title: Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 10. září 2008. # Francouzská republika proti Komisi Evropských společenství. # EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Odvětví vinařství - Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic- Pojem ,plocha způsobilá pro poskytnutí podpory‘. # Věc T-370/05.

text:
      Věc T-370/05
      Francouzská republika
      v.
      Komise Evropských společenství
      „EZOZF – Záruční sekce – Výdaje vyloučené z financování Společenství – Odvětví vinařství – Podpora na restrukturalizaci a přeměnu – Pojem ,plocha způsobilá pro poskytnutí podpory‘ “
      Shrnutí rozsudku
      Zemědělství – EZOZF – Účetní závěrky – Podpory na restrukturalizaci a přeměnu v odvětví vinařství
      (Nařízení Rady č. 1258/1999, čl. 7 odst. 4; nařízení Rady č. 1493/1999 článek 13; nařízení Komise č. 1227/2000, článek 13)
      Právní úprava Společenství, a konkrétněji článek 13 nařízení č. 1227/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení
         č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, výslovně stanoví, pokud jde o produkční potenciál, že členským státům přísluší
         stanovit pravidla pro přesný rozsah a výši podpory, jež bude poskytnuta, a zejména pak pravidla, která stanoví výplatu paušálních
         částek, maximální výši podpory na hektar a rozlišení podpory na základě objektivních kritérií.

      Mimoto, vzhledem k tomu, že právní úprava Společenství nedefinuje pojem „plocha způsobilá pro poskytnutí podpory“, neexistuje
         právní základ, který by členskému státu zakazoval zahrnout souvratě, tedy plochy mezi brázdami a na jejich konci, které jsou
         nezbytné pro průjezd a zatáčení zemědělských vinařských strojů, do relevantních ploch za účelem určení plateb.

      Vnitrostátní systém přidělování podpor na restrukturalizaci a přeměnu vinic tak nevytváří skutečné riziko, že budou překročeny
         hranice financování Společenství ve smyslu článku 13 nařízení č. 1493/1999.

      Zaprvé, výdaje zohledněné dotčeným členským státem pro stanovení částek, které mají být vyplaceny pěstitelům vinné révy, jsou
         totiž zcela reálné, jelikož potřebné údaje jsou shromažďovány regionálními zemědělskými organizacemi.

      Zadruhé, ve výpočtu paušální částky jsou použity pouze systematické náklady, čímž jsou vyloučeny příležitostné náklady vynaložené
         pěstiteli vinné révy, a paušální částky jsou stanoveny tak, aby bylo zaručeno, že nejvyšší částka přiznané podpory nepřesáhne
         50 % nejnižších nákladů na výsadbu.

      Komise tím, že vyloučila z financování Společenství výdaje, které byly vynaloženy v souladu s předpisy Společenství, tak porušila
         ustanovení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 o financování společné zemědělské politiky .

      (viz body 55–57, 71–72, 81–82)
ROZSUDEK SOUDU (čtvrtého senátu)
      10. září 2008(*)

      „EZOZF – Záruční sekce – Výdaje vyloučené z financování Společenství – Odvětví vinařství – Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic – Pojem ,plocha způsobilá pro poskytnutí podpory‘ “
      Ve věci T‑370/05,
      Francouzská republika, původně zastoupená G. de Berguesem a A. Colomb, poté G. de Berguesem a A.‑L. During, jako zmocněnci,

      žalobkyně,
      proti
      Komisi Evropských společenství, zastoupené M. Nolinem, jako zmocněncem,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/579/ES ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství
         některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
         (EZOZF) (Úř. věst. L 199, s. 84) v rozsahu, v němž vylučuje z financování Společenství některé výdaje v rámci opravy týkající
         se určení ploch způsobilých pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky 2001–2003,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (čtvrtý senát),
      ve složení O. Czúcz, předseda, J. D. Cooke a I. Labucka (zpravodajka), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 14. května 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1        Základní právní úpravu týkající se financování společné zemědělské politiky (SZP) tvoří, pokud jde o náklady vynaložené od
         1. ledna 2000, nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování SZP (Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd.
         03/25, s. 414).

      2        Článek 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 zní následovně:

      „Komise rozhoduje, které výdaje mají být vyloučeny z financování z prostředků Společenství podle článků 2 a 3, pokud shledá,
         že tyto výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství.

      Před vydáním rozhodnutí o zamítnutí financování oznámí Komise písemně výsledky ověřování a dotyčné členské státy písemně oznámí
         své odpovědi; poté se obě strany pokusí dosáhnout dohody o opatřeních, která mají být učiněna.

      Není-li dosaženo dohody, může členský stát ve lhůtě čtyř měsíců požádat o zahájení řízení směřujícího ke smíření jejich postojů,
         jehož výsledky budou předmětem zprávy zaslané Komisi, která ji před vydáním rozhodnutí o zamítnutí financování posoudí.

      Komise zváží částky, které mají být vyloučeny z financování, zejména s ohledem na význam zjištěného nesouladu. Komise vezme
         v úvahu povahu a závažnost porušení předpisů a finanční ztrátu, kterou Společenství utrpělo. [...]“

      3        Článek 8 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení
         Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, s. 6; Zvl. vyd. 03/18,
         s. 31), stanoví:

      „1.   Dojde-li Komise na základě šetření k závěru, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství, sdělí toto zjištění
         dotyčnému členskému státu a uvede nápravná opatření, které je třeba učinit pro zajištění souladu s těmito předpisy v budoucnosti.

      Sdělení obsahuje odkaz na toto nařízení. Členský stát odpoví ve lhůtě dvou měsíců a Komise může následně upravit svůj postoj.
         V odůvodněných případech může Komise tuto lhůtu prodloužit.

      Po uplynutí lhůty stanovené pro odpověď pozve Komise členský stát k dvoustrannému jednání a obě strany se pokusí dosáhnout
         dohody o opatřeních, která mají být přijata, a ohledně posouzení závažnosti protiprávního jednání a finanční ztráty Společenství.
         Po jednání a po uplynutí lhůty pro dodání dalších informací, kterou stanoví Komise po tomto jednání v dohodě s daným členským
         státem, nebo pokud členský stát nepřijme pozvání k jednání ve lhůtě stanovené Komisí, sdělí Komise formálně po uplynutí této
         lhůty své závěry členskému státu, přičemž odkáže na rozhodnutí Komise 94/442/ES. Aniž je dotčen čtvrtý pododstavec tohoto
         odstavce, obsahuje toto sdělení posouzení veškerých výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit z financování podle čl. 5 odst. 2
         písm. c) nařízení (EHS) č. 729/70.

      Členský stát uvědomí Komisi co nejdříve o nápravných opatřeních přijatých k zajištění souladu s předpisy Společenství a o dni
         jejich skutečného použití. Až do dne skutečného použití nápravných opatření přijme Komise případně jedno nebo více rozhodnutí
         o vyloučení výdajů, kterých se týká nedodržení předpisů Společenství podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 729/70.“

      4        Nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd.
         03/26, s. 25) stanoví zejména:

      „Článek 11
      1. Zavádí se režim restrukturalizace a přeměny vinic.
      2. Cílem tohoto režimu je přizpůsobení produkce poptávce na trhu.
      3. Tento režim zahrnuje jedno nebo více z následujících opatření:
      a)     přeměnu odrůdové skladby, rovněž prostřednictvím přeštěpování;
      b)     změnu osázení vinic;
      c)     zlepšení technik obhospodařování vinic tak, aby odpovídaly cílům tohoto režimu.
      Nevztahuje se na běžnou obnovu starých vysloužilých vinic.
      [...]
      Článek 13
      1. Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic může být poskytnuta pouze na základě plánu vytvořeného a popřípadě schváleného
         členským státem. Podpora se poskytuje formou:

      a)     náhrady producentům za ztrátu příjmů, která souvisí s prováděním plánu, a
      b)     příspěvku na náklady restrukturalizace a přeměny vinic.
      2. Náhradu producentům za ztrátu příjmů lze poskytnou[t] formou:
      a)     povolení souběžné existence staré a nové vinice během pevně stanoveného období ve výši nejvýše 3 let, aniž jsou dotčena ustanovení
         kapitoly I této hlavy, nebo

      b)     finanční náhrady z rozpočtu Společenství.
      3. Příspěvek Společenství na náklady restrukturalizace a přeměny vinic nesmí přesáhnout 50 % těchto nákladů. V regionech zařazených
         jako regiony, na něž se vztahuje cíl 1 podle nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních
         o strukturálních fondech, však může být poskytnut příspěvek Společenství až do výše 75 %. Aniž je dotčen čl. 14 odst. 4, nesmí
         ani v jednom z uvedených případů členské státy poskytnout žádný příspěvek na náklady.

      [...]
      Článek 15
      Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
      Mohou zahrnovat zejména:
      a)     minimální rozlohu dotčených vinic;
      b)     ustanovení o využití práv na opětovnou výsadbu obecně a práv na novou výsadbu udělených v rámci plánů materiálního zlepšení
         a práv na novou výsadbu udělených mladým zemědělcům při provádění programů;

      c)     ustanovení proti nárůstu produkčního potenciálu v důsledku provádění této kapitoly;
      d)     nejvyšší podpůrné částky na hektar.“
      5        Článek 13 odst. 1, 2 a 4 nařízení Komise (ES) č. 1227/2000 ze dne 31. května 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení
         Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají produkčního potenciálu (Úř. věst. L 143, s. 1; Zvl. vyd.
         03/29, s. 116), stanoví zejména následující:

      „1. Příslušné orgány členských států stanoví minimální velikost parcely, na kterou může být poskytnuta podpora pro restrukturalizaci
         a přeměnu vinic, jakož i minimální velikost parcely vzniklé z restrukturalizace a přeměny vinic.

      2. Příslušné orgány členských států stanoví:
      a)     definice opatření uváděných v plánech;
      b)     lhůty pro jejich provedení, které nesmějí překročit pět let;
      c)     závazek uvádět ve všech plánech za každý rozpočtový rok opatření prováděná v tomto rozpočtovém roce a k těmto opatřením se
         vztahující plochy;

      d)     postup pro dohled nad prováděním. [...]
      4. Příslušné orgány členských států stanoví pravidla pro přesný rozsah a výši podpory, jež bude poskytnuta. S výhradou ustanovení
         hlavy II kapitoly III nařízení [...] č. 1493/1999 a této kapitoly mohou tato pravidla stanovit, zejména pro výplatu paušálních
         částek, maximální výši podpory za hektar a rozlišení podpory na základě objektivních kritérií. Pravidla stanoví zejména přiměřeně
         vyšší částky podpory v případech, kdy práva na opětnou výsadbu vzniklá v důsledku vyklučení podle plánu jsou použita při provádění
         plánu.“

      6        Článek 15a nařízení č. 1227/2000, který byl zaveden nařízením Komise (ES) č. 1342/2002 ze dne 24. července 2002 (Úř. věst.
         L 196, s. 23; Zvl. vyd. 03/36, s. 394), kterým se mění nařízení č. 1227/2000, stanoví:

      „1. Odchylně od článku 15 mohou členské státy stanovit, že podpora má být vyplácena po ověření, že všechna opatření v rámci
         žádosti o podporu byla provedena. Jestliže se v rámci ověřování zjistí, že všechna opatření uvedená v žádosti o podporu nebyla
         provedena v celém rozsahu, nicméně byla splněna ve stanovené lhůtě na více než 80 % příslušné plochy, pak se podpora vyplatí
         po odečtení částky rovnající se dvojnásobku dodatečné podpory, jež by byla poskytnuta v případě provedení opatření na celé
         ploše.

      2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy stanovit, že podpora pro dané opatření se vyplácí producentům před provedením
         dotyčného opatření, pokud provádění opatření bylo zahájeno a příjemce složil jistotu ve výši 120 % podpory. Závazkem ve smyslu
         nařízení (EHS) č. 2220/85 je provedení příslušného opatření do konce druhého hospodářského roku od vyplacení zálohy.

      Toto období může členský stát upravit v případech, kdy:
      a)     dotyčná území jsou součástí oblasti postižené přírodní katastrofou, uznanou příslušnými orgány dotyčného členského státu;

      b)     plánované opatření nemohlo být provedeno kvůli zdravotním problémům týkajícím se rostlinného materiálu, které byly potvrzeny
         subjektem uznaným dotyčným členským státem.

      Jestliže se v rámci ověřování zjistí, že opatření uvedené v žádosti o podporu, a na něž se podpora vztahuje, nebylo provedeno
         v celém rozsahu, avšak bylo splněno ve stanovené lhůtě na více než 80 % dotyčné plochy, pak se jistota uvolní po odečtení
         částky rovnající se dvojnásobku dodatečné podpory, jež by byla poskytnuta v případě provedení opatření na celé ploše.

      Jestliže se producent ve lhůtě stanovené dotyčným členským státem vzdá výplaty podpory předem, uvolní se 95 % složené jistoty.
         Členské státy sdělí Komisi lhůtu stanovenou k provedení tohoto pododstavce.

      Rozhodne-li se producent ve lhůtě stanovené dotyčným členským státem, že opatření neprovede, musí vrátit všechny předem mu
         vyplacené zálohy a poté se uvolní 90 % jistoty. Členské státy sdělí Komisi lhůtu stanovenou k provedení tohoto pododstavce.

      3. Pro účely tohoto článku je při kontrolách dotyčných ploch přípustná odchylka 5 %.“
       Skutečnosti předcházející sporu
       Metoda používaná Francouzskou republikou pro výpočet podpory
      7        Francouzské republice bylo uloženo provedení finančních oprav rozhodnutím Komise 2005/579/ES ze dne 20. července 2005 o vyloučení
         z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního
         a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 199, s. 84, dále jen „sporné rozhodnutí“) na základě skutečnosti, že Komise měla za
         to, že Francouzská republika zahrnula do výpočtu nákladů za operace restrukturalizace a přeměny vinic plochy nezpůsobilé pro
         poskytnutí podpory.

      8        Jak vyplývá ze spisu ve věci, a zejména ze zprávy smírčího orgánu a meziministerských vyhlášek týkajících se podmínek přidělování
         podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky 2000–2001 a 2001–2002 (viz Úřední věstník Francouzské republiky
         ze dne 24. května 2001 a 5. dubna 2002), francouzské orgány si zvolily možnost výplaty paušálních částek. Podpory byly vypláceny
         na hektar restrukturalizované parcelní plochy (eura na hektar).

      9        Ve výpočtu nákladů jsou zohledněny plochy vinic, které zahrnují souvratě, tedy plochy mezi brázdami a na jejich konci, které
         jsou nezbytné pro průjezd a zatáčení zemědělských vinařských strojů, jako jsou traktory a stroje na sběr hroznů.

      10      Tento výpočet byl tak proveden na základě popisu typové parcely definované jako vinice velikosti jednoho hektaru, obdélníkového
         tvaru, která je plochá a která zahrnuje souvratě nezbytné pro pohyb zemědělských strojů do výše 10 % plochy, tedy 6 metrů
         od konce brázdy.

      11      Aby mohly být zohledněny různé tvary parcel a topografické zvláštnosti, byla definována početní tabulka, tedy tabulka odchylek,
         pro proces výpočtu ploch. Tato tabulka stanoví maximální přípustný procentní podíl ploch, které nejsou osázeny vinnou révou,
         což je například 30 % pro parcely, jejichž plocha osázená vinnou révou je nižší než 35 arů, a 5 % pro parcely, jejichž plocha
         osázená vinnou révou přesahuje 15 hektarů.

      12      Jednotlivé náklady na vysázení vinné révy byly rozepsány do položek jako nákup rostlin, ošetření chránící rostliny a práce.
         Mimoto ve výpočtu paušální částky byly použity pouze systematické náklady, tedy náklady, které nejsou příležitostné. Údaje o nákladech byly zasílány zemědělskými komorami a v případě potřeby aktualizovány.

      13      Výše náhrady se pohybovala v závislosti na čtyřech kritériích: členství ve sdružení výrobců, statusu mladého zemědělce, uzavření
         územní smlouvy o hospodaření (contrat territorial d’exploitation, dále jen „CTE“) a původu práv na výsadbu. Maximální výše
         odpovídá výsadbě uskutečněné – s právy vzniklými z vyklučení v rámci hospodářství – po 31. červenci 2000 mladým zemědělcem,
         který je členem sdružení výrobců a který podepsal CTE.

      14      Za účelem zajištění toho, aby v souladu s čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1493/1999 podpora nepřesáhla 50 % nákladů na restrukturalizaci,
         byly stanoveny paušální částky tak, aby bylo zaručeno, že nejvyšší částka přiznané podpory nepřesáhne 50 % nejnižších nákladů
         na výsadbu.

       Postup, který vedl ke spornému rozhodnutí
      15      Služby Komise provedly ve dnech 23. až 27. září 2002 ve Francii šetření týkající se systému přidělování podpory na restrukturalizaci
         a přeměnu vinic.

      16      Dne 10. února 2003, v návaznosti na toto šetření, zaslala Komise francouzským orgánům sdělení v souladu s čl. 8 odst. 1 nařízení
         č. 1663/95.

      17      Dne 20. května 2003 francouzské orgány na toto sdělení odpověděly.

      18      Dne 30. září 2003 Komise zorganizovala dvoustranné jednání s francouzskými orgány.

      19      Dne 22. července 2004, v návaznosti na toto jednání, zaslala Komise francouzským orgánům formální sdělení na základě článku
         8 nařízení č. 1663/1995, ve kterém potvrdila svůj postoj, podle kterého přidělení podpor na restrukturalizaci a přeměnu vinic
         nebylo uskutečněno v souladu s předpisy Společenství pro hospodářský rok 2001 a následující roky. Komise odkázala zejména
         na výsledky kontroly náhodně vybraného vzorku 50 spisů, u nichž byla uskutečněna platba v hospodářském roce 2001, provedené
         na její žádost, která prokázala, že plocha skutečně osázená vinnou révou představovala v průměru pouze 90 % plochy uznané
         jako způsobilé pro poskytnutí podpory. Služby Komise tedy měly za to, že zbytek plochy ve výši 10 % odpovídal nezpůsobilé
         části výdajů použitých na restrukturalizaci vinic. Komise tudíž došla k závěru, že musí být provedena finanční oprava ve výši
         10 %, pokud jde o výdaje vykázané během období, které bylo předmětem auditu Společenství.

      20      Dne 4. října 2004 se francouzské orgány obrátily na smírčí orgán, který se sešel dne 2. března 2005 a vydal svoji zprávu dne
         21. března 2004. Smírčí orgán došel k závěru, že je možné, zejména v případě malých vinic, že podpora byla přiznána na plochy,
         se kterými nebyly spojeny žádné výdaje na restrukturalizaci. Mimoto konstatoval, že v jemu určené době nebylo možné smířit
         postoje obou stran.

      21      V návaznosti na jednání smírčího orgánu, ale příliš pozdě na to, aby mohl smírčí orgán tyto informace zohlednit, zaslaly francouzské
         orgány další informace týkající se údajného rizika překročení hranice financování Společenství. Tyto informace obsahovaly
         zejména výsledky výpočtů prokazující, že i kdyby se vycházelo z krajního předpokladu v rámci francouzského systému podpor,
         maximální částka, o kterou by byly překročeny náklady vztahující se k celému francouzskému území, by byla 2294 eur na hektar
         pro vinařský hospodářský rok 2000–2001 a průměrná částka podpory by byla 4751 eur na hektar, tedy částka mnohem nižší než
         je částka 7716 eur na hektar odpovídající 50 % nákladů na operaci restrukturalizace. Pro vinařský hospodářský rok 2001 by
         se jednalo o částku 6197 eur na hektar a pro vinařský hospodářský rok 2002 o částku 8371 eur na hektar.

      22      Dne 4. května 2005 zaslala Komise francouzským orgánům dopis, ve kterém vyjádřila svůj konečný postoj.

      23      Dne 20. července 2005 přijala Komise sporné rozhodnutí, kterým Francouzské republice uložila zejména provedení dílčí opravy
         ve výši 10 % části restrukturalizované nebo přeměněné plochy.

       Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
      24      Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 30. září 2005 podala Francouzská republika projednávanou žalobu.

      25      Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (čtvrtý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

      26      Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 14. května 2008.

      27      Francouzská republika navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu ve kterém vylučuje z financování Společenství částku ve výši 13 519 122,05 eur v rámci
         opravy týkající se určení ploch způsobilých pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky
         2001–2003;

      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      28      Komise navrhuje, aby Soud:

      –        zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
      –        uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
       Argumenty účastnic řízení
      29      Francouzská republika se dovolává dvou žalobních důvodů, vycházejících zaprvé z porušení nařízení č. 1258/1999 a zadruhé z porušení
         povinnosti uvést odůvodnění.

      30      Co se týče prvního žalobního důvodu vycházejícího z porušení nařízení č. 1258/1999, Francouzská republika tvrdí, že Komise
         vyloučila z financování Společenství výdaje, které však byly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství, a že v každém
         případě tyto výdaje nepoškodily rozpočet Společenství. Komise z tohoto důvodu porušila ustanovení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999.

      31      Při jednání Komise uvedla, v souladu s tím, co konstatoval smírčí orgán, že zásadní otázka, o kterou se v projednávané věci
         jedná, se týká metody výpočtu používané Francouzskou republikou a že rizika poškození rozpočtu Společenství se omezují na
         jeden nebo dva konkrétní případy, ve kterých mohlo dojít k překročení hranice financování Společenství.

       K tvrzení, podle kterého byly výdaje uskutečněny v souladu s předpisy Společenství
      32      Francouzská republika tvrdí, že podle ustálené judikatury Soudního dvora v oblasti schvalování účetní závěrky členských států,
         pokud jde o výdaje financované záruční sekcí EZOZF, Komisi sice přísluší prokázat existenci porušení předpisů Společenství,
         jakmile je však toto porušení prokázáno, náleží opět členskému státu popřípadě prokázat, že se Komise dopustila nesprávného
         posouzení jeho finančních důsledků. V projednávané věci Komise neprokázala existenci porušení předpisů Společenství.

      33      Francouzská republika má za to, že definici ploch způsobilých pro poskytnutí podpory, o kterou se opírá Komise a podle které
         plocha, která se zohledňuje pro financování Společenství, je plocha osázená vinnou révou, nelze vyvodit z předpisů Společenství.
         Za těchto podmínek je jedinou povinností členského státu zajistit, aby příspěvek Společenství na financování nákladů na restrukturalizaci
         a přeměnu nepřesáhl 50 % těchto nákladů.

      34      Francouzská republika tvrdí, že čl. 13 odst. 4 nařízení č. 1227/2000 opravňuje členské státy stanovit výplatu paušálních částek.
         Mimoto, předpisy Společenství neupřesňují způsoby výpočtu těchto částek ani nedefinují pojem „plocha způsobilá pro poskytnutí
         podpory“. Je tedy na členských státech, aby stanovily tyto definice, s jedinou podmínkou, že podpora na restrukturalizaci
         a přeměnu vinic nepřesáhne 50 % těchto nákladů. Francouzská republika má za to, že definovala pojem „plocha způsobilá pro
         poskytnutí podpory“ způsobem, který je v souladu se všemi ustanoveními, která upravují společnou organizaci trhu s vínem.

      35      Francouzská republika popírá tvrzení Komise, podle kterého snížila částku paušální podpory a nahradila toto snížení přidělením
         podpory na plochu nezpůsobilou pro poskytnutí podpory tím, že protiprávně zohlednila souvratě, přestože pro poskytnutí podpory
         byly způsobilé pouze plochy osázené vinnou révou. Tvrdí rovněž, že systém financování nesměřuje ani k zavedení jakékoli kompenzace
         mezi příjemci podpory. Naopak, vypočítala paušální částku na základě skutečných nákladů, které použila na plochy, které považovala
         za způsobilé pro poskytnutí podpory, vycházejíc ze všech ustanovení, která se použijí na společnou organizaci trhu s vínem.

      36      Co se týče praktické stránky, Francouzská republika tvrdí, že z jednotlivých položek výdajů na výsadbu pouze dodání vinné
         révy závisí výlučně na plochách osázených vinnou révou. Ostatní položky, jako je příprava půdy, která zahrnuje odvodnění a urovnání,
         se týkají rovněž souvratí.

      37      Dodává, že použití lidských a technických zdrojů, a tedy celkové náklady na hektar se zvyšují s tím, jak se plocha zmenšuje
         a že podíl souvratí je tím větší, čím je plocha menší.

      38      Francouzská republika rovněž tvrdí, že pokud by se pro restrukturalizaci vinic zohledňovala pouze plocha osázená vinnou révou,
         pěstitelé vinné révy by se vysazováním další révy snažili maximálně snížit plochu, která není osázená, což by mělo za následek
         zvýšení produkčního potenciálu.

      39      Mimoto, nezohlednění souvratí pro poskytnutí podpory nemusí nutně znamenat snížení výdajů. Paušální podpora, které se vypočítává
         v závislosti na nákladech na restrukturalizaci hektarové parcely, včetně souvratí, by totiž byla nadále přidělována na menší
         plochu. Snížení plochy, na kterou se poskytuje náhrada, by tak bylo vyrovnáno zvýšením částky náhrady.

      40      Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, ačkoli má podpora na restrukturalizaci formu příspěvku na náklady restrukturalizace, není
         možné ji oddělit od pojmu „plocha vinic s právy na výsadbu“. Z ustanovení článku 15 nařízení č. 1493/1999 a článku 13 nařízení
         č. 1227/2000 totiž vyplývá, že členské státy mají povinnost stanovit minimální velikost parcely, na kterou může být poskytnuta
         podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic. Článek 15a nařízení č. 1227/2000 definuje finanční dopady, pokud jsou opatření
         v rámci žádosti o podporu provedena částečně, a stanoví hranici splnění prací na více než 80 % příslušné plochy, aby mohla
         být podpora vyplacena.

      41      Obdobně existuje jasná spojitost mezi režimem podpory a registrem vinic. Jak v registru, tak i pro přidělení podpory na restrukturalizaci
         a přeměnu vinic se zohledňuje osazená plocha. Co se týče zavedení registru, parcela s vinicemi je definována v čl. 2 písm. f)
         nařízení Komise (EHS) č. 649/87 ze dne 3. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zavedení registru vinic Společenství
         (Úř. věst. L 62, s. 10; Zvl. vyd. 03/07, s. 168), jako „souvislá část území ohraničená podle pozemkového katastru“.

      42      Podle Francouzské republiky z výše uvedeného vyplývá, že Komise neoprávněně vyloučila z financování Společenství částku ve
         výši 13 519 122,05 eur, jelikož tato částka odpovídá výdajům uskutečněným v souladu s předpisy Společenství.

      43      Komise odpovídá, že pro určení částky podpory existují samostatná kritéria, která se odlišují od kritérií způsobilosti ploch
         pro poskytnutí uvedené podpory. Má za to, že skutečnost, že francouzské orgány snížily částku paušální podpory, je neopravňuje
         k tomu, aby navýšily o stejný podíl plochy způsobilé pro poskytnutí podpory, jelikož tyto dvě fáze postupu odpovídají přesně
         specifikovaným kritériím a „odlišným pravidlům“. Na podporu tohoto tvrzení Komise odkazuje per analogiam na rozdíl mezi kritérii pro výběr a kritérii pro přidělení v oblasti veřejných zakázek (rozsudek Soudního                                                       dvora ze dne 19. června 2003, GAT, C‑315/01, Recueil, s. I‑6351).

      44      Z praktického hlediska Komise připomíná, že v určitých případech byla podpora přidělena na celou plochu, na kterou ji výrobce
         požadoval, ačkoli plocha skutečně osázená vinicemi představovala pouze 70 % uvedené plochy. Jedná se tedy zcela zjevně o „nadměrnou
         náhradu“, která jde daleko nad rámec toho, co tvrdily francouzské orgány.

      45      Komise rovněž napadá asimilaci práv na výsadbu s režimem restrukturalizace a přeměny vinic, a tudíž účtování podle stejné
         metody ploch s právem na výsadbu a ploch požívajících podporu. V tomto ohledu odkazuje na čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení
         č. 1493/1999, který podle ní ukazuje, že podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic má formu příspěvku na náklady na restrukturalizaci
         a přeměnu vinic, zatímco podpora vyjádřená právy na opětovnou výsadbu odkazuje na plochu.

      46      To samé se týká asimilace automatizovaného registru vinic s uvedeným režimem, a to tím spíše, že podle čl. 2 písm. f) nařízení
         č. 649/87 je parcela definována jako souvislá část území ohraničená podle pozemkového katastru, a souvratě jsou tedy zahrnuty.
         Komise                                                       odkazuje na čl. 5 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2729/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla
         pro kontroly v odvětví vína (Úř. věst. L 316, s. 16; Zvl. vyd. 03/31, s. 52), který stanoví zejména, že konečné vzdání se
         vinohradnictví a restrukturalizace a přeměna, na které se poskytuje příspěvek Společenství, musí procházet systematickou kontrolou
         na místě. Podle Komise toto ustanovení zavedlo jednoznačné a přesně stanovené rozlišení mezi obecnými aspekty produkčního
         potenciálu a specifickými opatřeními týkajícími se vzdání se vinohradnictví a restrukturalizace a přeměny. U restrukturalizace
         a přeměny, na které existuje finanční příspěvek Společenství, je povinná systematická kontrola na místě. Tato kontrola se
         přitom týká dvou základních prvků režimu, tedy vyměřování ploch a skutečného uskutečnění úkonů, na které se vztahuje finanční
         příspěvek.

      47      Co se týče argumentu Francouzské republiky týkajícího se rizik zvýšení skutečně vypěstovaného množství, Komise uvádí, že právní
         předpisy Společenství ukládají členským státům povinnost zajistit, aby nedošlo k celkovému zvýšení produkčního potenciálu.
         Komise rovněž popírá argument Francouzské republiky vycházející z rizika zvýšení výdajů, když tvrdí, že každý rok přijímá
         rozhodnutí, kterým se stanoví orientační finanční příděly členským státům a toto počáteční přidělení omezuje platby EZOZF.

       K tvrzení, podle kterého metoda výpočtu používaná francouzskými orgány nepoškozuje rozpočet Společenství
      48      Francouzská republika má za to, že Komise nepředložila závažné důkazy nasvědčující tomu, že metoda používaná ve Francii může
         poškodit rozpočet Společenství. Francouzská republika popírá tvrzení Komise, obsažené ve zprávě ze dne 17. února 2005 předložené
         smírčímu orgánu, podle kterého v jednom případě dosáhla vyplacená podpora 51,6 %, a představovala tak podporu přesahující
         hranici o 1,6 %.

      49      Francouzská republika uvádí, že aby podpora nemohla v žádném případě přesáhnout 50 % nákladů na restrukturalizaci a přeměnu,
         paušální částky byly stanoveny tak, aby bylo zajištěno, že nejvyšší částka přiznané podpory nepřesáhne 50 % nejnižších nákladů
         na výsadbu. Jelikož pro vinařský hospodářský rok 2000–2001 byly nejnižší zaznamenané náklady na restrukturalizaci a přeměnu
         ve výši 15 432 eur, hranice, která nesměla být překročena, byla ve výši 7716 eur                                                       a maximální výše náhrady byla stanovena na 7170 eur. Pro vinařský hospodářský rok 2001–2002 byly nejnižší zaznamenané náklady
         ve výši 16 743 eur a hranice, která nesměla být překročena, byla ve výši 8371 eur, přičemž maximální výše náhrady byla stanovena
         na 8000 eur. Vzhledem k paušálnímu charakteru podpory získala tudíž velká většina pěstitelů vinné révy, kteří uskutečnili
         restrukturalizaci a přeměnu svých vinic, podpory, které nedosahovaly 50 % vynaložených nákladů.

      50      Francouzská republika dodává, že i kdyby se vycházelo z krajního předpokladu, tedy maximální výše 7170 eur na hektar, při
         srovnání s náklady na výsadbu regionu Languedoc-Roussillon, který má nejnižší náklady na výsadbu ze všech francouzských regionů,
         při parcele nepřesahující 80 arů, jejíž souvratě tvoří 25 %, lze riziko překročení hranice 50 % nákladů na restrukturalizaci
         odhadnout v průměru na 3,2 % a týká se pouze 10 hektarů v rámci celého území Francie. Maximální překročení nákladů pro celé
         toto území je tedy výsledkem následujícího výpočtu: 10 hektarů x 0,032 x 7 170 eur na hektar = 2 294 eur.

      51      Podle Francouzské republiky musí být tato nízká částka relativizována vzhledem k podporám nepřesahujícím 50 %, které mohly
         být vyplaceny v rozdílných situacích. Má tedy za to, že i kdyby se mělo vycházet z tohoto krajního předpokladu Komise, finanční
         dopady na rozpočet                                                       Společenství v každém případě neexistují.

      52      Komise odpovídá, že je zcela nerozhodné, že maximální částka náhrady byla stanovena ve výši, která je nižší, než jsou nejnižší
         náklady na výsadbu. Podle jejího názoru to, že francouzské orgány minimalizovaly částku paušální podpory, neznamená, že mohly
         následně financovat plochy nezpůsobilé pro poskytnutí podpory. Na podporu svých argumentů se dovolává rozsudku Soudu ze dne
         25. července 2006, Belgie v. Komise (T‑221/04, Sb. rozh. s. II‑57, zveřejněné shrnutí), a tvrdí, že v tomto rozsudku bylo
         rozhodnuto, že jakákoli neoprávněně vyplacená podpora vede k neoprávněně získaným částkám, a tudíž k újmě pro EZOZF.

      53      Komise tvrdí, že příklad, který uvedla, ukazující, že na jednu parcelu se výše podpory rovnala 51,6 %, použila pouze jako
         ilustrativní a že v žádném případě francouzské orgány nemohou na základě tohoto příkladu dokládat skutečnost, že nevznikla
         škoda rozpočtu Společenství. Komise má tudíž za to, že k výpočtu škody uvedenému v návrhu, který se zakládá na překročení
         ve výši 1,6 %, nelze přihlédnout.

      54      Komise uvádí, že naopak na základě vzorku 50 spisů, ve kterých každá restrukturalizovaná parcela byla na její žádost znovu
         vyměřena francouzskými orgány, bylo zjištěno, že podpora byla získána přibližně ve prospěch 10 % ploch nezpůsobilých pro poskytnutí
         podpory. Je nesporné, že tím byla způsobena škoda rozpočtu Společenství.

       Závěry Soudu
      –       K pojmu „plocha způsobilá pro poskytnutí podpory“
      55      Je třeba uvést, že právní úprava Společenství, tedy konkrétněji článek 13 nařízení č. 1227/2000, výslovně stanoví, že členským
         státům přísluší stanovit pravidla pro přesný rozsah a výši podpory, jež bude poskytnuta, a zejména pak pravidla, která stanoví
         výplatu paušálních částek, maximální výši podpory na hektar a rozlišení podpory na základě objektivních kritérií.

      56      Z popisu metody používané francouzskými orgány pro výpočet podpory na restrukturalizaci a přeměnu (viz body 8 až 15 výše)
         vyplývá, že posledně uvedené orgány zavedly systém, který zcela odpovídá výše uvedeným legislativním kritériím. Nadto je třeba
         uvést, že právní úprava Společenství nedefinuje pojem „plocha způsobilá pro poskytnutí podpory“, což Komise nepopírá.

      57      Neexistuje tudíž právní základ, který by Francouzské republice zakazoval zahrnout souvratě do relevantních ploch za účelem
         určení plateb. Na rozdíl od toho, co je podstatou tvrzení Komise, čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1493/1999 tuto otázku
         nijak neupravuje.

      58      Zbývá tedy přezkoumat, zda tímto francouzský systém skutečně vytvořil riziko škody pro rozpočet Společenství.

      –       K riziku překročení hranice financování Společenství
      59      Úvodem, co se týče odkazu učiněného Komisí na výše uvedený rozsudek Belgie v. Komise (bod 86), ve kterém bylo rozhodnuto,
         že jakákoli neoprávněně vyplacená podpora vede k neoprávněně získaným částkám, a tudíž k újmě pro EZOZF, je třeba uvést, že
         vzhledem k tomu, že systém přidělování podpor na restrukturalizaci a přeměnu vinic zavedený ve Francii není v rozporu s právní
         úpravou Společenství, v souladu s tím, co bylo uvedeno v bodech 56 a 57 výše, řešení použité v tomto rozsudku se na projednávanou
         věc neuplatní.

      60      Obdobně, co se týče výsledků kontroly náhodně vybraného vzorku 50 spisů, u nichž byla uskutečněna platba v hospodářském roce
         2001, která prokázala, že plocha způsobilá pro poskytnutí podpory zahrnující odstup výsadby, tedy šířku rovnající se polovině
         vzdálenosti mezi vinnou révou, představuje v průměru pouze 90 % plochy způsobilé pro poskytnutí podpory, je třeba uvést, že,
         jak bylo konstatováno výše, právní úprava Společenství nevyžaduje, aby členské státy vyloučily souvratě z relevantních ploch
         za účelem určení plateb. Argument Komise, kterým se dovolává výsledků kontroly provedené za účelem stanovení překročení hranice
         financování Společenství, není tudíž sám o sobě relevantní.

      61      Z výše uvedeného vyplývá, že vzhledem k tomu, že nelze automaticky vycházet   z domněnky o protiprávnosti výdajů uskutečněných
         v rámci francouzského systému plateb, je třeba posoudit skutečné riziko překročení hranice financování Společenství pro EZOZF.

      62      Během jednání Komise zejména tvrdila, že právní úprava Společenství upravuje financovaní nákladů, takže souvratě, se kterými
         nejsou spojeny výdaje na restrukturalizaci a přeměnu, nejsou způsobilé pro financování Společenství.

      63      Co se týče tohoto argumentu, je třeba konstatovat, že ze spisu ve věci nevyplývá, že se účastnice řízení podrobně zabývaly
         otázkou, zda souvratě mohou skutečně vést k určitým nákladům, jež mohou být nahrazeny fondy Společenství v rámci operací restrukturalizace
         a přeměny.

      64      Mimoto, ve sdělení ze dne 10. února 2003, zaslaném v souladu s čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 francouzským orgánům (viz
         bod 17 výše), Komise uvedla, že „analýza nákladů nezbytných na operace restrukturalizace a přeměny vinic ukazuje, že přiznaná
         paušální podpora je hlavně spojená s plochou skutečně osázenou vinnou révou“. Stejné tvrzení je uvedeno v dopise Komise ze
         dne 22. července 2004, který je formálním sdělením ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 a čl. 1 odst. 1 písm. a) rozhodnutí
         Komise 94/442/ES ze dne 1. července 1994 o zavedení smírčího řízení v rámci schválení účetní závěrky záruční sekce Evropského
         zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 182, s. 45; Zvl. vyd. 03/16, s. 268).

      65      Z obou výše uvedených dopisů tedy vyplývá, že Komise při přijetí sporného rozhodnutí nevyloučila, že souvratě mohou ve skutečnosti
         vést k výdajům v rámci provádění restrukturalizace a přeměny.

      66      Ačkoli Komise během jednání zastávala odlišný postoj, když popírala, že souvratě mohou vést k výdajům způsobilým pro poskytnutí
         dotčené podpory, nelze vyloučit, že náklady na přípravu půdy, jako je odvodnění a urovnání, na které odkazuje Francouzská
         republika, se vztahují rovněž k souvratím. Tyto práce, a tedy náklady, které přinášejí, mohou být spojeny s úkony zahrnutými
         režimem restrukturalizace a přeměny vinic ve smyslu článku 11 nařízení č. 1493/1999.

      67      Vzhledem k tomu, že Komise popřela existenci výdajů spojených se souvratěmi až na jednání, nelze Francouzské republice vytýkat,
         že nepředložila podrobné důkazy, aby prokázala opak. Vezmeme-li v úvahu skutečnost, že nelze vyloučit, že souvratě mohou vést
         k výdajům způsobilým pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu, musí být tento argument Komise tudíž odmítnut.

      68      Mimoto, po praktické stránce je málo pravděpodobné, že pěstitel vinné révy spravuje svoji vinici s ohledem na odlišné funkce
         rozdílných parcel. Je daleko pravděpodobnější, že částka hrubých nákladů vynaložených pěstitelem vinné révy se vydělí počtem
         hektarů, které vlastní. Francouzská republika tudíž oprávněně uvádí, že vyloučení souvratí pro poskytnutí podpory nemusí nutně
         znamenat snížení výdajů. Paušální podpora, která se vypočítává v závislosti na nákladech na restrukturalizaci hektarové parcely,
         včetně souvratí, bude totiž nadále přidělována na menší plochu. Snížení plochy, na kterou se poskytuje náhrada, bude pak vyrovnáno
         zvýšením sazby náhrady.

      69      Tím, že zdůrazňuje striktní rozdíl mezi různými plochami vinic, se Komise tudíž snaží vytvořit umělý a neužitečný koncept,
         který ani nevyplývá z použitelné právní úpravy Společenství.

      70      Nadto, co se týče otázky, zda francouzský systém plateb poskytuje záruky nezbytné k zajištění toho, aby nebyla překročena
         hranice financování Společenství, je třeba uvést následující.

      71      Zaprvé, ze spisu ve věci vyplývá, že výdaje zohledněné Francouzskou republikou pro stanovení částek, které mají být vyplaceny
         pěstitelům vinné révy, jsou zcela reálné, jelikož potřebné údaje jsou shromažďovány regionálními zemědělskými organizacemi.

      72      Zadruhé, Francouzská republika přijala dvě opatření, aby bylo zaručeno, že příspěvek Společenství na náklady restrukturalizace
         a přeměny vinic nepřesáhne 50 % těchto nákladů, tkvící v tom, že ve výpočtu paušální částky jsou použity pouze systematické
         náklady, čímž jsou vyloučeny příležitostné náklady vynaložené pěstiteli vinné révy, a že paušální částky jsou stanoveny tak,
         aby bylo zaručeno, že nejvyšší částka přiznané podpory nepřesáhne 50 % nejnižších nákladů na výsadbu.

      73      Je třeba uvést, že pokud je přijata metoda paušální platby, je existence určitého rozdílu mezi skutečnými výdaji a přiznanou
         podporou nevyhnutelná. Souvratě nezávisí na velikosti parcely, ale na jejím tvaru a obtížích spojených s kultivací a průjezdem
         zemědělské techniky. Z toho vyplývá, že čím je parcela menší, tím větší je procentní podíl plochy neosázené vinnou révou.
         Je možné, že vlastník malé vinice nepravidelného tvaru obdrží částku v poměru vyšší než majitel velké ploché vinice obdélníkového
         tvaru, jež zahrnuje souvratě představující méně než 5 % její plochy. Nařízení č. 1493/1999 však výslovně uznává legitimitu
         paušálních částek, které nutně znamenají určitou přibližnost náhrad vyplácených pěstitelům vinné révy, kteří se nacházejí
         v různých situacích. Tato nepřesnost, která je nevyhnutelná v rámci výpočtů paušálních částek, nemůže být sama o sobě vykládána
         tak, že způsobuje škodu rozpočtu Společenství.

      74      Co se týče rizika překročení hranice financování Společenství, Francouzská republika předložila vyčerpávající informace, které
         se týkají dvou aspektů významných pro projednávanou věc.

      75      Zaprvé, francouzské orgány informovaly smírčí orgán, že pro vinařský hospodářský rok 2000–2001 se částky podpory na operace
         restrukturalizace a přeměny pohybovaly od 1680 do 7170 eur na hektar, v závislosti na kritériích uplatňovaných na žadatele
         a původ použitých práv na výsadbu. Průměrná částka byla 4751 eur na hektar, tedy částka značně nižší než 7716 eur na hektar
         (což je částka odpovídající 50 % nákladů na jednu operaci restrukturalizace odhadovanou na 15 432 eur na hektar). Co se týče
         vinařského hospodářského roku 2001–2002, částky podpory se pohybovaly od 2170 do 8000 eur na hektar a průměrná částka se rovnala
         6197 eur na hektar, tedy částka nižší než 8371 eur na hektar (což je částka odpovídající 50 % nákladů na jednu operaci restrukturalizace
         odhadovanou na 16 743 eur na hektar). Podle údajů předložených Francouzskou republikou je tudíž průměrná částka přidělené
         podpory mnohem nižší než maximální částka 50 % stanovená nařízením č. 1493/1999.

      76      Zadruhé, francouzské orgány prokázaly, že v teoretickém případě, ve kterém se uplatní téměř krajní parametry, tedy maximální
         částka poskytnuté podpory pro hospodářský rok 2000–2001, ve srovnání s nejnižšími náklady na výsadbu francouzského regionu
         Languedoc-Roussillon, a pro parcelu nepřesahující 80 arů, na níž souvratě tvoří 25 % její plochy, je riziko maximálního překročení
         nákladů mimořádně nízké a odpovídá částce 2294 eur ohledně celého území Francie.

      77      Co se týče námitek Komise, pokud jde o přípustnost tohoto argumentu (viz bod 53 výše), je třeba konstatovat, že Francouzská
         republika předložila dotyčné informace v odpověď na výpočet uvedený jakožto příklad Komisí ve zprávě určené smírčímu orgánu.
         Mimoto s přihlédnutím ke skutečnosti, že pro tento výpočet byly použity téměř krajní parametry charakterizující francouzský
         systém plateb, je příklad takto předložený účastnicemi řízení dostatečně průkazný na to, aby byl zohledněn.

      78      Jen pro úplnost je třeba uvést, že i když byly tyto informace předloženy smírčímu orgánu pozdě, Komise je měla k dispozici
         v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí. V každém případě, podle článku 1 rozhodnutí 94/442, „nepředjímá postoj smírčího orgánu
         konečné rozhodnutí Komise“. Komise tudíž mohla tyto informace zohlednit.

      79      Dále je třeba konstatovat, že sama Komise připouští, že překročení hranice financování Společenství, pokud k němu došlo, se
         týká pouze jednoho nebo dvou konkrétních případů.

      80      Konečně vzhledem k tomu, že již bylo právně dostačujícím způsobem prokázáno, že francouzský systém je v souladu s čl. 13 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 1493/1999 a článkem 13 nařízení č. 1227/2000, argumenty předložené účastnicemi řízení týkající se údajné
         asimilace práv na výsadbu s režimem restrukturalizace a přeměny nejsou pro vyřešení projednávané věci relevantní.

      81      Vzhledem k předcházejícím úvahám je třeba dojít k závěru, že francouzský systém přidělování podpor na restrukturalizaci a přeměnu
         vinic je v souladu s předpisy Společenství a že neexistuje skutečné riziko překročení hranice financování Společenství ve
         smyslu článku 13 nařízení č. 1493/1999.

      82      Komise tudíž tím, že vyloučila z financování Společenství výdaje uskutečněné v souladu s předpisy Společenství, porušila ustanovení
         čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999.

      83      Tomuto žalobnímu důvodu je tudíž třeba vyhovět.

      84      Z toho vyplývá, že sporné rozhodnutí musí být zrušeno, aniž by bylo třeba přezkoumat druhý žalobní důvod.

       K nákladům řízení
      85      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud
         to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Francouzská republika náhradu nákladů řízení
         požadovala a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (čtvrtý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Komise 2005/579/ES ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených
            členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) se zrušuje v rozsahu,
            v němž vylučuje z financování Společenství částku ve výši 13 519 122,05 eur v rámci opravy uložené Francouzské republice týkající
            se určení ploch způsobilých pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic pro hospodářské roky 2001–2003.
      2)      Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Czúcz Cooke Labucka
      Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 10. září 2008.
      Vedoucí soudní kanceláře          Předseda
      E. Coulon          O. Czúcz
      * Jednací jazyk: francouzština.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. prosince 2007. # Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) proti Administration des douanes et droits indirects a Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED). # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Cour de cassation - Francie. # Směrnice 92/12/EHS - Spotřební daně - Minerální oleje - Ztráty - Osvobození od daně - Vyšší moc. # Věc C-314/06.

text:
      Věc C-314/06
      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      v.
      Administration des douanes et droits indirects
      a
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie)]
      „Směrnice 92/12/EHS – Spotřební daně – Minerální oleje – Ztráty – Osvobození od daně – Vyšší moc“
      Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 18. července 2007
      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. prosince 2007
      Shrnutí rozsudku
      1.     Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Spotřební daně – Směrnice 92/12 – Vyšší moc ve smyslu čl. 14 odst. 1 –
            Pojem
      (Směrnice Rady 92/12, čl. 14 odst. 1)
      2.     Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Spotřební daně – Směrnice 92/12 – „Ztráty způsobené povahou výrobků“ ve
            smyslu čl. 14 odst. 1 – Pojem
      (Směrnice Rady 92/12, čl. 14 odst. 1)
      1.     Pojem „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících
         spotřební dani, ve znění směrnice 94/74, se vztahuje k událostem nezávislým na vůli oprávněného skladovatele, neobvyklým a
         nahodilým, jejichž důsledkům nemohlo být ani přes veškerou jím vynaloženou řádnou péči zabráněno. Podmínka, podle níž události
         související s těmito ztrátami musí být nezávislé na vůli oprávněného skladovatele, se neomezuje na události mimo jeho kontrolu
         ve smyslu hmotném nebo fyzikálním, ale vztahuje se i k okolnostem, u nichž je patrné, že objektivně nepodléhají kontrole oprávněného
         skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho odpovědnosti.

      (viz body 31, 33, 40, výrok 1)
      2.     Ztráty části produktů, které unikly z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, a které
         zabránily jejich zpětnému získání, nemohou být považovány za „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé
         věty směrnice 92/12 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice 94/74.
         Podle svého znění se totiž toto ustanovení vztahuje pouze na ztráty způsobené povahou výrobků, k nimž došlo v rámci určitých
         operací uvedených v taxativním výčtu, k nimž patří i přeprava. Zatímco pojem ztrát způsobených povahou výrobků může zahrnout
         takzvané „technické“ ztráty, nelze jej rozšířit na ztráty vzniklé v důsledku nehody. Navíc vzhledem k tomu, že se osvobození
         od daně stanovené pro takovéto přirozené ztráty liší od osvobození stanoveného v čl. 14 odst. 1 první větě směrnice 92/12
         pro ztráty, které lze připsat nepředvídatelné události nebo vyšší moci, nelze prvně zmíněné osvobození vykládat rozšiřujícím
         způsobem tak, aby zahrnulo situace, za nichž nejsou splněny podmínky umožňující jeho uplatnění.

      (viz body 42–44, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      18. prosince 2007(*)

      „Směrnice 92/12/EHS – Spotřební daně – Minerální oleje – Ztráty – Osvobození od daně – Vyšší moc“
      Ve věci C‑314/06,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour de cassation
         (Francie) ze dne 11. července 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 20. července 2006, v řízení

      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      proti
      Administration des douanes et droits indirects
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED),
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris a C. Toader, soudci,
      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: M.-A. Gaudissart, vedoucí oddělení,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. června 2007,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za Société Pipeline Méditerranée a Rhône (SPMR) H. Hazanem, avocat,
      –       za francouzskou vládu G. de Berguesem a J.-Ch. Graciou, jako zmocněnci,
      –       za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s G. Albenziem, avvocato dello Stato,
      –       za polskou vládu E. Ośnieckou-Tameckou, jako zmocněnkyní,
      –       za Komisi Evropských společenství J.‑P. Keppennem a W. Möllsem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 18. července 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 14 odst. 1 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné
         úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179) ve
         znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994 (Úř. věst. L 365, s. 46; dále jen „směrnice 92/12“).

      2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) a Administration des douanes
         et droits indirects (Správa cel a nepřímých daní, dále jen „celní správa“) a Direction nationale du renseignement et des enquêtes
         douanières (Ústřední ředitelství pro celní informace a vyšetřování) ohledně spotřebních daní vyžadovaných celní správou od
         SPMR z pohonných hmot, které unikly z ropovodu, jímž byly dopravovány v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně,
         v důsledku netěsností a následného prasknutí tohoto ropovodu.

       Právní rámec
       Právo Společenství
      3       Podle prvního bodu odůvodnění směrnice 92/12 „vytvoření a fungování vnitřního trhu vyžaduje volný pohyb zboží včetně toho,
         jež podléhá spotřebním daním“. Ve čtvrtém bodě odůvodnění se doplňuje, že „k vytvoření a fungování vnitřního trhu je třeba,
         aby vznik daňové povinnosti ke spotřební dani byl stejný ve všech členských státech“.

      4       Směrnice 92/12 podle upřesnění obsaženého v jejím čl. 1 odst. 1 „stanoví obecnou úpravu pro výrobky podléhající spotřebním
         a jiným nepřímým daním přímo či nepřímo uloženým na spotřebu těchto výrobků, s výjimkou daně z přidané hodnoty a daní zavedených
         Společenstvím“.

      5       Článek 3 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
      „Tato směrnice se na úrovni Společenství vztahuje na následující výrobky, jak je vymezují příslušné směrnice:
      –       minerální oleje,
      […]“
      6       Článek 4 zmíněné směrnice uvádí, že pro její účely se:
      „a)       ‚oprávněným skladovatelem‘ rozumí fyzická nebo právnická osoba oprávněná příslušnými orgány členského státu vyrábět, zpracovávat,
         skladovat, přijímat a odesílat výrobky podléhající spotřební dani v rámci výkonu svého povolání, přičemž výrobky jsou podmíněně
         osvobozeny od spotřební daně podle režimu uskladnění ve skladu s daňovým dozorem;

      b)       ‚skladem s daňovým dozorem‘ rozumí místo, kde zboží podléhající spotřební dani vyrábí, zpracuje, skladuje, přijímá nebo odesílá
         oprávněný skladovatel v režimu s podmíněným osvobozením od daně při výkonu svého povolání za podmínek stanovených příslušnými
         orgány členského státu, kde se sklad s daňovým dozorem nachází;

      c)       ‚režimem s podmíněným osvobozením od daně‘ rozumí daňový režim používaný při výrobě, zpracování, skladování a přepravě výrobků
         podmíněně osvobozených od spotřební daně;

      […]“
      7       Článek 5 směrnice 92/12 stanoví:
      „1. Výrobky uvedené v čl. 3 odst. 1 podléhají spotřební dani od okamžiku výroby na území Společenství, jak je vymezuje článek
         2, nebo od okamžiku jejich dovozu na toto území.

      Za ,dovoz výrobku podléhajícího spotřební dani‘ se považuje vstup tohoto výrobku na území Společenství […]
      V případě, kdy je výrobek propuštěn do některého celního režimu Společenství při vstupu na území Společenství, se však považuje
         za okamžik dovozu okamžik, kdy tento výrobek opustil celní režim Společenství.

      2. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se celních režimů, jestliže výrobky podléhající
         spotřební dani

      –       přicházejí z nebo směřují na území třetích zemí […] a nacházejí se v některém z celních režimů s podmíněným osvobozením od
         cla uvedených v čl. 84 odst. 1 písm. a) nařízení [Rady] (EHS) č. 2913/92 […] nebo ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu,

      […]
      považují se za podmíněně osvobozené od [spotřební] daně.
      […]“
      8       Článek 6 odst. 1 této směrnice zní:
      „Daňová povinnost ke spotřební dani vzniká dnem propuštění výrobků pro domácí spotřebu nebo dnem zjištění manka, které podléhá
         spotřební dani podle čl. 14 odst. 3.

      Propuštěním výrobků podléhajících spotřební dani pro domácí spotřebu se rozumí:
      a) každé opuštění, včetně neoprávněného, režimu s podmíněným osvobozením od daně;
      […]“
      9       Článek 12 uvedené směrnice stanoví:
      „Zřizování a provoz skladů s daňovým dozorem podléhá schválení příslušných orgánů členských států.“
      10     Podle článku 13 směrnice 92/12:
      „Oprávněný skladovatel je povinen:
      a)      poskytnout případnou jistotu vztahující se k výrobě, zpracování a skladování a povinnou jistotu vztahující se k pohybu zboží,
         s výhradou čl. 15 odst. 3

      […]
      b)      splnit požadavky předepsané členským státem, na jehož území se sklad s daňovým dozorem nachází;
      […]
      e)      souhlasit s veškerým sledováním zboží a kontrolami stavu zásob.
      […]“
      11     Článek 14 této směrnice stanoví:
      „1. Oprávnění skladovatelé jsou osvobozeni od spotřební daně ze ztrát, k nimž došlo v režimu s podmíněným osvobozením od daně,
         které lze připsat nepředvídatelné události nebo vyšší moci a které zjistí orgány daného členského státu. V režimu s podmíněným
         osvobozením od daně jsou rovněž osvobozeni od daně v případech ztrát způsobených povahou výrobků během jejich výroby, zpracování,
         skladování a přepravy. Každý členský stát stanoví podmínky, za kterých se toto osvobození od daně přiznává. Toto osvobození
         od daně se vztahuje rovněž na hospodářské subjekty podle článku 16 během přepravy těchto výrobků v režimu s podmíněným osvobozením
         od spotřební daně.

      […]
      3. Aniž je dotčen článek 20, vyměří se spotřební daň v případě mank jiných než manka [mank] způsobená [způsobených] ztrátami
         podle odstavce 1 a v případě ztrát, na které nebylo přiznáno osvobození podle odstavce 1, na základě sazeb platných v dotyčných
         členských státech v okamžiku, kdy ke ztrátě řádně zjištěné příslušnými orgány došlo, popřípadě v okamžiku, kdy bylo manko
         zjištěno.

      […]“
      12     Článek 15 odst. 3 uvedené směrnice zní:
      „Rizika spojená s přepravou uvnitř Společenství jsou kryta jistotou poskytnutou odesílajícím oprávněným skladovatelem v souladu
         s článkem 13 […]

      Jsou-li minerální oleje podléhající spotřební dani přepravovány uvnitř Společenství po moři nebo produktovodem, mohou členské
         státy zprostit odesílající oprávněné skladovatele povinnosti poskytnout jistotu podle prvního pododstavce.

      […]“
       Vnitrostátní právo
      13     Článek 158 C celního kodexu, který provádí čl. 14 odst. 1 směrnice 92/12 do francouzského práva, stanoví:
      „Ztráty výrobků umístěných v daňovém skladu ropných výrobků nepodléhají dani, je-li správnímu úřadu doloženo:
      1. že jsou výsledkem nepředvídatelné události nebo zásahu vyšší moci;
      2. nebo jsou způsobeny povahou výrobků. Ministr financí může pro tyto účely svým nařízením pro každý výrobek a způsob přepravy
         paušálně stanovit přípustnou míru daňově osvobozených ztrát.“

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      14     SPMR, která je oprávněným skladovatelem, provozuje ropovod, jímž dopravuje do Švýcarska pohonné hmoty v režimu s podmíněným
         osvobozením od spotřební daně. Poté, co SPMR zjistila úniky a následně dne 1. ledna 1997 prasknutí tohoto ropovodu, požádala,
         aby byla na základě článku 158 C celního kodexu osvobozena od daně požadované celní správou z 795 201 litrů ztracených ropných
         produktů. Celní správa měla za to, že nejsou splněny podmínky pro možnost uplatnění zásahu vyšší moci, a trvala na zaplacení
         spotřební daně ze ztracených množství, z nichž odečetla pouze množství znečišťujících látek získaných nazpět z půdy.

      15     Celní správa podala proti SPMR u Tribunal d’instance de Neuilly-sur-Seine žalobu na zaplacení daně. SPMR však prohlásila,
         že je tato pohledávka promlčená.

      16     Cour d’appel de Versailles jakožto soud odvolací zrušil svými rozsudky ze dne 17. prosince 2002 a 23. března 2004 rozsudek
         prvostupňového soudu s tím, že návrh celní správy byl přípustný a že SPMR nemohla uplatňovat vyšší moc, jelikož tento pojem
         předpokládá existenci nepředvídatelných a neodvratitelných událostí, jejichž příčina je nezávislá na vůli oprávněného skladovatele.

      17     SPMR podala proti těmto rozsudkům odvolacího soudu kasační stížnost ke Cour de cassation. Zejména vytýkala odvolacímu soudu
         jeho rozhodnutí, že nemůže uplatňovat „nepředvídatelnou událost“ nebo „vyšší moc“ ve smyslu článku 158 C celního kodexu a následně,
         že musí SPMR zaplatit cla a daně ze ztracených ropných produktů, a v této souvislosti se dovolávala dvou důvodů na podporu
         své kasační stížnosti.

      18     SPMR za prvé tvrdila, že požadavkem, že ztráty ropných produktů musí být důsledkem nepředvídatelných událostí, jejichž příčina
         je nezávislá na její vůli, a odmítnutím zkoumat, zda úniky těchto produktů a prasknutí ropovodu vedoucí ke ztrátám mohly pro
         ni být neodvratitelné, odvolací soud porušil článek 158 C celního kodexu. Naopak SPMR namítala, že pouze neodvratitelnost
         charakterizuje „nepředvídatelnou událost“ nebo „vyšší moc“ ve smyslu tohoto ustanovení.

      19     Za druhé poukazovala na to, že mohla využít osvobození upravené ve zmíněném článku 158 C rovněž z toho důvodu, že ztráty ropných
         produktů dopravovaných narušeným ropovodem byly způsobeny jejich povahou, neboť se jednalo o kapaliny. Skutečnost, že celní
         správa souhlasila s tím, že nezdaní znečišťující látky získané zpět z půdy implikuje ohledně této povahy, že znečišťující
         látky, jež nemohly být získány zpět z důvodu povahy půdy, rovněž nebyly předmětem zdanění.

      20     Po konstatování, že celní kodex provádí do francouzského práva směrnici 92/12, odvolací soud odkazuje na judikaturu Soudního
         dvora, podle níž pojem vyšší moci nemá týž obsah v různých oblastech uplatňování práva Společenství a jeho význam musí být
         určován v právním rámci, v němž se má projevit jeho účinek, se Cour de cassation rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu
         dvoru následující předběžné otázky:

      „1)       Musí být pojem vyšší moci, která je původem ztrát, ke kterým došlo v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně ve
         smyslu čl. 14 odst. 1 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících
         spotřební dani, chápán ve smyslu nepředvídatelných a neodvratitelných událostí způsobených nezávisle na vůli oprávněného skladovatele,
         který se o tyto události opírá na podporu své žádosti o osvobození od spotřební daně nebo postačuje, aby tyto události byly
         ve vztahu k oprávněnému skladovateli neodvratitelné?

      2) Mohou být ztráty části výrobků uniklých z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které
         zabránily jejich zpětnému získání a vedly k jejich zdanění, považovány za ztráty způsobené povahou výrobků ve smyslu čl. 14
         odst. 1 výše uvedené směrnice 92/12 […]?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce týkající se pojmu „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12
      21     Je třeba připomenout, že právní řád Společenství v zásadě nehodlá definovat pojmy na základě jednoho či několika vnitrostátních
         právních řádů, pokud tak není výslovně stanoveno (viz rozsudky ze dne 14. ledna 1982, Corman, 64/81, Recueil, s. 13, bod 8,
         jakož i ze dne 2. dubna 1998, EMU Tabac a další, C‑296/95, Recueil, s. I‑1605, bod 30, a ze dne 22. května 2003, Komise v. Německo,
         C‑103/01, Recueil, s. I‑5369, bod 33). Jelikož čl. 14 odst. 1 směrnice 92/12 ve své třetí větě stanoví, že každý členský stát
         určuje podmínky, za nichž se přiznává osvobození stanovené v první větě, netýká se tento odkaz na vnitrostátní právo obsahu
         nebo rozsahu pojmu „vyšší moc“ obsaženého v první větě.

      22     Podle čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 92/12 musí být vznik daňové povinnosti ke spotřební dani stejný ve všech členských
         státech, aby se zajistilo vytvoření a fungování vnitřního trhu. V míře, v níž je pojem „vyšší moc“ faktorem, který může případně
         přispět k určení vzniku daňové povinnosti ke spotřební dani, nabývá tento pojem nutně nezávislou povahu a je nutno zajistit
         jeho jednotný výklad ve všech členských státech.

      23     Podle ustálené judikatury vytvořené v různých souvislostech, například v kontextu zemědělské právní úpravy nebo pravidel stanovení
         procesních lhůt uvedených v článku 45 statutu Soudního dvora, není pojem vyšší moci omezen na absolutní nemožnost, ale musí
         být chápán ve smyslu neobvyklých a nepředvídatelných událostí nezávislých na vůli hospodářského subjektu, jejichž důsledkům
         nemohlo být zabráněno ani přes veškerou vynaloženou řádnou péči (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. prosince 1994, Bayer
         v. Komise, C‑195/91 P, Recueil, s. I‑5619, bod 31, jakož i ze dne 17. října 2002, Parras Medina, C‑208/01, Recueil, s. I‑8955,
         bod 19, a citovanou judikaturu).

      24     Z toho vyplývá, jak již Soudní dvůr upřesnil, že pojem vyšší moci obsahuje objektivní složku, která spočívá v neobvyklých
         událostech nezávislých na vůli hospodářského subjektu, a subjektivní složku, která spočívá v povinnosti dotčeného subjektu
         zabezpečit se proti následkům neobvyklé události tím, že učiní vhodná opatření, aniž by však podstoupil nepřiměřené oběti
         (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Bayer v. Komise, bod 32, a usnesení Soudního dvora ze dne 18. ledna 2005, Zuazaga
         Meabe v. OHIM, C‑325/03 P, Sb. rozh. s. I‑403, bod 25).

      25     Ustálená judikatura ovšem rovněž stanoví, že jelikož pojem vyšší moci nemá totožný obsah v různých oblastech uplatňování práva
         Společenství, musí být jeho význam určen v závislosti na právním rámci, v němž se mají projevit jeho účinky (viz rozsudky
         ze dne 13. října 1993, An Bord Bainne a Inter-Agra, C‑124/92, Recueil, s. I‑5061, bod 10, jakož i ze dne 29. září 1998, First
         City Trading a ostatní, C‑263/97, Recueil, s. I‑5537, bod 41).

      26     Je tudíž třeba zkoumat, zda ohledně pojmu „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 vyžaduje systematika
         a účel této směrnice, aby pojmové znaky vyšší moci, jak vyplývají z judikatury citované v bodě 23 tohoto rozsudku, byly vykládány
         a uplatňovány zvláštním způsobem.

      27     V tomto ohledu vyplývá z prvního a čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 92/12, že je jejím cílem zajistit vytvoření a fungování
         vnitřního trhu pro výrobky podléhající spotřební dani a za tímto účelem vytvořit obecný režim, v němž musí být vznik daňové
         povinnosti ve všech členských státech stejný.

      28     Na základě čl. 5 odst. 1 směrnice 92/12 podléhají spotřební dani výrobky uvedené v čl. 3 odst. 1 této směrnice, k nimž patří
         i minerální oleje, od okamžiku jejich výroby na území Společenství nebo od okamžiku jejich dovozu na toto území. Zatímco skutečností,
         která zakládá povinnost ke spotřební dani, je výroba na území Společenství nebo dovoz na toto území, povinnost k jejímu zaplacení
         vzniká na základě čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice teprve dnem propuštění výrobků pro domácí spotřebu nebo dnem zjištění manka,
         které podléhá spotřební dani podle čl. 14 odst. 3 téže směrnice. Propuštěním výrobků pro domácí spotřebu podle uvedeného čl. 6
         odst. 1 se rozumí každé opuštění, včetně neoprávněného, režimu s podmíněným osvobozením od daně.

      29     Článek 14 odst. 3 směrnice 92/12 stanoví, že aniž je dotčen článek 20 této směrnice, vyměří se spotřební daň v případě mank
         jiných než mank způsobených ztrátami podle odstavce 1 zmíněného článku 14 a v případě ztrát, na které nebylo přiznáno osvobození
         podle odstavce 1, na základě sazeb platných v dotyčných členských státech v okamžiku, kdy ke ztrátě řádně zjištěné příslušnými
         orgány došlo, popřípadě v okamžiku, kdy bylo zjištěno manko.

      30     Z ustanovení zmíněných v předchozích dvou bodech vyplývá v jejich vzájemném spojení, že minerální oleje podléhají spotřební
         dani pouze z důvodu jejich výroby na území Společenství nebo dovozu na toto území, a že povinnost ke spotřební dani v zásadě
         vzniká rovněž v případě mank a ztrát, pro které nebylo příslušnými orgány přiznáno osvobození. Osvobození upravené v čl. 14
         odst. 1 první větě směrnice 92/12 ohledně ztrát způsobených vyšší mocí představuje výjimku z tohoto obecného pravidla, kterou
         je, jak uvedla generální advokátka v bodu 43 svého stanoviska, třeba vykládat restriktivně.

      31     Výklad pojmu vyšší moci, který Soudní dvůr podal v jiných oblastech práva Společenství, připomenutý v bodě 23 tohoto rozsudku,
         se musí uplatnit též v rámci čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12. Oprávněný skladovatel může tudíž požadovat osvobození
         stanovené tímto ustanovením pouze tehdy, jestliže prokáže existenci událostí nezávislých na jeho vůli, neobvyklých a nahodilých,
         jejichž důsledkům nemohlo být i přes veškerou vynaloženou řádnou péči zabráněno.

      32     V tomto ohledu je však třeba mít za to, že, jak uvedla Komise Evropských společenství, použití těchto podmínek v kontextu
         čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 nesmí mít za následek uložení absolutní odpovědnosti oprávněnému skladovateli za
         ztráty výrobků nacházejících se v režimu s podmíněným osvobozením od daně.

      33     Zejména se podmínka, podle níž události související s těmito ztrátami musí být nezávislé na vůli oprávněného skladovatele,
         neomezuje na události mimo jeho vůli ve smyslu hmotném nebo fyzikálním. Tato podmínka musí být spíše vykládána jako podmínka
         týkající se okolností, u nichž je patrné, že nejsou pod kontrolou oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho
         odpovědnosti (ohledně naposled uvedeného aspektu viz obdobně rozsudek ze dne 5. února 1987, Denkavit, 145/85, Recueil, s. 565,
         bod 16).

      34     Co se týče okolností sporu v původním řízení, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že SPMR tvrdila před vnitrostátními
         soudy, že úniky, jež postihly daný ropovod, a posléze prasknutí tohoto ropovodu, které vedly ke ztrátám, ohledně nichž tato
         společnost podle vlastního tvrzení získala nárok na osvobození od daní, lze připsat na vrub korozi způsobující trhlinky, která
         byla v rozhodné době neznámým fenoménem, a tudíž nemohla být zjištěna technickými prostředky, jež byly tehdy k dispozici.

      35     I  kdyby byl za technické závady zařízení v zásadě zodpovědný ten, kdo je provozuje, nebylo by možno vyloučit, že lze korozi
         typu popsaného v předcházejícím bodě považovat za případ „vyšší moci“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12,
         jelikož to, že nastane, nebylo možno žádným způsobem předvídat při stavu dostupných technických znalostí v této době, a tudíž
         se vymykalo jakékoli možnosti kontroly ze strany oprávněného skladovatele. Vnitrostátním soudům přísluší zkoumat, zda byly
         tyto podmínky splněny ve věci projednávané v původním řízení.

      36     Co se týče podmínky, podle níž musí oprávněný skladovatel prokázat požadovanou řádnou péči, SPMR a Komise tvrdí, že tato podmínka
         byla splněna, jelikož je prokázáno, že se daný hospodářský subjekt řídil příslušnými technickými předpisy.

      37     Třebaže dodržování technických předpisů týkajících se kvality, konstrukce, údržby a provozování ropovodu může být považováno
         za nutnou podmínku ke konstatování existence chování s řádnou péčí, není samo o sobě rozhodující. Dostatečná řádná péče předpokládá
         kromě toho trvalou činnost zaměřenou na zjišťování a vyhodnocování možných rizik, jakož i schopnost přijmout odpovídající
         a účinná opatření s cílem zabránit, aby se tato rizika projevila.

      38     Kromě toho ani skutečnost, že podle článku 12 směrnice 92/12 zřizování a provoz skladů s daňovým dozorem, jako například ropovodu
         za takových okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, podléhají schválení příslušných orgánů členských států,
         ani skutečnost, že je oprávněný skladovatel povinen splnit požadavky, jejichž výčet je podán v článku 13 této směrnice, zejména
         požadavek souhlasu s veškerým sledováním zboží, ani skutečnost, že z čl. 15 odst. 3 druhého pododstavce téže směrnice týkajícího
         se možnosti zproštění – pro přepravu minerálních olejů produktovody – povinnosti poskytnout jistotu k pokrytí rizik spojených
         s přepravou uvnitř Společenství a že zákonodárce Společenství považuje přepravu ropovodem za bezpečnou, nepředstavují faktory
         relevantní pro určení, zda byly splněny podmínky ohledně existence zásahu vyšší moci. Jak zdůraznila generální advokátka v bodech
         46 a 47 svého stanoviska, na jedné straně schválení oprávněného skladovatele, jakož i kontroly, jimž je podroben, jako například
         kontroly stanovené ve zmíněném článku 13, mají pouze zajistit, že tento skladovatel dosahuje míry spolehlivosti vyžadované
         u režimu s podmíněným osvobozením od daně, a na druhé straně skutečnost, že příslušné orgány členského státu udělily povolení
         ke zřízení a provozování skladu s daňovým dozorem, nečiní tento stát spoluodpovědným za spotřební daň z výrobků, které byly
         předmětem ztráty v důsledku technického selhání schváleného způsobu přepravy.

      39     Konečně nelze tvrdit, že spotřební dani nepodléhají výrobky ztracené, a to z toho důvodu, že nebyly nikdy propuštěny pro domácí
         spotřebu, jak to požaduje čl. 6 odst. 1 směrnice 92/12 jakožto podmínku pro vznik daňové povinnosti. Jak bylo uvedeno v bodu
         30 tohoto rozsudku, minerální oleje jsou podrobeny spotřební dani pouze z důvodu jejich výroby na území Společenství nebo
         dovozu na toto území, a povinnost ke spotřební dani vzniká rovněž v případě mank a ztrát, pro které nebylo příslušnými orgány
         přiznáno osvobození. Z toho plyne, že propuštění pro domácí spotřebu není rozhodující skutečností pro vznik daňového dluhu.

      40     Vzhledem k výše uvedeným úvahám je na první položenou otázku nutno odpovědět, že pojem „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1
         první věty směrnice 92/12 se vztahuje k událostem nezávislým na vůli oprávněného skladovatele, neobvyklým a nepředvídatelným,
         jejichž důsledkům nemohlo být ani přes veškerou vynaloženou řádnou péči zabráněno. Podmínka, podle níž události musí být nezávislé
         na vůli oprávněného skladovatele, se neomezuje na události mimo jeho kontrolu ve smyslu hmotném nebo fyzikálním, ale vztahuje
         se i k událostem, u nichž je patrné, že objektivně nepodléhají kontrole oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast
         jeho odpovědnosti.

       K druhé otázce, která se týká pojmu „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12
      41     Položením druhé otázky se chce předkládající soud dozvědět, zda mohou být ztráty části ropných produktů uniklých z ropovodu
         v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které zabránily jejich zpětnému získání, považovány za
         „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12.

      42     Podle svého znění se toto ustanovení vztahuje pouze na ztráty způsobené povahou výrobků, k nimž došlo v rámci určitých operací
         uvedených v taxativním výčtu, k nimž patří i přeprava. Zatímco pojem ztrát způsobených povahou výrobků může, jak poznamenala
         italská vláda, zahrnout takzvané „technické“ ztráty, nelze jej rozšířit na ztráty vzniklé v důsledku nehody.

      43     Navíc vzhledem k tomu, že se osvobození od daně stanovené pro takovéto přirozené ztráty liší od osvobození stanoveného v čl. 14
         odst. 1 první větě směrnice 92/12 pro ztráty, které lze připsat nepředvídatelné události nebo vyšší moci, nelze prvně zmíněné
         osvobození vykládat rozšiřujícím způsobem tak, aby zahrnulo situace, za nichž nejsou splněny podmínky umožňující jeho uplatnění.

      44     Na druhou položenou otázku je tudíž nutno odpovědět, že ztráty části výrobků, které unikly z ropovodu v důsledku jejich kapalné
         povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které zabránily jejich zpětnému získání, nemohou být považovány za „ztráty způsobené
         povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12.

       K nákladům řízení
      45     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      1)      Pojem „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení,
            pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994 se vztahuje
            k událostem nezávislým na vůli oprávněného skladovatele, neobvyklým a nahodilým, jejichž důsledkům nemohlo být ani přes veškerou
            jím vynaloženou řádnou péči zabráněno. Podmínka, podle níž události související s těmito ztrátami musí být nezávislé na vůli
            oprávněného skladovatele, se neomezuje na události mimo jeho kontrolu ve smyslu hmotném nebo fyzikálním, ale vztahuje se i k okolnostem,
            u nichž je patrné, že objektivně nepodléhají kontrole oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho odpovědnosti.

      2)      Ztráty části produktů, které unikly z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, a které
            zabránily jejich zpětnému získání, nemohou být považovány za „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé
            věty směrnice 92/12, ve znění směrnice 94/74.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: francouzština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 1982. # AM & S Europe Limited proti Komisi Evropských společenství. # Věc 155/79.