title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2009. # Komise Evropských společenství proti Rakouské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Porušení čl. 307 druhého pododstavce ES - Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími zeměmi před přistoupením členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES - Dohody uzavřené Rakouskou republikou s Korejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Ruskou federací a Tureckou republikou v oblasti investic. # Věc C-205/06.

text:
      Věc C-205/06
      Komise Evropských společenství
      v.
      Rakouská republika
      „Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 307 druhého pododstavce ES – Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími zeměmi před přistoupením
         členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES – Dohody uzavřené Rakouskou republikou s Korejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií,
         Ruskou federací a Tureckou republikou v oblasti investic“

      Shrnutí rozsudku
      1.        Řízení – Ústní část řízení – Znovuotevření
      (Článek 222 druhý pododstavec ES; jednací řád Soudního dvora, článek 61)
      2.        Mezinárodní dohody – Dohody členských států – Dohody předcházející Smlouvě o ES
      (Článek 57 odst. 2 ES, článek 59 ES, čl. 60 odst. 1 ES a čl. 307 druhý pododstavec ES)
      1.        Podle čl. 222 druhého pododstavce ES je úlohou generálních advokátů předkládat veřejně, zcela nestranně a nezávisle odůvodněná
         stanoviska ve věcech, které podle statutu Soudního dvora vyžadují jejich účast. Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr není vázán
         stanoviskem generálního advokáta ani důvody, na základě kterých k němu dospěl, není nezbytné znovuotevřít ústní část řízení
         podle článku 61 jednacího řádu pokaždé, když generální advokát vznese právní otázku, která nebyla mezi účastníky řízení projednána,
         jestliže rozsudek nevychází z argumentů, které mezi těmito účastníky nebyly projednány.

      (viz body 14–15)
      2.        Členský stát, který opomenul použít vhodných prostředků k odstranění neslučitelností týkajících se ustanovení v oblasti převodu
         kapitálu obsažených v investiční dohodě, kterou uzavřel se třetím státem, nesplnil povinnosti, které pro něho vyplývají z
         čl. 307 druhého pododstavce ES.

      Ustanovení čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES přiznávají Radě pravomoc k tomu, aby v určitých přesně stanovených
         případech omezila pohyb kapitálu a platby mezi členskými státy a třetími státy. Pro zajištění užitečného účinku uvedených
         ustanovení je nezbytné, aby opatření omezující volný pohyb kapitálu mohla být v případě, že budou Radou přijata, okamžitě
         uplatňována vůči státům, jichž se týkají a mezi nimiž mohou být i třetí státy, které podepsaly investiční dohodu. V důsledku
         toho z těchto pravomocí Rady, spočívajících v jednostranném přijetí omezujících opatření vůči třetím státům v oblasti totožné
         nebo související s oblastí upravenou dřívější dohodou uzavřenou mezi členským státem a třetím státem, vyplývá neslučitelnost
         s uvedenou dohodou tehdy, jestliže tato dohoda neobsahuje žádné ustanovení umožňující dotyčnému členskému státu vykonávat
         svá práva a plnit své povinnosti jakožto člen Společenství a jestliže to neumožňuje ani žádný mechanismus mezinárodního práva.

      Lhůty související s jakýmkoli mezinárodním jednáním, které by byly nutné k novému projednání dotčené dohody, jsou svou povahou
         neslučitelné s užitečným účinkem těchto opatření. Možnost použití jiných prostředků nabízených mezinárodním právem, jako je
         pozastavení dohody, případně vypovězení dotčené dohody nebo určitých jejích ustanovení, má příliš nejisté účinky k tomu, aby
         zaručila, že opatření přijatá Radou budou moci být užitečně uplatňována.

      (viz body 35–37, 39–40, 45)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (velkého senátu)
      3. března 2009(*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 307 druhého pododstavce ES – Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími zeměmi před přistoupením
         členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES – Dohody uzavřené Rakouskou republikou s Korejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií,
         Ruskou federací a Tureckou republikou v oblasti investic“

      Ve věci C‑205/06,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 5. května 2006,
      Komise Evropských společenství, zastoupená H. Støvlbækem a B. Martenczukem, jakož i C. Tufvesson, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Rakouské republice, zastoupené C. Pesendorfer a G. Thallingerem, jako zmocněnci,

      žalované,
      podporované:
      Spolkovou republikou Německo, zastoupenou M. Lummou a. C. Blaschkem, jako zmocněnci,

      Litevskou republikou, zastoupenou D. Kriaučiūnasem, jako zmocněncem,

      Maďarskou republikou, zastoupenou J. Fazekas a K. Szíjjártó, jakož i M. Fehérem, jako zmocněnci,

      Finskou republikou, zastoupenou A. Guimaraes-Purokoski a J. Heliskoskim, jako zmocněnci,

      vedlejšími účastnicemi řízení,
      SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
      ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, M. Ilešič, A. Ó Caoimh a J.‑C. Bonichot
         (zpravodaj), předsedové senátů, G. Arestis, A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus a E. Levits, soudci,

      generální advokát: M. Poiares Maduro,
      vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. května 2008,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. července 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Rakouská republika tím, že nepoužila vhodných
         prostředků k odstranění neslučitelností týkajících se ustanovení v oblasti převodu kapitálu obsažených v investičních dohodách
         uzavřených s Korejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Ruskou federací a Tureckou
         republikou, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 307 druhého pododstavce ES.

       Právní rámec
      2        Rakouská republika před svým přistoupením k Evropské unii uzavřela dvoustranné investiční dohody s Čínskou lidovou republikou
         [dohoda vstoupila v platnost dne 11. října 1986 (BGBl. 537/1986)], Malajsií [dohoda vstoupila v platnost dne 1. ledna 1987
         (BGBl. 601/1986)], Ruskou federací [dohoda vstoupila v platnost dne 1. září 1991 (BGBl. 387/1991), původně byla uzavřena s bývalým
         Svazem sovětských socialistických republik a mezi Rakouskou republikou a Ruskou federací se uplatní na základě výměny nót
         (BGBl. 257/1994)], Korejskou republikou [dohoda vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1991 (BGBl. 523/1991)], Tureckou republikou
         [dohoda vstoupila v platnost dne 1. ledna 1992 (BGBl. 612/1991)] a Kapverdskou republikou [dohoda vstoupila v platnost dne
         1. dubna 1993 (BGBl. 83/1993)].

      3        Tyto dohody obsahují doložku, podle které každá ze smluvních stran zaručuje investorům druhé smluvní strany bez zbytečného
         odkladu volný převod plateb souvisejících s investicí ve volně směnitelných měnách.

       Postup před zahájením soudního řízení
      4        Jelikož se Komise domnívala, že tyto dvoustranné dohody mohou znemožnit uplatnění omezení pohybu kapitálu a plateb, která
         může Rada Evropské unie přijmout na základě čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES, zaslala dne 12. května 2004
         Rakouské republice výzvu dopisem.

      5        Tento členský stát předal Komisi dopisem ze dne 14. července 2004 své vyjádření k uvedené výzvě dopisem. Tvrdil, že sporná
         ustanovení dotčených investičních dohod jednak nemají žádný negativní dopad na opatření týkající se omezení pohybu kapitálu
         a plateb stanovená Smlouvou o ES, a jednak že nepředjímají hlasování uvedeného členského státu o omezujících opatřeních, a nezasahují
         proto do pravomocí Rady v případě, že by zamýšlela taková opatření přijmout.

      6        Jelikož se Komise domnívala, že argumenty předložené Rakouskou republikou jsou nedostatečné a že tento členský stát v rozporu
         s požadavky čl. 307 druhého pododstavce ES nepoužil vhodných prostředků k odstranění neslučitelností týkajících se ustanovení
         v oblasti převodu kapitálu, obsažených v jednotlivých dotčených investičních dohodách, zaslala jí dne 21. března 2005 odůvodněné
         stanovisko.

      7        Dopisem ze dne 19. května 2005 předala Rakouská republika Komisi své vyjádření v odpověď na uvedené odůvodněné stanovisko.
         Trvala na argumentech uplatněných ve svém vyjádření k výzvě dopisem a mimoto zmínila existenci možnosti dospět ke konsensuálnímu
         řešení na základě mechanismu pro řešení sporů obsaženého ve sporných dohodách, pokud by Evropské společenství chtělo přijmout
         opatření. Rovněž tvrdila, že se v rámci probíhající revize rakouské vzorové dvoustranné investiční dohody předpokládá přijetí
         doložky typu „mezinárodních regionálních hospodářských organizací“, zohledňující případná omezení volného pohybu kapitálu,
         o nichž může Unie nebo Společenství rozhodnout, z níž by v budoucnu vycházela veškerá vyjednávání mezinárodních dohod.

      8        Jelikož se Komise domnívala, že tyto argumenty neumožňují vyvrátit výtky uvedené v odůvodněném stanovisku, rozhodla se podat
         projednávanou žalobu.

       K žalobě
       K návrhu na znovuotevření ústní části řízení
      9        Dopisem ze dne 30. července 2008 požádala Rakouská republika Soudní dvůr, aby nařídil znovuotevřít ústní část řízení podle
         článku 61 jednacího řádu, jelikož Komise v průběhu ústní části řízení protiprávně předložila nový žalobní důvod                                              a jelikož stanovisko generálního advokáta následně vycházelo ze skutečností a argumentů, které nemohly být užitečně projednány
         mezi účastníky řízení.

      10      Komise totiž poprvé a stručně uvedla, že ponechání dotčených dvoustranných investičních dohod v platnosti je neslučitelné
         s článkem 10 ES.

      11      Generální advokát přitom v bodech 33 až 43 a 71 svého stanoviska Soudnímu dvoru navrhl, aby vytýkané nesplnění povinnosti
         založil na článku 10 ES, stejně tak jako na čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES.

      12      Mimoto, jak zdůraznilo několik členských států, Komise argumentaci, která se vyvíjela, upřesnila velmi opožděně a nepříliš
         jasně.

      13      V tomto ohledu je třeba jednak připomenout, že Soudní dvůr může, bez návrhu nebo na návrh generálního advokáta nebo také na
         návrh účastníků řízení, nařídit znovuotevření ústní části řízení v souladu s článkem 61 svého jednacího řádu, pokud má za
         to, že je věc nedostatečně objasněna nebo že musí být rozhodnuta na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky řízení projednán
         (viz rozsudky ze dne 14. prosince 2004, Swedish Match, C‑210/03, Sb. rozh. s. I‑11893, bod 25, a ze dne 14. září 2006, Stichting
         Zuid-Hollandse Milieufederatie, C‑138/05, Sb. rozh. s. I‑8339, bod 23; usnesení ze dne 4. února 2000, Emesa Sugar, C‑17/98,
         Recueil, s. I‑665, bod 18).

      14      Dále pak je, podle čl. 222 druhého pododstavce ES, úlohou generálních advokátů předkládat veřejně, zcela nestranně a nezávisle
         odůvodněná stanoviska ve věcech, které podle statutu Soudního dvora vyžadují jeho účast. Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr není
         vázán stanoviskem generálního advokáta ani důvody, na základě kterých k němu dospěl, není nezbytné znovuotevřít ústní část
         řízení podle článku 61 jednacího řádu pokaždé, když generální advokát vznese právní otázku, která nebyla mezi účastníky řízení
         projednána.

      15      Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr pokládá projednávanou věc za dostatečně objasněnou k tomu, aby mohl rozhodnout, a že tato
         věc nemusí být rozhodnuta na základě argumentů, které mezi účastníky řízení nebyly projednány, zejména v průběhu jednání,
         není namístě vyhovět návrhu na znovuotevření ústní části řízení.

       K neslučitelnosti investičních dohod se Smlouvou
       Argumentace účastnic řízení
      16      Komise se domnívá, že skutečnost, že v dotčených dohodách není žádné ustanovení výslovně vyhrazující Rakouské republice možnost
         uplatnit opatření, o kterých by mohla Rada případně rozhodnout na základě článků 57 ES, 59 ES a 60 ES, může ztížit, či dokonce
         znemožnit dodržování povinností, které pro tento členský stát vyplývají z práva Společenství, a že jelikož tento členský stát
         nepoužil vhodných prostředků k odstranění takové neslučitelnosti, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 307 druhého
         pododstavce ES.

      17      Komise tvrdí, že v případě, že by Rada přijala omezení pohybu kapitálu a plateb, by lhůta nezbytná pro vypovězení dotčených
         dohod nebo pro opětovné jednání o dotčených dohodách měla za důsledek, že by Rakouská republika musela na základě mezinárodního
         práva v mezidobí i nadále uplatňovat dotčené dohody, včetně jejich doložky o převodu, v souladu s tím, co ostatně stanoví
         čl. 307 první pododstavec ES. Z toho by vyplývalo nejednotné uplatňování opatření přijatých Radou ve Společenství.

      18      Rakouská republika se domnívá, že v případě neexistence omezení pohybu kapitálu a plateb, o kterých by Rada rozhodla, může
         volně upravit pohyb kapitálu z a do třetích zemí na základě článku 56 ES. Tvrdí, že nebylo-li Radou rozhodnuto o jakémkoliv
         omezení, nevyvstává otázka slučitelnosti dotčených smluv s ustanovením Smlouvy, které nebylo nijak použito.

      19      Spolková republika Německo, Litevská republika, Maďarská republika a Finská republika souhlasí s argumenty uplatňovanými Rakouskou
         republikou a domnívají se, že dotčené investiční dohody nejsou neslučitelné s existujícími opatřeními Společenství v oblasti
         volného pohybu kapitálu, jelikož tato opatření Společenství na ně nemají žádný dopad. Podle těchto členských států je nesplnění
         povinnosti uplatňované Komisí čistě hypotetické.

      20      Uvedené členské státy tvrdí, že cílem řízení o nesplnění povinnosti stanoveného v článku 226 ES je nikoliv kontrola situací,
         ve kterých je tvrzené nesplnění povinnosti hypotetické, ale náprava nesplnění povinnosti, kterého se členské státy skutečně
         dopustily.

      21      Spolková republika Německo a Maďarská republika zdůrazňují, že případná budoucí neslučitelnost smlouvy uzavřené s třetí zemí
         se sekundárním právem Společenství nespadá do působnosti článku 307 ES a mohla by být případně konstatována pouze tehdy, využila-li
         by Rada skutečně svoji pravomoc v oblasti dotčené tímto článkem.

      22      Finská republika upřesňuje, že Komise existenci tvrzeného nesplnění povinnosti neprokázala a na základě judikatury Soudního
         dvora nemůže vycházet z domněnek.

      23      Litevská republika dodává, že cílem čl. 307 druhého pododstavce ES je nikoliv zajistit formální soulad ustanovení mezinárodních
         dohod uzavřených členskými státy s právem Společenství, ale dbát na účinné uplatňování ustanovení práva Společenství, zejména
         tehdy, kdy členské státy přede dnem svého přistoupení uzavřely s třetími státy mezinárodní smlouvy týkající se týchž oblastí.

       Závěry Soudního dvora
      24      Jednotlivé dotčené investiční dohody uzavřené Rakouskou republikou obsahují rovnocenná ustanovení, která zajišťují volný převod
         plateb souvisejících s investicí ve volně směnitelných měnách bez zbytečného odkladu.

      25      Jsou tak zaručeny zejména volný převod prostředků pro účely provedení investice a její správy a rozšiřování, volná repatriace
         příjmů plynoucích z této investice, jakož i volný převod prostředků nezbytných pro splácení půjček a prostředků pocházejících
         z likvidace nebo postoupení uvedené investice.

      26      Tyto dohody jsou v tomto ohledu v souladu se zněním čl. 56 odst. 1 ES, podle kterého „[...] jsou zakázána všechna omezení
         pohybu kapitálu mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi“, a se zněním čl. 56 odst. 2 ES, podle kterého
         „[...] jsou zakázána všechna omezení plateb mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi“, a směřují k cíli,
         který tento článek sleduje.

      27      Je pravda, že ustanovení Smlouvy, kterých se týká projednávaná žaloba Komise, přiznávají Radě pravomoc za určitých okolností
         omezit pohyby kapitálu a platby mezi členskými státy a třetími zeměmi, mezi něž patří i pohyby, kterých se týkají dotčené
         doložky o převodu.

      28      Dotčená ustanovení, uvedená v čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES, za účelem ochrany obecného zájmu Společenství
         a proto, aby Společenství umožnila případné plnění jeho mezinárodních závazků a závazků členských států, zavádějí výjimky
         ze zásady volného pohybu kapitálu a plateb mezi členskými státy, jakož i mezi těmito členskými státy a třetími zeměmi.

      29      Článek 57 odst. 2 ES umožňuje Radě na návrh Komise kvalifikovanou většinou přijímat určitá omezující opatření týkající se
         pohybu kapitálu, zejména pokud jde o přímé investice do a ze třetích zemí. Představují-li tato opatření v právu Společenství
         „krok zpět“, pokud jde o liberalizaci pohybu kapitálu do třetích zemí či z nich, je vyžadována jednomyslnost.

      30      Článek 59 ES opravňuje Radu na návrh Komise a po konzultaci s Evropskou centrální bankou přijmout ochranná opatření, pokud
         pohyb kapitálu do či ze třetích zemí „způsobuje nebo hrozí způsobit vážné poruchy fungování hospodářské a měnové unie“, za
         podmínky, že taková opatření jsou naprosto nezbytná a že se vztahují na dobu „nepřekračující šest měsíců“.

      31      Článek 60 odst. 1 ES umožňuje Radě na návrh Komise za účelem provádění společných postojů nebo společných akcí v oblasti společné
         zahraniční a bezpečnostní politiky přijmout „nezbytná okamžitá opatření“ v oblasti pohybu kapitálu a plateb. Taková činnost
         se může zdát nezbytná například pro provedení rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů.

      32      Je nesporné, že dotčené dohody neobsahují žádné ustanovení, které by vyhrazovalo tyto možnosti omezení pohybu prostředků souvisejících
         s investicemi Společenstvím. Je tedy třeba přezkoumat, zda Rakouská republika byla z tohoto důvodu povinna použít vhodných
         prostředků, na které odkazuje čl. 307 druhý pododstavec ES.

      33      Podle čl. 307 prvního pododstavce ES práva a povinnosti vyplývající ze smlouvy uzavřené přede dnem přistoupení členského státu
         mezi tímto členským státem a třetím státem nejsou Smlouvou dotčeny. Účelem tohoto ustanovení je v souladu se zásadami mezinárodního
         práva upřesnit, že uplatňování Smlouvy se nedotýká závazku dotyčného členského státu dodržovat práva třetích států vyplývající
         z dřívější smlouvy a plnit své povinnosti (viz rozsudky ze dne 14. října 1980, Burgoa, 812/79, Recueil, s. 2787, bod 8; ze
         dne 4. července 2000, Komise v. Portugalsko, C‑84/98, Recueil, s. I‑5215, bod 53, jakož i ze dne 18. listopadu 2003, Budĕjovický
         Budvar, C‑216/01, Recueil, s. I‑13617, body 144 a 145).

      34      Článek 307 druhý pododstavec ES ukládá členským státům povinnost použít všech vhodných prostředků k odstranění zjištěných
         neslučitelností mezi smlouvami uzavřenými před jejich přistoupením a právem Společenství. Podle tohoto ustanovení si členské
         státy v případě potřeby poskytnou vzájemnou pomoc k dosažení tohoto cíle a zaujmou případně společný postoj.

      35      Ustanovení čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES přiznávají Radě pravomoc k tomu, aby v určitých přesně stanovených
         případech omezila pohyb kapitálu a platby mezi členskými státy a třetími státy.

      36      Pro zajištění užitečného účinku uvedených ustanovení je nezbytné, aby opatření omezující volný pohyb kapitálu mohla být v případě,
         že budou Radou přijata, okamžitě uplatňována vůči státům, jichž se týkají a mezi nimiž mohou být i některé státy, které podepsaly
         jednu z dotčených dohod s Rakouskou republikou.

      37      V důsledku toho z těchto pravomocí Rady, spočívajících v jednostranném přijetí omezujících opatření vůči třetím státům v oblasti
         totožné nebo související s oblastí upravenou dřívější dohodou uzavřenou mezi členským státem a třetím státem, vyplývá neslučitelnost
         s uvedenou dohodou tehdy, jestliže tato dohoda neobsahuje žádné ustanovení umožňující dotyčnému členskému státu vykonávat
         svá práva a plnit své povinnosti jakožto člen Společenství a jestliže to neumožňuje ani žádný mechanismus mezinárodního práva.

      38      Přitom se na rozdíl od tvrzení Rakouské republiky nezdá, že by opatření, která tento stát uvádí a která mu podle něj mohou
         umožnit plnit jeho povinnosti vyplývající z práva Společenství, zaručila, aby tomu tak bylo.

      39      Zaprvé, lhůty související s jakýmkoli mezinárodním jednáním, které jsou nutné k novému projednání dotčených dohod, jsou svou
         povahou neslučitelné s užitečným účinkem těchto opatření.

      40      Zadruhé, možnost použití jiných prostředků nabízených mezinárodním právem, jako je pozastavení dohody, případně vypovězení
         dotčených dohod nebo určitých jejich ustanovení, má příliš nejisté účinky k tomu, aby zaručila, že opatření přijatá Radou
         budou moci být užitečně uplatňována.

      41      Krom toho, jak Rakouská republika ještě upřesnila na jednání, do investičních dohod, které jsou právě vyjednávány, nebo při
         obnovování existujících dohod zamýšlí vložit doložku, která by vyhrazovala určité pravomoci regionálních organizací, a umožňovala
         by tak uplatňování opatření omezujících pohyb kapitálu a platby přijatých Radou.

      42      I když připustíme, že taková doložka by v zásadě měla, jak uznala Komise na jednání, být považována za doložku, kterou by
         mohla být odstraněna zjištěná neslučitelnost, je nesporné, že v případech uvedených Komisí Rakouská republika ve lhůtě stanovené
         Komisí v jejím odůvodněném stanovisku nepodnikla žádné kroky vůči dotčeným třetím státům, aby odstranila nebezpečí kolize
         s opatřeními, jež může Rada přijmout na základě čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES, která může vzniknout
         při uplatňování investičních dohod uzavřených s těmito třetími státy.

      43      Je třeba doplnit, že jak vyplývá z rozsudku vydaného dnešního dne ve věci Komise v. Švédsko (C‑249/06, Sb. rozh. s. I-0000),
         neslučitelnosti se Smlouvou, ke kterým vedou investiční dohody uzavřené s třetími státy, které brání uplatňování omezení pohybu
         kapitálu a plateb, která může Rada přijmout na základě čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES, se neomezují na
         členský stát žalovaný v projednávané věci.

      44      Proto je třeba uvést, že podle čl. 307 druhého pododstavce ES si členské státy v případě potřeby poskytnou vzájemnou pomoc
         k odstranění zjištěných neslučitelností a zaujmou případně společný postoj. V rámci odpovědnosti dbát na provádění Smlouvy,
         která Komisi přísluší podle článku 211 ES, jí náleží přijmout veškerou iniciativu umožňující zjednodušit vzájemnou pomoc mezi
         dotyčnými členskými státy, jakož i zaujetí společného postoje uvedenými členskými státy.

      45      S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba určit, že Rakouská republika tím, že nepoužila vhodných prostředků k odstranění neslučitelností
         týkajících se ustanovení v oblasti převodu kapitálu obsažených v investičních dohodách uzavřených s Korejskou republikou,
         Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Ruskou federací a Tureckou republikou, nesplnila povinnosti,
         které pro ni vyplývají z čl. 307 druhého pododstavce ES.

       K nákladům řízení
      46      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Rakouská
         republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení. Podle čl. 69 odst. 4 prvního pododstavce
         ponesou Spolková republika Německo, Litevská republika, Maďarská republika a Finská republika, které vstoupily do řízení jako
         vedlejší účastnice, vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
      1)      Rakouská republika tím, že nepoužila vhodných prostředků k odstranění neslučitelností týkajících se ustanovení v oblasti převodu
            kapitálu obsažených v investičních dohodách uzavřených s Korejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou lidovou republikou,
            Malajsií, Ruskou federací a Tureckou republikou, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 307 druhého pododstavce ES.
      2)      Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
      3)      Spolková republika Německo, Litevská republika, Maďarská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. června 1992. # Wünsche Handelsgesellschaft International GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Finanzgericht Hamburg - Německo. # Celní hodnota. # Věc C-21/91.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. listopadu 1979. # Gaetano Toffoli a další proti Regione Veneto. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunale amministrativo regionale per il Veneto - Itálie. # Věc 10/79.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. prosince 2008.#Wienstrom GmbH proti Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Verwaltungsgerichtshof - Rakousko.#Státní podpory - Článek 88 odst. 3 ES - Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem - Spor mezi příjemcem a vnitrostátními orgány o výši protiprávně provedených podpor - Úloha vnitrostátního soudu.#Věc C-384/07.

text:
      Věc C-384/07
      Wienstrom GmbH
      v.
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko)]
      „Státní podpory – Článek 88 odst. 3 ES – Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem – Spor mezi příjemcem a vnitrostátními orgány o výši protiprávně provedených podpor – Úloha vnitrostátního soudu“
      Shrnutí rozsudku
      Podpory poskytované státy – Záměry podpor – Poskytnutí podpory v rozporu se zákazem stanoveným čl. 88 odst. 3 ES – Pozdější
            rozhodnutí Komise prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem
      (Článek 88 odst. 3 ES)
      Byl-li záměr státní podpory řádně oznámen Komisi a nebyl-li proveden před jejím rozhodnutím, může být proveden od vydání tohoto
         rozhodnutí případně i za předcházející období, na které se vztahuje opatření, které bylo prohlášeno za slučitelné se společným
         trhem.

      Byla-li podpora poskytnuta příjemci v rozporu s čl. 88 odst. 3 poslední větou ES, může vnitrostátní soud na základě návrhu
         jiného hospodářského subjektu rozhodnout, i po vydání kladného rozhodnutí Komise, o platnosti prováděcích opatření a o vrácení
         poskytnuté finanční podpory. V takovém případě, právo Společenství sice vnitrostátnímu soudu ukládá povinnost nařídit vhodná
         opatření pro účinné zhojení důsledků protiprávnosti, nicméně ani v případě, kdy neexistují mimořádné okolnosti, není povinen
         nařídit navrácení protiprávní podpory v plném rozsahu. Vnitrostátní soud má podle práva Společenství povinnost nařídit, aby
         příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může
         případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu
         později znovu provést. Taktéž může být veden k tomu, aby vyhověl návrhům na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.

      V případě protiprávního provedení podpory následovaného kladným rozhodnutím Komise tedy právo Společenství nebrání tomu, aby
         příjemce mohl jednak požadovat vyplacení v budoucnu dlužné podpory, a jednak si ponechat podporu poskytnutou před kladným
         rozhodnutím, aniž by tím byly dotčeny následky, které mají být vyvozeny z protiprávnosti předčasně poskytnuté podpory. Rozhodujícím
         kritériem pro to, zda příjemce může za období předcházející kladnému rozhodnutí požadovat vyplacení podpory, nebo zda si může
         již vyplacenou podporu ponechat, je tedy konstatování slučitelnosti podpory se společným trhem Komisí.

      Proto zákaz provedení státních podpor stanovený v čl. 88 odst. 3 poslední větě ES neukládá vnitrostátnímu soudu povinnost
         zamítnout návrh příjemce podpor týkající se částky těchto podpor dlužné za období předcházející rozhodnutí Komise, kterým
         byla uznána slučitelnost uvedených podpor se společným trhem.

      (viz body 26–31, 39 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      18. prosince 2008 (*)

      „Státní podpory – Článek 88 odst. 3 ES – Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem – Spor mezi příjemcem a vnitrostátními orgány o výši protiprávně provedených podpor – Úloha vnitrostátního soudu“
      Ve věci C‑384/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Verwaltungsgerichtshof
         (Rakousko) ze dne 31. července 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 13. srpna 2007, v řízení

      Wienstrom GmbH
      proti
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, L. Bay Larsen (zpravodaj) a C. Toader, soudci,
      generální advokát: J. Mazák,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 23. října 2008,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Wienstrom GmbH H. R. Laurerem, Rechtsanwalt,
      –        za rakouskou vládu C. Pesendorfer, jako zmocněnkyní,
      –        za Komisi Evropských společenství K. Grossem a B. Martenczukem, jako zmocněnci,
      –        za Autorité de surveillance AELE B. Alterskjærem a N. Fengerem, jakož i L. Young, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 88 odst. 3 poslední věty ES.

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Wienstrom GmbH (dále jen „Wienstrom“) a Bundesminister für Wirtschaft
         und Arbeit (spolkový ministr hospodářství a práce, dále jen „žalovaný orgán“), jehož předmětem je výše podpor, které mají
         být poskytnuty společnosti Wienstrom podle zákona o zelené elektřině (Ökostromgesetz, dále jen „ÖG“).

       Právní rámec
       Opatření podpory
      3        ÖG upravuje podporu pro kogenerační zařízení v Rakousku.

      4        Jeho první znění (BGBl. I, 149/2002, dále jen „původní znění ÖG“) vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2003. Dne 2. října 2006
         bylo nahrazeno novým zněním (BGBl. I, 105/2006, dále jen „nové znění ÖG“).

      5        Za účelem podpory výroby elektrické energie v kogeneračních zařízeních je za určitých podmínek poskytována náhrada nákladů
         nezbytných pro zachování provozu. Pro roky 2003 a 2004 byla částka této podpory omezena původním zněním ÖG na 1,5 centu za
         kWh elektrické energie vyrobené kogenerací. Od roku 2005 byla tato částka podle příslušných ustanovení původního znění ÖG
         stanovena žalovaným orgánem, který ji může na základě svého přezkumu upravit.

      6        V průběhu let, o která se jedná v původním řízení, bylo toto opatření financováno prostřednictvím jednotné přirážky na celkové
         množství elektrické energie dodané konečným spotřebitelům, nezávisle na skutečné spotřebě kogenerací vyrobené energie těmito
         spotřebiteli. Tato přirážka byla odvedena Energie‑Control GmbH, veřejnoprávnímu subjektu, který je příslušný pro vyplácení
         podpory na kogenerační zařízení.

      7        Ustanovení § 30d nového znění ÖG zavedlo se zpětnou účinností změnu tohoto opatření.

      8        Toto ustanovení stanoví, že pro období mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 jsou obchodníci s elektrickou energií, kteří
         dovážejí takzvanou „zelenou“ energii, nebo energii vyrobenou kogenerací a prodávají ji tuzemským konečným spotřebitelům, jakož
         i koneční spotřebitelé, kteří dovážejí stejný typ elektrické energie pro svou vlastní spotřebu, oprávněni požádat o vrácení
         příspěvku na podporu za elektrickou energii pocházející z malých vodních elektráren nebo za všechny ostatní typy zelené elektrické
         energie nebo o vrácení přirážky na kogeneraci za energii vyrobenou kogenerací.

       Rozhodnutí Komise
      9        V návaznosti na vzájemnou korespondenci s rakouskými orgány v průběhu roku 2003, Komise Evropských společenství zaregistrovala
         opatření týkající se kogeneračních zařízení jako neoznámené podpory pod číslem NN 162/B/2003. Rakouská republika oznámila
         Komisi změny stanovené v novém znění ÖG. Toto oznámení bylo zaregistrováno pod číslem N 317/B/2006.

      10      Rozhodnutím K(2006) 2964 v konečném znění ze dne 4. července 2006 (Úř. věst. C 221, s. 9, dále jen „rozhodnutí Komise“) rozhodla
         Komise nevznést námitku. Měla za to, že podpory, které jsou v souladu s pokyny Společenství o státní podpoře na ochranu životního
         prostředí (Úř. věst. 2001, C 37, s. 3) jsou podle čl. 87 odst. 3 písm. c) ES slučitelné se společným trhem. Domnívala se,
         že změna zavedená novým zněním ÖG představuje vhodný instrument pro kompenzaci případných diskriminačních dopadů na dováženou
         elektrickou energii.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      11      Wienstrom ve Vídni provozuje vícero kogeneračních zařízení. Dostává podporu podle ÖG.

      12      Wienstrom zpochybňuje dvě rozhodnutí žalovaného orgánu, a to rozhodnutí ze dne 11. října 2004 (dále jen „první napadené rozhodnutí“)
         a ze dne 7. prosince 2006 (dále jen „druhé napadené rozhodnutí“).

      13      První napadené rozhodnutí stanovilo částku 37 335 602,20 eur pro rok 2003 jako podporu poskytnutou společnosti Wienstrom pro
         tři kogenerační zařízení. Vzhledem k tomu, že již byly vyplaceny zálohy ve výši 44 551 514,75 eur, toto rozhodnutí znamená,
         že tato společnost musí vrátit rozdíl, který činí 7 215 912,55 eur.

      14      Druhé napadené rozhodnutí se vztahuje na podporu poskytnutou společnosti Wienstrom za rok 2005 na jedno modernizované kogenerační
         zařízení. Tomuto rozhodnutí předcházelo rozhodnutí ze dne 8. března 2006, kterým byla předběžně stanovena výše poskytnuté
         podpory a na základě něhož byla dne 14. března 2006 vyplacena záloha ve výši 5 408 159 eur. Druhé napadené rozhodnutí definitivně
         stanoví výši poskytnuté podpory na 5 688 703, 47 eur a vzhledem k již vyplaceným zálohám nařizuje vyplacení zbylé částky 280 544,
         47 eur. Wienstrom tvrdí, že výše podpory měla činit 8 487 228, 00 eur.

      15      Předkládající soud má za to, že rozhodnutí Komise se týká pouze nového znění ÖG a že v souvislosti s původním zněním ÖG nebylo
         vydáno žádné výslovně záporné rozhodnutí.

      16      Poukazuje na to, že první napadené rozhodnutí představuje provedení podpory, které předchází rozhodnutí Komise.

      17      Má za to, že druhé napadené rozhodnutí, které bylo vydáno po rozhodnutí Komise, představuje provedení opatření podpory, které
         ale začalo již před vstupem původního znění ÖG v platnost, v jehož rámci se Rakouská republika zavázala k vyplacení dotčené
         podpory pro rok 2005.

      18      Ve světle zejména rozsudku ze dne 21. října 2003, Van Calster a další (C‑261/01 a C‑262/01, Recueil, s. I‑12249), si předkládající
         soud klade otázky týkající se mezí zákazu provedení, který je uveden v čl. 88 odst. 3 poslední větě ES, ve věci, která mu
         byla předložena.

      19      Za těchto okolností se rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)       Požaduje zohlednění čl. 88 odst. 3 poslední věty ES, aby vnitrostátní soud podle vnitrostátního práva v zásadě oprávněnému
         příjemci podpory odmítl další poskytování podpory s odkazem na zákaz provedení, který je uveden v tomto ustanovení, přestože
         jednak Komise neoznámení podpory sice lituje, ale nevydala ani záporné rozhodnutí ve smyslu čl. 4 odst. 2, ani opatření podle
         čl. 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, [kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Úř.
         věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339)], a jednak ze spisu nevyplývá žádné porušení práv třetích stran?

      2)      Brání zákaz provedení uvedený v čl. 88 odst. 3 ES uplatnění vnitrostátního zákonného ustanovení, jestliže se uplatnění opírá
         o nové znění tohoto zákona, které Komise shledala slučitelným se společným trhem, přestože jednak se dotyčné opatření týká
         období před tímto novým zněním a změny, které byly pro prohlášení o slučitelnosti rozhodující, ještě nebyly pro toto období
         použitelné, a jednak ze spisu nevyplývá žádné porušení práv třetích stran?“

       K předběžným otázkám
      20      Úvodem je třeba konstatovat, že rozhodnutí Komise se netýká pouze nového znění ÖG. Toto rozhodnutí se vztahuje na obě znění
         ÖG, neboť posouzení Komise se vztahuje na ÖG ve znění k datu jeho přezkumu. V rubrice „předmět věci“ totiž výslovně uvádí
         obě řízení NN 162/B/2003 a N 317/B/2006. V bodě 7 tohoto rozhodnutí je krom toho uvedeno, že popis a posouzení, na základě
         kterých je vydáno, vychází jak z pravidel platných od 1. ledna 2003, tak i z těch, které budou platit poté, co vstoupí v platnost
         nový zákon. Krom toho sdělení v Úředním věstníku uvádí 1. leden 2003 jako počátek doby trvání opatření podpory, k němuž Komise
         nevznáší námitku.

      21      Rovněž je třeba konstatovat, že předmětem sporu v původním řízení je stanovení výše podpor, které mají být na základě dotčeného
         opatření podpory skutečně vyplaceny za obě uvedená období.

      22      Konečně je třeba uvést, že ačkoliv první z obou rozhodnutí napadených v původním řízení bylo vydáno před a druhé z těchto
         rozhodnutí po rozhodnutí Komise, obě otázky předložené předkládajícím soudem se vztahují k jedné a té stejné právní situaci,
         a to v obou případech k provedení před vydáním kladného rozhodnutí Komise. Druhé napadené rozhodnutí bylo vydáno v návaznosti
         na rozhodnutí rakouských orgánů ze dne 8. března 2006, které, jelikož předběžně stanovilo výši dlužné podpory a nařídilo vyplacení
         zálohy, totiž představovalo začátek provedení opaření podpory před vydáním rozhodnutí Komise.

      23      Vzhledem k těmto zjištěním a úvodním poznámkám je nutno obě předběžné otázky zkoumat společně.

      24      Podstatou těchto otázek předkládajícího soudu je, zda zákaz provedení státních podpor stanovený v čl. 88 odst. 3 poslední
         větě ES ukládá vnitrostátnímu soudu za okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, zamítnout návrh příjemce státních
         podpor týkající se výše těchto podpor, která byla dlužná za období předcházející rozhodnutí Komise, kterým byla uznána slučitelnost
         uvedených podpor se společným trhem.

      25      V této souvislosti je nutno uvést, že kladné rozhodnutí Komise ukončuje zákaz předchozího provedení.

      26      Byl-li záměr podpory řádně oznámen Komisi a nebyl-li proveden před tímto rozhodnutím, může být proveden od vydání tohoto rozhodnutí
         případně i za předcházející období, na které se vztahuje opatření, které bylo prohlášeno za slučitelné se společným trhem.

      27      Byla-li podpora poskytnuta příjemci v rozporu s čl. 88 odst. 3 poslední větou ES, může vnitrostátní soud na základě návrhu
         jiného hospodářského subjektu rozhodnout, i po vydání kladného rozhodnutí Komise, o platnosti prováděcích opatření a o vrácení
         poskytnuté finanční podpory.

      28      Z rozsudku ze dne 12. února 2008, CELF a ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, Sb. rozh. s. I-469, bod
         46, dále jen „CELF“), vyplývá, že v takovém případě právo Společenství vnitrostátnímu soudu ukládá povinnost nařídit vhodná
         opatření pro účinné zhojení důsledků protiprávnosti, že však není povinen nařídit navrácení protiprávní podpory v plném rozsahu,
         a to ani v případě, kdy neexistují mimořádné okolnosti.

      29      V tomto případě má vnitrostátní soud podle práva Společenství povinnost nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory
         úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení
         protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu provést. Taktéž může být veden
         k tomu, aby vyhověl návrhům na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory (rozsudek CELF, body 52 a 53).

      30      Je tedy zřejmé, že v případě protiprávního provedení podpory následovaného kladným rozhodnutím Komise právo Společenství nebrání
         tomu, aby příjemce mohl jednak požadovat vyplacení v budoucnu dlužné podpory, a jednak si ponechat podporu poskytnutou před
         kladným rozhodnutím, aniž by tím byly dotčeny následky, které mají být za podmínek upřesněných v rozsudku CELF vyvozeny z protiprávnosti
         předčasně poskytnuté podpory.

      31      Rozhodujícím kritériem pro to, zda příjemce může za období předcházející kladnému rozhodnutí požadovat vyplacení podpory,
         nebo zda si může již vyplacenou podporu ponechat, je tedy konstatování slučitelnosti podpory se společným trhem Komisí.

      32      Právo Společenství proto nebrání tomu, aby vnitrostátní soud rozhodl ve sporu mezi příjemcem podpory a vnitrostátními orgány,
         jakým je spor dotčený ve věci v původním řízení, ve kterém se jedná o výši dlužné podpory, a nikoliv o pravidlo pro její poskytnutí.

      33      Rozhodnutí vydané vnitrostátním soudem ukončí spor tím, že situaci přiblíží té, která byla zkoumána v rozsudku CELF, kde se
         jednalo o předčasné provedení podpory, jejíž výše nebyla zpochybněna.

      34      Ta pak umožňuje použití zásad stanovených v uvedeném rozsudku v rámci výkladu čl. 88 odst. 3 poslední věty ES.

      35      Toto posouzení není v rozporu s výše uvedeným rozsudkem Van Calster a další, na jehož dosah se předkládající soud táže.

      36      Tento rozsudek se nevztahuje na situaci příjemců podpory, nýbrž na situaci hospodářských subjektů, kterým bylo se zpětnou
         platností uloženo zaplacení příspěvků zvlášť určených na financování režimu podpor, a v důsledku toho považovaných za jeho
         nedílnou část. Ve věcech v původních řízeních, které vedly k vydání uvedeného rozsudku, byly vybírány příspěvky na základě
         předchozího režimu podpor, který byl prohlášen za neslučitelný, před kladným rozhodnutím Komise o novém režimu podpory nahrazujícím
         první režim a stanovujícím se zpětnou účinností výběr příspěvků, jakož i započtení těchto posledně uvedených příspěvků vůči těm,
         které byly skutečně vybrány při provádění dřívějšího režimu podpory.

      37      Ve svém rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 88 odst. 3 ES) brání za okolností, jako jsou
         okolnosti věcí v původních řízeních, výběru příspěvků, které byly uloženy se zpětnou účinností za období předcházející datu
         kladného rozhodnutí Komise.

      38      Soudní dvůr tím pouze konstatoval, že z pohledu třetí strany, které je před vydáním kladného rozhodnutí Komise uloženo finanční
         plnění, je vrácení uvedeného plnění jediným prostředkem, jak v jejím případě zhojit protiprávnost provedení opatření podpory.

      39      Na předložené otázky je tedy nutno odpovědět, že zákaz provedení státních podpor stanovený v čl. 88 odst. 3 poslední větě ES
         neukládá vnitrostátnímu soudu za okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, povinnost zamítnout návrh příjemce
         státních podpor týkající se částky těchto podpor dlužné za období předcházející rozhodnutí Komise, kterým byla uznána slučitelnost
         uvedených podpor se společným trhem.

       K nákladům řízení
      40      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      Zákaz provedení státních podpor stanovený v čl. 88 odst. 3 poslední větě ES neukládá vnitrostátnímu soudu za okolností, jako
            jsou okolnosti sporu v původním řízení, povinnost zamítnout návrh příjemce státních podpor týkající se částky těchto podpor
            dlužné za období předcházející rozhodnutí Komise Evropských společenství, kterým byla uznána slučitelnost uvedených podpor
            se společným trhem.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. března 1984. # Komise Evropských společenství proti Italské republice. # Nesplnění povinnosti. # Věc 169/82.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. prosince 1987. # Irsko proti Komisi Evropských společenství. # Financování EZOZF. # Věc 325/85.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. března 1978. # Unione nazionale importatori e commercianti motoveicoli esteri (UNICME) a další proti Radě Evropských společenství. # Věc 123/77.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. září 1983. # Universität Hamburg proti Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Finanzgericht Hamburg - Německo. # Osvobození od cla pro vědecké přístroje - Ekvivalentní vědecká hodnota. # Věc 216/82.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2008. # Afton Chemical Ltd proti The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division - Spojené království. # Směrnice 92/81/EHS - Spotřební daně z minerálních olejů - Článek 2 odst. 2 a 3, jakož i čl. 8 odst. 1 písm. a) - Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Článek 2 odst. 2 až 4 písm. b) - Oblast působnosti - Přísady do pohonných hmot, které mají vlastnosti minerálních olejů nebo energetických produktů, ale které nejsou používány jako pohonné hmoty - Vnitrostátní režim zdanění. # Věc C-517/07.

text:
      Věc C-517/07
      Afton Chemical Ltd
      v.
      The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Spojené království)]
      „Směrnice 92/81/EHS – Spotřební daně z minerálních olejů – Článek 2 odst. 2 a 3, jakož i čl. 8 odst. 1 písm. a) – Směrnice 2003/96/ES – Zdanění energetických produktů a elektřiny – Článek 2 odst. 2 až 4 písm. b) – Oblast působnosti – Přísady do pohonných hmot, které mají vlastnosti minerálních olejů nebo energetických produktů, ale které nejsou používány
         jako pohonné hmoty – Vnitrostátní režim zdanění“

      Shrnutí rozsudku
      Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Struktura spotřebních daní z minerálních olejů – Směrnice 92/81 – Zdanění
            energetických produktů a elektřiny – Směrnice 2003/96 – Oblast působnosti
      (Směrnice Rady 92/81, čl. 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 a 2003/96, čl. 2 odst. 3 a 4)
      Článek 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 92/81 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů, pokud jde o
         období do 31. prosince 2003, a čl. 2 odst. 3 a 4 směrnice 2003/96, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství
         o zdanění energetických produktů a elektřiny, pokud jde o období od 1. ledna do 31. října 2004, musejí být vykládány v tom
         smyslu, že přísady do pohonných hmot, které mají vlastnosti „minerálních olejů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 první z těchto směrnic
         nebo „energetických produktů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé z těchto směrnic, ale které nejsou určeny k použití, nabízeny
         k prodeji nebo používány jako pohonná hmota, musejí podléhat režimu zdanění upravenému uvedenými směrnicemi.

      Výrazem „[k]romě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně“, zamýšlí totiž první věta prvního pododstavce
         čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhý pododstavec čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96 explicitně stanovit zahrnutí všech výrobků
         určených k použití, nabízených k prodeji nebo používaných jako pohonná hmota nebo jako přísada nebo nastavovací plnivo do
         pohonných hmot, včetně výrobků, které představují „minerální oleje“ nebo „energetické produkty“ ve smyslu těchto směrnic,
         do oblasti působnosti svých ustanovení.

      Krom toho z obecné systematiky a účelu směrnic 92/81 a 2003/96, které směřují k zavedení harmonizovaného režimu zdanění minerálních
         olejů a energetických produktů, vyplývá, že zákonodárce Společenství zamýšlel postavit přísady přidávané do pohonných hmot
         na roveň těmto pohonným hmotám, bez ohledu na povahu těchto přísad, pouze z důvodu, že jsou přidávány do uvedených paliv,
         s cílem podrobit je stejnému režimu zdanění jako pohonné hmoty. V důsledku toho čl. 2 odst. 3 první pododstavec první věta
         směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 druhý pododstavec směrnice 2003/96 mají zahrnovat všechny výrobky používané jako přísada, bez
         ohledu na to, zda představují „minerální oleje“ nebo „energetické produkty“ ve smyslu těchto směrnic, či nikoli.

      (viz body 36, 38, 40, 42, 44 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      18. prosince 2008 (*)

      „Směrnice 92/81/EHS – Spotřební daně z minerálních olejů – Článek 2 odst. 2 a 3, jakož i čl. 8 odst. 1 písm. a) – Směrnice 2003/96/ES – Zdanění energetických produktů a elektřiny – Článek 2 odst. 2 až 4 písm. b) – Oblast působnosti – Přísady do pohonných hmot, které mají vlastnosti minerálních olejů nebo energetických produktů, ale které nejsou používány
         jako pohonné hmoty – Vnitrostátní režim zdanění“

      Ve věci C‑517/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court of Justice
         (England & Wales), Chancery Division (Spojené království) ze dne 6. srpna 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 22. listopadu 2007,
         v řízení

      Afton Chemical Ltd
      proti
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Ó Caoimh (zpravodaj), J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus a A. Arabadžev, soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Şereş, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 23. října 2008,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Afton Chemical Ltd P. Lasokem, QC, a V. Sloane, barrister, pověřenými E. Philpott, solicitor,
      –        za vládu Spojeného království I. Rao, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s M. Angiolinim, barrister,
      –        za německou vládu M. Lummou a C. Blaschkem, jako zmocněnci,
      –        za řeckou vládu K. Georgiadisem a I. Bakopoulosem, jakož i V. Karra, jako zmocněnci,
      –        za italskou vládu R. Adamem, jako zmocněncem, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello stato,
      –        za Komisi Evropských společenství R. Lyalem a W. Möllsem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 3 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě,
         držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179), a čl. 2 odst. 3
         prvního pododstavce a čl. 8 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních
         daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 12), ve znění směrnice Rady 94/74 ze dne 22. prosince 1994 (Úř. věst. L 365,
         s. 46; Zvl. vyd. 09/01, s. 264, dále jen „směrnice 92/12“, respektive „směrnice 92/81“), jakož i čl. 2 odst. 3 druhého pododstavce
         a čl. 4 písm. b) první odrážky směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů
         Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Afton Chemical Ltd (dále jen „Afton“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue
         and Customs (dále jen „Commissioners“), orgánem, který odpovídá ve Spojeném království za správu a výběr spotřebních daní
         a daní z energetických produktů, ve věci zaplacení spotřebních daní z přísad do pohonných hmot za období od 19. listopadu
         2000 do 31. října 2004.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
       Směrnice 92/12
      3        Článek 1 směrnice 92/12 stanoví:

      „1.   Tato směrnice stanoví obecnou úpravu pro výrobky podléhající spotřebním a jiným nepřímým daním přímo či nepřímo uloženým na
         spotřebu těchto výrobků, s výjimkou daně z přidané hodnoty a daní zavedených Společenstvím.

      2.     Zvláštní směrnice obsahují zvláštní ustanovení o struktuře a sazbách spotřební daně z výrobků, které jí podléhají.“
      4        Článek 3 odst. 1 až 3 první pododstavec uvedené směrnice stanoví:

      „1.   Tato směrnice se na úrovni Společenství vztahuje na následující výrobky, jak je vymezují příslušné směrnice:
      –        minerální oleje,
      […]
      2.     Výrobky uvedené v odstavci 1 mohou ze zvláštních důvodů podléhat dalším nepřímým daním za předpokladu, že tyto daně splňují
         pravidla zdaňování platná pro spotřební daně a pro daň z přidané hodnoty, pokud jde o stanovení základu daně, výpočtu daně,
         vzniku daňové povinnosti a kontroly daně.

      3.     Členské státy si podrží právo na zavedení nebo zachování daní vyměřovaných z jiných výrobků, než jsou uvedeny v odstavci 1,
         avšak za předpokladu, že tyto daně nepovedou k formalitám při přechodu hranice v rámci obchodu mezi členskými státy.“

       Směrnice 92/81 a 92/82/EHS
      5        Podle čl. 1 odst. 1 směrnice 92/81:

      „Členské státy použijí na minerální oleje harmonizovanou spotřební daň v souladu s touto směrnicí.“ (neoficiální překlad)

      6        Článek 2 této směrnice stanoví:

      „1. Pro účely této směrnice se ,minerálními oleji‘ rozumějí:
      […]
      k)     výrobky kódu [kombinované nomenklatury, dále jen „KN“] 3811;
      […]
      2.     Jiné minerální oleje než ty, u nichž výši daně určuje směrnice [92/82], jsou předmětem spotřební daně, jsou-li určeny k použití,
         nabízeny k prodeji nebo používány jako palivo nebo pohonná hmota. Sazba daně, která se ně uplatní, se určí podle účelu použití
         v téže výši jako sazba pro obdobné palivo nebo pohonnou hmotu.

      3.     Kromě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně, se všechny výrobky určené k použití, nabízené k prodeji nebo
         používané jako pohonná hmota nebo jako přísada nebo nastavovací plnivo do pohonných hmot zdaňují jako pohonné hmoty. Všechny
         další uhlovodíky s výjimkou uhlí, lignitu, rašeliny a obdobných pevných uhlovodíků nebo zemního plynu, které jsou určeny k použití,
         nabízeny k prodeji nebo používány k topení, se zdaňují sazbou v téže výši jako sazba pro obdobné minerální oleje.

      […]
      4.     Kódy [KN] uvedené v této směrnici jsou kódy obsažené ve znění [KN] platném ke dni 1. října 1994.“ (neoficiální překlad)

      7        Článek 8 odst. 1 písm. a) směrnice 92/81 stanoví:

      „Kromě obecných ustanovení směrnice [92/12] o osvobození určitých způsobů použití výrobků, které jsou předmětem spotřební
         daně, od daně, a aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, členské státy osvobodí následující výrobky od harmonizované
         spotřební daně za podmínek, které stanoví za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatnění takových osvobození od daně
         a předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového systému:

      a) minerální oleje používané k jiným účelům než jako pohonná hmota nebo palivo.“ (neoficiální překlad)

      8        Směrnice Rady 92/82/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 19),
         ve znění směrnice 94/74 (dále jen „směrnice 92/82“), stanoví minimální sazbu spotřební daně pro některé minerální oleje. Článek
         2 směrnice 92/82 vyjmenovává minerální oleje, na které se tato směrnice vztahuje, přičemž produkty spadající do čísla 3811
         KN mezi nimi nejsou zahrnuty.

       Směrnice 2003/96
      9        První až třetí bod odůvodnění směrnice 2003/96 znějí následovně:

      „1)   Oblast působnosti směrnice [92/81] a směrnice [92/82] je omezena na minerální oleje.
      2)     Neexistence předpisů Společenství o minimální daňové sazbě na elektřinu a jiné energetické produkty než minerální oleje může
         nepříznivě ovlivnit řádné fungování vnitřního trhu.

      3)     Řádné fungování vnitřního trhu a dosažení cílů ostatních politik Společenství vyžaduje stanovit na úrovni Společenství minimální
         úrovně zdanění pro většinu energetických produktů, včetně elektřiny, zemního plynu a uhlí.“

      10      Krom toho dvacátý druhý bod odůvodnění směrnice 2003/96 stanoví:

      „Energetické produkty by měly v zásadě podléhat právnímu rámci Společenství, pokud se používají jako palivo nebo pohonná hmota.
         V této souvislosti vyplývá z povahy a logiky daňového systému, že je z oblasti působnosti rámcových předpisů Společenství
         vyloučeno dvojí použití energetických produktů, použití energetických produktů k jiným účelům než jako palivo nebo pohonná
         hmota, jakož i mineralogické postupy. Obdobně by se mělo zacházet s elektřinou používanou podobným způsobem.“

      11      Článek 1 směrnice 2003/96 stanoví, že členské státy zdaní energetické produkty a elektřinu v souladu s touto směrnicí.

      12      Článek 2 uvedené směrnice stanoví:

      „1.   Pro účely této směrnice se pojmem ,energetické produkty‘ rozumějí výrobky:
      […]
      f)     kódu KN 3811;
      […]
      3.     Pokud jsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota nebo palivo, zdaňují se energetické produkty
         jiné než produkty, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, podle účelu použití sazbou v téže výši jako sazba
         pro obdobné palivo nebo pohonnou hmotu.

      Kromě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně, se všechny výrobky určené k použití, nabízené k prodeji nebo
         používané jako pohonná hmota nebo jako přísada nebo nastavovací plnivo do pohonných hmot zdaňují sazbou v téže výši jako sazba
         pro obdobnou pohonnou hmotu.

      Kromě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně, se všechny další uhlovodíky s výjimkou rašeliny, které jsou
         určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo použity jako pohonná hmota [palivo], zdaňují sazbou v téže výši jako sazba pro obdobný
         energetický produkt.

      4.     Tato směrnice se nevztahuje na:
      […]
      b)     následující použití energetických produktů a elektřiny:
      –        energetické produkty používané pro jiné účely než jako pohonné hmoty nebo paliva,
      […]
      5.     Kódy [KN] uvedené v této směrnici jsou kódy obsažené v nařízení Komise (ES) č. 2031/2000 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění
         příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [(Úř. věst. L 279,
         s. 1)].“

      13      Článek 3 směrnice 2003/96 stanoví:

      „Odkazy směrnice [92/12] na ,minerální oleje‘ a ,spotřební daň‘, pokud se používají na minerální oleje, zahrnují všechny energetické
         produkty a elektřinu a všechny příslušné vnitrostátní nepřímé daně, které jsou podle případu uvedeny v článku 2 a v čl. 4
         odst. 2 této směrnice.“

      14      Článek 28 odst. 1 a 2 směrnice 2003/96 stanoví:

      „1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince
         2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.

      2.     Členské státy budou používat tyto předpisy od 1. ledna 2004, s výjimkou ustanovení článku 16 a čl. 18 odst. 1, které mohou
         být používány od 1. ledna 2003.“

      15      Článek 30 uvedené směrnice stanoví:

      „Bez ohledu na čl. 28 odst. 2 se směrnice [92/81] a [92/82] zrušují ode dne 31. prosince 2003.“
       Právní úprava týkající se KN
      16      Podle znění KN uvedených ve směrnicích 92/81 a 2003/96, číslo 3811 této nomenklatury zahrnuje „[a]ntidetonační přípravky,
         oxidační inhibitory, pryskyřičné inhibitory, zlepšovače viskozity, antikorozní přípravky a jiná připravená aditiva pro minerální
         oleje (včetně benzinu) nebo pro jiné kapaliny používané pro stejné účely jako minerální oleje“.

       Vnitrostátní právní úprava
      17      Z písemných vyjádření podaných společností Afton, Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska, jakož i Komisí vyplývá,
         že článek 6A zákona z roku 1979 o spotřebních daních z uhlovodíkových olejů (Hydrocarbon Oil Duties act 1979) zní následovně:

      „1.   Ukládá se spotřební daň za vytvoření rezervy pro účely zdanitelného použití jakoukoli osobou nebo (pokud již nedošlo ke zdanění
         podle této kapitoly) za zdanitelné použití jakoukoli osobou jakékoli kapaliny, která není:

      a)      uhlovodíkem
      b)     bionaftou
      c)     biosměsí
      d)     bioetanolem, nebo
      d)     bioetanolovou směsí.
      2.     Pro účely této kapitoly znamená ,zdanitelné použití‘ jakékoli látky použití této látky
      a)     jako pohonné hmoty do motoru nebo jiného stroje, nebo
      b)     jako přísady nebo nastavovacího plniva v jakékoli takto použité látce.“
       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      18      Afton vyrábí různé přísady spadající pod číslo 3811 KN, které jsou určeny k tomu, aby byly přidány do pohonných hmot a smíchány
         s nimi, obvykle v poměru 1 : 1000 nebo 1 : 2000.

      19      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že přísady vyráběné společností Afton nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo
         používány jako pohonné hmoty. Žádná z těchto přísad není konkrétně určena k tomu, aby byla používána jako pohonná hmota jako
         taková nebo jako pohon pro motorová vozidla. Uvedené přísady obsahují namísto toho jednu nebo více následujících složek: čistidlo,
         odpěňovač, deemulgátor, nosnou kapalinu, rozpouštědlo, zlepšovač cetanového čísla a mazivosti, jakož i inhibitory koroze.
         Jsou spalovány při spalovacím procesu v motoru.

      20      Afton podala u VAT and Duties Tribunal žalobu, kterou se domáhala, aby jí Commissioners vrátil spotřební daně zaplacené z těchto
         přísad za období od 19. listopadu 2000 do 31. října 2004 ve výši 2 825 215,61 GBP.

      21      Rozhodnutím ze dne 4. května 2007 VAT and Duties Tribunal zamítl tuto žalobu z důvodu, že čl. 2 odst. 3 první pododstavec
         směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 druhý pododstavec směrnice 2003/96 ukládají povinnost zaplatit daň ze všech přísad do pohonných
         hmot, bez ohledu na to, zda jsou vyráběné z minerálních olejů, nebo jiných látek, a že jelikož jsou tyto přísady považovány
         za pohonné hmoty, nejsou osvobozeny od daně na základě čl. 8 odst. 1 písm. a) směrnice 92/81 nebo čl. 2 odst. 4 písm. b) první
         odrážky směrnice 2003/96.

      22      Za těchto podmínek se High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, který projednává odvolání, rozhodl přerušit
         řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)   Podléhají takové přísady do pohonných hmot, jež jsou předmětem této věci, které nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji
         nebo používány jako pohonná hmota, nýbrž jsou přidávány do pohonné hmoty pro jiné účely, než je pohon vozidla, v němž je pohonná
         hmota používána, dani podle čl. 2 odst. 3 směrnice [92/81]?

      2)     Je-li odpověď na první otázku kladná, vztahuje se na takové přísady osvobození od daně podle čl. 8 odst. 1 směrnice [92/81]?

      3.     Podléhají takové přísady do pohonných hmot, jež jsou předmětem této věci, které nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji
         nebo používány jako pohonná hmota, nýbrž jsou přidávány do pohonné hmoty pro jiné účely, než je pohon vozidla, v němž je pohonná
         hmota používána, dani podle druhého pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice [2003/96]?

      4)     Je-li odpověď na třetí otázku kladná, jsou takové přísady vyloučeny z působnosti směrnice [2003/96] na základě první odrážky
         čl. [2 odst.] 4 písm. b) této směrnice?

      5)     Je daň z těchto přísad do pohonných hmot, kterou vybírá Spojené království, vyloučena právem Společenství, a zejména článkem
         3 směrnice [92/12]?“

       K předběžným otázkám
      23      Podstatou prvních čtyř otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda čl. 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1
         směrnice 92/81 na jedné straně a čl. 2 odst. 3 a 4 směrnice 2003/96 na straně druhé musejí být vykládány v tom smyslu, že
         přísady do pohonných hmot, jaké jsou předmětem původního řízení, které mají vlastnosti „minerálních olejů“ ve smyslu čl. 2
         odst. 1 první z těchto dvou směrnic nebo „energetických produktů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé z těchto směrnic, ale které
         nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako palivo, musí podléhat režimu zdanění upravenému uvedenými
         směrnicemi.

      24      Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, tyto otázky byly předloženy v rámci sporu týkajícího se legality spotřebních daní
         z přísad do pohonných hmot, které byly zaplaceny na základě zákona z roku 1979 o spotřebních daních z uhlovodíkových olejů
         za období od 19. listopadu 2000 do 31. října 2004.

      25      V tomto ohledu je třeba připomenout, že v období do 31. prosince 2003 měly členské státy na základě čl. 1 odst. 1 směrnice
         92/81 povinnost uložit z „minerálních olejů“ ve smyslu této směrnice spotřební daň. Od 1. ledna 2004 mají členské státy na
         základě článku 1 směrnice 2003/96, která zrušila směrnici 92/81, povinnost zdanit „energetické produkty“ ve smyslu směrnice
         2003/96, která má stanovit, jak vyplývá z jejího druhého a třetího bodu odůvodnění, na úrovni Společenství minimální úrovně
         zdanění pro většinu energetických produktů kromě samotných minerálních olejů (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 5. července
         2007, Fendt Italiana, C‑145/06 a C‑146/06, Sb. rozh. s. I‑5869, bod 32).

      26      Na základě čl. 2 odst. 1 písm. k) směrnice 92/81 ve spojení s odstavcem 4 téhož článku, jakož i na základě čl. 2 odst. 1 písm. f)
         směrnice 2003/96 ve spojení s odstavcem 5 tohoto článku výrobky, které, jako přísady do pohonných hmot dotčené v původním
         řízení, spadají pod číslo 3811 KN, představují „minerální oleje“ nebo případně „energetické produkty“ ve smyslu těchto směrnic.

      27      Podle čl. 2 odst. 2 směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce směrnice 2003/96 musejí být minerální oleje a energetické
         produkty, pro které, obdobně jako pro přísady do pohonných hmot, které jsou předmětem původního řízení, není úroveň zdanění
         stanovena ani směrnicí 92/82, pokud jde o minerální oleje, ani směrnicí 2003/96, pokud jde o energetické produkty, zdaněny,
         pokud jsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota nebo palivo, podle účelu jejich použití
         sazbou pro rovnocenné palivo nebo pohonnou hmotu.

      28      V daném případě je nesporné, jak ostatně vyplývá ze znění první a třetí otázky položené předkládajícím soudem, že přísady,
         které jsou předmětem původního řízení, třebaže jsou určeny k tomu, aby byly přidány do pohonné hmoty, a v důsledku toho, aby
         v nich byly použity, nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota. Na takové přísady se tedy
         nevztahuje zdanění stanovené v čl. 2 odst. 2 směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2003/96.

      29      Nicméně podle čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce první věty směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 druhého pododstavce směrnice 2003/96
         „[k]romě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně, se všechny výrobky určené k použití, nabízené k prodeji
         nebo používané jako pohonná hmota nebo jako přísada nebo nastavovací plnivo do pohonných hmot“ musejí zdaňovat sazbou, která
         je použitelná na obdobnou pohonnou hmotu.

      30      Podle společnosti Afton se však na přísady dotčené ve věci v původním řízení nevztahuje zdanění upravené uvedenými ustanoveními.
         Z jejich jasného znění, zejména z výrazu „kromě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně“, totiž vyplývá,
         že tato ustanovení mají zbytkovou povahu a použijí se pouze na přídavné výrobky, které nejsou „minerálními oleji“ nebo „energetickými
         produkty“, které jsou uvedeny v příslušných čl. 2 odst. 1 těchto směrnic. Tato ustanovení se tedy vztahují na jiné výrobky.
         Odlišný výklad, podle něhož tato ustanovení zahrnují výrobky, na které se již vztahuje odstavec 1 uvedeného článku 2, nezohledňuje
         použití předložky „kromě“ a je chybný, neboť by jeho účinkem bylo, že by požadoval, aby byly zdaněny všechny výrobky určené
         k použití jako přísada, i když by tohoto účinku mohlo být dosaženo mnohem jednodušším ustanovením, které by neobsahovalo výše
         uvedený úvodní výraz. Takový výklad by také znamenal, že by tyto směrnice vyžadovaly dvakrát, aby byly zdaněny minerální oleje
         a energetické produkty určené k užití jako pohonné hmoty. Krom toho by bylo v souladu s cílem sledovaným právní úpravou Společenství,
         aby minerální oleje a energetické produkty podléhaly zdanění pouze tehdy, pokud jsou použity jako pohonná hmota nebo jako
         palivo.

      31      Je třeba nicméně konstatovat, že vzhledem ke znění všech dotyčných ustanovení směrnic 92/81 a 2003/96, jakož i obecné systematice
         a účelu těchto směrnic nelze tento výklad přijmout.

      32      Pokud jde zaprvé o znění uvedených ustanovení, je třeba sice připustit, jak to uznala samotná Komise při jednání v odpovědi
         na otázky Soudního dvora, že znění článků 2 směrnice 92/81 a směrnice 2003/96 by mohla být jasnější a přesnější, jelikož se
         jedná o ustanovení upravující režim zdanění určený k tomu, aby po provedení do vnitrostátního práva zakládal povinnosti pro
         jednotlivce. Zejména, jelikož čl. 2 odst. 2 směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 první pododstavec směrnice 2003/96 upravují zdanění
         minerálních olejů a energetických produktů, zdanění přísad do pohonných hmot, které, jako ve věci v původním řízení, mají
         tyto vlastnosti, by mělo být logicky upraveno v těchto ustanoveních. Jak však vyplývá z bodu 28 tohoto rozsudku, není tomu
         tak.

      33      Ze znění čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce první věty směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 druhého pododstavce směrnice 2003/93
         je nicméně dostatečně jasné, že se na takové přísady do pohonných hmot, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, vztahuje
         režim zdanění upravený těmito ustanoveními.

      34      Na rozdíl od toho, co tvrdí Afton, výraz „[k]romě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně“, jenž je uveden
         v obou těchto ustanoveních, totiž nelze chápat tak, že z jejich působnosti vylučuje výrobky, které představují „minerální
         oleje“ nebo „energetické produkty“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedených směrnic.

      35      Naopak, předložka „kromě“ nemá – podle obecného chápání tohoto výrazu – smysl vyloučení, ale znamená zahrnutí. Tento účel
         vyplývá z několika jazykových verzí čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce první věty směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 druhého pododstavce
         směrnice 2003/96 [viz kromě francouzské verze, například verzi německou („[n]eben“), španělskou („[a]demás“), italskou („[o]ltre“),
         nizozemskou („[n]aast“), portugalskou („[p]ara além“) a anglickou („[i]n addition to“)].

      36      Z toho vyplývá, že výrazem „[k]romě výrobků uvedených v odstavci 1, které jsou předmětem daně“, zamýšlí první věta prvního
         pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhý pododstavec čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96 explicitně stanovit zahrnutí všech
         výrobků určených k použití, nabízených k prodeji nebo používaných jako pohonná hmota nebo jako přísada nebo nastavovací plnivo
         do pohonných hmot, včetně výrobků, které představují „minerální oleje“ nebo „energetické produkty“ ve smyslu těchto směrnic,
         do oblasti působnosti svých ustanovení.

      37      Takový výklad, který vychází ze znění článků 2 uvedených směrnic, nemůže být zpochybněn skutečností, že vede, pokud jde o minerální
         oleje a energetické produkty určené k použití, nabízené k prodeji nebo používané jako pohonná hmota, k zopakování povinnosti
         zdanění, která vyplývá již z čl. 2 odst. 2 směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce směrnice 2003/96. Takové částečné
         zopakování ustanovení těchto směrnic, ať je jakkoli politováníhodné, je totiž vysvětleno zbytkovým charakterem první věty
         prvního pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhého pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96, jejichž cílem je uložení
         povinnosti zdanění výrobků odlišné povahy.

      38      Pokud jde zadruhé o obecnou systematiku a účel směrnic 92/81 a 2003/96, je třeba připomenout, že směřují, podle svého článku
         1, k zavedení harmonizovaného režimu zdanění minerálních olejů a energetických produktů.

      39      Vynětí takových přísad do pohonných hmot, jaké jsou dotčené ve věci v původním řízení, z působnosti první věty prvního pododstavce
         čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhého pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96 by přitom vedlo k nesoudržnému, nebo až
         absurdnímu výsledku, kdy by tyto přísady, které mají vlastnosti minerálních olejů nebo energetických produktů, nepodléhaly
         povinnosti zdanění upravené v těchto ustanoveních, ačkoliv je nepochybné, že přísady do pohonných hmot, které nejsou minerálními
         oleji nebo energetickými produkty, této povinnosti na základě uvedených ustanovení podléhají.

      40      Ve skutečnosti se naopak zdá, že zákonodárce Společenství zamýšlel postavit přísady přidávané do pohonných hmot na roveň těmto
         pohonným hmotám, bez ohledu na povahu těchto přísad, pouze z důvodu, že jsou přidávány do uvedených paliv, s cílem podrobit
         je stejnému režimu zdanění jako pohonné hmoty.

      41      V tomto ohledu je třeba krom toho uvést, že, jak uvedla italská vláda a vláda Spojeného království, od okamžiku, kdy je přísada
         přidána do pohonné hmoty, není již možné bez provedení podrobné chemické analýzy rozlišit samotnou pohonnou hmotu od přísady,
         která je s ní smíchána. Za těchto okolností, pokud by neměly být přísady do pohonných hmot zdaněny jako pohonné hmoty, jak
         to tvrdí Afton, existovalo by riziko zneužití, jelikož kontroly by byly přinejmenším obtížné, protože by bylo nezbytné v každém
         konkrétním případě analyzovat obsah směsi za účelem zjištění poměru pohonné hmoty a přísady obsažené v této směsi.

      42      V důsledku toho ze znění první věty prvního pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhého pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice
         2003/96, jakož i z obecné systematiky a účelu obou těchto směrnic vyplývá, že, jak to uvedly všechny vlády, které předložily
         písemná vyjádření Soudnímu dvoru, jakož i Komise, tato ustanovení mají zahrnovat všechny výrobky používané jako přísada, bez
         ohledu na to, zda představují „minerální oleje“ nebo „energetické produkty“ ve smyslu těchto směrnic, či nikoli.

      43      Tento závěr nelze zpochybnit ustanoveními čl. 8 odst. 1 písm. a) směrnice 92/81 a čl. 2 odst. 4 písm. b) směrnice 2003/96,
         podle kterých musí být minerální oleje a energetické produkty, pokud jsou používány pro jiné účely než jako palivo nebo jako
         pohonná hmota, osvobozeny od harmonizované spotřební daně, respektive vyňaty z působnosti směrnice 2003/96. Pokud by se totiž
         tato ustanovení použila na takové přísady do pohonných hmot, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, které podléhají
         explicitní povinnosti zdanění na základě první věty prvního pododstavce čl. 2 odst. 3 směrnice 92/81 a druhého pododstavce
         čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96, byla by tato posledně uvedená ustanovení zbavena veškerého užitečného účinku (viz obdobně
         rozsudky ze dne 10. června 1999, Braathens, C‑346/97, Recueil s. I‑3419, body 24 a 25, jakož i ze dne 25. září 2003, Komise
         v. Itálie, C‑437/01, Recueil s. I‑9861, body 31 až 33).

      44      Proto je třeba na první čtyři otázky odpovědět tak, že čl. 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 92/81, pokud jde o období do
         31. prosince 2003, a čl. 2 odst. 3 a 4 směrnice 2003/96, pokud jde o období od 1. ledna do 31. října 2004, musejí být vykládány
         v tom smyslu, že takové přísady do pohonných hmot, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, které mají vlastnosti „minerálních
         olejů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 první z těchto směrnic nebo „energetických produktů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé z těchto
         směrnic, ale které nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota, musejí podléhat režimu zdanění
         upravenému uvedenými směrnicemi.

      45      Vzhledem k této odpovědi není třeba odpovídat na pátou otázku položenou předkládajícím soudem.

       K nákladům řízení
      46      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      Článek 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních
            olejů, ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994, pokud jde o období do 31. prosince 2003, a čl. 2 odst. 3
            a 4 směrnice  Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických
            produktů a elektřiny, pokud jde o období od 1. ledna do 31. října 2004, musejí být vykládány v tom smyslu, že takové přísady
            do pohonných hmot, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, které mají vlastnosti „minerálních olejů“ ve smyslu čl. 2
            odst. 1 první z těchto směrnic nebo „energetických produktů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé z těchto směrnic, ale které nejsou
            určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota, musejí podléhat režimu zdanění upravenému uvedenými
            směrnicemi.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 18. března 1980. # SpA Ferriera Valsabbia a další proti Komisi Evropských společenství. # Spojené věci 154, 205, 206, 226 až 228, 263 a 264/78, 39, 31, 83 a 85/79.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 1998. # Mehmet Birden proti Stadtgemeinde Bremen. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen - Německo. # Volný pohyb pracovníků. # Věc C-1/97.