu systému rozdělení kvót.
      58     Rada dodává, že články 156 až 164 aktu o přistoupení, které obsahují přechodná ustanovení, neupravují způsob, jímž by měla
         Rada postupovat při rozdělování nových rybolovných práv v roce 2005, to znamená po uplynutí několika let od okamžiku, kdy
         tato ustanovení přestala být použitelná.

       Závěry Soudního dvora
      59     Je třeba připomenout, že, jak uplatňuje Rada, články 154 až 166 aktu o přistoupení definují režim použitelný v odvětví rybolovu
         pouze pro přechodné období. Uvedené články tedy v zásadě nemohou sloužit jako základ pro požadavky týkající se období, které
         začalo až po skončení přechodného období (viz výše uvedené rozsudky ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 64, a ze
         dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada, bod 44).

      60     Dále z aktu o přistoupení nijak nevyplývá, že by Rada měla v budoucnu pozměnit rozdělovací klíč rybolovných práv přijatý po
         přistoupení Španělského království v průběhu přechodného období.

      61     I  kdyby byl režim použitelný v průběhu přechodného období z definice dočasný, nevyplývá z toho, že veškerá omezení, která
         stanoví, končí automaticky při skončení uvedeného období, pokud tato omezení vyplývají rovněž z acquis communautaire použitelného na členský stát. Přitom, jak bylo konstatováno v bodě 29 výše uvedeného rozsudku ze dne 30. března 2006, Španělsko
         v. Rada, acquis communautaire obsahuje rozdělovací klíč stanovený právní úpravou existující v okamžiku přistoupení Španělského království. Uvedený rozdělovací
         klíč zůstává v zásadě v platnosti, pokud nebyl pozměněn aktem Rady.

      62     Pokud jde o rozdělení kvót provedená v průběhu přechodného období, tato nejsou upravena aktem o přistoupení, ale nařízeními
         zavádějícími dotčené kvóty a zásadou relativní stability (viz výše citované rozsudky ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada,
         bod 66, a ze dne 19. dubna 2007, Španělsko v. Rada, bod 47). Rozdělení provedená poprvé nařízením č. 27/2005 již nepodléhají
         ustanovením aktu o přistoupení.

      63     Proto Rada nijak neporušila akt o přistoupení tím, že v rámci nařízení č. 27/2005 nepřidělila Španělskému království určité
         rybolovné kvóty v Severním a Baltském moři.

      64     Následně musí být žalobní důvod vycházející z porušení aktu o přistoupení zamítnut.
       K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002
       Argumentace účastníků řízení
      65     Španělské království má za to, že pro pět druhů zmíněných v jeho dopisu ze dne 27. dubna 2006 a uvedených v bodu 23 tohoto
         rozsudku byla stanovena nová rybolovná práva. Tím, že mu Rada nepřidělila žádnou kvótu ohledně těchto druhů, opomněla vzít
         na zřetel jeho zájmy, a tudíž porušila ustanovení čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002.

      66     Rada uznává, že pro druhy, které byly předmětem prvního rozdělení podle nařízení č. 27/2005, byla stanovena nová rybolovná
         práva. Z pěti druhů uváděných španělskými orgány byla ovšem v předmětné době stanovena nová rybolovná práva pouze pro následující
         druhy poprvé rozdělené do konkrétních zón v roce 2005:

      i)      Mníkovec bělolemý, oblast IV (norské vody)
      ii)      Ďasovité, oblast IV (norské vody)
      iii)      Mník mořský, oblast IV (norské vody)
      iv)      Humr severský, oblast IV (norské vody).
      67     Naopak ďasovité v oblastech IIa (vody Společenství) a IV (vody Společenství), zmíněné v bodu 23 tohoto rozsudku pod číslem
         ii), byly předmětem prvního rozdělení v roce 1998. Treska modravá, oblast IV (norské vody), zmíněná v bodu 23 téhož rozsudku
         pod číslem iii), byla předmětem dřívějšího rozdělení v roce 2002. Španělské království je tedy mylně uvádí jako druhy, pro
         které byla stanovena nová rybolovná práva.

      68     Ohledně jí stanovených čtyř nových rybolovných práv Rada uplatňuje, že vzala na zřetel zájmy všech členských států, včetně
         zájmů Španělského království, že však ze zohlednění těchto nových práv nevyplývá, že by měly být kvóty přiděleny všem těmto
         členským státům. Rada určila referenční období pro roky 1999 až 2003. Jelikož španělská plavidla v průběhu tohoto období uvedené
         druhy v dané oblasti nelovila, byť k tomu měla příležitost, nebyla Španělskému království přidělena žádná kvóta. Rada z toho
         vyvodila závěr, že nepřekročila meze uvážení, jež jsou jí dány, a tudíž neporušila čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002.

      69     Ve své replice Španělské království uznává vlastní omyl ohledně určení druhů, pro které byla stanovena nová rybolovná práva,
         a připouští, že dotčenému pojmu odpovídají pouze čtyři druhy zmíněné Radou v souvislosti s uvedenými konkrétními oblastmi.
         Na druhé straně však tvrdí, že Rada ohledně těchto čtyř druhů porušila zmíněný čl. 20 odst. 2.

      70     Komise se naopak domnívá, že pro tyto čtyři druhy zmíněné Radou nebyla stanovena nová rybolovná práva, jelikož spadají do
         kategorie „jiné druhy“, pro které byla Společenství přidělena celková kvóta na základě nařízení platných před rokem 2005.
         Tento pojem se vztahuje pouze na druhy, které jsou pro Společenství dostupné v důsledku přístupu do nových vod nebo k novým
         druhům.

      71     Komise dodává, že pokud Soudní dvůr nebude sdílet její výklad pojmu „nová rybolovná práva“ a rozhodne, že čtyři druhy zmíněné
         Radou spadají pod tento pojem, bude zapotřebí v každém případě uvážit, zda Rada nepřekročila meze své posuzovací pravomoci,
         a zda tudíž neporušila čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002.

       Závěry Soudního dvora
      –       Úvodní poznámky
      72     Španělské království, Rada a Komise se shodují na tom, že předmětem prvního rozdělení podle nařízení č. 27/2005 byly pouze
         čtyři druhy zmiňované Radou a uvedené v bodě 66 tohoto rozsudku, kterých se týká třetí žalobní důvod projednávané žaloby.

      73     Vyvstává však problém ohledně přípustnosti tohoto žalobního důvodu.
      74     Jak bylo uvedeno v bodě 31 tohoto rozsudku, je totiž zapotřebí ověřit, zda zmíněním těchto čtyř druhů Španělské království
         nezměnilo v rozporu s ustanoveními článku 38 jednacího řádu předmět sporu.

      75     Je třeba konstatovat, že mezi výše zmíněnými čtyřmi druhy jsou ďasovité uváděny v bodě 27 žaloby Španělského království v souvislosti
         s oblastí IV, aniž by bylo upřesněno, zda se jedná o vody Společenství, vody norské, anebo obojí. Ve svém dopise ze dne 27. dubna
         2006 zmiňuje španělská vláda ďasovité, oblast IV (vody Společenství), ale ve své replice tuto zmínku opravuje a tvrdí, že
         měla na mysli norské vody.

      76     Vzhledem k obecné zmínce o oblasti IV v žalobě je nutno mít za to, že se jednalo o všechny vody této oblasti, a proto je třetí
         žalobní důvod ohledně ďasovitých, oblast IV (norské vody), přípustný.

      77     Naproti tomu ze tří dalších druhů se v bodě 27 žaloby neobjevuje mníkovec bělolemý ani mník mořský, zatímco humr severský
         není zmiňován pro oblast IV. Je tedy třeba mít za to, že se žaloba netýkala mníkovce bělolemého ani mníka mořského, a humra
         severského se týkala pouze pro oblast III. Odkaz na tyto tři druhy pro oblast IV (norské vody) v dopise ze dne 27. dubna 2006
         a ve zmíněné replice představuje rozšíření předmětu sporu, které musí být odmítnuto jako nepřípustné. Okolnost, že jsou tyto
         druhy uvedeny v příloze I nařízení č. 27/2005, které je předmětem sporu v projednávané věci, nepostačuje z toho důvodu, že
         Španělské království požadovalo zrušení tohoto nařízení pouze v rozsahu, v němž nepřiděluje španělskému loďstvu určité kvóty
         a že v bodě 27 své žaloby výslovně označilo za jediné druhy, jichž se týká jeho třetí žalobní důvod.

      –       K tomuto žalobnímu důvodu
      78     Španělské království tvrdí, že rozdělení [kvót] ďasovitých v oblasti IV (norské vody) provedené nařízením č. 27/2005 představuje
         nová rybolovná práva a že Rada tím, že mu pro tento druh nepřidělila žádnou kvótu, nevzala ohled na jeho zájmy, čímž porušila
         ustanovení čl. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002.

      79     Je třeba zkoumat, zda rozdělení [kvót] ďasovitých v oblasti IV (norské vody) představuje nová rybolovná práva ve smyslu zmíněného
         čl. 20 odst. 2, popřípadě též otázku, zda vzala Rada ohled na zájmy Španělského království.

      80     Ohledně prvního bodu je nesporné, že rozdělení provedené nařízením č. 27/2005 představuje první rozdělení kvót tohoto druhu
         mezi členské státy.

      81     Podle Komise však pro ďasovité v oblasti IV (norské vody) nebyla stanovena nová rybolovná práva, ale tento druh je předmětem
         práv stávajících, neboť se nejedná o druh, jenž by byl poprvé předmětem odlovu na základě politiky Společenství v souladu
         s čl. 8 odst. 4 bodem iii) nařízení č. 3760/92. Článek 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002 však zmíněný čl. 8 odst. 4 bod iii)
         nahradil a měl by být vykládán v jeho světle. Z toho vyplývá, že by měl být tento druh předmětem rozdělení podle zásady relativní
         stability vyplývající z čl. 20 odst. 1 nařízení č. 2371/2002, a nikoli s ohledem na zájmy členských států podle zmíněného
         čl. 20 odst. 2.

      82     Je však třeba poznamenat, že nařízení č. 2371/2002 vykazuje rozdíly oproti nařízení č. 3760/1992.
      83     Nařízení č. 2371/2002 upřesňuje pojem „rybolovná práva“, jež ve svém čl. 3 písm. q) definuje jako kvantifikovaný právní nárok
         na lov ryb. Znění čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení se liší od znění zmíněného čl. 8 odst. 4 bodu iii) a pouze uvádí, že stanoví-li
         Společenství nová rybolovná práva, Rada rozhodne o jejich přidělení s ohledem na zájmy všech členských států.

      84     Pojem „nová rybolovná práva“ je proto třeba vykládat s přihlédnutím k systematice a účelu čl. 20 odst. 1 a 2 nařízení č. 2371/2002
         vykládanému ve světle judikatury (viz rozsudky ze dne 16. června 1987, Romkes, 46/86, Recueil, s. 2671; ze dne 13. října 1992,
         Španělsko v. Rada, C‑70/90, Recueil, s. I‑5159, Španělsko v. Rada, C‑71/90, Recueil, s. I‑5175, Španělsko v. Rada, C‑73/90,
         Recueil, s. I‑5191, a výše uvedený rozsudek ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada).

      85     Ze zkoumání obou uvedených odstavců zmíněného článku 20 tudíž vyplývá, že se první z nich týká stávajících rybolovných práv,
         zatímco druhý pojednává o rybolovných právech nových. Stávající rybolovná práva jsou mezi členské státy rozdělována s uplatněním
         zásady relativní stability.

      86     Soudní dvůr rozhodl, že požadavku relativní stability je třeba rozumět jako požadavku na zachování procentuální sazby stanovené
         pro jednotlivé členské státy a že původně stanovený rozdělovací klíč se nadále použije až do přijetí pozměňujícího nařízení
         (viz zejména výše uvedené rozsudky Romkes, bod 17; a ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, bod 27).

      87     V míře, v níž uplatnění zásady relativní stability na stávající rybolovná práva vyžaduje zachování již stanoveného klíče rozdělení
         mezi členské státy, je třeba mít za to, že vytvoření prvního klíče rozdělení mezi členské státy implikuje přidělení nových
         rybolovných práv a rozdělení, které bere ohled na zájmy všech členských států. Pojem zájmu může zahrnout i potřebu zachování
         relativní stability rybolovných činností, ale není na tuto potřebu omezen.

      88     Rovněž oproti názoru vyjádřenému Komisí rozhodne Rada s ohledem na zájmy všech členských států v souladu s ustanovením čl. 20
         odst. 2 nařízení č. 2371/2002, jakmile je první rozdělovací klíč stanoven pro členské státy, zejména poté, co tyto státy vykonaly
         v určité oblasti své právo odlovu určitých druhů ryb, pro něž Společenství stanovilo celkovou kvótu. Jelikož v takovém případě
         samozřejmě nelze zachovat žádný rozdělovací klíč, nevzniká nutnost uplatnit ustanovení čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení.

      89     Je třeba dodat, že by výklad obhajovaný Komisí vedl k paradoxní situaci, za níž by právo přístupu členského státu do nových
         vod a k novým druhům nemohlo být za žádných okolností kvalifikováno jako nové rybolovné právo, a tudíž by nikdy neumožňovalo
         vzít ohled na zájmy dotčených států ve smyslu č. 20 odst. 2 nařízení č. 2371/2002. K takové situaci by došlo pokaždé, kdy
         by nové právo přístupu, stejně jako v projednávané věci, mělo zpočátku podobu celkové kvóty Společenství, a teprve poté by
         bylo přiznáno jednotlivým členským státům. Z nařízení č. 2371/2002 však nevyplývá, že by zákonodárce zamýšlel tímto způsobem
         omezovat ohled na zájmy členských států.

      90     Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba mít za to, že první přidělení ďasovitých v oblasti IV (norské vody) členským státům
         založené na vytvoření prvního rozdělovacího klíče pro tento druh v daných vodách zakládá nové rybolovné právo.

      91     Následně je tudíž zapotřebí zkoumat, zda Rada náležitě zohlednila zájmy Španělského království.
      92     Jelikož se jedná o nařízení upravující záležitosti rybolovu v rámci společné zemědělské politiky, z ustálené judikatury vyplývá,
         že v této oblasti má zákonodárce Společenství širokou posuzovací pravomoc odpovídající politické odpovědnosti, kterou mu přiznávají
         články 34 ES až 37 ES (viz zejména rozsudek ze dne 23. března 2006, Unitymark Ltd a North Sea Fishermen’s Organisation, C‑535/03,
         Sb. rozh. s. I‑2689, bod 55).

      93     Je ovšem zapotřebí ověřit, zda zákonodárce Společenství nepřekročil meze své posuzovací pravomoci.
      94     Španělské království uplatňuje, že mu v průběhu referenčního období zvoleného Radou, v létech 1999 až 2003, zabraňovala ustanovení
         článků 156 až 164 aktu o přistoupení v přístupu do předmětných vod. Jelikož se Rada rozhodla přidělit kvóty pouze členských
         státům, jejichž loďstvo již dané druhy, konkrétně ďasovité, během uvedeného období lovilo, a jelikož Španělskému království
         nepřidělilo žádnou kvótu, třebaže nepřítomnost španělských plavidel v této oblasti byla důsledkem čistě právního zákazu, nevzala
         ohled na zájmy tohoto členského státu.

      95     V každém případě je třeba konstatovat, že se články 156 až 164 aktu o přistoupení týkají, jak uplatňovala Rada ve své žalobní
         odpovědi a duplice, pouze přístupu do vod Společenství, nikoli však přístupu do vod norských, a že tudíž argument Španělského
         království není relevantní.

      96     V průběhu jednání se Španělské království snažilo předkládat další argumenty k prokázání, že španělská plavidla neměla možnost
         rybolovu v norských vodách. Především uplatňovalo, že uvnitř určité oblasti není vždy snadné identifikovat vody, v nichž plavidla
         provádějí svou činnost, a dále tvrdilo, že mu v norských vodách nebyla přidělena žádná kvóta.

      97     Tyto argumenty však nejsou rozhodující, neboť ďasovité, na něž se nevztahovaly žádné specifické kvóty rozdělené podle členských
         států, mohly být volně loveny loďstvy různých členských států s výhradou celkové kvóty stanovené pro Společenství ohledně
         různých druhů, k nimž náležely i ďasovité.

      98     Je třeba konstatovat, že nepřidělení kvót ohledně ďasovitých Španělskému království nebo jinému členskému státu nutně neznamená,
         že by Rada opomenula zohlednit zájmy těchto členských států.

      99     Při volbě referenčního období má Rada již podle dřívějšího rozhodnutí Soudního dvora určitý prostor pro uvážení (v tomto smyslu
         viz rozsudek ze dne 25. října 2001, Itálie v. Rada, C‑120/99, Recueil, s. I‑7997, bod 42). Pětileté období od roku 1999 do
         roku 2003 je nedávné a dostatečně dlouhé, takže proti němu nelze zřejmě nic namítat.

      100   Přidělením kvót pro ďasovité výlučně členským státům, jejichž plavidla již tento druh v průběhu uvedeného období lovila a nepřidělením
         kvóty pro odlov zmíněného druhu Španělskému království proto, že španělská plavidla tento rybolov neprováděla, třebaže měla
         právo přístupu do dané oblasti, nepřekročila Rada meze své posuzovací pravomoci.

      101   V důsledku toho je namístě třetí žalobní důvod zamítnout.
      102   Vzhledem k tomu, že žádný z dovolávaných žalobních důvodů nebyl přijat, musí být žaloba Španělského království zamítnuta.

       K nákladům řízení
      103   Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Rada požadovala náhradu nákladů řízení a Španělské
         království nemělo ve věci úspěch, je namístě posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení. Podle odstavce 4 první odrážky
         téhož článku ponese Komise vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
      3)      Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: španělština.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. června 2009. # Jörg Mölling proti Evropský policejní úřad (Europol). # Veřejná služba - Přijetí. # Věc F-11/08.

text:
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU
      (druhý senát)
      4. června 2009
      Věc F-11/08
      Jörg Mölling
      v.
      Evropský policejní úřad (Europol)
      „Veřejná služba – Zaměstnanci Europolu – Přijímání zaměstnanců – Výběrové řízení – Podmínky přijímání zaměstnanců – Dočasně přidělený národní odborník – Článek 6 služebního řádu pro zaměstnance Europolu – Článek 2 odst. 4 rozhodnutí ředitele Europolu ze dne 8. prosince 2006“
      Předmět: Žaloba podaná na základě čl. 40 odst. 3 Úmluvy o zřízení Evropského policejního úřadu založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské
         unii (Úmluva o Europolu) a na základě čl. 93 odst. 1 služebního řádu pro zaměstnance Europolu, kterou se J. Mölling domáhá
         zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, kterým mu byla odepřena účast ve výběrovém řízení na obsazení místa hlavního
         administrátora („first officer“) v „protidrogové“ jednotce Europolu.

      Rozhodnutí: Rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, kterým byla žalobci odepřena účast ve výběrovém řízení na obsazení místa hlavního
         administrátora („first officer“) v „protidrogové“ jednotce Europolu, se zrušuje. Europolu se ukládá náhrada veškerých nákladů
         řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Zaměstnanci Europolu – Přijímání zaměstnanců – Rozhodnutí ředitele Europolu týkající se služebního řádu – Výraz
            „žádné pracovní místo u Europolu“
      (Služební řád pro zaměstnance Europolu, příloha 1)
      2.      Právo Společenství – Výklad – Metody – Doslovný a logický výklad
      1.      Z doslovného výkladu článku 2 bodu 4 rozhodnutí ředitele Europolu ze dne 8. prosince 2006 o provedení článku 6 služebního
         řádu pro zaměstnance Europolu, vyplývá, že v něm obsaženým výrazem „žádné pracovní místo u Europolu“ je třeba rozumět – po
         vzoru definice uvedené v čl. 1 bodě 1 téhož rozhodnutí – pracovní místa uvedená na seznamu v příloze 1 služebního řádu, s
         tím, že doslovný výklad anglického znění tohoto čl. 2 bodu 4 nedovoluje, aby byl výrazu „Europol post“ použitému v čl. 2 bodě
         4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 přisuzován odlišný obsah než výrazu „Europol post“ definovanému v čl. 1 bodě 1 uvedeného
         rozhodnutí.

      Vzhledem k tomu, že pracovní místo dočasně přiděleného odborníka u Europolu není na seznamu v příloze 1 služebního řádu pro
         zaměstnance Europolu uvedeno, osoba na takovémto pracovním místě „nezastává u Europolu žádné pracovní místo“ ve smyslu čl.
         2 bodu 4 výše uvedeného rozhodnutí.

      (viz body 57 až 59)
      2.      Nejsou-li k dispozici přípravné práce jasně vyjadřující záměr autorů určitého předpisu, je třeba vycházet pouze z obsahu předpisu
         tak, jak byl přijat, a přikládat mu takový význam, jaký vyplývá z jeho doslovného a logického výkladu. Výklad vyplývající
         ze samotného znění předpisu tak nelze nahradit výkladem vycházejícím ze skutkových úvah vyvozených z určitého konkrétního
         případu.

      (viz bod 69)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 1. června 1961, Simon v. Soudní dvůr, 15/60, Recueil, s. 223, 244
      Soud pro veřejnou službu: 14. prosince 2006, André v. Komise, F‑10/06, Sb. VS, s. I‑A‑1‑183 a II‑A‑1‑755, bod 44
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE (druhého senátu)
      4. června 2009(*)

      „Veřejná služba – Zaměstnanci Europolu – Přijímání zaměstnanců – Výběrové řízení – Podmínky přijímání zaměstnanců – Dočasně přidělený národní odborník – Článek 6 služebního řádu pro zaměstnance Europolu – Článek 2 odst. 4 rozhodnutí ředitele Europolu ze dne 8. prosince 2006“
      Ve věci F‑11/08,
      jejímž předmětem je žaloba podaná na základě čl. 40 odst. 3 Úmluvy o zřízení Evropského policejního úřadu (Úmluva o Europolu),
         založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské unii, a na základě čl. 93 odst. 1 služebního řádu pro zaměstnance Europolu,

      Jörg Mölling, dočasně přidělený národní odborník u Evropského policejního úřadu, s bydlištěm v Haagu (Nizozemsko), zastoupený původně
         P. de Casparis, advokátkou, poté P. de Casparis, N. D. Danem a W. J. Damminghem, advokáty,

      žalobce,
      proti
      Evropskému policejnímu úřadu (Europolu), zastoupenému D. Neumannem a D. El Khourym, jako zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem a R. Van der Houtem, advokáty,

      žalovanému,
      TRIBUNÁL (druhý senát),
      ve složení S. Van Raepenbusch, předseda, I. Boruta a H. Kanninen (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Schiano, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. září 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žalobou došlou kanceláři Tribunálu dne 22. ledna 2008 elektronickou poštou (originál podán dne 25. ledna 2008) se J. Mölling
         domáhá zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, jímž mu byla odepřena účast ve výběrovém řízení na obsazení místa
         hlavního administrátora („first officer“) v protidrogové jednotce Europolu.

       Právní rámec
      2        Článek 1 odst. 1 služebního řádu pro zaměstnance Europolu ve znění použitelném na projednávanou věc (dále jen „služební řád“)
         stanoví:

      „[…] služební řád se vztahuje na všechny osoby zaměstnané u Europolu na základě smlouvy. Tito zaměstnanci jsou tvořeni:
      –        zaměstnanci Europolu přijatými výlučně z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy [o zřízení Evropského policejního
         úřadu založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské unii] a zaměstnanci, kteří mohou být přijati buď z těchto orgánů, nebo mimo
         ně,

      –        místními zaměstnanci, jsou-li výslovně uvedeni v[e] […] služebním řádu.“ (neoficiální překlad)
      3        Článek 2 odst. 1 služebního řádu stanoví:

      „Za zaměstnance Europolu se ve smyslu […] služebního řádu považuje zaměstnanec přijatý na pracovní místo ze seznamu obsaženého
         v příloze 1, s výjimkou pracovních míst určených pro místní zaměstnance.

      Z těchto pracovních míst se určí ta, která mohou být obsazena pouze zaměstnanci přijatými z příslušných orgánů uvedených v
         čl. 2 odst. 4 Úmluvy [o zřízení Evropského policejního úřadu založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské unii], a ta, která
         mohou být obsazena i jinými zaměstnanci.

      Zaměstnanci přijatému na pracovní místo, které může být obsazeno pouze zaměstnanci přijatými z příslušných orgánů, lze na
         toto pracovní místo nabídnout v souladu s článkem 6 pouze dočasnou smlouvu.“ (neoficiální překlad)
      4        Příloha 1 služebního řádu vyjmenovává pracovní místa Europolu ve svém odstavci 1, který stanoví, že „[s] výhradou odstavce
         3 jsou pracovní místa Europolu zejména následující: [...]“. V posledním pododstavci odstavce 1 přílohy 1 se stanoví, že „tento
         výčet [pracovních míst Europolu] může být změněn jednomyslným rozhodnutím správní rady“. (neoficiální překlad)
      5        Článek 6 služebního řádu zní:

      „Všichni zaměstnanci Europolu, ať už jsou přijímáni na pracovní místo, které je vyhrazeno zaměstnancům z příslušných orgánů
         uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy [o zřízení Evropského policejního úřadu založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské unii],
         nebo na pracovní místo, které tomuto omezení nepodléhá, se zpočátku přijímají na dobu určitou v délce jednoho roku až pěti
         let.

      První pracovní smlouvy lze obnovit. Celková délka trvání těchto smluv na dobu určitou, včetně všech období obnovení, činí
         nejvýše devět let .

      Pouze zaměstnanci přijatí na pracovní místo, které není vyhrazeno zaměstnancům z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4
         Úmluvy [o zřízení Evropského policejního úřadu založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské unii], mohou být zaměstnáni na dobu
         neurčitou poté, co po dobu nejméně šesti let služebního poměru splní vysoce uspokojivým způsobem dvě pracovní smlouvy na dobu
         určitou.

      […]“
      6        Článek 2 odst. 4 Úmluvy o zřízení Evropského policejního úřadu ze dne 26. července 1995 založené na článku K.3 Smlouvy o Evropské
         unii (Úř. věst. C 316, s. 2, dále jen „Úmluva o Europolu“) definuje příslušné orgány, o nichž se zmiňuje zejména článek 6
         služebního řádu, takto:

      „,Příslušnými orgány‘ ve smyslu této úmluvy se rozumějí všechny orgány veřejné moci existující v členských státech, které
         jsou podle vnitrostátního práva příslušné pro předcházení trestné činnosti a boj proti ní.“

      7        Třetí kapitola hlavy druhé služebního řádu, nadepsaná „Podmínky přijímání do pracovního poměru“, obsahuje článek 24, který
         zní:

      „1. Cílem přijímání zaměstnanců Europolu je zajistit, aby ve službách [Europolu] byly činné osoby s nejvyšší úrovní schopností,
         výkonnosti a bezúhonnosti. Při výběru zaměstnanců Europolu se bere zřetel nejen na osobní schopnosti a odbornou způsobilost,
         ale též na potřebu zajistit, aby byly odpovídajícím způsobem zastoupeny všechny členské státy a všechny úřední jazyky Evropské
         unie. Europol se řídí politikou rovných příležitostí.

      2. Za zaměstnance Europolu může být přijat jen ten, kdo splňuje podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1, a pouze tehdy,
      a)      je-li státním příslušníkem některého členského státu Evropské unie a svých občanských práv požívá v neomezeném rozsahu;
      b)      splnil-li veškeré povinnosti stanovené právními předpisy o vojenské službě;
      c)      poskytuje-li mravní záruky požadované pro výkon funkce;
      d)      je-li pro výkon funkce fyzicky způsobilý;
      e)      doloží-li důkladnou znalost některého z úředních jazyků Evropské unie a uspokojivou znalost dalšího z těchto jazyků v rozsahu
         nezbytném pro výkon funkce.

      […]
      4. Výběrová řízení, která se vztahují na přijímání zaměstnanců Europolu, jsou upravena v příloze 2 […] služebního řádu.“ (neoficiální překlad)
      8        Článek 5 první pododstavec přílohy 2 služebního řádu stanoví, že „[p]odle kvalifikace, zkušeností a požadovaného profilu a na
         základě předběžného výběru podle článku 24 služebního řádu provede výběrová komise první výběr z podaných žádostí o pracovní
         místo“. (neoficiální překlad)
      9        Bod 6 odůvodnění rozhodnutí ředitele Europolu ze dne 8. prosince 2006 o všeobecné politice provádění článku 6 služebního řádu
         (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006“) zní:

      „Důvodem, proč je pro každého zaměstnance Europolu přijímaného na pracovní místo [, které je vyhrazeno zaměstnancům z příslušných
         vnitrostátních orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu,] stanovena maximální doba služebního poměru v rámci dvou
         pracovních smluv sjednaných na dobu určitou, je, že členské státy mají zájem na střídání těchto zaměstnanců Europolu, kteří
         pak mají být zařazeni zpět do služby u svých příslušných vnitrostátních orgánů (zásada střídání) […]“ („The reason for prescribing
         a maximum period of service for all Europol staff on bold posts under two fixed-term contracts is that the Member States want
         a rotation of such staff members who should subsequently be re-integrated into the service of their competent national authority
         (the rotation principle) […]“) (neoficiální překlad)
      10      V bodě 15 odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 se uvádí, že „[n]a základě racionálního výkladu článku 6 a přílohy
         2 služebního řádu smí Europol považovat bývalého zaměstnance Europolu za oprávněného ucházet se opětovně o pracovní místo
         po skončení doby jeho absence, což zaručuje, že se všemi interními i externími žadateli o určité pracovní místo bude zacházeno
         stejně a že žádný žadatel o pracovní místo nebude případně moci přijímání zaměstnanců ovlivnit“ („Based on a reasonable interpretation
         of Article 6 and Appendix 2 of the Staff Regulations, Europol is not prevented from considering a previous staff member as
         eligible to apply for a new post following a period of absence which ensures that all candidates for a particular post, internal
         or external, are in an equal position and that no candidate may have influenced a forthcoming recruitment campaign“). (neoficiální překlad)
      11      Článek 1 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 definuje některé výrazy obsažené v tomto rozhodnutí takto:

      „[bod 1] Pracovní místo Europolu: každé pracovní místo, které je nebo má být zařazeno na seznam pracovních míst Europolu obsažený
         v příloze 1 služebního řádu, s výjimkou ředitele, náměstků ředitele a místních zaměstnanců v souladu s články 98 až 100 služebního
         řádu [‘Europol Post’ : Any post that is included or is intended to be included in the list of Europol posts set out in Appendix
         1 of the Staff Regulations, with the exception of the Director, the Deputy Directors and local staff as provided for by Articles
         98-100 of the Staff Regulations];

      […]
      [bod 6] ,Příslušné [vnitrostátní] orgány’: v souladu s čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu všechny orgány veřejné moci existující
         v členských státech, které jsou podle vnitrostátního práva příslušné pro předcházení trestné činnosti a boj proti ní [‘Competent
         Authority’ : In accordance with Article 2(4) of the Europol Convention, all public bodies existing in the Member States which
         are responsible under national law for preventing and combating criminal offences];

      [bod 7] ,Pracovní místo uvedené tučným písmem’: všechna pracovní místa, která mohou zastávat jen zaměstnanci přijímaní z příslušných
         orgánů [‘Bold Post’ : Any Europol post which can be filled only by staff engaged from a Competent Authority];

      [bod 8] ,Pracovní místo neuvedené tučným písmem’: všechna pracovní místa, která mohou být obsazena zaměstnanci, kteří nemusejí
         být přijímáni z příslušných orgánů [‘Non-bold Post’ : Any Europol post which can be filled by staff that do not need to be
         engaged from a Competent Authority].“ (neoficiální překlad)
      12      Článek 2 bod 3 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 stanoví, že „[a]niž jsou dotčena ustanovení čl. 2 bodu 4, zaměstnanci Europolu
         mohou uzavřít s Europolem jen jednu první pracovní smlouvu“ („Without prejudice to Article 2.4 below, only one First Contract
         shall be entered into with any individual“). (neoficiální překlad)
      13      Podle čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 „[p]o skončení období 18 měsíců, kdy bývalý zaměstnanec nezastával u Europolu
         žádné pracovní místo, a po novém výběrovém řízení bude každá další pracovní smlouva považována za první pracovní smlouvu“
         („After a period of 18 months during which a former member of staff has been detached from any Europol post, and following
         a new selection procedure, any new Employment Contract shall be deemed to be a First Contract“). (neoficiální překlad)
      14      Článek 40 odst. 3 Úmluvy o Europolu stanoví, že „[u]stanovení o opravných prostředcích obsažená v předpisech týkajících se
         podmínek zaměstnávání pro dočasné nebo pomocné zaměstnance Evropských společenství se vztahují obdobně na zaměstnance Europolu“.
         Ustanovení článků 92 a 93 služebního řádu tak odpovídají ustanovením článků 90 a 91 služebního řádu úředníků Evropských společenství,
         které se podle článku 117 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství použijí obdobně na dočasné a pomocné
         zaměstnance Evropských společenství.

       Skutkový základ sporu
      15      Žalobce, příslušník německé policie, nastoupil do služeb Europolu dne 1. září 1999 jako hlavní administrátor („first officer“)
         v protidrogové jednotce. Platnost jeho pracovní smlouvy uzavřené na základě článku 6 první odrážky služebního řádu pro zaměstnance
         Europolu ve znění účinném před vydáním rozhodnutí Rady ze dne 4. prosince 2006, kterým se mění služební řád pro zaměstnance
         Europolu (Úř. věst. C 311, s. 1), uplynula dne 31. srpna 2005.

      16      Tohoto dne žalobce nastoupil zpět do útvaru německé policie, kde již pracoval před 1. zářím 1999, a odtud pak byl od 1. září
         2005 vyslán do Europolu jako dočasně přidělený odborník („seconded expert“). Toto dočasné přidělení, které mělo původně skončit
         28. února 2007, bylo dodatkem ke smlouvě o dočasném přidělení žalobce prodlouženo až do 28. února 2008. Podle žalobce mu Europol
         již od počátku doby dočasného přidělení dával na vědomí, že se po skončení dočasného přidělení bude moci „vrátit k Europolu
         jako zaměstnanec“.

      17      Dne 13. července 2007 vydal Europol oznámení o volném pracovním místě hlavního administrátora („first officer“) v protidrogové
         jednotce (dále jen „sporné pracovní místo“). Podle bodu 3.1 oznámení o volném pracovním místě, nadepsaném „Všeobecné podmínky
         (článek 24 služebního řádu)“, měl být zaměstnanec na sporném pracovním místě mimo jiné „příslušníkem příslušných vnitrostátních
         orgánů členského státu Evropské unie a požívat občanských práv v neomezeném rozsahu (pracovní místa uvedená tučným písmem)“.

      18      Žalobce podal žádost o sporné pracovní místo.

      19      Výběrová komise podle přílohy 2 služebního řádu provedla první výběr žadatelů, přičemž žalobce zařadila na první místo.

      20      Vedoucí protidrogové jednotky Europolu oznámil žalobci ústně dne 10. října 2007, že jeho žádost o pracovní místo není přípustná
         z důvodu, že nesplňuje podmínky čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006. Podle vedoucího protidrogové jednotky nelze
         říci, že by žalobce po skončení své pracovní smlouvy uzavřené s Europolem na dobu od 1. září 1999 do 31. srpna 2005 nezastával
         u Europolu žádné pracovní místo po dobu nejméně 18 měsíců, jak to uvedené ustanovení požaduje.

      21      Dne 11. října 2007 podal žalobce proti rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007 stížnost, jíž napadl výklad čl. 2 bodu 4
         rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 provedený Europolem.

      22      Rozhodnutím ze dne 23. října 2007 Europol jeho stížnost zamítl.

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      23      V rámci organizačních procesních opatření Tribunál vyzval účastníky řízení v souladu s čl. 55 odst. 2 písm. d) jednacího řádu,
         aby předložili jisté dokumenty.

      24      V odpověď na žádost o předložení dokumentů žalobce předložil zejména kopii pracovní smlouvy uzavřené s Europolem na dobu od
         1. září 1999 do 31. srpna 2005. Europol dodal kopii oznámení o volném pracovním místě, které se týkalo sporného pracovního
         místa, dokumenty týkající se dalších dvou žadatelů o účast ve výběrovém řízení na uvedené pracovní místo, o kterých se žalobce
         zmínil v rámci žalobního důvodu vycházejícího z porušení „zásady rovnosti“, jakož i popis pracovní náplně na pracovním místě
         dočasně přiděleného odborníka v protidrogové jednotce („Job description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“), sepsaný
         žalobcem a odsouhlasený vedoucím protidrogové jednotky Europolu.

      25      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, jímž mu byla odepřena účast ve výběrovém řízení na obsazení sporného pracovního
         místa;

      –        zrušil rozhodnutí ze dne 23. října 2007 o zamítnutí jeho stížnosti;
      –        uložil Europolu náhradu nákladů řízení včetně odměny advokáta.
      26      Europol navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
       K předmětu žaloby
      27      Kromě zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, kterým byla žalobci odepřena účast ve výběrovém řízení na obsazení
         sporného pracovního místa, se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 23. října 2007 o zamítnutí své stížnosti. V tomto ohledu
         je třeba připomenout, že návrhová žádání, která formálně směřují ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, mají v případě,
         kdy toto rozhodnutí nemá samostatný obsah, ten účinek, že se Tribunálu předkládá akt, proti němuž byla stížnost podána (viz
         v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker v. Parlament, 293/87, Recueil, s. 23, bod 8; rozsudek
         Soudu prvního stupně ze dne 6. dubna 2006, Camós Grau v. Komise, T‑309/03, Sb. rozh. s. II‑1173, bod 43; rozsudek Tribunálu
         ze dne 4. září 2008, Duta v. Soudní dvůr, F‑103/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 23, který je předmětem kasačního
         opravného prostředku projednávaného před Soudem prvního stupně, věc T‑475/08 P).

      28      Žalobce svou stížnost namířil proti rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007, kterým nebyl připuštěn k účasti ve výběrovém
         řízení na obsazení sporného pracovního místa. Je tedy třeba vycházet z toho, že žaloba směřuje proti tomuto rozhodnutí.

       Právní otázky
      29      Na podporu své žaloby uvádí žalobce dva žalobní důvody, z nichž jeden vychází z nesprávného uplatnění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí
         ze dne 8. prosince 2006 a z porušení zásady právní jistoty a druhý z porušení zásady rovného zacházení.

      30      Jako první je třeba zkoumat žalobní důvod vycházející z nesprávného uplatnění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006
         a z porušení zásady právní jistoty.

       Argumenty účastníků řízení
      31      Žalobce nejprve připomíná obsah čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006, podle kterého po skončení období 18 měsíců,
         kdy bývalý zaměstnanec nezastával u Europolu žádné pracovní místo („any Europol post“), a po novém výběrovém řízení bude každá
         pracovní smlouva považována za první pracovní smlouvu.

      32      Žalobce dále tvrdí, že po uplynutí platnosti své pracovní smlouvy s Europolem, která skončila dne 31. srpna 2005, pracoval
         ve službách Europolu jako „dočasně přidělený odborník“. Tato funkce přitom v příloze 1 služebního řádu uvedena není, takže
         nemělo dojít k jeho vyloučení z výběrového řízení na sporné pracovní místo z důvodu, že nesplňoval podmínky stanovené v čl. 2
         bodě 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006.

      33      Žalobce dodává, že rozdíl, jaký Europol činí mezi výrazy „Europol post“ a „Europol Post“, kde slovo „post“ je psáno jednou
         s malým a jednou s velkým písmenem, nemá v rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 žádnou oporu. I kdyby pojmový rozdíl existoval,
         musel by být v uvedeném rozhodnutí vyjasněn. Ve služebním řádu stejně jako v rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 jsou podle
         něj oba výrazy použity bez jakéhokoli rozdílu.

      34      Žalobce nakonec uvádí, že ve službách Europolu pracoval po dobu šesti let, zatímco lhůta, po jejímž uplynutí dochází ke „střídání“
         zaměstnanců Europolu, byla mezitím stanovena na devět let.

      35      Europol zaprvé připomíná samotný důvod existence čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006. Podle Europolu článek 6
         služebního řádu upravuje pracovní smlouvy zaměstnanců zastávajících pracovní místa uvedená tučným písmem („bold posts“), to
         znamená pracovní místa vyhrazená pro zaměstnance, kteří jsou přijímáni z vnitrostátních policejních a celních orgánů a kteří
         se po skončení své pracovní smlouvy s Europolem vrací zpět do svých příslušných orgánů. Podle článku 6 služebního řádu jsou
         tedy tyto pracovní smlouvy časově omezené, což podle Europolu vysvětluje, proč čl. 2 bod 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006
         stanoví, že osoba, která byla zaměstnancem Europolu, smí s Europolem opětovně uzavřít pracovní smlouvu až po uplynutí „doby
         absence“ v trvání 18 měsíců.

      36      Zadruhé Europol tvrdí, že žalobní důvod není opodstatněný, a to jak s ohledem na znění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince
         2006, tak s ohledem na jeho účel.

      37      Předně čl. 2 bod 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 podle Europolu stanoví dvě podmínky, které mají být splněny kumulativně.
         Podle Europolu žalobce splňuje první podmínku, tedy že byl zaměstnancem Europolu. Nelze naopak říci, že by žalobce po dobu
         18 měsíců „nezastával u Europolu žádné pracovní místo“. Europol v tomto ohledu tvrdí, že „nezastávat u Europolu žádné pracovní
         místo“ ve smyslu čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 znamená, že mezi Europolem a jeho bývalým zaměstnancem nesměl
         existovat žádný právní ani faktický vztah.

      38      Europol dále tvrdí, že podle bodu 6 odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 je záměrem členských států Úmluvy o Europolu,
         aby zaměstnanci Europolu zastávající pracovní místa uvedená tučným písmem pracovali ve službách Europolu jen po omezenou dobu,
         což umožní jejich „střídání“, a tedy jejich návrat zpět do vnitrostátních orgánů, odkud přišli. Podle Europolu by spojení
         „nezastávat u Europolu žádné pracovní místo“, použité v čl. 2 bodě 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006, mělo být vykládáno
         odpovídajícím způsobem.

      39      Krom toho podle bodu 15 odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 se bývalý zaměstnanec Europolu smí o nové pracovní místo
         ucházet až po skončení „doby absence“, čímž se má zaručit rovnost všech žadatelů o pracovní místo.

      40      V projednávané věci byl žalobce hned druhý den po skončení své šestileté pracovní smlouvy s Europolem svým státem vyslán do
         Europolu jako „dočasně přidělený odborník“. V tomto postavení pak pracoval pro Europol a pod jeho dohledem.

      41      Europol nakonec tvrdí, že je na žalobci, aby prokázal, že splňuje všechny podmínky čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince
         2006. Podle Europolu přitom žalobce v podstatě jen popíral existenci rozdílu mezi výrazy „Europol post“ a „Europol Post“,
         kde je slovo „post“ psáno jednou s malým a jednou s velkým „p“.

       Závěry Tribunálu
      42      Článek 2 odst. 1 první pododstavec služebního řádu nejprve stanoví, že „[z]a zaměstnance Europolu se ve smyslu […] služebního
         řádu považuje zaměstnanec přijatý na pracovní místo ze seznamu obsaženého v příloze 1, s výjimkou pracovních míst určených
         pro místní zaměstnance“.

      43      Článek 2 odst. 1 druhý pododstavec služebního řádu dále rozlišuje mezi „[pracovními místy], která mohou být obsazena pouze
         zaměstnanci přijatými z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu, a [těmi], která mohou být obsazena
         i jinými zaměstnanci“.

      44      Konečně z čl. 2 odst. 1 třetího pododstavce služebního řádu vyplývá, že zaměstnanci přijatému na pracovní místo, které může
         být obsazeno pouze zaměstnanci přijatými z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu, lze na toto pracovní
         místo nabídnout pouze dočasnou smlouvu. Toto ustanovení odkazuje na článek 6 služebního řádu, který stanoví maximální dobu
         zaměstnání na základě pracovní smlouvy sjednané na dobu určitou. Tato doba, která činí devět let, činila šest let před změnou
         článku 6 služebního řádu provedenou rozhodnutím Rady ze dne 4. prosince 2006, kterým se mění služební řád pro zaměstnance
         Europolu.

      45      V projednávané věci podléhalo pracovní místo zastávané žalobcem v době od 1. září 1999 do 31. srpna 2005 časovému omezení
         stanovenému v čl. 2 odst. 1 služebního řádu, kvůli čemuž žalobce své pracovní místo dne 31. srpna 2005 opustil.

      46      Je však třeba konstatovat, že pravidlo upravující maximální dobu trvání pracovní smlouvy pro osoby uvedené v čl. 2 odst. 1
         služebního řádu nezbavuje Europol možnosti uzavřít s uvedenými osobami novou pracovní smlouvu poté, co po dobu 18 měsíců nezastávaly
         u Europolu žádné pracovní místo. Článek 2 bod 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 totiž stanoví, že „[p]o skončení období
         18 měsíců, kdy bývalý zaměstnanec nezastával u Europolu žádné pracovní místo, a po novém výběrovém řízení bude každá další
         pracovní smlouva považována za první pracovní smlouvu“.

      47      V posuzované věci je spornou otázkou to, zda pracovní místo zastávané žalobcem od 1. září 2005, v jehož rámci byla doba pracovního
         poměru původně stanovena na 18 měsíců a poté byla prodloužena až do 28. února 2008, bylo takovým pracovním místem, které podle
         čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 žalobci znemožňovalo ucházet se o sporné pracovní místo.

      48      Europol netvrdí, že žalobce jakožto dočasně přidělený odborník u Europolu v době od 1. září 2005 do 28. února 2008 zastával
         pracovní místo uvedené v příloze 1 služebního řádu. Europol však uvádí, že hovoří-li čl. 2 bod 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince
         2006 o „žádném pracovním místě u Europolu“ („any Europol post“), neomezuje se tím jen na ta pracovní místa u Europolu, která
         jsou uvedena v příloze 1 služebního řádu. Na podporu tohoto tvrzení Europol v rozhodnutí o zamítnutí žalobcovy stížnosti poznamenal,
         že znění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 neodkazuje na definici výrazu „Europol Post“ obsaženou v čl. 1 bodě
         1 uvedeného rozhodnutí. Skutečnost, že slovo „post“ použité v čl. 2 bodě 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 není psáno s velkým
         „p“, jako tomu je v čl. 1 bodě 1 uvedeného rozhodnutí, totiž podle Europolu znamená, že výraz „Europol post“ se týká každého
         pracovního místa u Europolu, a nikoli pouze těch, která jsou uvedena v čl. 1 bodě 1 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006.

      49      Žalobce ve své žalobě s tímto argumentem Europolu nesouhlasí, přičemž Europol na tuto námitku žalobce v žalobní odpovědi nereagoval.
         V odpověď na otázku položenou na jednání soudcem zpravodajem však Europol upřesnil, že nakonec trvá na svém argumentu o důsledcích,
         které je třeba vyvodit z použití slova „post“ s malým „p“ v čl. 2 bodě 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006.

      50      Europol mimoto uvádí, že znění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 potvrzuje jeho výklad ustanovení uvedeného
         článku, neboť toto ustanovení se vztahuje na všechna pracovní místa u Europolu („detached from any Europol post“), což dokazuje,
         že uvedený čl. 2 bod 4 požaduje nejen absenci jakéhokoli právního vztahu, ale také absenci faktického vztahu mezi Europolem
         a jeho zaměstnancem.

      51      Europol nakonec tvrdí, že jeho doslovný výklad ustanovení čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 potvrzuje analýza
         účelu těchto ustanovení.

      52      Nejdříve je třeba zkoumat, zda doslovný výklad čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 potvrzuje opodstatněnost postoje
         Europolu.

      53      Pokud jde o otázku, zda má být ve výrazu „Europol post“ přikládán různý význam slovu „post“ podle toho, zda je psáno s velkým,
         nebo malým „p“, je třeba zaprvé uvést, že v článku 1 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 všechny pojmy, které jsou tam definovány,
         začínají velkým písmenem.

      54      Zadruhé z obsahu rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 vyplývá, že ve všech ustanoveních (čl. 1 bod 7, čl. 1 bod 8, čl. 5 bod
         5, čl. 5 bod 5.1, čl. 5 bod 5.2), a nikoli pouze v čl. 2 bodě 4, je výraz „Europol post“ psán s malým „p“ ve slově „post“,
         přičemž ve všech těchto ustanoveních tento pojem zjevně není obsahově odlišný od pojmu definovaného v čl. 1 bodě 1 rozhodnutí
         ze dne 8. prosince 2006, neboť jinak by definice výrazu „Europol Post“ obsažená v uvedeném článku byla zbavena svého obsahu.
         Rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 tak samo o sobě nečiní systematicky rozdíl mezi výrazy „Europol Post“ a „Europol post“
         podle toho, zda je slovo „post“ psáno s velkým, nebo malým „p“.

      55      Zatřetí je třeba podotknout, že příloha 1 služebního řádu v anglické jazykové verzi používá slovo „post“ s malým „p“ jak ve
         svém nadpisu, tak v samotném textu.

      56      Konečně kdyby měl autor rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 v úmyslu zavést rozlišení mezi výrazy „Europol post“ a „Europol
         Post“, pak by to měl v souladu s řádnou legislativní praxí v rozhodnutí jasně uvést, což se nestalo.

      57      Pokud jde dále o argument, že použití slova „any“ ve výrazu „any Europol post“ obsaženém v čl. 2 bodě 4 rozhodnutí ze dne
         8. prosince 2006 dokládá, že se uvedený výraz vztahuje na veškeré typy pracovněprávních vztahů, a nikoli pouze na pracovní
         místa uvedená v příloze 1 služebního řádu, je třeba připustit, že tento argument není přesvědčivý. Tento výraz by totiž mohl
         být chápán i tak, že se týká jakéhokoli pracovního místa ve smyslu definice výrazu „Europol Post“ obsažené v čl. 1 bodě 1
         rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že výraz „Europol Post“ je definován v čl. 1 bodě
         1 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 jako „any post“ ze seznamu obsaženého v příloze 1 služebního řádu. Navíc v ustanoveních
         čl. 1 bodů 7 a 8 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 je použit výraz „Any Europol post“, ačkoli je nepochybné, že se tato ustanovení
         týkají pouze pracovních míst definovaných v čl. 1 bodě 1 uvedeného rozhodnutí.

      58      Ze všech těchto úvah vyplývá, že doslovný výklad čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 nedovoluje, aby byl výrazu
         „Europol post“ přisuzován odlišný obsah oproti výrazu „Europol Post“ definovanému v čl. 1 bodě 1 uvedeného rozhodnutí, a tímto
         výkladem tedy nelze potvrdit tvrzení Europolu, že se výraz „any Europol post“ týká i jiných pracovních míst, než která jsou
         uvedena v příloze 1 služebního řádu.

      59      V projednávané věci je třeba mít za to, že zastával-li žalobce v době od 1. září 2005 do 28. února 2008 u Europolu pracovní
         místo dočasně přiděleného odborníka, které není uvedeno na seznamu v příloze 1 služebního řádu, pak lze říci, že „nezastával
         u Europolu žádné pracovní místo“ ve smyslu čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006.

      60      Je totiž nesporné, že na dobu od 1. září 2005 do 28. února 2008 nebyla mezi žalobcem a Europolem uzavřena žádná smlouva. Dočasné
         přidělení žalobce jakožto odborníka k Europolu vyplývá z dohody uzavřené mezi Europolem a „Polizeipräsident in Berlin“, která
         určuje postavení, funkci a práva a povinnosti žalobce. Mimoto je nutné uvést, že ani služební řád, ani rozhodnutí vydaná Europolem,
         která Europol poskytl Tribunálu, neobsahují žádná ustanovení o dočasně přidělených odbornících. Z těchto zjištění vyplývá,
         že žalobce byl jakožto dočasně přidělený odborník příslušníkem německé policie, která jej poskytla Europolu v rámci dohody
         a za podmínek v ní stanovených.

      61      Zbývá ještě posoudit, zda skutkové okolnosti, na něž poukazuje Europol, mohou tento závěr zpochybnit.

      62      V tomto ohledu je třeba uvést, že cílem stanovení maximální doby trvání služebního poměru upravené v čl. 6 služebního řádu
         je v souladu s bodem 6 odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006 mimo jiné zajistit „střídání“ zaměstnanců tak, že osoby,
         které odsloužily maximální dobu trvání zaměstnání u Europolu, jsou povinny vrátit se zpět do útvarů svého vnitrostátního orgánu.

      63      V projednávané věci přitom Europol předložil Tribunáu dokument nazvaný „Job Description for the Seconded Expert to the Drugs
         Unit“ ze dne 19. července 2006 sepsaný žalobcem a schválený vedoucím protidrogové jednotky Europolu, ze kterého vyplývá, že
         se žalobce měl aktivně účastnit pravidelné práce této jednotky, že měl také při jistých příležitostech zastupovat Europol
         a že byl povinen zastupovat vedoucího protidrogové jednotky v jeho nepřítomnosti. Dále je třeba říci, že se v uvedeném dokumentu
         uvádí, že „[j]akožto dočasně přidělený odborník v rámci svých úkolů dohlíží nad operační činností různých útvarů protidrogové
         jednotky a zajišťuje její koordinaci, schvaluje a povoluje vydávání operačních podkladů, zpráv a dalších dokumentů externím
         partnerům, poskytuje rozhovory médiím a vedoucímu protidrogové jednotky poskytuje poradenství o politických otázkách. Vedoucí
         protidrogové jednotky a dočasně přidělený odborník konají každodenní schůzky“ („[i]n his capacity as Seconded Expert and his
         special tasking, he supervises and co-ordinates the operational activities in the various Sections of the Drugs Unit, approves
         and authorises the distribution, to external partners, of operational documents, reports and other products, gives interviews
         to the media and advises the Head of the Drugs Unit on policy matters[ ; d]aily meetings between the Head of the Drugs Unit
         and the Seconded Expert take place“).

      64      Europol krom toho na jednání tvrdil, že žalobce plnil coby hlavní administrátor („first officer“) v protidrogové jednotce
         přesně tytéž úkoly jako ve funkci dočasně přiděleného odborníka. Podle Europolu nedošlo k žádné změně úkolů a žalobce zůstal
         zástupcem vedoucího („deputy head“) této jednotky. Europol též uvedl, že po uplynutí doby platnosti pracovní smlouvy dne 31. srpna
         2005 žalobce nepracoval v Berlíně.

      65      Europol dále na jednání vysvětlil, že po uplynutí platnosti žalobcovy pracovní smlouvy dne 31. srpna 2005 mu Europol z praktických
         důvodů umožnil, aby u něj nadále pracoval v jiném postavení.

      66      Žalobce nezpochybňuje, že dokument „Job Description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“ správně odráží úkoly, které
         mu byly svěřeny. Zástupce žalobce nicméně na jednání uvedl, že neměl „pocit, že by se jednalo o tytéž činnosti nebo o totožnou
         práci[, jaké žalobce vykonával jako hlavní administrátor (,first officer’)]; pokud by tomu tak bylo, [žalobce by] nepovažoval
         za nutné vypracovávat nový popis úkolů“ Žalobce krom toho uvedl, že jako dočasně přidělený odborník neměl oprávnění vykonávat
         funkci zástupce vedoucího („deputy head“) protidrogové jednotky, protože tuto funkci může zastávat jen zaměstnanec Europolu.

      67      Z posouzení právního a faktického postavení žalobce v jeho funkci dočasně přiděleného odborníka vyplývá, že ačkoli se dne
         1. září 2005 formálně vrátil zpět k německé policii, ve skutečnosti nadále vykonával v podstatné míře stejnou funkci jako
         dříve, ovšem v jiném právním postavení. Žalobce ostatně neprokázal, v čem se měla jeho práce od 1. září 2005 zásadně změnit.

      68      Je však třeba uvést, že Europol sám požadoval, aby žalobce své pracovní místo dne 31. srpna 2005 opustil, aby dodržel maximální
         délku trvání pracovní smlouvy včetně doby, na niž byla obnovena, podle článku 6 služebního řádu. Europol dále souhlasil s tím,
         že žalobce bude nadále pracovat v jeho službách jako dočasně přidělený odborník, což ve skutečnosti umožnilo zajistit v Europolu
         kontinuitu funkce žalobce, který se nemusel reálně vrátit zpět do útvarů svého vnitrostátního orgánu.

      69      Za těchto podmínek se Europol nemůže platně opírat o skutkové okolnosti uvedené v bodech 63 až 65 tohoto rozsudku a hájit
         tak výklad ustanovení čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince 2006, který by byl v rozporu s jejich jasným a jednoznačným
         zněním. Podle ustálené judikatury totiž platí, že nejsou-li k dispozici přípravné práce jasně vyjadřující záměr autorů určitého
         předpisu, je třeba vycházet pouze z obsahu předpisu tak, jak byl přijat, a přikládat mu takový význam, jaký vyplývá z jeho
         doslovného a logického výkladu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 1. června 1961, Simon v. Soudní dvůr, 15/60,
         Recueil, s. 223, 244; rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2006, André v. Komise, F‑10/06, Sb. rozh. VS, s. I‑A‑1‑183 a II‑A‑1‑755,
         bod 44). Výklad vyplývající ze samotného znění předpisu tak nelze nahradit výkladem vycházejícím ze skutkových úvah vyvozených
         z určitého konkrétního případu.

      70      Z výše uvedeného vyplývá, že žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného uplatnění čl. 2 bodu 4 rozhodnutí ze dne 8. prosince
         2006 je třeba vyhovět. V důsledku toho musí být rozhodnutí Europolu ze dne 10. října 2007 zrušeno, aniž by bylo třeba zkoumat
         ostatní žalobcem uplatněné žalobní důvody.

       K nákladům řízení
      71      Podle čl. 87 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.

      72      Vzhledem k tomu, že žalobce požadoval náhradu nákladů řízení a Europol neměl ve věci úspěch, je důvodné uložit Europolu náhradu
         veškerých nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (druhý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Evropského policejního úřadu (Europolu) ze dne 10. října 2007, kterým byla J. Möllingovi odepřena účast ve výběrovém
            řízení na obsazení místa hlavního administrátora („first officer“) v protidrogové jednotce Europolu, se zrušuje.
      2)      Europolu se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení.

               Van Raepenbusch

                Boruta

                Kanninen

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 4. června 2009.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               W. Hakenberg

                      H. Kanninen

         Text tohoto rozhodnutí, jakož i text rozhodnutí soudů Společenství v něm uvedených a dosud nezveřejněných ve Sbírce rozhodnutí
            jsou k dispozici na internetové stránce Soudního dvora http://curia.europa.eu.

      * Jednací jazyk: nizozemština.