title: Věc T-565/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2016 – Excalibur City v. EUIPO – Ferrero (MERLIN’S KINDERWELT) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MERLIN’S KINDERWELT — Starší národní slovní ochranná známka KINDER — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence podobnosti označení — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2016 – Excalibur City v. EUIPO – Ferrero (MERLIN’S KINDERWELT)
   (Věc T-565/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MERLIN’S KINDERWELT - Starší národní slovní ochranná známka KINDER - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence podobnosti označení - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 402/49)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Excalibur City s.r.o. (Znojmo, Česká republika) (zástupce: E. Engin-Deniz, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Simandlova a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ferrero SpA (Alba, Itálie) (zástupci: L. Ghedina a F. Jacobacci, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. července 2015 (věc R 1538/2014-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Ferrero a Excalibur City.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 9. července 2015 (věc R 1538/2014-1) se zrušuje.

               2.

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Excalibur City s.r.o.

               3.

               Společnost Ferrero SpA ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


title: Věc T-383/15: Žaloba podaná dne 14. července 2015 – DIMA Verwaltungs v. OHIM (Tvar nádoby)

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/12

         Žaloba podaná dne 14. července 2015 – DIMA Verwaltungs v. OHIM (Tvar nádoby)
   (Věc T-383/15)
   (2015/C 328/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: DIMA Verwaltungs GmbH (Hamburk, Německo) (zástupce: T. Kerkhoff, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Společenství (Tvar nádoby) – přihláška č. 12 649 364

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. března 2015, ve věci R 2568/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil žalovanému povinnost pokračovat v řízení o zápisu ochranné známky;

               —

               podpůrně určil, že čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení nebrání zápisu ochranné známky a vrátil věc zpět odvolacímu senátu;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-170/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Alrosa v. Komise ( Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Světový trh produkce a dodávání surových diamantů — Rozhodnutí prohlašující za závazné závazky nabídnuté podnikem v dominantním postavení — Článek 9 nařízení (ES) č. 1/2003 — Zásada proporcionality — Smluvní volnost — Právo být vyslechnut )

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Alrosa v. Komise
   (Věc T-170/06) (1)

   („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Světový trh produkce a dodávání surových diamantů - Rozhodnutí prohlašující za závazné závazky nabídnuté podnikem v dominantním postavení - Článek 9 nařízení (ES) č. 1/2003 - Zásada proporcionality - Smluvní volnost - Právo být vyslechnut“)
   (2007/C 199/70)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alrosa Company Ltd (Mirny, Rusko) (zástupci: R. Subiotto, S. Mobley a K. Jones, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre, A. Whelan a R. Sauer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Komise 2006/520/ES ze dne 22. února 2006 v řízení podle článku 82 [ES] a článku 54 Dohody o EHP (Věc COMP/B-2/38.381 – De Beers) (Úř. věst. L 205, s. 24), kterým se prohlašují za závazné závazky přijaté společností De Beers ukončit své nákupy surových diamantů od společnosti Alrosa s účinkem od roku 2009, po ukončení fáze postupného snižování jejích objemů nákupů v letech 2006 až 2008 a kterým se ukončuje řízení v souladu s článkem 9 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise 2006/520/ES ze dne 22. února 2006 v řízení podle článku 82 [ES] a článku 54 Dohody o EHP (Věc COMP/B-2/38.381 – De Beers) se zrušuje.

               2)

               Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Alrosa Company Ltd.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-257/07: Žaloba podaná dne 31. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/22

         Žaloba podaná dne 31. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-257/07)
   (2007/C 183/37)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Kukovec a K. Nyberg, jako zmocněnci)

      Žalované: Švédské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Švédské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES (1) ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb, nebo v každém případě tím, že o těchto předpisech Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 31. ledna 2006.

      (1)  Úř. věst. L 134, s. 1.


title: Věc C-685/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 18. prosince 2015 – Online Games Handels GmbH und Frank Breuer a další v. Landespolizeidirektion Oberösterreich

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 18. prosince 2015 – Online Games Handels GmbH und Frank Breuer a další v. Landespolizeidirektion Oberösterreich
   (Věc C-685/15)
   (2016/C 118/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko)

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatelé: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter, Astrid Walden

      Žalovaný orgán: Landespolizeidirektion Oberösterreich

      Předběžná otázka

   Musí být článek 56 SFEU, respektive články 49 a násl. SFEU, vykládány ve světle článku 6 EÚLP ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv EU v tom smyslu, že tato ustanovení brání s přihlédnutím k objektivitě a nestrannosti soudu požadované v judikatuře Evropského soudu pro lidská práva (zejména s ohledem na jeho rozsudek ze dne 18. května 2010, 64962/01, bod 54), vnitrostátní právní úpravě, podle níž důkazy, které je třeba poskytnout v rámci správního řízení trestní povahy za účelem odůvodnění trestněprávní ochrany kvazimonopolní právní úpravy vnitrostátního trhu v oblasti hazardních her, musí ve světle judikatury Soudního dvora Evropské unie (zejména s ohledem na jeho rozsudek ze dne 30. dubna 2014, C-390/12 (1)) nejprve zcela samostatně popsat a individualizovat a následně autonomně a investigativně zjistit a posoudit nikoli orgán činný v trestním řízení (nebo jiný státní orgán podílející se na trestním stíhání) ve své funkci jakožto zástupce obžaloby, nýbrž spíše initiciativně a nezávisle na jednání účastníků řízení soud, který má rozhodnout o zákonnosti trestního opatření napadnutého stížností (spojený v téže osobě/funkci)?

      (1)  ECLI:EU:C:2014:281 – „Pfleger a další“.


title: Věc C-134/08: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Bremen v. J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j. ( Nařízení (ES) č. 2193/2003 — Dodatečné clo na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických — Časová působnost — Článek 4 odst. 2 — Produkty vyvezené po vstupu uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství — Uplatnění daňového režimu )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/17

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Bremen v. J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
   (Věc C-134/08) (1)

   („Nařízení (ES) č. 2193/2003 - Dodatečné clo na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických - Časová působnost - Článek 4 odst. 2 - Produkty vyvezené po vstupu uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství - Uplatnění daňového režimu“)
   2009/C 141/28
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hauptzollamt Bremen

      Žalovaná: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 4 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2193/2003 ze dne 8. prosince 2003 o zavedení dodatečných cel na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických (Úř. věst. L 328, s. 3) — Dodatečné clo na produkty dovážené ze Spojených států amerických do Společenství po vstupu výše uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství a jejichž místo určení nelze změnit

      Výrok

   Článek 4 odst. 2 nařízení Rady č. 2193/2003 ze dne 8. prosince 2003 o zavedení dodatečných cel na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických je třeba vykládat ve smyslu odpovídajícím jeho znění, to znamená tak, že předmětem dodatečného cla nejsou takové produkty, u kterých lze prokázat, že k datu vstupu tohoto nařízení v platnost jsou již na cestě do Evropského společenství a že jejich místo určení nelze změnit.

      (1)  Úř. věst. C 171, 5.7.2008.


title: Věc T-184/15: Žaloba podaná dne 14. dubna 2015 – Trivisio Prototyping v. Komise

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/30

         Žaloba podaná dne 14. dubna 2015 – Trivisio Prototyping v. Komise
   (Věc T-184/15)
   (2015/C 262/40)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Trivisio Prototyping GmbH (Trevír, Německo) (zástupci: A. Bartosch a A. Böhlke, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise C (2015) 633 final ze dne 2. února 2015 o vybrání částky 3 85  112,19 eur s úroky dlužené společností Trivisio Prototyping GmbH;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkového stavu

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné uvádí, že Komise při podpisu dohod o finanční pomoci ULTRA („Ultra portable augmented reality for industrial maintenance applications“), IMPROVE („Improving Display and Rendering Technology for Virtual Environments“) a CINeSPACE („Experiencing urban film and cultural heritage while on-the-move“) věděla o využití ruských inženýrů nebo o něm v každém případě musela vědět. Doplňuje, že vymáhání požadované částky je za daných okolností zneužitím práva.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence porušení pravidel uvedených v příloze 2 dohod o finanční pomoci týkajících se využití subdodavatelů žalobkyní

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že mezi ní a příslušným zaměstnavatelem ruských inženýrů, bez ohledu na skutečnost, že šlo o odlišné právnické osoby, existoval vztah kontroly, a proto nedošlo k porušení předpisů uvedených v příloze II dohod o finanční pomoci o využití subdodavatelů.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející podpůrně z porušení zásady ochrany legitimního očekávání

                           —

                           Podpůrně se žalobkyně v rámci obrany proti napadenému vybrání uvedené částky odvolává na zásadu ochrany legitimního očekávání.


title: Věc T-387/17: Žaloba podaná dne 20. června 2017 – Triggerball v. EUIPO (Tvar předmětu podobajícího se míči s hranami)

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/40

         Žaloba podaná dne 20. června 2017 – Triggerball v. EUIPO (Tvar předmětu podobajícího se míči s hranami)
   (Věc T-387/17)
   (2017/C 256/47)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Triggerball GmbH (Baiern-Piusheim, Německo) (zástupce: Rechtsanwalt H. Emrich)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (Tvar předmětu podobajícího se míči s hranami) – Přihláška č. 15 528 615

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. dubna 2017, ve věci R 376/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-288/07: Žaloba podaná dne 30. července 2007 – Alcan France v. Komise

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/17

         Žaloba podaná dne 30. července 2007 – Alcan France v. Komise
   (Věc T-288/07)
   (2007/C 235/31)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alcan France SAS (Paříž, Francie) (zástupce: M. Thill-Tayara, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Komise a určit, že dotčené opatření nepředstavuje státní podporu, nebo, podpůrně, určit, že navrácení podpory brání porušení zásady legitimního očekávání a zásady přiměřené lhůty;

               —

               zrušit článek 1 napadeného rozhodnutí, který kvalifikuje sporné opatření jako podporu;

               —

               zrušit články 2 a 3 napadeného rozhodnutí, které kvalifikují sporné opatření jako neslučitelnou podporu;

               —

               zrušit články 4 až 6 napadeného rozhodnutí, ukládající vrácení podpory;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů a výdajů vynaložených žalobkyní v souvislosti s napadeným rozhodnutím.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Rozhodnutím ze dne 30. června 1997 přijatým na návrh Komise a v souladu s postupem stanoveným směrnicí 92/81/EHS (1) přiznala Rada členským státům oprávnění uplatnit nebo pokračovat v uplatňování existující snížené sazby spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně pro určité minerální oleje používané pro zvláštní účely. Čtyřmi po sobě jdoucími rozhodnutími Rada toto oprávnění prodloužila, přičemž lhůta posledního prodloužení uplynula dne 31. prosince 2006. Francie byla oprávněna uplatnit tyto snížené sazby nebo tyto výjimky na těžký topný olej používaný jako palivo pro výrobu oxidu hlinitého (aluminy) v oblasti Gardanne.
   Dopisem ze dne 30. prosince 2001 Komise Francii oznámila své rozhodnutí zahájit řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ohledně osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého od spotřební daně v oblasti Gardanne (2). Po skončení tohoto řízení přijala Komise dne 7. prosince 2005 rozhodnutí 2006/323/ES, ve kterém se domnívala, že osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého od spotřební daně v oblasti Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie, jsou státními podporami ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, které jsou částečně neslučitelné se Společným trhem, a nařídila dotčeným členským státům, aby požadovaly vrácení těchto podpor (3).
   Komise rozhodla o rozšíření formálního přezkumného řízení na osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého od spotřební daně v období od 1. ledna 2004. Dne 7. února 2007 přijala Komise rozhodnutí K(2007) 286 konečné o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (státní podpory č. C 78-79-80/2001). Jedná se rozhodnutí napadené v rámci této žaloby.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje neplatnost rozhodnutí z důvodů formálních vad, jelikož Francie nebyla vyzvána k podání svého vyjádření podle článku 88 ES, když druhé řízení, týkající se období po roce 2004, nebylo dle jejího názoru zahájeno v návaznosti na body odůvodnění rozhodnutí ze dne 7. prosince 2005.
   K věci samé žalobkyně uplatňuje dva důvody pro zrušení.
   Svým prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise došla k závěru o existenci státní podpory při porušení článků 87 a 88 ES, a to jak ve fázi kvalifikace podpory, tak při přezkumu její slučitelnosti. Mimoto, v rámci tohoto žalobního důvodu uplatňuje porušení čl. 1 písm. c) nařízení č. 659/1999 (4) Komisí, jakož i pochybení při uplatnění kritéria selektivity podpory. Rovněž uplatňuje, že odůvodnění napadeného rozhodnutí trpí nekonzistentností a nedostatečností, čímž došlo k porušení článku 253 ES. Žalobkyně mimoto tvrdí, že právní základ, ze kterého Komise vycházela při tvrzení o neslučitelnosti podpory, je nesprávný, jelikož podmínky pro použití Pokynů společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí (5) nebyly dle jejího názoru splněny.
   Svým druhým žalobním důvodem, uplatňovaným podpůrně, žalobkyně tvrdí, že navrácení podpory uložené Komisí porušuje zásady legitimního očekávání a právní jistoty.

      (1)  Směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů.

      (2)  Zveřejněné v Úř. věst. C 30, 2.2.2002.

      (3)  Rozhodnutí K[2005] 4436 konečné, státní podpory č. K 78-79-80/2001, Úř. věst. L 119, s. 12.

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).

      (5)  Pokyny společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí, Úř. věst. 2001, C 37, s. 3.


title: Věc T-194/17: Žaloba podaná dne 27. března 2017 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Znázornění kloubní hlavice)

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/37

         Žaloba podaná dne 27. března 2017 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Znázornění kloubní hlavice)
   (Věc T-194/17)
   (2017/C 161/53)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CeramTec (Plochingen, Německo) (zástupci: A. Renck a E. Nicolás Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C5 Medical Werks (Grand Junction, Colorado, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie růžové barvy (Znázornění kloubní hlavice) – Přihláška č. 10 214 112

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2017, ve věci R 928/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO, nebo společnosti C5 Medical Werks v případě, že vstoupí do řízení jako vedlejší účastník řízení, náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článků 59 a 83 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-219/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. dubna 2016 společností GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 4. února 2016 ve věci T-620/11, GFKL Financial Services AG v. Evropská komise

text:
               20.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. dubna 2016 společností GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 4. února 2016 ve věci T-620/11, GFKL Financial Services AG v. Evropská komise
   (Věc C-219/16 P)
   (2016/C 222/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG (zástupci: Dr. M Schweda, J. Eggers, Dr. M. Knebelsberger, Dr. F. Loose, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise, Spolková republika Německo

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a
               zrušil rozhodnutí Evropské komise 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát (,Sanierungsklausel“), C(2011) 275;

               2.

               podpůrně zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a vrátil věc Tribunálu;

               3.

               uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka ve svém kasačním opravném prostředku zpochybňuje kvalifikaci klauzule o restrukturalizaci, která je uvedena v čl. 8c odst. 1 písm. a) zákona o dani z příjmu právnických osob (KStG), jakožto selektivní podpory.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje dva důvody:

      První důvod: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
   Klauzule o restrukturalizaci není selektivním opatřením, a tudíž ani podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

               —

               Tribunál měl neprávem za to, že ustanovení o výjimce uvedené v čl. 8c odst. 1 zákona o dani z příjmu právnických osob, podle kterého v určitých případech nabytí podílů dochází k zániku nevyužitých ztrát, je součástí referenčního rámce. Toto ustanovení ve skutečnosti však představuje výjimku z referenčního rámce. Referenční rámec obecně umožňuje vykazování ztrát v následných zdaňovacích obdobích.

               —

               Klauzule o restrukturalizaci má mimoto obecnou povahu, neboť neuděluje žádnou selektivní výhodu. Mezi podniky v potížích, na které se vztahuje klauzule o restrukturalizaci, a dalšími podniky, zejména podniky zdravými, existuje významný rozdíl, a proto se tyto dvě skupiny podniků nenacházejí ve srovnatelné situaci. Tribunál mimoto v rámci posouzení rovného zacházení vycházel z čistě hypotetické situace, přičemž v právní praxi se nelze setkat se skupinou, na kterou Tribunál odkazuje coby na referenční.

               —

               Navíc klauzule o restrukturalizace neupřednostňuje „určité podniky nebo odvětví“. Klauzule o restrukturalizaci se může vztahovat na všechny podniky a automaticky nevylučuje žádnou skupinu podniků. Tato klauzule se neváže k „určité povaze“ podniku, ale k hospodářské operaci, tj. k nabytí za účelem restrukturalizace.

               —

               Klauzuli o restrukturalizaci lze kromě toho zdůvodnit charakterem a obecnými cíli německého daňového systému. Přispívá k realizaci základních zásad německého práva, které se týkají daně z příjmu právnických osob, jako je zásada převodu ztrát a zásada zdanění podle schopnosti nést daňovou zátěž, jakož i obecného fiskálního cíle, kterým je zajišťování udržitelných veřejných příjmů.

      Druhý důvod: porušení zásady ochrany legitimního očekávání
   Rozsudek Tribunálu je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání, která je zakotvena v unijním právu. Údajný charakter státní podpory, který má klauzule o restrukturalizaci, nebyl totiž zjevný ani pro odborníka s vynaložením nejvyšší péče. Komise nikdy nezpochybňovala podobná pravidla v Německu ani v jiných členských státech EU z důvodu porušení právních předpisů o státní podpoře.


title: Věc C-164/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. dubna 2014 Pesquerias Riveirenses, S.L. a další proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. února 2014 ve věci T-180/13, Pesquerías Riveirenses a další v. Rada

text:
               26.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 159/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 4. dubna 2014 Pesquerias Riveirenses, S.L. a další proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. února 2014 ve věci T-180/13, Pesquerías Riveirenses a další v. Rada
   (Věc C-164/14 P)
   2014/C 159/28
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Pesquerias Riveirenses, S.L., Pesquera Campo de Marte, S.L., Pesquera Anpajo, S.L., Arrastreros del Barbanza, S.A., Martinez Pardavila e Hijos, S.L., Lijo Pesca, S.L., Frigorificos Hermanos Vidal, S.A., Pesquera Boteira, S.L., Francisco Mariño Mos y Otros, C.B., Juan Antonio Pérez Vidal y Hermano, C.B., Marina Nalda, S.L., Portillo y Otros, S.L., Vidiña Pesca, S.L., Pesca Hermo, S.L., Pescados Oubiña Perez, S.L., Manuel Pena Graña, Campo Eder, S.L., Pesquera Laga, S.L., Pesquera Jalisco, S.L., Pesquera Jopitos, S.L., Pesca-Julimar, S.L. (zástupce: J. Tojeiro Sierto, advokát)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Zrušit usnesení Tribunálu, kterým byla určena nepřípustnost žaloby na neplatnost podané žalobkyněmi proti nařízení Rady (EU) č. 40/2013 ze dne 21. ledna 2013 (1), a vydat nové usnesení, kterým bude žaloby prohlášena za přípustnou.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Existence bezprostředního dotčení – porušení článku 263 SFEU.
   Čtvrtý odstavec článku 263 SFEU stanoví, že „každá fyzická nebo právnická osoba může […] podat žalobu […] proti právním aktům s obecnou působností, které se jí bezprostředně dotýkají a nevyžadují přijetí prováděcích opatření“. Z tohoto pohledu jsou bezprostřední dotčení a nedostatek prováděcích opatření dva různé požadavky, a otázka státní diskreční pravomoci, která je podstatná pro určení bezprostředního dotčení napadeným aktem, je naopak nerelevantní pro určení, zda je vnitrostátní akt třeba považovat za „prováděcí opatření“ pro účely čtvrtého odstavce článku 263 SFEU.
   Účastnice podávající kasační opravný prostředek mají za to, že jsou jasně bezprostředně dotčeny, jako majitelé rybářských lodí věnující se odlovu tresky modravé, daným nařízením, které stanoví a omezuje odlovy uvedeného druhu. Řízení populace tresky modravé provádí ročně EU prostřednictvím TAC (celkových přípustných odlovů) a podle účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek je stanovení uvedených TAC nesprávné, jelikož nezohledňuje nejnovější vědecká doporučení a v důsledku toho řízení populace tresky modravé jako populace jediného druhu, namísto populace různých druhů, vede k tomu, že TAC pro účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek jsou nižší než by měly být, kdyby se populace pro jih a pro sever řídily odděleně. Podle uvedeného stanovení TAC nelze udělit žádný pozdější příděl možností rybolovu ze strany států, ani změnit způsob řízení použitý pro jejich distribuci, neboť je prováděna na základě TAC původně stanovených EU, a v důsledku toho je jedinou možností či alternativou, kterou účastnice podávající kasační opravný prostředek mají k prokázání nesouladu při stanovení TAC či řízení rybích populací a rybolovu, obrátit se na unijní soudy.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 40/2013 ze dne 21. ledna 2013 , kterým se pro rok 2013 stanoví rybolovná práva ve vodách EU a rybolovná práva, jimiž disponují plavidla EU v některých vodách mimo EU, pro některé rybí populace a skupiny rybích populací, na něž se vztahují mezinárodní jednání nebo dohody (Úř. věst. L 23, s. 54).


title: Věc C-213/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 25. dubna 2014 – trestní řízení proti Romina Biolzi

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 25. dubna 2014 – trestní řízení proti Romina Biolzi
   (Věc C-213/14)
   2014/C 292/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastník původního trestního řízení

   Biolzi Romina

      Předběžné otázky

               1)

               Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 16. února 2012 ve spojených věcech C-72/10 a C-77/10, vykládat v tom smyslu, že brání zorganizování zadávacího řízení o udělení koncesí platných po kratší dobu, než byly koncese udělované v minulosti, když bylo uvedené zadávací řízení zorganizováno za účelem nápravy důsledků vyplývajících z nezákonného vyloučení určitého počtu subjektů z předchozích zadávacích řízení?

               2)

               Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládat v tom smyslu, že brání možnosti, aby byla kratší doba platnosti koncesí udělovaných v zadávacím řízení, než byla doba platnosti koncesí udělovaných v minulosti dostatečně odůvodněná požadavkem stejného uplynutí doby platnosti koncesí?

               3)

               Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládat v tom smyslu, že brání ustanovení vyžadujícímu bezplatné postoupení užití hmotného a nehmotného majetku, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese nebo z důvodu rozhodnutí o zániku nebo odnětí?


title: Věc C-391/07: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Glencore Grain Rotterdam BV v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas ( Nařízení (ES) č. 800/1999 — Vývozní náhrady pro zemědělské produkty — Článek 16 — Rozlišená náhrada — Důkaz o splnění dovozních celních formalit — Předložení kopie nebo fotokopie přepravního dokladu — Nařízení (ES) č. 1501/95 — Poskytování vývozních náhrad pro obiloviny — Článek 13 — Odchylka od ustanovení článku 16 nařízení č. 800/1999 )

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Glencore Grain Rotterdam BV v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-391/07) (1)

   („Nařízení (ES) č. 800/1999 - Vývozní náhrady pro zemědělské produkty - Článek 16 - Rozlišená náhrada - Důkaz o splnění dovozních celních formalit - Předložení kopie nebo fotokopie přepravního dokladu - Nařízení (ES) č. 1501/95 - Poskytování vývozních náhrad pro obiloviny - Článek 13 - Odchylka od ustanovení článku 16 nařízení č. 800/1999“)
   (2009/C 19/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Glencore Grain Rotterdam BV

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Výklad čl. 13 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami – Zjednodušený postup: povinnost předložit přepravní doklad
   Výrok
   Článek 13 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1259/97 ze dne 1. července 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že subjekt, který prokáže, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, není zbaven povinnosti stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc T-20/05: Žaloba podaná dne 21. ledna 2005 Outokumpu OYJ a Outokumpu Copper Products OY proti Komisi Evropských společenství

text:
               2.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/35

         Žaloba podaná dne 21. ledna 2005 Outokumpu OYJ a Outokumpu Copper Products OY proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-20/05)
   (2005/C 82/65)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. ledna 2005 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Outokumpu OYJ, se sídlem v Espoo (Finsko) a Outokumpu Copper Products OY, se sídlem v Espoo (Finsko) zastoupenými J. Ratliffem, advokátem a F. Distefanen a J. Luostarinenem, advokáty.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil článek 2 rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 3. září 2004 (Věc COMP/E-1/38.069 – měděné instalační trubky) do té míry, do jaké se vztahuje k částce pokuty uložené žalobkyním;

               —

               snížil pokutu uloženou žalobkyním v dotyčném rozhodnutí v pravomoci Soudního dvora;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení včetně nákladů žalobkyň.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V napadeném rozhodnutí Komise shledala, že žalobkyně, mezi jinými podniky, porušily čl. 81 odst. 1 ES tím, že se podílely na souhrnu dohod a dohodnutých praktik sestávajících ze stanovování cen a rozdělování trhu v sektoru měděných instalačních trubek.
   Na podporu své žaloby žalobkyně především tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když zvýšila pokutu uloženou žalobkyním o 50 % za recidivu, vycházeje ze skutečnosti, že žalobkyně už byly shledány, že se dopustily podobného porušení v případě antikorozní oceli. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise porušila článek 23 nařízení 1/2003 (1) jakožto i své pokyny k pokutám z roku 1998, porušila obecnou zásadu proporcionality a zásadu rovného zacházení a dopustila se nesprávného právního posouzení.
   Žalobkyně dále tvrdí, že Komise se dopustila jak nesprávného právního posouzení, tak nesprávného posouzení skutkového stavu, když zvýšila pokutu uloženou žalobkyním o 50 % pro odstrašení. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise posoudila takové odstrašovací účinky nesprávně a v rozporu s článkem 23 nařízení Rady 1/2003, svými pokyny k pokutám z roku 1998 a také obecnými zásadami pokutování, trestání a proporcionality, jestliže žalobkyně se teprve staly většími než ostatní společnosti spojené s dotčeným porušením akvizicemi na úplném konci nebo dokonce po porušení. Ve stejné souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komice pochybila tím, že vzala do úvahy pouze obrat místo celkových okolností žalobkyň.
   Na závěr žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když vzala v úvahu pro účely pokutování nejen „zisk ze zpracování“ výrobců za zpracování měděného kovu na instalační trubky, ale také základní obrat v měděném kovu, který nebyl součástí žádné protiprávní spolupráce. Podle žalobkyň toto pochybení mělo za následek neúměrně vysokou pokutu.

      (1)  Nařízení rady (ES) 1/2003 ze dne 16. prosince 2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1.


title: Věc C-441/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 8. srpna 2016 – SMS group GmbH v. Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 8. srpna 2016 – SMS group GmbH v. Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
   (Věc C-441/16)
   (2016/C 419/39)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: SMS group GmbH

      Odpůrce: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být články 2, 3, 4 a 5 směrnice 79/1072/EHS (1), ve spojení s ustanoveními čl. 17 odst. 2 a 3 písm. a) směrnice 77/388/EHS (2), vykládány v tom smyslu, že brání praxi vnitrostátních daňových orgánů, které mají za to, že neexistují objektivní důkazy potvrzující úmysl deklarovaný osobou povinnou k dani použít dovážené zboží v rámci své hospodářské činnosti, když ke dni skutečného dovozu byla smlouva, k jejímuž splnění osoba povinná k dani nakoupila a dovezla zboží, pozastavena, s vážným rizikem, že následné dodání/operace, pro kterou bylo dovážené zboží určeno, se již neuskuteční?

               2)

               Představuje důkaz následného pohybu dováženého zboží, čili konstatování skutečnosti, že dovážené zboží bylo ve skutečnosti určeno pro zdanitelná plnění osoby povinné k dani, a do jaké míry, dodatečnou podmínku požadovanou pro účely vrácení DPH, odlišnou od podmínek uvedených v článcích 3 a 4 směrnice 79/1072/EHS, zakázanou v článku 6 téže směrnice, nebo nezbytnou informaci k základní podmínce pro vrácení týkající se použití dováženého zboží v rámci zdanitelných plnění, kterou může daňový orgán požadovat na základě článku 6 směrnice?

               3)

               Mohou být články 2, 3, 4 a 5 směrnice 79/1072/EHS, ve spojení ustanovením čl. 17 odst. 2 a 3 písm. a) směrnice 77/388/EHS, vykládány v tom smyslu, že právo na vrácení DPH může být zamítnuto, pokud následná předpokládaná operace, v rámci níž má být dovážené zboží použito, nebude uskutečněna. Zda má za těchto podmínek význam skutečné určení zboží, nebo skutečnost, zda bylo skutečně využíváno, jakým způsobem a na kterém území, na území členského státu, kde byla DPH vybrána nebo mimo tento stát?

      (1)  Osmá směrnice Rady ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11).

      (2)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


title: Věc F-16/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. února 2013 — Kimman v. Komise

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/48

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. února 2013 — Kimman v. Komise
   (Věc F-16/12) (1)

   2013/C 114/74
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012, s. 33.


title: Věc C-374/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2012 — Evropská komise v. Irsko ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 75/442/EHS — Odpadní vody z domácností odstraňované v septických nádržích na venkově — Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti — Článek 260 odst. 2 SFEU — Opatření ke splnění povinností z rozsudku Soudního dvora — Peněžité sankce — Penále — Paušální částka“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2012 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-374/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 75/442/EHS - Odpadní vody z domácností odstraňované v septických nádržích na venkově - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Článek 260 odst. 2 SFEU - Opatření ke splnění povinností z rozsudku Soudního dvora - Peněžité sankce - Penále - Paušální částka)
   2013/C 46/15
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: E. White, zmocněnec)

      Žalovaný: Irsko (zástupci: D. O'Hagen a E. Creedon, zmocněnci, A. Collins, SC, M. Gray, BL)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 29. října 2009 ve věci Komise v. Irsko (C-188/08) týkající se porušení článků 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 a 14 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23), ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3), pokud jde o odpadní vody z domácností odstraňované v septických nádržích — Odpady, na které se nevztahují jiné právní předpisy — Návrh na uložení penále a paušální částky

      Výrok

               1)

               Irsko tím, že nepřijalo veškerá opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 29. října 2009, Komise v. Irsko (C-188/08), kterým se určuje, že tento sát nesplnil povinnosti z článků 4 a 8 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, nesplnilo povinnosti, které má na základě čl. 260 odst. 1 SFEU.

               2)

               Irsku se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ penále ve výši 12 000 eur za každý den prodlení s provedením opatření nezbytných ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Irsko, a to ode dne vyhlášení tohoto rozsudku do úplného vyhovění uvedenému rozsudku Komise v. Irsko.

               3)

               Irsku se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 2 000 000 eur.

               4)

               Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-127/09: Žaloba podaná dne 15. dubna 2009 — Abdulrahim v. Rada a Komise

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/12

         Žaloba podaná dne 15. dubna 2009 — Abdulrahim v. Rada a Komise
   (Věc T-127/09)
   2009/C 167/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Abdulbasit Abdulrahim (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Jones, Barrister a M. Arani, Solicitor)

      Žalované: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit zcela nebo částečně nařízení (ES) č. 881/2002, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1330/2008, nebo nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 v rozsahu, v němž se bezprostředně a osobně dotýkají žalobce;

               —

               nebo podpůrně prohlásit, že nařízení Rady (ES) č. 881/2002 nebo nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 se ve vztahu k žalobci nepoužijí;

               —

               nebo podpůrně přezkoumat základ pro zařazení žalobcova jména do přílohy I nařízení Rady (ES) č. 881/2002 a určit, zda rozhodnutí Komise o doplnění žalobcova jména do přílohy I je přiměřené a opodstatněné z právního i skutkového hlediska;

               —

               nařídit žalovaným poskytnout v krátké lhůtě důvody a důkazy pro zařazení žalobcova jména do přílohy I nařízení Rady (ES) č. 881/2002;

               —

               rozhodnout, že zařazení žalobcova jména do přílohy I je nepřiměřené a z právního i skutkového hlediska neopodstatněné a nařídit, aby bylo žalobcovo jméno vymazáno z přílohy I nařízení Rady (ES) č. 881/2002;

               —

               přijmout jakékoliv jiné opatření, které by Soud považoval za vhodné;

               —

               uložit žalované Radě nebo Komisi náhradu nákladů řízení žalobce;

               —

               uložit žalované Radě nebo Komisi, aby žalobci zaplatily náhradu škody za ušlý výdělek, ušlý zisk a nemajetkovou újmu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V projednávaném případě se žalobce domáhá částečného zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ze dne 22. prosince 2008 (1), v rozsahu, v němž je žalobce zařazen do seznamu fyzických a právnických osob, subjektů a organizací, jejichž finanční prostředky a hospodářské zdroje jsou v souladu s tímto předpisem zmrazeny. Podpůrně žalobce na základě článku 241 ES Soud žádá, aby určil, že se nařízení Rady (ES) č. 881/2002 a nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ve vztahu k žalobci nepoužijí. Žalobce také Soud žádá, aby žalovaným uložil náhradu škody.
   Na podporu svých tvrzení žalobce uvádí, že napadená nařízení porušují jeho základní lidská práva, která jsou zaručená Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a Listinou základních práv a svobod Evropské unie.
   Zaprvé žalobce uvádí, že napadená nařízení porušují jeho právo být vyslechnut, právo na účinnou soudní ochranu a právo na spravedlivý proces, neboť nikdy nebyl Radou nebo Komisí informován o důvodech svého zařazení do přílohy I a nikdy neobdržel žádný důkaz odůvodňující rozhodnutí o zařazení do seznamu. Žalobce tedy tvrdí, že nedostal možnost vyjádřit se k podkladům a důvodům pro zařazení jeho jména do přílohy I napadeného nařízení a následkem toho neměl možnost napadnout rozhodnutí o zařazení do seznamu před žádným soudním orgánem.
   Zadruhé žalobce tvrdí, že napadená opatření porušují jeho právo vlastnit majetek a nepřiměřeně zasahují do jeho soukromého a rodinného života.

      (1)  Úř. věst. L 345, s. 60.


title: Věc T-81/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2016 – Facchinello v. EUIPO – Olimpia Splendid (Synthesis) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o zrušení — Obrazová ochranná známka Evropské unie Synthesis — Neexistence skutečného užívání ochranné známky — Článek 15 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 — Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2016 – Facchinello v. EUIPO – Olimpia Splendid (Synthesis)
   (Věc T-81/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Evropské unie Synthesis - Neexistence skutečného užívání ochranné známky - Článek 15 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)
   (2016/C 191/35)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Danila Facchinello (Molinella, Itálie) (zástupce: F. Torlontano, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Capostagno a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Itálie) (zástupci: A. Ferrarese a G. Ferrarese, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2014 (věc R 2169/2013-1) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společností Olimpia Splendid SpA a Danilou Facchinello

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Danile Facchinello se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


title: Věc C-112/14: Žaloba podaná dne 7. března 2014 – Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/11

         Žaloba podaná dne 7. března 2014 – Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-112/14)
   2014/C 184/14
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, L. Armati, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Spojené království nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 63 SFEU a článku 40 EHP nebo podpůrně z článku 49 SFEU a článku 31 EHP tím, že přijalo a ponechalo v platnosti daňovou právní úpravu týkající se vyplácení zisků společnostem nerezidentům, která stanoví rozdílné zacházení mezi vnitrostátními a přeshraničními činnostmi,

               —

               uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Dotčená vnitrostátní právní úprava

   Článek 13 zákona o zdanění zisků z roku 1992 (Taxation of Chargeable Gains Act 1992) stanoví, že v případě, kdy některé druhy společností nerezidentů mají zisk, tyto zisky jsou okamžitě zdaněny u akcionářů a dalších společníků, kteří mají bydliště ve Spojeném království, bez ohledu na to, zda tito akcionáři či společníci skutečně obdrží nějaký příjem.

         Hlavní argument

   Rezidenti ve Spojeném království jsou zdaněni ze zisků některých společností nerezidentů, v nichž mají účast, zatímco by nebyli zdaněni ze zisků, pokud jsou dotčené společnosti rezidenty ve Spojeném království. Tento rozdíl ve zdanění může odradit anglické daňové poplatníky od investování v takových společnostech-nerezidentech, což je v rozporu s článkem 63 SFEU a článkem 40 EHP.
   Dotčené opatření může zabránit některým druhům daňových úniků a zneužití. Jeho uplatnění však není omezeno pouze na předpoklad daňových úniků či zneužití, a z tohoto důvodu není odůvodněné.


title: Věc C-563/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Německo) — Kashayar Khavand v. Spolková republika Německo

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/17

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Německo) — Kashayar Khavand v. Spolková republika Německo
   (Věc C-563/10) (1)

   2011/C 186/31
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 38, 5.2.2011.


title: Věc T-556/11: Žaloba podaná dne 21. října 2011 — European Dynamics Luxembourg a další v. OHIM

text:
               7.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/21

         Žaloba podaná dne 21. října 2011 — European Dynamics Luxembourg a další v. OHIM
   (Věc T-556/11)
   2012/C 6/39
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Lucembursko); European Dynamics Belgium SA (Brusel, Belgie); a Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhové žádání

               —

               zrušit rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyň, zaslaná v odpovědi na veřejné nabídkové řízení (E-Alicante: software development and maintenance services) (1), které bylo zasláno žalobkyním dopisem ze dne 11. srpna 2011, jakož i všechna další související rozhodnutí OHIM včetně rozhodnutí přidělit zakázku prvnímu, druhému a třetímu uchazeči v rámci kaskády;

               —

               uložit OHIM náhradu škody ve výši 67 500 000 eur, která žalobkyním vznikla z důvodu dotčeného nabídkového řízení;

               —

               uložit OHIM náhradu škody ve výši 6 750 000 eur, která žalobkyním vznikla z důvodu ztráty šance a poškození jejich reputace a hodnověrnosti;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi v souvislosti s touto žalobou, a to i v případě zamítnutí žaloby.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z toho,

                           —

                           že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) porušil ustanovení čl. 100 odst. 2 nařízení č. 1605/2002 tím, že

                                       a)

                                       neuvedl žádné důvody;

                                       b)

                                       nezveřejnil přednosti úspěšných uchazečů.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející ze

                           —

                           zjevně nesprávného posouzení; použití nových kritérií pro zadání zakázky, v rozporu se zadávací dokumentací; použití kritérií, která nebyla vyjasněna v rámci kola dotazů a odpovědí; nedostatečného odůvodnění; neurčitých a nepodložených poznámek OHIM; použití chybných finančních vzorců, které umožnily zkreslení; jakož i ze změny rozsahu a předmětu zakázky.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z

                           —

                           diskriminačního zacházení s uchazeči a nedodržení kriterií pro vyloučení v případě vítězných uchazečů; porušení čl. 93 odst. 1 písm. f), článků 94 a 96 nařízení č. 1605/2002 a článků 133a a 134b nařízení č. 2342/2002, jakož i porušení zásady řádné správy, které spočívá v tom, že

                                       a)

                                       u členů vítězného konsorcia existuje střet zájmů;

                                       b)

                                       jeden člen vítězného konsorcia se účastnil podvodu, korupce a uplácení.

      (1)  Úř. věst. 2011/S 10-013995.


title: Věc T-383/08: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2009 — New Europe v. Komise ( Nepřípustnost žaloby při nedodržení formálních podmínek — Označení žalobce — Právnická osoba soukromého práva — Mandát — Zjevná nepřípustnost — Vstup vedlejšího účastníka do řízení )

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/11

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2009 — New Europe v. Komise
   (Věc T-383/08) (1)

   („Nepřípustnost žaloby při nedodržení formálních podmínek - Označení žalobce - Právnická osoba soukromého práva - Mandát - Zjevná nepřípustnost - Vstup vedlejšího účastníka do řízení“)
   2009/C 167/23
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: New Europe (Brusel, Belgie) (zástupce: A.-M. Alamanou, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět věci

   Žádost o zrušení rozhodnutí Komise vydaného ve formě dopisu ze dne 2. července 2008, jímž byl žalobkyni odepřen přístup k názvům a jménům společností a jednotlivců uváděným v dokumentech zpřístupněných Komisí ohledně takzvané věci „Eximo“

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jak nepřípustná.

               2)

               Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení.

               3)

               Není třeba rozhodovat o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, podaném evropským inspektorem ochrany údajů.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc C-363/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 7. srpna 2008 – Romana Slanina v. Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 7. srpna 2008 – Romana Slanina v. Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien
   (Věc C-363/08)
   (2008/C 285/35)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgerichtshof
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v odvolacím řízení: Romana Slanina

      Odpůrce: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien
   Předběžné otázky

               1)

               Vyplývá z nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (1) (dále jen „nařízení“), že rozvedené bývalé manželce nesamostatně výdělečně činného muže s bydlištěm v Rakousku, která sama není výdělečně činná, je zachován nárok na rodinné přídavky (na dítě) vůči Rakousku, jestliže založí bydliště v jiném členském státě a přemístí tam své místo, kde jsou soustředěny její životní zájmy, a jestliže tam nadále není výdělečně činná?

               2)

               Přísluší z hlediska odpovědi na otázku 1 nějaký význam okolnosti, že Rakousko, kde rozvedený manžel zůstal a kde má výlučné bydliště a zaměstnání, tomuto muži za určitých předpokladů přiznává nárok na rodinné přídavky (na dítě), když již neexistuje nárok rozvedené manželky?

               3)

               Vyplývá z tohoto nařízení nárok rozvedené manželky na rodinné přídavky (na dítě) vůči Rakousku, kde má rozvedený bývalý manžel a otec dítěte bydliště a kde je zaměstnán, pokud dojde ke změně oproti poměrům uvedeným v otázce 1 a manželka v novém členském státě nastoupí do zaměstnání?

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.


title: Věc T-102/13: Žaloba podaná dne 14. února 2013 — Heli-Flight v. EASA

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/18

         Žaloba podaná dne 14. února 2013 — Heli-Flight v. EASA
   (Věc T-102/13)
   2013/C 123/31
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Heli-Flight GmbH & Co. KG (Reichelsheim, Německo) (zástupce: T. Kittner, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 13. ledna 2012, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o schválení letových podmínek pro vrtulník Robinson R66 (sériové číslo 0034);

               —

               určil, že žalovaná zůstala, pokud jde o žádosti žalobkyně o schválení letových podmínek pro vrtulník Robinson R66 (sériové číslo 0034) ze dne 11. července 2011 a ze dne 10. ledna 2012, bezdůvodně nečinná;

               —

               určil, že je žalovaná povinna nahradit žalobkyni veškerou škodu, která jí vznikla tím, že žádosti o schválení letových podmínek pro vrtulník Robinson R66 (sériové číslo 0034) ze dne 11. července 2011 a ze dne 10. ledna 2012 zamítla, nebo že — pokud jde o rozhodnutí o schválení letových podmínek pro tento vrtulník — zůstala bezdůvodně nečinná;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu prvního žalobního návrhu žalobkyně uvádí v podstatě následující:

               1)

               Podle názoru žalobkyně se v případě rozhodnutí o schválení letových podmínek nejedná o diskreční rozhodnutí. V této souvislosti mimo jiné tvrdí, že žalovaná a ne žalobkyně nese důkazní břemeno, že dotčený letecký dopravní prostředek může za definovaných podmínek bezpečně létat.

               2)

               Žalobkyně dále uvádí, že pokud by se v případě rozhodnutí žalované o schválení letových podmínek jednalo o diskreční rozhodnutí, žalovaná svoji diskreční pravomoc neuplatnila, nebo ji v každém případě uplatnila nesprávně. Podle názoru žalobkyně je v rozporu s diskreční pravomocí, pokud se žalovaná odvolává na poznatky týkající se bezpečnosti, které získala na základě procesu typové certifikace, jehož žalobkyně nebyla účastníkem. Krom toho je vytýkáno, že žalovaná v tomto procesu údajné bezpečností pochybnosti dostatečně nekonkretizovala. Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že jí nebyla poskytnuta žádná možnost, aby se ke konkrétním, údajným zdrojům rizika vyjádřila. Žalobkyně dále tvrdí, že argumentace žalované je zjevně rozporuplná.

               3)

               Podpůrně žalobkyně tvrdí, že poskytla důkaz, že za definovaných podmínek je létání s dotčeným leteckým dopravním prostředkem bezpečné.

               4)

               V souvislosti se svým návrhem na zrušení žalobkyně konečně uplatňuje porušení povinnosti řádné správy ze strany žalované. Žalobkyně má za to, že žalovaná porušila svoji povinnost přezkumu, že se v souvislosti s procesem typové certifikace neoprávněně odvolávala na důvěrnost, že porušila právo žalobkyně být vyslechnut, a že porušila povinnost uvést odůvodnění.


title: Věc C-7/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Palermo (Itálie) dne 5. ledna 2011 — Trestní řízení proti Fabiu Caronnovi

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Palermo (Itálie) dne 5. ledna 2011 — Trestní řízení proti Fabiu Caronnovi
   (Věc C-7/11)
   2011/C 80/26
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Palermo

      Účastník původního řízení

   Fabio Caronna

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba odst. 2 článku 77 směrnice 2001/83/ES (1) vykládat tak, že si také lékárníci musejí opatřit povolení k distribuci léčivých přípravků, či bylo naopak záměrem zákonodárce Společenství lékárníky osvobodit od povinnosti požádat o takové povolení, jak to podle všeho vyplývá ze znění bodu odůvodnění č. 36?

               2)

               Jaký je správný výklad právní úpravy povolení distribuce léčivých přípravků stanovené v článcích 76 až 84 směrnice 2001/83/ES, zvláště s odkazem na požadavky, které musí splnit lékárník (jakožto fyzická osoba, a nikoli jako společnost), jenž je na základě tohoto svého postavení podle vnitrostátního právního řádu již držitelem povolení k maloobchodnímu prodeji léčivých přípravků, aby mohl také provozovat distribuci léčivých přípravků?

      (1)  Úř. věst. 2001, L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.


title: Věc T-520/10: Žaloba podaná dne 10. listopadu 2010 — Cumunidad Autónoma de Galicia v. Komise

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/32

         Žaloba podaná dne 10. listopadu 2010 — Cumunidad Autónoma de Galicia v. Komise
   (Věc T-520/10)
   ()
   2011/C 13/62
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cumunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Španělsko) (zástupci: S. Martínez Lago a H. Brokelmann, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí N 178/2010 ze dne 29. září 2010 o schválení kompenzace veřejné služby ve prospěch výrobců elektřiny ve Španělsku,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadnuté ve věci samé je totožné s rozhodnutím ve věci T-484/10 Gas Natural FENOSA SDG v. Komise.
   Na podporu svého návrhu žalobkyně uvádí tyto žalobní důvody:

               —

               Porušení procesních práv zaručených čl. 108 odst. 2 SFEU a článkem 6 nařízení Rady č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), protože Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení, ačkoli je tak povinna učinit vždy, když existují vážné pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory se společným trhem.

               —

               Porušení nařízení Rady (ES) č. 1407/2002 ze dne 23. července 2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu (2).

               —

               Porušení čl. 106 odst. 2 SFEU v rozsahu, v jakém nejsou splněny požadavky nezbytnosti a proporcionality stanovené uvedeným ustanovením pro spornou podporu, kterou španělské orgány poskytly jako kompenzaci zvýšených nákladů plynoucích z poskytování veřejné služby.

               —

               Porušení článku 34 SFEU, neboť sporná podpora představuje opatření s rovnocenným účinkem, jež podle článku 36 SFEU nelze odůvodnit potřebou zajistit zásobování elektřinou.

               —

               Sporná podpora je v rozporu s čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1407/2002 ze dne 23. července 2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu protiprávně kumulována s podporou poskytnutou uhelnému průmyslu v období od roku 2008 do roku 2010 (3) a vážně narušuje hospodářskou soutěž v odvětví energetiky, čímž porušuje čl. 4 písm. d) a e) uvedeného nařízení.

               —

               Porušení článků 11 a 191 SFEU, jakož i čl. 3 odst. 3 SEU, neboť podle žalobkyně napadené rozhodnutí pomíjí škodlivé účinky na životní prostředí.

         Nakonec žalobkyně uvádí porušení vlastnického práva, které je zaručeno článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 205, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 205, s. 1; Zvl. vyd. 08/002, s. 170.


               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/5

         Určení soudce, který nahradí předsedu Soudu jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
   (2008/C 272/05)
   Dne 30. září 2008 Soud rozhodl v souladu s čl. 103 odst. 2 jednacího řádu, že soudce p. KANNINEN, předseda druhého senátu, nahradí v období od 1. října 2008 do 30. září 2009 předsedu Soudu v případě jeho nepřítomnosti nebo překážky na jeho straně jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních.


title: Věc F-36/11: Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — ZZ v. Komise

text:
               18.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/22

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-36/11)
   2011/C 179/37
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (Etterbeck, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a S. Woog, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zaprvé zrušit rozhodnutí neprodloužit smlouvu žalobce po jejím ukončení a v důsledku toho jej zařadit zpět do funkcí od 1. listopadu 2010. Zadruhé uložit Komisi povinnost uhradit žalobci částku 10 000 eur z titulu náhrady utrpěné nemajetkové újmy a nést finanční náklady vynaložené v rámci postupu před zahájeném soudního řízení.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí obsažené ve sdělení ze dne 30. srpna 2010, jímž bylo žalobci oznámeno, že jeho smlouva nebude po jejím ukončení prodloužena;

               —

               v důsledku toho zařadit žalobce zpět do jeho funkcí na delegaci v Albánii od 1. listopadu 2010 a uložit žalované povinnost vyplatit mu odměnu zpětně. V případě, že k opětovnému zařazení nedojde, uložit žalované povinnost vyplácet mu podporu v nezaměstnanosti až do nového přijetí žalobce do zaměstnání;

               —

               vyřadit napadené rozhodnutí a veškeré dokumenty spojené s tímto řízením z osobního spisu žalobce;

               —

               uložit Komisi povinnost uhradit žalobci částku 10 000 eur z titulu náhrady utrpěné nemajetkové újmy, nebude-li tato zvýšena v průběhu řízení, a nést finanční náklady vynaložené v rámci postupu před zahájeném soudního řízení;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-77/08: Žaloba podaná dne 15. září 2008 – Vicente Carbajosa a další v. Komise

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/57

         Žaloba podaná dne 15. září 2008 – Vicente Carbajosa a další v. Komise
   (Věc F-77/08)
   (2008/C 285/104)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Isabel Vicente Carbajosa (Brusel, Belgie) a další (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Protiprávnost rozhodnutí Komise omezit publikaci oznámení výběrových řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08 na tři jazyky, jakož i protiprávnost těchto oznámení výběrových řízení, a v důsledku toho zrušení individuálních rozhodnutí EPSO nepřipustit žalobce ke zkouškám těchto výběrových řízení
   Návrhová žádání žalobců

               —

               určit protiprávnost rozhodnutí Komise omezit publikaci oznámení výběrových řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08 na tři jazyky a protiprávnost těchto oznámení výběrových řízení;

               —

               zrušit individuální rozhodnutí EPSO nepřipustit žalobce ke zkouškám výběrových řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-274/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/48/EHS — Pracovníci — Uznávání diplomů)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/2

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-274/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/48/EHS - Pracovníci - Uznávání diplomů)
   (2008/C 313/02)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnkyně)
   Předmět
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 1, 3, 4, 7, 8 a 10 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337) – Uznávání odborných kvalifikací získaných v jiném členském státě, pokud jde o zaměstnání ve veřejném sektoru a zápis do Techniko Epimelytyrio Elladas
   Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že

                           —

                           neuznává diplomy vydané příslušnými orgány jiného členského státu po ukončení vzdělání poskytovaného v rámci dohody, podle níž je vzdělání poskytované soukromým zařízením v Řecku uvedenými orgány uznáváno za rovnocenné;

                           —

                           stanoví uplatnění vyrovnávacích opatření ve více případech, než umožňuje směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES ze dne 14. května 2001;

                           —

                           Radě pověřené uznáváním rovnocennosti vysokoškolských diplomů přiznává pravomoc posoudit, zda „vzdělávací zařízení, v němž žadatel absolvoval své vzdělání, je vysokou školou“ a do jaké míry „má žadatel odbornou praxi požadovanou v případě, že délka vzdělání je nejméně o jeden rok kratší než délka vzdělání, která je vyžadována v Řecku k výkonu stejného povolání“, a

                           —

                           ve veřejném sektoru neumožňuje nové zařazení na pracovní místo vyššího stupně u osob, které byly přijaty na stupeň nižší, než na který by si mohly činit nárok, kdyby jejich diplomy byly uznány v souladu s článkem 3 směrnice 89/48, ve znění směrnice 2001/19,

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1, 3, 4, 8 a 10 směrnice 89/48, ve znění směrnice 2001/19.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Řecké republice se ukládá náhrada dvou třetin nákladů řízení vynaložených Komisí Evropských společenství a ponese vlastní náklady řízení.

               4)

               Komise Evropských společenství ponese třetinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 9.6.2007.


title: Věc T-121/13: Žaloba podaná dne 28. února 2013 — Oil Pension Fund Investment Company v. Rada

text:
               4.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/24

         Žaloba podaná dne 28. února 2013 — Oil Pension Fund Investment Company v. Rada
   (Věc T-121/13)
   2013/C 129/48
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Oil Pension Fund Investment Company (Teherán, Írán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               s okamžitou účinností zrušil rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, pokud jde o zařazení do nařízení č. 267/2012, a to v rozsahu, v němž se uvedené akty dotýkají žalobkyně;

               —

               vydal organizační procesní opatření podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu, kterým bude žalované uloženo předložit veškeré podklady související s napadeným rozhodnutím, pokud se tyto týkají žalobkyně;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod: porušení povinnosti uvést odůvodnění, práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu
               V této souvislosti se mimo jiné uplatňuje, že odůvodnění obsažené v napadených právních aktech není pro žalobkyni logické a logické odůvodnění rovněž nebylo žalobkyni žalovanou sděleno, například samostatně. Z těchto důvodů bylo porušeno její právo na obhajobu a její právo na účinnou právní ochranu. Došlo rovněž k porušení práva být vyslechnut. Žalobkyně vytýká, že jí napadené právní akty nebyly žalovanou doručeny, a že nedošlo k vyslechnutí. Dále se uvádí, že žalovaná správně nepřezkoumala okolnosti týkající se žalobkyně. Žalobkyně má za to, že jí byl odepřen spravedlivý proces podle zásad právního státu, protože se z důvodu neinformovanosti nemohla konkrétně vyjádřit k příslušným výtkám a domnělým důkazním prostředkům Rady a nemohla rovněž v právním sporu předložit žádné případné důkazy, které by dokazovaly opak.

               2)

               Druhý žalobní důvod: zjevně nesprávné posouzení a porušení zásady proporcionality
               Podle názoru žalobkyně se Rada při vydání napadených právních aktů dopustila zjevně nesprávného posouzení. Rada nedostatečně nebo chybně zjistila skutkový stav, ze kterého napadené právní akty vychází. V této souvislosti se mimo jiné uvádí, že důvody pro vydání omezujících opatření, které jsou v napadených právních aktech v souvislosti s žalobkyní uváděny, jsou nesprávné. Napadené právní akty krom toho porušují zásadu proporcionality.

               3)

               Třetí žalobní důvod: porušení práv zakotvených v Listině základních práv Evropské unie
               Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že napadenými právními akty byla porušena její základní práva zaručená Listinou základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2010, C 83, s. 389) (dále jen „Listina“). V této souvislosti tvrdí, že došlo k porušení svobody podnikání v Evropské unii (článek 16 Listiny) a práva užívat a volně nakládat se svým zákonně nabytým majetkem v Evropské unii (článek 17 Listiny). Žalobkyně dále vytýká porušení zásady rovného zacházení (článek 20 Listiny) a zásady zákazu diskriminace (článek 21 Listiny).


title: Věc C-349/09: Žaloba podaná dne 1. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/11

         Žaloba podaná dne 1. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-349/09)
   2009/C 312/18
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: K. Herrmann a M. Šimerdová, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 31 směrnice Komise 2005/28/ES ze dne 8. dubna 2005, kterou se stanoví zásady a podrobné pokyny pro správnou klinickou praxi týkající se hodnocených humánních léčivých přípravků a také požadavky na povolení výroby či dovozu takových přípravků (1), tím, že tuto směrnici plně neprovedla nebo každopádně Komisi odpovídající předpisy nesdělila;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2005/28/ES uplynula dne 29. ledna 2006.

      (1)  Úř. věst. L 91, s. 13.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. září 2005 ve věci C-191/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Labour Court): North Western Health Board proti Margaret McKenna (Stejná odměna za práci pro muže a ženy — Nemoc vyskytnuvší se před mateřskou dovolenou — Nemoc spojená s těhotenstvím — Podřízení obecnému režimu nemocenské dovolené — Dopad na odměnu — Odečtení nepřítomnosti od maximálního celkového počtu placených dnů nemocenské dovolené v průběhu určeného období)

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 8. září 2005
   ve věci C-191/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Labour Court): North Western Health Board proti Margaret McKenna (1)

   (Stejná odměna za práci pro muže a ženy - Nemoc vyskytnuvší se před mateřskou dovolenou - Nemoc spojená s těhotenstvím - Podřízení obecnému režimu nemocenské dovolené - Dopad na odměnu - Odečtení nepřítomnosti od maximálního celkového počtu placených dnů nemocenské dovolené v průběhu určeného období)
   (2005/C 281/05)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-191/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Labour Court (Irsko) ze dne 14. dubna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 12. května 2003, North Western Health Board proti Margaret McKenna, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj) a R. Schintgen, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Režim nemocenské dovolené, který zachází stejným způsobem s pracujícími ženami trpícími nemocí spojenou s těhotenstvím a jinými pracovníky postiženými nemocí, která se těhotenství netýká, spadá do oblasti působnosti článku 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy.

               2)

               Článek 141 ES a směrnice 75/117 musejí být vykládány v tom smyslu, že nezakládají diskriminaci na základě pohlaví:

                           —

                           pravidlo režimu nemocenské dovolené, které ve vztahu k pracujícím ženám nepřítomným před mateřskou dovolenou z důvodu nemoci spojené s těhotenstvím, jakož i ve vztahu k pracujícím mužům nepřítomným následkem jiné nemoci, stanoví snížení odměny, pokud nepřítomnost překročí určitou dobu, za předpokladu jednak, že se pracující ženě dostane stejného zacházení jako pracujícímu muži nepřítomnému z důvodu nemoci, a jednak, že výše poskytovaných peněžních dávek nebude snížena na takovou úroveň, která by ohrozila cíl ochrany pracujících těhotných žen;

                           —

                           pravidlo režimu nemocenské dovolené, které stanoví odečtení nepřítomnosti z důvodu nemoci od celkového maximálního počtu placených dnů nemocenské dovolené, na které má pracovník nárok v průběhu určeného období, ať jde, či nejde o nemoc spojenou s těhotenstvím, za předpokladu, že odečtení nepřítomnosti z důvodu nemoci spojené s těhotenstvím nemá za následek, že během nepřítomnosti dotčené uvedeným odečtením po mateřské dovolené, obdrží pracující žena peněžní dávky nižší, než je minimální částka, na kterou měla nárok během nemoci vyskytnuvší se v průběhu jejího těhotenství.

      (1)  Úř. věst. C 158, 5.7.2003.


title: Věc T-355/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2015 – easyJet Airline v. Komise („Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Trh letištních služeb – Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti – Článek 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 – Vyřízení věci orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu – Zamítnutí stížnosti z důvodu přednosti – Rozhodnutí orgánu pro hospodářskou soutěž, který vyvodil závěry v oblasti práva hospodářské soutěže, ze šetření vedeného z hlediska vnitrostátních právních předpisů použitelných v dotčeném odvětví – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/25

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2015 – easyJet Airline v. Komise
      (Věc T-355/13) (1)

      („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh letištních služeb - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Článek 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 - Vyřízení věci orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu - Zamítnutí stížnosti z důvodu přednosti - Rozhodnutí orgánu pro hospodářskou soutěž, který vyvodil závěry v oblasti práva hospodářské soutěže, ze šetření vedeného z hlediska vnitrostátních právních předpisů použitelných v dotčeném odvětví - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2015/C 073/32)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: easyJet Airline Co. Ltd (Luton, Spojené království) (zástupci: M. Werner a R. Marian, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Luchthaven Schiphol NV (Schiphol, Nizozemsko) (zástupci: J. de Pree, G. Hakopian a S. Molin, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 2727 final ze dne 3. května 2013, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobkyní proti Luchthaven Schiphol z důvodu údajného protisoutěžního jednání na trhu letištních služeb (věc COMP/39.869 – easyjet v. Schiphol).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  easyJet Airline Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


title: Věc C-653/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 19. prosince 2016 – Jitka Svobodová v. Česká republika – Okresní soud v Náchodě

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 19. prosince 2016 – Jitka Svobodová v. Česká republika – Okresní soud v Náchodě
   (Věc C-653/16)
   (2017/C 078/16)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší soud České republiky

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Jitka Svobodová

      Žalovaná: Česká republika – Okresní soud v Náchodě

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje česká právní úprava, podle níž nenáleží soudcům odměna za pracovní pohotovost, ačkoliv ostatní zaměstnanci (ve veřejném i soukromém sektoru) mají na tuto odměnu na základě zákoníku práce nebo jiných právních předpisů právo, nerovné zacházení v oblasti odměňování, které je zakázáno směrnicí Rady […] 2000/78/ES (1)?

               2)

               Představuje česká právní úprava, podle níž náleží všem soudcům (podle počtu let započtené doby) stejný plat, ačkoliv každý z nich vykonává jiný počet hodin pracovní pohotovosti, nerovné zacházení v oblasti odměňování, které je zakázáno směrnicí Rady […] 2000/78/ES?

      (1)  Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/004, s. 79.


title: Věc T-51/11: Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Aecops v. Komise

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/19

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Aecops v. Komise
   (Věc T-51/11)
   2011/C 139/37
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: J. da Cruz Vilaça a L. Pinto Monteiro, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               v souladu s článkem 263 SFEU zrušil rozhodnutí Komise ze dne 27. října 2010 ve věci 88 0369 P1, jímž se částka finanční pomoci schválené rozhodnutím Komise K(88) 831 ze dne 29. dubna 1988 snižuje na 37 056 405 portugalských escud a jímž se zároveň ukládá vrácení částky 294 298,41 eur.

               —

               uložil Evropské komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení žalobkyně.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z překročení přiměřené lhůty pro přijetí rozhodnutí, což zahrnuje:

                           —

                           promlčení lhůty pro zahájení řízení: žalobkyně se domnívá, že napadené rozhodnutí bylo přijato po uplynutí promlčecí doby čtyř let stanovené článkem 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství. I kdyby se mimoto případně prokázalo, že došlo k přerušení této promlčecí lhůty, její délka každopádně překročila dvojnásobek promlčecí doby, aniž bylo přijato jakékoli rozhodnutí podle čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce uvedeného nařízení. Jelikož došlo k promlčení předmětného práva, je třeba napadené rozhodnutí považovat za nezákonné a nevykonatelné;

                           —

                           porušení zásady právní jistoty: žalobkyně se domnívá, že skutečnost, že Komise od okamžiku, kdy došlo k namítaným nesrovnalostem, do okamžiku přijetí konečného rozhodnutí nechala uplynout více než dvacet let, představuje porušení zásady právní jistoty. Podle této základní zásady právního řádu Evropské unie má každý právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány Unie řešeny v přiměřené lhůtě;

                           —

                           porušení práva na obhajobu: žalobkyně se domnívá, že došlo k porušení jejího práva na obhajobu, neboť skutečnost, že od okamžiku, kdy došlo k namítaným nesrovnalostem, do okamžiku přijetí konečného rozhodnutí uplynulo více než dvacet let, jí znemožnila vyjádřit se včas, tedy v době, kdy ještě disponovala dokumenty, jimiž by bylo možné odůvodnit výdaje, na něž podle Komise nelze poskytnout příspěvek.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění: žalobkyně se domnívá, že napadené rozhodnutí nesplňuje požadavky, které na odůvodnění klade článek 296 SFEU. Napadené rozhodnutí totiž neuvádí, byť stručně, důvody, které vedly ke snížení finanční pomoci poskytnuté z Evropského sociálního fondu; ani v dopise Instituto de Gestão do Fundo Social Europiu, jímž bylo napadené rozhodnutí žalobkyni sděleno, nejsou smysluplně uvedeny důvody pro snížení pomoci ani to, na které výdaje lze a na které nelze poskytnout příspěvek. Podle žalobkyně by i uvedené nedostatky odůvodnění měly Tribunál vést ke zrušení napadeného rozhodnutí.


title: Věc C-15/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – 01801 Telecom AG v. Spolková republika Německo, za přítomnosti: E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/30

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – 01801 Telecom AG v. Spolková republika Německo, za přítomnosti: E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG
   (Věc C-15/07) (1)

   (2007/C 183/59)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


title: Věc T-43/09: Žaloba podaná dne 3. února 2009 – Cachuera v. OHIM – Gelkaps (Ayanda)

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/53

         Žaloba podaná dne 3. února 2009 – Cachuera v. OHIM – Gelkaps (Ayanda)
   (Věc T-43/09)
   (2009/C 69/115)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: La Cachuera, SA (Misiones, Argentina) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gelkaps GmbH (Pritzwalk, Německo)
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               prohlásit žalobu proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 19. listopadu 2008 za podanou včas a v příslušné formě a vydat v příslušném řízení rozsudek, kterým bude uvedené rozhodnutí zrušeno a OHIM bude výslovně uložena náhrada nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Gelkaps GmbH

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „AYANDA“ (přihláška č. 3 315 405) pro výrobky a služby tříd 3, 5, 28, 29, 30, 32 a 44

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská obrazová ochranná známka a španělská slovní ochranná známka „AMANDA“ pro výrobky třídy 30

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: nesprávné uplatnění čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


title: Věc C-616/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's-Gravenhage — Nizozemsko) — Solvay SA v. Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV ( „Justiční spolupráce v občanských věcech — Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Žaloba pro porušení evropského patentu — Zvláštní a výlučná příslušnost — Článek 6 bod 1 — Více osob žalovaných společně — Článek 22 bod 4 — Zpochybnění platnosti patentu — Článek 31 — Předběžná nebo zajišťovací opatření“ )

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's-Gravenhage — Nizozemsko) — Solvay SA v. Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV
   (Věc C-616/10) (1)

   (Justiční spolupráce v občanských věcech - Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Žaloba pro porušení evropského patentu - Zvláštní a výlučná příslušnost - Článek 6 bod 1 - Více osob žalovaných společně - Článek 22 bod 4 - Zpochybnění platnosti patentu - Článek 31 - Předběžná nebo zajišťovací opatření)
   2012/C 287/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank 's-Gravenhage

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Solvay SA

      Žalované: Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank 's-Gravenhage — Výklad čl. 6 odst. 1, čl. 22 odst. 4 a článku 31 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42; oprava nařízení Úř. věst. L 269, 10.10.2008, s. 14) — Zvláštní a výlučná příslušnost — Více žalovaných — Řízení o vydání předběžného opatření zahájené majitelem evropského patentu za účelem vydání přeshraničního zákazu porušení patentu

      Výrok

               1)

               Článek 6 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že situace, ve které je dvěma nebo více společnostem se sídlem v různých členských státech v řízení probíhajícím u soudu jednoho z těchto členských států každé jednotlivě vytýkáno, že prováděním vyhrazených činností týkajících se téhož produktu porušily tutéž národní část evropského patentu, tak jak platí v jiném členském státě, by mohla vést k vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí, kdyby o těchto věcech bylo rozhodováno v oddělených řízeních ve smyslu tohoto ustanovení. Předkládajícímu soudu přísluší, aby existenci takového nebezpečí posoudil s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem ve spisu.

               2)

               Článek 22 bod 4 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, nebrání použití článku 31 tohoto nařízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 19.3.2011.