title: Věc C-925/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 18. prosince 2019 – SA a SA junior v. Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság a Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 18. prosince 2019 – SA a SA junior v. Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság a Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság
      (Věc C-925/19)
      (2020/C 161/28)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: SA a SA junior

         Žalovaní: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság a Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Předběžné otázky

      1.   [nový důvod nepřípustnosti]
      Lze ustanovení týkající se nepřípustných žádostí podle článku 33 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (přepracované znění) (dále jen „procedurální směrnice“) (1) vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které je v azylovém řízení žádost nepřípustná, pokud žadatel přicestoval přes zemi, ve které není vystaven pronásledování či riziku vážné újmy nebo ve které je zaručena dostatečná úroveň ochrany?
      2.   [provedení azylového řízení]

                  a)

                  Musí být článek 6 a čl. 38 odst. 4 procedurální směrnice, stejně jako její bod 34 odůvodnění, ukládající povinnost posoudit žádosti o mezinárodní ochranu, vykládány vzhledem k článku 18 Listiny základních práv (dále jen „Listina“) v tom smyslu, že příslušný azylový orgán členského státu musí v případě, že žádost o azyl nebyla s odvoláním na důvod nepřípustnosti zmíněný v první předběžné otázce věcně přezkoumána a bylo následně rozhodnuto o navrácení žadatele do třetí země, která jej ovšem odmítla přijmout, zajistit žadateli možnost zahájit azylové řízení?

                  b)

                  V případě kladné odpovědi na předběžnou otázku 2 a), jaký je přesně obsah této povinnosti? Znamená tato povinnost zajistit možnost podat novou žádost o azyl a vyloučit pro takový případ negativní důsledky následných žádostí podle čl. 33 odst. 2 písm. d) a článku 40 procedurální směrnice, nebo znamená spíše zahájení či provedení azylového řízení z úřední povinnosti?

                  c)

                  V případě kladné odpovědi na předběžnou otázku 2 a) a s ohledem také na čl. 38 odst. 4 procedurální směrnice, může členský stát, aniž se změnila skutková situace, znovu posuzovat nepřípustnost žádosti v rámci tohoto nového řízení (v němž by měl možnost použít kterýkoli typ řízení obsažený v kapitole III, například znovu uplatnit důvod nepřípustnosti) nebo musí žádost o azyl posoudit věcně ve vztahu k zemi původu?

                  d)

                  Vyplývá z čl. 33 odst. 1 a 2 písm. b) a c), jakož i z článků 35 a 38 procedurální směrnice vzhledem k článku 18 Listiny, že zpětné přijetí třetí zemí je kumulativní podmínkou pro uplatnění důvodu nepřípustnosti, to znamená pro přijetí rozhodnutí založeného na tomto důvodu, nebo postačí ověřit splnění této podmínky v okamžiku výkonu rozhodnutí?

            3.   [tranzitní prostor jako místo zajištění v rámci azylového řízení]

         Následující otázky jsou relevantní v případě, že je v souladu s odpovědí na druhou předběžnou otázku třeba provést azylové řízení.

                  a)

                  Musí být článek 43 procedurální směrnice vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, která umožňuje zajištění žadatele v tranzitním prostoru po dobu delší než čtyři týdny?

                  b)

                  Musí být čl. 2 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (přepracované znění) (dále jen „přijímací směrnice“) (2), použitelný na základě článku 26 procedurální směrnice, vzhledem k článku 6 a čl. 52 odst. 3 Listiny vykládán v tom smyslu, že ubytování v tranzitním prostoru za okolností, jaké jsou dány v původním řízení (prostor, který legálně nelze dobrovolně opustit v žádném směru) po dobu delší než čtyři týdny, o nichž se zmiňuje článek 43 procedurální směrnice, představuje zajištění?

                  c)

                  Je slučitelná s článkem 8 přijímací směrnice, použitelném na základě článku 26 procedurální směrnice, skutečnost, že k zajištění žadatele po dobu delší než čtyři týdny, o nichž se zmiňuje článek 43 procedurální směrnice, došlo pouze proto, že z důvodu nedostatku nezbytných materiálních prostředků nemá možnost uspokojovat své potřeby (ubytování a výživu)?

                  d)

                  Je s články 8 a 9 přijímací směrnice, použitelnými na základě článku 26 procedurální směrnice, slučitelná skutečnost, že ubytování představující zajištění de facto po dobu delší než čtyři týdny, o nichž se zmiňuje článek 43 procedurální směrnice, nebylo nařízeno žádným rozhodnutím o zajištění, není zaručen žádný prostředek k napadení zákonnosti zajištění a jeho trvání, zajištění de facto probíhá, aniž byla posouzena jeho nezbytnost či jeho přiměřenost nebo jeho možné alternativy, a probíhá bez určení přesné délky trvání a okamžiku, kdy bude ukončeno?

                  e)

                  Může být článek 47 Listiny vykládán v tom smyslu, že když soud členského státu odhalí evidentně nezákonné zajištění, může jako předběžné opatření do okamžiku, kdy bude ukončeno správní řízení, uložit orgánu veřejné správy, aby státnímu příslušníkovi třetí země určil místo pobytu mimo tranzitní prostor, které nebude místem zajištění?

            4.   [tranzitní zóna jako místo zajištění v působnosti cizinecké policie]

         Následující otázky jsou relevantní v případě, že v souladu s odpovědí na druhou předběžnou otázku pokud není třeba provést azylové řízení, nýbrž řízení v oblasti spadající do pravomoci cizinecké policie.

                  a)

                  Musí být body 17 a 24 odůvodnění, jakož i článek 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (dále jen „návratová směrnice“) (3), vzhledem k článku 6 a čl. 52 odst. 3 Listiny, vykládány v tom smyslu, že ubytování v tranzitním prostoru za okolností, jaké jsou dány v původním řízení (prostor, který legálně nelze dobrovolně opustit v žádném směru), představuje zbavení svobody ve smyslu těchto ustanovení?

                  b)

                  Je s bodem 16 odůvodnění a s čl. 15 odst. 1 návratové směrnice, vzhledem k článku 6 a čl. 52 odst. 3 Listiny, slučitelná skutečnost, že zajištění žadatele ze třetí země trvá pouze z toho důvodu, že vůči němu bylo přijato rozhodnutí o navrácení a nemá dostatek materiálních prostředků k uspokojování svých potřeb (ubytování a výživy)?

                  c)

                  Je s bodem 16 odůvodnění a s čl. 15 odst. 2 návratové směrnice, vzhledem k článkům 6 a 47 a čl. 52 odst. 3 Listiny, slučitelná skutečnost, že ubytování představující zajištění de facto nebylo nařízeno žádným rozhodnutím o zajištění, není zaručen žádný prostředek k napadení zákonnosti zajištění a jeho trvání a zajištění de facto probíhá, aniž byla posouzena jeho nezbytnost či jeho přiměřenost nebo jeho možné alternativy?

                  d)

                  Může být čl. 15 odst. 1 a 4, až 6, jakož i bod 16 odůvodnění návratové směrnice vykládán vzhledem k článkům 1, 4, 6 a 47 Listiny v tom smyslu, že brání tomu, aby zajištění probíhalo bez určení jeho přesné délky trvání a bez určení okamžiku, kdy bude ukončeno?

                  e)

                  Může být unijní právo vykládáno v tom smyslu, že když soud členského státu odhalí evidentně nezákonné zajištění, může jako předběžné opatření do okamžiku, kdy bude ukončeno správní řízení, uložit orgánu veřejné správy, aby státnímu příslušníkovi třetí země určil místo pobytu mimo tranzitní prostor, které by nebylo místem zajištění?

            5.   [účinná právní ochrana v souvislosti s rozhodnutím, jímž se mění země návratu]
      Musí být článek 13 návratové směrnice, podle něhož se státnímu příslušníkovi třetí země poskytne možnost využít účinný prostředek právní nápravy ve formě odvolání proti „rozhodnutí týkajícímu se navrácení“, vykládán vzhledem k článku 47 Listiny v tom smyslu, že pokud opravný prostředek stanovený vnitrostátními právními předpisy postrádá účinnost, musí soud alespoň jednou přezkoumat žalobu podanou proti rozhodnutí, jímž se mění země návratu?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.

         (2)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 96.

         (3)  Úř. věst. 2008, L 348, s. 98.


title: Věc C-932/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Ítélőtábla (Maďarsko) dne 20. prosince 2019 – JZ v. OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Ítélőtábla (Maďarsko) dne 20. prosince 2019 – JZ v. OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
      (Věc C-932/19)
      (2020/C 161/29)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Győri Ítélőtábla

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: JZ

         Žalované: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

         Předběžná otázka

      Brání čl. 6 odst. 1 [směrnice Rady 93/13/EHS o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách] (1) takovému ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého se za neplatná považují ujednání obsažená ve smlouvách o spotřebitelském úvěru – s výjimkou smluvních ujednání, která byla sjednána individuálně – na jejichž základě může úvěrová instituce uplatnit za účelem uvolnění finančních prostředků poskytnutých na pořízení předmětu úvěrování nebo finančního leasingu směnný kurz pro nákup a za účelem splácení dluhu směnný kurz pro prodej nebo jakýkoli jiný směnný kurz, než který byl uplatněn za účelem uvolnění finančních prostředků, a neplatná ujednání nahrazuje pro uvolnění finančních prostředků i splácení dluhu ustanovením, podle kterého se uplatní úřední směnný kurz vyhlášený Maďarskou národní bankou pro příslušnou cizí měnu, a to bez posouzení, zda uvedené ustanovení – s ohledem na všechna ujednání dané smlouvy – skutečně chrání spotřebitele před zvláště nepříznivými důsledky, a bez poskytnutí možnosti spotřebiteli projevit svou vůli ohledně svého zájmu využít ochrany zaručené tímto zákonným ustanovením?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26.


title: Věc C-10/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 10. ledna 2020 – Flightright GmbH v. Eurowings GmbH

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 10. ledna 2020 – Flightright GmbH v. Eurowings GmbH
      (Věc C-10/20)
      (2020/C 161/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Düsseldorf

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Flightright GmbH

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být režim náhrady v případě zrušení letu podle článku 5 ve spojení s článkem 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že náhradu na základě analogického použití článku 7 uvedeného nařízení obdrží také cestující, kteří byli do cílového místa určení přepraveni náhradním letem více než hodinu před plánovaným časem odletu a byli tak do tohoto místa přepraveni alternativním letem dříve, než by tomu bylo u plánovaného (zrušeného) letu?

                  2.

                              a)

                              V případě kladné odpovědi na první otázku: Může být pak tato náhrada, která musí být v zásadě přiznána na základě čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 261/2004, snížena podle čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 261/2004 v závislosti na délce letu, pokud čas příletu náhradního letu předchází plánovanému příletu původně zarezervovaného letu?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku v bodě 2 a): Existuje v případě, že čas příletu náhradního letu daleko předchází plánovanému času příletu původně zarezervovaného letu, a to více než tři hodiny, důvod pro vyloučení možnosti snížení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91T (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-17/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Itálie) dne 14. ledna 2020 – MC v. U.T.G. – Prefettura di Foggia

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Itálie) dne 14. ledna 2020 – MC v. U.T.G. – Prefettura di Foggia
      (Věc C-17/20)
      (2020/C 161/31)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: MC

         Žalovaný: U.T.G. – Prefettura di Foggia

         Předběžná otázka

      Jsou články 91, 92 a 93 legislativního nařízení č. 159 ze dne 6. září 2011 v rozsahu, v němž nestanoví kontradiktorní projednání věci ve správním řízení ve prospěch osoby, vůči níž správní orgán hodlá vydat informazione interdittiva antimafia (informační zpráva o zapojení do zločinného spolčení), slučitelné se zásadou kontradiktornosti, jak je vytýčena a uznána jako zásada unijního práva?


title: Věc C-18/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 16. ledna 2020 – XY

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 16. ledna 2020 – XY
      (Věc C-18/20)
      (2020/C 161/32)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: XY

         Žalovaný orgán: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Předběžné otázky

                  1.

                  Zahrnují slovní obraty „nové skutečnosti nebo zjištění“, které „se objevily nebo byly žadatelem předloženy“, jež obsahuje čl. 40 odst. 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (1), i takové okolnosti, které existovaly již před pravomocným ukončením předchozího azylového řízení?
                  V případě kladné odpovědi na první otázku:

                  2.

                  Je v případě, kdy se objeví nové skutečnosti nebo důkazní prostředky, které nebylo možno bez zavinění třetí osoby uplatnit v předchozím řízení, postačující, že je žadateli o azyl umožněno požadovat obnovu řízení, které bylo předtím pravomocně ukončeno?

                  3.

                  Může orgán, pokud žadatel o azyl nese vinu na tom, že nově uplatněné důvody nebyly použity již v předchozím azylovém řízení, zamítnout obsahové posouzení následné žádosti v důsledku vnitrostátního ustanovení, které stanoví zásadu obecně platnou ve správním řízení, ačkoliv členský stát z důvodu nepřijetí zvláštních právních norem řádně neprovedl ustanovení čl. 40 odst. 2 a 3 směrnice 2013/32 a v důsledku toho ani nepoužil možnost výslovně stanovenou v čl. 40 odst. 4 směrnice 2013/32, a sice stanovit výjimku z obsahového posuzování následné žádosti?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.


title: Věc C-32/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di appello di Napoli (Itálie) dne 22. ledna 2020 – TJ v. Balga Srl

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di appello di Napoli (Itálie) dne 22. ledna 2020 – TJ v. Balga Srl
      (Věc C-32/20)
      (2020/C 161/35)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte di appello di Napoli

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: TJ

         Odpůrkyně: Balga Srl

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 30 [Listiny základních práv Evropské unie] vykládán v tom smyslu, že v případě neoprávněných hromadných propouštění uznává právo na ochranu, která je kvalifikována parametry účinnosti, efektivity, přiměřenosti a odrazujícího účinku, jelikož tyto požadavky tvoří povahu sankcí stanovených „unijním právem“ k zajištění dodržování základních hodnot, které vnitrostátní předpisy – nebo aplikační praxe – jež zajišťují konkrétní sankční opatření proti neoprávněnému propuštění, musí dodržovat? Představují v důsledku toho výše uvedené parametry vnější omezení, které je relevantní a použitelné v soudním řízení pro účely pravomocí přiznaných vnitrostátnímu soudu za účelem sladění vnitrostátní právní úpravy nebo vnitrostátní praxe provádějící směrnici 98/59/ES (1) s unijním právem?

                  2)

                  Musí být článek 30 [Listiny základních práv Evropské unie] za účelem vymezení úrovně ochrany uložené unijním právním řádem v případě neoprávněného hromadného propouštění vykládán s „náležitým zřetelem“ a tedy s relevantním zohledněním hmotněprávního významu článku 24 revidované Evropské sociální charty, na kterou je odkazováno ve vysvětleních [k Listině základních práv Evropské unie], tak jak vyplývá z rozhodnutí Evropského výboru pro sociální práva, a brání tedy unijní právo takové vnitrostátní právní úpravě a aplikační praxi, která vyloučením opatření spočívajícího v opětovném přijetí do zaměstnání omezuje ochranu pouze na nápravu spočívající v odškodnění, které je charakterizováno horní hranicí vypočtenou podle prioritního kritéria odpracovaných let a nikoli podle náhrady škody, která byla pracovníkovi způsobena z důvodu ztráty jeho zdroje příjmů?

                  3)

                  Musí tedy vnitrostátní soud při posuzování slučitelnosti vnitrostátních předpisů, které provádí nebo zavádí opatření ochrany v případě neoprávněného hromadného propouštění (z důvodu porušení výběrových kritérií), zohlednit obsah Evropské sociální charty vyplývající z rozhodnutí [Evropského výboru pro sociální práva] a v každém případě považovat za nezbytnou plnou ochranu spočívající v náhradě škody plynoucí z hospodářských důsledků vyplývajících ze ztráty pracovní smlouvy nebo v zásadě obdobnou ochranu?

                  4)

                  Brání články 20, 21, 34 a 47 [Listiny základních práv Evropské unie] zavedení takové právní úpravy nebo aplikační praxe ze strany členského státu, jež provádí směrnici 98/59/ES, která stanoví pouze pro pracovníky přijaté do zaměstnání po 7. březnu 2015, kteří jsou zahrnuti do tohoto postupu [hromadného propouštění], sankční systém, který vylučuje, na rozdíl od toho, co je zajištěno pracovníkům podřízeným stejnému postupu, ale přijatým do zaměstnání před tímto datem, opětovné přijetí do zaměstnání a v každém případě nápravu důsledků vyplývajících ze ztráty příjmu a ztráty sociálního zabezpečení, přičemž přiznává výhradně odškodnění charakterizované částkou určenou primárně na základě kritéria odpracovaných let, čímž tedy na základě data přijetí do zaměstnání rozlišuje sankci, a to takovým způsobem, že vytváří rozdíl v úrovních ochrany založených na výše uvedeném kritériu a nikoli na skutečných důsledcích, které byly způsobeny nespravedlivou ztrátou zdroje příjmů?

         (1)  Směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (Úř. věst. 1998, L 225, s. 16).


title: Věc C-33/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 23. ledna 2020 – UK v. Volkswagen Bank GmbH

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 23. ledna 2020 – UK v. Volkswagen Bank GmbH
      (Věc C-33/20)
      (2020/C 161/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Ravensburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UK

         Žalovaná: Volkswagen Bank GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že v úvěrové smlouvě

                              a)

                              musí být úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb platná při uzavření úvěrové smlouvy sdělena jako absolutní číslo, přinejmenším ale musí být jako absolutní číslo uvedena platná referenční úroková sazba (v tomto případě základní úroková sazba podle § 247 [Bürgerliches Gesetzbuch (občanský zákoník, dále jen „BGB“)]), ze které se navýšením (v tomto případě o pět procentních bodů podle § 288 odst. 1 druhé věty BGB) vypočte platná úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb?

                              b)

                              musí být konkrétně objasněn mechanismus úpravy úrokové sazby použitelné v případě opožděných plateb, přinejmenším však musí být odkázáno na vnitrostátní normy, z nichž lze [mechanismus] úpravy této úrokové sazby dovodit (§ 247, § 288 odst. 1 druhá věta BGB)?

                  2.

                  Musí být čl. 10 odst. 2 písm. r) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že v úvěrové smlouvě musí být za účelem stanovení odškodnění za předčasné splacení hrazeného při předčasném splacení úvěru uvedena konkrétní, pro spotřebitele pochopitelná metodika výpočtu, aby spotřebitel mohl alespoň přibližně vypočítat výši odškodnění hrazeného při předčasném ukončení platnosti smlouvy?

                  3.

                  Musí být čl. 10 odst. 2 písm. s) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že v úvěrové smlouvě

                              a)

                              musí být uvedena rovněž práva stran úvěrové smlouvy na ukončení platnosti smlouvy upravená ve vnitrostátním právu, zejména též právo dlužníka na výpověď smlouvy ze závažného důvodu podle § 314 BGB u úvěrových smluv na dobu určitou?

                              b)

                              je třeba u veškerých práv stran úvěrové smlouvy na ukončení platnosti smlouvy upozornit na lhůtu a formu, které jsou v případě uplatnění práva na ukončení platnosti smlouvy stanoveny pro oznámení o ukončení platnosti smlouvy?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.


title: Věc C-40/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 27. ledna 2020 – AQ, BO, CP v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 27. ledna 2020 – AQ, BO, CP v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (Věc C-40/20)
      (2020/C 161/37)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: AQ, BO, CP

         Odpůrci: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání ustanovení 5 rámcové dohody uvedené ve směrnici 1999/70/ES (směrnice Rady o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, dále jen „směrnice“) (1), nadepsané „Opatření k předcházení zneužití“, ve spojení s body 6 a 7 odůvodnění a s ustanovením 4 rámcové dohody („Zásada zákazu diskriminace“), jakož i ve světle zásad rovnocennosti, efektivity a užitečného účinku [unijního] práva, takové vnitrostátní právní úpravě, v projednávané věci čl. 24 odst. 3 písm. a) a čl. 22 odst. 9 zákona 240/2010, která umožňuje univerzitám využívat, bez kvantitativních limitů, ve vztahu k vědeckým pracovníkům smlouvy na dobu určitou v délce tří let a prodloužitelné o dva roky, aniž by uzavření a prodloužení bylo podřízeno jakémukoli objektivnímu důvodu spojenému s dočasnými nebo výjimečnými potřebami univerzity, která je uzavírá, a která stanoví jako jediné omezení využití vícero pracovních poměrů na dobu určitou se stejnou osobou pouze délku nepřesahující dvanáct let, a to i nesouvisejících?

                  2)

                  Brání uvedené ustanovení 5 rámcové dohody ve spojení s body 6 a 7 odůvodnění směrnice a s uvedeným ustanovením 4 rámcové dohody, jakož i s ohledem na užitečný účinek [unijního] práva, takové vnitrostátní právní úpravě (v projednávané věci článek 24 a čl. 29 odst. 1 zákona 240/2010) v rozsahu, v němž univerzitám umožňuje přijímat pouze vědecké pracovníky na dobu určitou, aniž by příslušné rozhodnutí záviselo na existenci dočasných nebo výjimečných potřeb a aniž by stanovila jakékoli limity, prostřednictvím potenciálně neomezených po sobě jdoucích smluv na dobu určitou, běžných potřeb výuky a výzkumu těchto univerzit?

                  3)

                  Brání ustanovení 4 rámcové dohody takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 20 odst. 1 legislativního nařízení 75/2017 (jak je vykládán ve výše uvedeném ministerském oběžníku č. 3/2017), která sice uznává možnost stabilizovat vědecké pracovníky na dobu určitou zaměstnané ve veřejných výzkumných institucích – ale pouze pokud byli zaměstnáni ve službě alespoň tři roky do 31. prosince 2017 – nicméně tuto možnost neposkytuje univerzitním vědeckým pracovníkům na dobu určitou, a to pouze z důvodu, že čl. 22 odst. 16 legislativního nařízení 75/2017 navrátil pracovní poměr, byť zákonem založený na pracovní smlouvě, do „režimu podle veřejného práva“, navzdory tomu, že čl. 22 odst. 9 zákona 240/2010 podřizuje vědecké pracovníky výzkumných institucí a univerzit stejnému pravidlu maximální délky trvání, kterou mohou mít pracovní poměry na dobu určitou uzavřené, ve formě smluv uvedených v následujícím článku 24 nebo výzkumných grantů uvedených v tomtéž článku 22, s univerzitami a výzkumnými institucemi?

                  4)

                  Brání zásady rovnocennosti, efektivity a užitečného účinku unijního práva, s ohledem na výše uvedenou rámcovou dohodu, jakož i zásada zákazu diskriminace obsažená v ustanovení 4 této dohody, takové vnitrostátní právní úpravě [čl. 24 odst. 3 písm. a) zákona 240/2010 a čl. 29 odst. 2 písm. d) a čl. 29 odst. 4 legislativního nařízení 81/2015], která, i při existenci právní úpravy použitelné na všechny veřejné a soukromé pracovníky, jež byla naposledy zahrnuta do tohoto nařízení č. 81 a která stanoví (počínaje rokem 2018) maximální délku trvání pracovního poměru na dobu 24 měsíců (včetně prodloužení a obnovení) a podřizuje využití tohoto typu zaměstnaneckého poměru u veřejné správy existencí „dočasných a výjimečných potřeb“, umožňuje univerzitám přijímat vědecké pracovníky na základě pracovní smlouvy na dobu určitou v délce tří let, která může být prodloužena o dva roky v případě pozitivního hodnocení výukových a vědeckých činností vykonaných v tomto tříletém období, aniž by uzavření první smlouvy nebo prodloužení podřizovala existenci těchto dočasných nebo výjimečných potřeb univerzity, přičemž jí dokonce umožňuje na konci pětiletého období uzavřít s touto nebo jinými osobami ještě jinou smlouvu na dobu určitou stejného typu, a to za účelem naplnění těchto výukových a vědeckých potřeb souvisejících s předchozí smlouvou?

                  5)

                  Brání ustanovení 5 výše uvedené rámcové dohody, také s ohledem na zásady efektivity a rovnocennosti a výše uvedené ustanovení 4, aby takováto vnitrostátní právní úprava [čl. 29 odst. 2 písm. d) a čl. 29 odst. 4 legislativního nařízení 81/2015 a čl. 36 odst. 2 a 5 legislativního nařízení 165/2001] neumožňovala univerzitním vědeckým pracovníkům přijatým do zaměstnání prostřednictvím smlouvy na dobu určitou v délce tří let, kterou lze prodloužit o další dva roky [podle výše uvedeného čl. 24 odst. 3 písm. a) zákona 240/2010], následné založení pracovního poměru na dobu neurčitou, přičemž v italském právním řádu neexistuje jiné účinné opatření způsobilé zabránit a sankcionovat zneužití využívání po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou ze strany univerzity?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, 10.7.1999, s. 43).


title: Věc C-44/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 27. ledna 2020 – Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) v. PC, RE

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 27. ledna 2020 – Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) v. PC, RE
      (Věc C-44/20)
      (2020/C 161/38)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA)

         Odpůrci: PC, RE

         Předběžné otázky

                  a)

                  Musí být ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999 a připojené ke směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (1) vykládáno v tom smyslu, že ukládá, aby doby služby vykonávané pracovníkem zaměstnaným na dobu určitou u Úřadu na služebním místě, které se shoduje se služebním místem stálého zaměstnance zařazeného do příslušné kategorie u téhož Úřadu, byly zohledněny při určování odpracovaných let, a to i v případě, že k jeho následnému přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou dojde v důsledku veřejného výběrového řízení, navzdory zvláštnostem výběrového řízení, které zakládá, jak již bylo uvedeno, celkovou novaci pracovního poměru a založení, s přerušením, které účastník výběrového řízení akceptoval, nového pracovního poměru charakterizovaného existencí autoritativního aktu spočívajícího v zařazení na služební místo a zvláštními povinnostmi a specifickou zvýšenou stabilitou?

                  b)

                  V případě kladné odpovědi na předběžnou otázku uvedenou v písmenu a) výše: musí být předchozí odpracovaná léta uznána v plném rozsahu nebo existuje objektivní důvod rozlišovat kritéria uznání ve vztahu k uznání v plném rozsahu z důvodu výše uvedených zvláštností?

                  c)

                  V případě záporné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu b) výše: na základě jakých kritérií musí být vypočtena uznatelná délka odpracovaných let, aby nebyla diskriminační?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43).


title: Věc C-53/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 3. února 2020 – Hengstenberg GmbH & Co. KG v. Spreewaldverein e.V.

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 3. února 2020 – Hengstenberg GmbH & Co. KG v. Spreewaldverein e.V.
      (Věc C-53/20)
      (2020/C 161/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Hengstenberg GmbH & Co. KG

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Spreewaldverein e.V.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Může v rámci postupu při podstatnější změně specifikace každé stávající nebo možné hospodářské dotčení fyzické nebo právnické osoby, které není zcela nepravděpodobné, postačovat k tomu, aby odůvodnilo oprávněný zájem ve smyslu čl. 53 odst. 2 prvního pododstavce ve spojení s čl. 49 odst. 3 prvním pododstavcem a odst. 4 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1151/2012 (1), který je nezbytný pro podání námitky proti žádosti nebo odvolání proti rozhodnutí, kterým bylo žádosti vyhověno?

                  2.

                  Pro případ záporné odpovědi na první otázku:
                  Mají v rámci postupu při podstatnější změně specifikace oprávněný zájem ve smyslu čl. 53 odst. 2 prvního pododstavce ve spojení s čl. 49 odst. 3 prvním pododstavcem a odst. 4 druhým pododstavcem nařízení č. 1151/2012 (pouze) ty hospodářské subjekty, které vyrábí srovnatelné produkty nebo potraviny jako hospodářské subjekty, pro něž je chráněné zeměpisné označení zapsáno?

                  3.

                  Pro případ záporné odpovědi na druhou otázku:

                              a)

                              Je v případě požadavků na oprávněný zájem ve smyslu čl. 49 odst. 3 prvního pododstavce a odst. 4 druhého pododstavce nařízení č. 1151/2012 nutno rozlišovat mezi postupem při provádění zápisu podle článků 49 až 52 nařízení č. 1151/2012 na straně jedné a postupem při změně specifikace podle článku 53 téhož nařízení na straně druhé, a

                              b)

                              mají proto v rámci postupu při podstatnější změně specifikace oprávněný zájem ve smyslu čl. 53 odst. 2 prvního pododstavce ve spojení s čl. 49 odst. 3 prvním pododstavcem a odst. 4 druhým pododstavcem nařízení č. 1151/2012 pouze ti producenti, kteří v zeměpisné oblasti vyrábějí produkty odpovídající specifikaci produktu, nebo takovouto výrobu konkrétně zamýšlí, takže subjekty, které v dané oblasti „nejsou usazeny“, jsou a priori z uplatnění oprávněného zájmu vyloučeny?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. 2012, L 343, s. 1).


title: Věc C-60/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 5. února 2020 – VAS „Latvijas dzelzceļš“ v. Valsts dzelzceļa administrācija

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 5. února 2020 – VAS „Latvijas dzelzceļš“ v. Valsts dzelzceļa administrācija
      (Věc C-60/20)
      (2020/C 161/41)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Administratīvā apgabaltiesa

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: VAS „Latvijas dzelzceļš“

         Odpůrkyně: Valsts dzelzceļa administrācija

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být čl. 13 odst. 2 a 6 směrnice 2012/34 (1) (čl. 15 odst. 5 a 6 nařízení 2017/2177) (2) uplatněn takovým způsobem, aby regulační orgán mohl uložit vlastníkovi infrastruktury, který není provozovatelem zařízení služeb, povinnost zajistit přístup ke službám?

                  2)

                  Musí být čl. 13 odst. 6 směrnice 2012/34 (čl. 15 odst. 5 a 6 nařízení 2017/2177) vykládán v tom smyslu, že umožňuje vlastníkovi budovy ukončit nájemní vztah a provést přeměnu zařízení služeb?

                  3)

                  Musí být čl. 13 odst. 6 směrnice 2012/34 (čl. 15 odst. 5 a 6 nařízení č. 2017/2177) vykládán v tom smyslu, že regulačnímu orgánu ukládá, aby ověřil pouze to, zda se provozovatel zařízení služeb (v daném případě vlastník zařízení služeb) skutečně rozhodl o přeměně zařízení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (Úř. věst. 2012, L 343, s. 32).

         (2)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2177 ze dne 22. listopadu 2017 o přístupu k zařízením služeb a k službám souvisejícím s železniční dopravou (Úř. věst. 2017, L 307, s. 1).


title: Věc C-67/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. M.M.

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. M.M.
      (Věc C-67/20)
      (2020/C 161/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour du travail de Liège

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Žalovaný: M.M.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje opravný prostředek stanovený ve vnitrostátním právu pro žadatele o azyl, který byl vyzván, aby požádal o přezkum své žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, jenž nemá odkladný účinek a takový účinek mu může být přiznán pouze v případě zbavení svobody za účelem okamžitého přemístění, účinný opravný prostředek ve smyslu článku 27 nařízení Dublin III (1)?

                  2)

                  Je nutné chápat účinný opravný prostředek upravený v článku 27 nařízení Dublin III v tom smyslu, že brání pouze výkonu rozhodnutí o nuceném přemístění během přezkumu opravného prostředku podaného proti uvedenému rozhodnutí o přemístění, nebo že vylučuje jakékoli přípravné kroky směřující k vyhoštění, jako je přesun do střediska, které zajišťuje přípravu plánu návratu pro žadatele o azyl, kteří byli vyzváni, aby požádali o přezkum své žádosti o mezinárodní ochranu v jiném evropském státě?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-68/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. C.

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. C.
      (Věc C-68/20)
      (2020/C 161/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour du travail de Liège

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Žalovaná: C.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje opravný prostředek stanovený ve vnitrostátním právu pro žadatele o azyl, kterým se má přezkoumat jeho žádost o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, který nemá odkladný účinek a takový účinek mu může být přiznán pouze v případě zbavení svobody za účelem okamžitého přemístění, účinný opravný prostředek ve smyslu článku 27 nařízení Dublin III (1)?

                  2)

                  Je nutné chápat účinný opravný prostředek upravený v článku 27 nařízení Dublin III v tom smyslu, že brání pouze výkonu rozhodnutí o nuceném přemístění během přezkumu opravného prostředku podaného proti uvedenému rozhodnutí o přemístění, nebo že vylučuje jakékoli přípravné kroky směřující k vyhoštění, jako je přesun do střediska, které zajišťuje přípravu plánu návratu pro žadatele o azyl, kteří byli vyzváni, aby požádali o přezkum své žádosti o mezinárodní ochranu v jiném evropském státě?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 31).


title: Věc C-69/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. C.

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Liège (Belgie) dne 10. února 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. C.
      (Věc C-69/20)
      (2020/C 161/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour du travail de Liège

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Žalovaná: C.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje opravný prostředek stanovený ve vnitrostátním právu pro žadatele o azyl, který byl vyzván, aby požádal o přezkum své žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, jenž nemá odkladný účinek a takový účinek mu může být přiznán pouze v případě zbavení svobody za účelem okamžitého přemístění, účinný opravný prostředek ve smyslu článku 27 nařízení Dublin III (1)?

                  2)

                  Je nutné chápat účinný opravný prostředek upravený v článku 27 nařízení Dublin III v tom smyslu, že brání pouze výkonu rozhodnutí o nuceném přemístění během přezkumu opravného prostředku podaného proti uvedenému rozhodnutí o přemístění, nebo že vylučuje jakékoli přípravné kroky směřující k vyhoštění, jako je přesun do střediska, které zajišťuje přípravu plánu návratu pro žadatele o azyl, kteří byli vyzváni, aby požádali o přezkum své žádosti o mezinárodní ochranu v jiném evropském státě?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-76/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 12. února 2020 – „Balev Bio“ EOOD v. Agencia „Mitnici“, Teritorialna Direkcija Severna Morska

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 12. února 2020 – „Balev Bio“ EOOD v. Agencia „Mitnici“, Teritorialna Direkcija Severna Morska
      (Věc C-76/20)
      (2020/C 161/45)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Varna

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka:„Balev Bio“ EOOD

         Odpůrkyně: Agencija „Mitnici“, Teritorialna Direkcija Severna Morska

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být pravidlo 3 a) Všeobecných pravidel pro výklad [kombinované nomenklatury] obsažených v prováděcím nařízení Komise (EU) 2015/1754 (1) ze dne 6. října 2015, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku vykládáno v tom smyslu, že pro účely zařazení takových výrobků, jako jsou výrobky dotčené v původním řízení, které jsou složeny z různých materiálů, je „číslem, které obsahuje specifičtější popis“ vždy to číslo, do kterého spadá materiál, jenž svým množstvím (objemem) převažuje, nebo je tento výklad možný pouze tehdy, pokud samotné číslo stanoví množství (objem) jako kritérium, které posuzované zboží identifikuje jasněji a popisuje jej přesnějším a úplnějším způsobem?

                  2.

                  V závislosti na odpovědi na první otázku a v kontextu vysvětlivek k [Harmonizovanému systému] k číslům 4410 a 4419: Musí být prováděcí nařízení (EU) 2015/1754 vykládáno v tom smyslu, že číslo 4419 nezahrnuje výrobky z třískových desek (vláken), u nichž hmotnost pojiva (pryskyřice vytvrzované teplem) překračuje 15 % hmotnosti desky?

                  3.

                  Musí být prováděcí nařízení (EU) 2015/1754 vykládáno v tom smyslu, že takové zboží, jako je zboží dotčené v původním řízení, a sice kelímky vyráběné ze 72,33 % z rostlinných lignocelulózových vláken a z 25,2 % z pojiv (melaminová pryskyřice), musí být zařazeno do podpoložky 3924 10 00 přílohy I?

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1754 ze dne 6. října 2015, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 285, 30.10.2015, s. 1).


title: Věc C-84/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2020 Archimandritis Sarantis Sarantosem, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulosem, Protopresvyteros Antonios Bousdekisem, Protopresvyteros Vasileios Kokolakisem, Estiou Paterikon Meleton, Christos Papasotiriouem, Charalampos Andralisem proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2019 ve věci T-547/19, Sarantis Sarantos v. Evropský parlament, Rada Evropské unie a Evropská komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/35

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. února 2020 Archimandritis Sarantis Sarantosem, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulosem, Protopresvyteros Antonios Bousdekisem, Protopresvyteros Vasileios Kokolakisem, Estiou Paterikon Meleton, Christos Papasotiriouem, Charalampos Andralisem proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2019 ve věci T-547/19, Sarantis Sarantos v. Evropský parlament, Rada Evropské unie a Evropská komise
      (Věc C-84/20 P)
      (2020/C 161/46)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis, (zástupce: C. Papasotiriou, advokát)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelé“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  rozhodl o jejich žalobě ze dne 31. července 2019, aniž by vrátil Tribunálu zpět napadené usnesení;

                  —

                  zrušil usnesení devátého senátu Tribunálu Evropské unie, které se týká výše uvedené žaloby, ze dne 11. prosince 2019 zapsané do rejstříku pod číslem 923557, a vyhověl žalobě v plném rozsahu;

                  —

                  zrušil nařízení (ΕU) 2019/1157 (1) ze dne 20. června 2019;

                  —

                  uložil odpůrcům náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé dva důvody:

                  1.

                        První důvod kasačního opravného prostředku
                     , v rámci kterého tvrdí, že napadené usnesení tím, že jím byla odmítnuta jejich žaloba jako nepřípustná a bylo jím zejména rozhodnuto, že „napadené nařízení nemá dopad na žalobce, kteří jsou fyzickými osobami, kvůli určitým vlastnostem, které jsou pro ně typické, nebo kvůli faktické situaci, která je ve srovnání s jakoukoli jinou osobou charakterizuje, nýbrž kvůli jejich víře, která je vyznávána ve skutečnosti nebo potenciálně neurčitým počtem lidí. Uvedení žalobci proto nejsou napadeným nařízením osobně dotčeni ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU“, porušilo čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU, článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie, zásadu proporcionality, preambuli, jakož i článek 47 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (2000/C 364/01), čl. 5 odst. 1 a 4 Smlouvy o Evropské unii (samostatně a ve spojení s protokolem č. 2 s ohledem na uplatnění zásady proporcionality), jakož i příslušnou judikaturu. To z toho důvodu, že žalobci ve své žalobě tvrdí, že napadené nařízení porušuje jejich lidská práva, včetně základních práv zakotvených v Listině základních práv Evropské unie (lidská důstojnost, náboženské přesvědčení, právu vznést námitku v souvislosti se svobodou náboženského vyznání, osobní život a svoboda, osobní údaje, právo na výslovný souhlas s jakýmkoli jejich zpracováním), takže nařízení se jich dotýká bezprostředně a osobně a
                        z důvodu samotné povahy práv, do kterých bylo zasaženo, jako základních lidských práv
                     , jsou žalobci oprávněni podat žalobu na neplatnost u Tribunálu ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, který má mezi unijními soudy přímo povinnost kontrolovat neplatnost nařízení v případě porušení základních lidských práv.

                  2.

                        Druhý důvod kasačního opravného prostředku
                     , v rámci kterého tvrdí, že Tribunál, který vydal napadené usnesení, tím, že rozhodl, že zastoupení šestého žalobce, tj. advokáta Christose Papasotirioua, před Tribunálem je nepřípustné, a to proto, že „šestý žalobce nevyužil služeb advokáta, který je třetí osobou,
                        aby ho zastupoval
                     , nýbrž jednal svým jménem, když sám podepsal žalobu, a využil svého postavení advokáta na základě potvrzení uvedeného v čl. 51 odst. 2 jednacího řádu“, podal nesprávný výklad contra legem článku 19 statutu Soudního dvora Evropské unie a porušil článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a zásadu proporcionality, jakož i příslušná ustanovení unijních právních předpisů, která tuto zásadu zaručují.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1157 ze dne 20. června 2019 o posílení zabezpečení průkazů totožnosti občanů Unie a povolení k pobytu vydávaných občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří vykonávají své právo volného pohybu (Úř. věst. L 188, 12.7.2019, s. 67).


title: Věc C-90/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 24. února 2020 – Apcoa Parking Danmark A/S v. Skatteministeriet

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 24. února 2020 – Apcoa Parking Danmark A/S v. Skatteministeriet
      (Věc C-90/20)
      (2020/C 161/48)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Højesteret

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Apcoa Parking Danmark A/S

         Odpůrce: Skatteministeriet

         Předběžná otázka

      Je třeba čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládat tak, že kontrolní poplatky za porušení provozního řádu parkoviště na soukromém pozemku představují úplatu za poskytnutou službu, a že tedy došlo k uskutečnění plnění, které je předmětem DPH?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-104/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 27. února 2020 – SD v. Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, jednající jako insolvenční správce Régie des Quartiers de Tubize ASBL

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 27. února 2020 – SD v. Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, jednající jako insolvenční správce Régie des Quartiers de Tubize ASBL
      (Věc C-104/20)
      (2020/C 161/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail de Nivelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SD

         Žalovaní: Habitations sociales du Roman Païs SCRL a TE, jednající jako insolvenční správce Régie des Quartiers de Tubize ASBL

         Předběžné otázky

      Je třeba články 3, 5 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (1), ve spojení s čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i s čl. 4 odst. 1, čl. 11 odst. 3 a čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (2), a to vzhledem k tomu, že brání právní úpravě členského státu, která neukládá zaměstnavatelům povinnost zavést systém umožňující měřit délku denní pracovní doby odpracované každým zaměstnancem (rozsudek ve věci C-55/18 ze dne 14. května 2019), vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, v projednávané věci článku 1315 belgického občanského zákoníku ukládajícímu povinnost prokázat existenci závazku tomu, kdo se domáhá jeho splnění, která nestanoví obrácení důkazního břemene, namítá-li zaměstnanec překročení své běžné pracovní doby, a to za situace, kdy:

                  —

                  ta samá vnitrostátní právní úprava, v projednávané věci belgická právní úprava, neukládá zaměstnavatelům povinnost zavést spolehlivý systém umožňující měřit délku denní pracovní doby odpracované každým pracovníkem;

                  —

                  a zaměstnavatel z vlastní iniciativy takový systém nezavedl;

                  —

                  čímž zaměstnanci fakticky znemožňuje prokázat takové překročení?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 299, s. 9.

         (2)  Úř. věst. 1989, L 183, s. 1.


title: Věc C-106/20P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2020 Řeckou republikou proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 19. prosince 2019 ve věci T-14/18, Řecká republika v. Evropská komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/38

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2020 Řeckou republikou proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 19. prosince 2019 ve věci T-14/18, Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc C-106/20P)
      (2020/C 161/50)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupkyně: E. Tsaousi, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr vyhověl kasačnímu opravnému prostředku a zrušil napadený rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 19. prosince 2019 ve věci T-14/18, kterým byla zamítnuta žaloba podaná Řeckou republikou dne 16. ledna 2018 na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2017/2014 ze dne 8. listopadu 2017, vyhověl uvedené žalobě a zrušil rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž z financování Evropskou unií vylučuje výdaje vynaložené Řeckou republikou na podpory na plochu za rok žádosti 2014 a odpovídající 5 % celkové výše výdajů vynaložených na podpory týkající se pastvin v čisté výši 12 482 555,68 eur. Mimoto navrhuje uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá žalobkyně tři důvody.
      Konkrétně první důvod kasačního opravného prostředku se týká té části napadeného rozsudku, v níž Tribunál zamítl žalobní důvod, který Řecká republika předložila na jednání, na základě ad hoc oznámení rozsudku Soudního dvora ve věci C-341/17 P dne 15. května 2019. První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku vychází z porušení procesních pravidel a práva na účinnou soudní ochranu v rozsahu, v němž Tribunál v napadeném rozsudku odmítl uvedený žalobní důvod Řecké republiky jako nepřípustný, přičemž uvedl nedostatečné a rozporné odůvodnění. Druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného výkladu a použití článku 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004, jakož i z rozporného a nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku v části, v níž Tribunál rozhodl, že argument Řecké republiky je irelevantní.
      Druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku se týkají té části napadeného rozsudku, v níž Tribunál zamítl ostatní žalobní důvody znějící na zrušení. Konkrétně druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že napadený rozsudek zkreslil obsah důkazů předložených v řízení, zejména celkový přehled o odhadovaných údajích 79 664 zemědělců, kteří obdrželi podpory týkající se pastvin, neoprávněně vyplacené částky a sankční částky vybrané od Řecké republiky, takže je stižen protiprávností a rozporným a nedostatečným odůvodněním.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného výkladu a použití čl. 31 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1290/2005, čl. 52 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1306/2013, a čl. 12 odst. 1 až 6 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014, z porušení pokynů v dokumentech Komise VI533097 a C(2015) 3675, z porušení povinnosti uvést odůvodnění (článek 296 SFEU), z nesprávného uplatnění pravidel provádění důkazů (rozložení důkazního břemene tak, že bylo požadováno, aby Řecká republika předložila probatio diabolica), jakož i z nesprávného výkladu a uplatnění zásad non venire contra factum proprium, ne bis in idem a obecné zásady proporcionality. Mimoto je napadený rozsudek odůvodněn nedostatečně a rozporně.


title: Věc C-109/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 27. února 2020 – Polská republika v. PL Holdings Sàrl

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/40

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 27. února 2020 – Polská republika v. PL Holdings Sàrl
      (Věc C-109/20)
      (2020/C 161/52)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka a odpůrkyně: Polská republika

         Odpůrkyně a navrhovatelka: PL Holdings Sàrl

         Předběžná otázka

      Je význam článků 267 a 344 SFEU, jak je vykládán v rozsudku ve věci Achmea (1) takový, že rozhodčí smlouva je neplatná, pokud byla uzavřena mezi členským státem a investorem – pokud investiční smlouva obsahuje rozhodčí doložku, která je neplatná v důsledku skutečnosti, že smlouva byla uzavřena mezi dvěma členskými státy – navzdory skutečnosti, že členský stát po zahájení rozhodčího řízení investorem na základě své svobodné vůle nevznese námitky nepříslušnosti?

         (1)  Rozsudek ze dne 6. března 2018 (C-284/16, Achmea, EU:C:2018:158)


title: Věc C-112/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 28. února 2020 – M. A. v. État belge

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/40

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 28. února 2020 – M. A. v. État belge
      (Věc C-112/20)
      (2020/C 161/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: M. A.

         Odpůrce: État belge

         Předběžná otázka

      Musí být článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1), který členským státům ukládá, aby při provádění směrnice zohlednily nejvlastnější zájem dítěte, ve spojení s článkem 13 téže směrnice a s články 24 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že požaduje, aby byl nejvlastnější zájem dítěte – občana Unie – zohledněn i v případě, kdy rozhodnutí o navrácení je vydáno pouze vůči samotnému rodiči dítěte?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 348, s. 98


title: Věc C-117/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 3. března 2020 – bpost SA v. Autorité belge de la concurrence

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/41

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 3. března 2020 – bpost SA v. Autorité belge de la concurrence
      (Věc C-117/20)
      (2020/C 161/54)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: bpost SA

         Žalovaný: Autorité belge de la concurrence

         Vedlejší účastnice řízení: Publimail SA, Evropská komise

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být zásada ne bis in idem, jak je zaručena článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, vykládána v tom smyslu, že nebrání příslušnému správnímu orgánu členského státu uložit pokutu za porušení unijního práva hospodářské soutěže v takové situaci, jako je situace v projednávaném případě, kdy tatáž právnická osoba byla pravomocně zproštěna povinnosti zaplatit správní pokutu, která jí byla vnitrostátním regulátorem poštovních služeb uložena za údajné porušení právního předpisu o poštovních službách s ohledem na totožné nebo obdobné skutky, vzhledem k tomu, že kritérium totožnosti chráněného právního zájmu není splněno, jelikož projednávaná věc se týká dvou odlišných porušení dvou různých právních předpisů, z nichž každý spadá do jiné právní oblasti?

                  2)

                  Musí být zásada ne bis in idem, jak je zaručena článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, vykládána v tom smyslu, že nebrání příslušnému správnímu orgánu členského státu uložit pokutu za porušení unijního práva hospodářské soutěže v takové situaci, jako je situace v projednávaném případě, kdy tatáž právnická osoba byla pravomocně zproštěna povinnosti zaplatit správní pokutu, která jí byla vnitrostátním regulátorem poštovních služeb uložena za údajné porušení právního předpisu o poštovních službách s ohledem na totožné nebo obdobné skutky, a to proto, že omezení zásady ne bis in idem je odůvodněno skutečností, že právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže sledují komplementární cíl obecného zájmu, kterým je zachovat a chránit nenarušený systém hospodářské soutěže na vnitřním trhu, a nepřekračují meze toho, co je vhodné a nezbytné pro dosažení legitimního účelu sledovaného těmito právními předpisy; a/nebo pro ochranu práva a svobody podnikání těchto subjektů na základě článku 16 Listiny základních práv Evropské unie?


title: Věc T-92/20: Žaloba podaná dne 14. února 2020 – Fryč v. komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/42

      Žaloba podaná dne 14. února 2020 – Fryč v. komise
      (Věc T-92/20)
      (2020/C 161/55)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Petr Fryč (Pardubice, Česká republika) (zástupkyně: Š. Oharková, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že orgány Evropské unie závažným způsobem porušily své povinnosti a způsobily žalobci škodu tím, že:

                              —

                              Evropská komise přijala nařízení (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008 (obecné nařízení o blokových výjimkách) v podobě, ve které mj. překračuje zákonné zmocnění ze Smluv, ve které nezajišťuje naplnění ústavních zásad pro výjimečnost a odůvodněnost zasahování do hospodářské soutěže ovlivňující společný trh a ve které protiprávně umožnila realizaci státní podpory v rámci dotačního programu (Operační program Podnikání a inovace, dále jen „OPPI“), která poškodila podnikání firmy žalobce;

                              —

                              Evropská komise přijala svým rozhodnutím ze dne 3. prosince 2007 Operační program odporující Smlouvám a Listině a toto rozhodnutí nezveřejnila;

                              —

                              Evropská komise nepostupovala řádně při vyřizování stížností žalobce na protiprávnost OPPI, a to tím, že jednak neprověřila okolnosti vzniku a realizace OPPI, jednak řádně neodůvodnila své zamítnutí stížnosti žalobce;

                              —

                              Soudní dvůr Evropské unie se odmítl zabývat meritem věci v žalobě na zrušení obecného nařízení o blokových výjimkách a zamítl žalobu jako zjevně neopodstatněnou, čímž porušil svoji ústavní povinnost uplatňování zásady proporcionality a přehnaně formalistickým jednostranným přístupem porušil žalobcovo ústavní právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces;

                  —

                  určil, že žalovaná je povinna zaplatit žalobci peněžitou částku ve výši 4 800 000 EUR na náhradě škody způsobené výše uvedeným, a to do tří dnů od právní moci rozsudku;

                  —

                  žalobci přiznal náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že žalobci byla způsobena škoda z mimosmluvní odpovědnosti EU dle čl. 340 odst. 2 Smlouvy o fungování EU (SFEU).
                  V důsledku veřejné podpory, která byla poskytnuta konkurentům žalobce v rozporu se SFEU, byla společnost žalobce v hospodářské soutěži poškozena takovým způsobem, který nejprve vedl ke snížení ročního obratu a ke snížení ročního zisku v řádech milionů korun českých. S ohledem na několikaleté trvání veřejné podpory a s tím související neuspokojivou ekonomickou situaci společnosti bylo příslušným soudem v České republice rozhodnuto o prohlášení konkursu.
                  V případě, že by nařízení Komise (ES) č. 800/2008 (obecné nařízení o blokových výjimkách) bylo po právu správné, pak podpora selektivně a diskriminačně uskutečňovaná v rámci dotačního programu OPPI způsobila žalobci škodu zvláštní a neobvyklou, zcela přesahující meze hospodářského rizika vztahující se na obchodní činnost Společnosti žalobce.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise přijala nařízení (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008 (obecné nařízení o blokových výjimkách) v podobě, která nezaručuje naplnění článku 107 SFEU.
                  Rada je článkem 109 SFEU zmocněna určit svým nařízením oblasti, ve kterých není vyžadován standardní proces, kdy Komise posuzuje návrh státní podpory a testuje jej na soulad s článkem 107 SFEU. Rada přijala nařízení č. 659/1999 a zmocnila v něm (v souladu s čl. 108 odst. 4 SFEU) Komisi k vydání nařízení, kterým upraví podmínky pro poskytování státní podpory mimo standardní schvalovací režim „ad hoc“. Komise přijala nařízení č. 70/2001, resp. č. 800/2008, resp. č. 651/2014 (obecné nařízení o blokových výjimkách).
                  Rada ani Komise však nemohly svým nařízením jít nad rámec článku 107 SFEU, jejich role má spočívat v nastavení podmínek státní podpory tak, aby členské státy, které státní podpory ve „vyjmutých“ oblastech realizují, nemohly realizovat státní podporu, která by byla v rozporu se zásadou nezasahování do hospodářské soutěže, i když je vyjmuta ze standardního řízení před Komisí. I proto stále trvá (SFEU ustanovený a garantovaný) dohled Komise nad režimy podpory i ve vyjmutých oblastech, i proto je k dispozici (alespoň teoreticky) řízení o navrácení protiprávní podpory, i proto se EU deklaruje stále jako tržní ekonomika, tedy ekonomika, která produkuje zboží a služby, které si dobrovolně opatřují zákazníci ve snaze optimalizovat poměr výnos/náklad, nikoliv zboží a služby, které určí politici a úředníci.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise přijala svým rozhodnutím ze dne 3. prosince 2007 Operační program (OPPI) v rozporu se Smlouvami a Listinou a toto rozhodnutí nezveřejnila.
                  Komise je jediným orgánem EU kompetentním kontrolovat, že státní podpory jsou realizovány v souladu s článkem 107 SFEU.
                  Komise u schváleného operačního programu nezkoumala, zda a čím došlo k selhání trhu, které je podmínkou uskutečnění státní podpory. Komise dále po České republice nepožadovala analýzu nákladů a přínosů (cost-benefit analysis, CBA), objektivně stanovené indikátory, analýzu vlivu na hospodářskou soutěž a další náležitosti, které dle žalobce podmiňují uskutečnění státní podpory. Rozhodnutí Komise tak bylo protiprávní a v rozporu s posláním Komise.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise od žalobce dostala řadu podnětů, včetně podrobné analýzy, ze které vyplývá protiprávnost podpory uskutečňované na základě OPPI, nekonala v souladu s nařízením Rady (ES) č. 659/1999 a nejednala v souladu se zásadou řádné správy garantované žalobci Listinou základních práv EU. Aniž by Komise zahájila nějaké kontrolní kroky či si vyžádala nějaké další podklady, odmítla se podnětem žalobce zabývat s tím, že „prima facie“ nevidí v realizaci dotačního programu OPPI pochybení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z odepření spravedlnosti Soudním dvorem EU (SDEU) z důvodu přepjatého formalismu.
                  Žalobce se obrátil na SDEU s žalobou na zrušení 3 nařízení o blokových výjimkách z důvodu jejich rozporu se Smlouvami a Listinou. SDEU v obou instancích odmítl žalobu žalobce na neplatnost nařízení o blokových výjimkách pro zjevnou nepřípustnost. Důvodem odmítnutí bylo zmeškání objektivní lhůty dvou měsíců stanovené článkem 263 SFEU. SDEU se vůbec nezabýval meritem věci a pouze formalisticky uplatnil lhůtu k podání žaloby. Žalobce přitom argumentoval, že nefunkčnost kontrolního mechanismu připadajícího Komisi byla odhalena až na základě odpovědi Komise na stížnost žalobce. Žalobce v žalobě uvedl, že považuje za počátek běhu promlčecí lhůty právě odpověď Komise, která se jeho podnětem / stížností odmítla důkladněji zabývat.


title: Věc T-123/20: Žaloba podaná dne 20. února 2020 – Sciessent v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/44

      Žaloba podaná dne 20. února 2020 – Sciessent v. Komise
      (Věc T-123/20)
      (2020/C 161/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sciessent LLC (Beverly, Massachusetts, Spojené státy) (zástupci: K. Van Maldegem a P. Sellar, advokáti a V. McElwee, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2019/1973 ze dne 27. listopadu 2019, o neschválení stříbrno-mědnatého zeolitu jako stávající účinné látky pro použití v biocidních přípravcích typu (1);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení právního pravidla týkajícího se použití smluv a porušení článků 4 a 19 nařízení (EU) č. 528/2012 (2).

                              —

                              Žalovaná, která se opírá o stanovisko Výboru pro biocidní přípravky týkajícího se schválení stříbrno-mědnatého zeolitu jako účinné látky pro použití v přípravcích typu 2 a 7, dospěla k závěru, že tato látka nemůže být schválena z důvodu, že nebyla prokázána dostatečná účinnost. Nicméně podle žalobkyně hodnocení účinnosti proběhlo nesprávně odkazem na předmět, ve kterém je stříbrno-mědnatý zeolit používán. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná, ve svém hodnocení a ve svých závěrech o účinnosti látky, nesprávně vyložila a použila relevantní právo, pokud jde o účinnost stříbrno-mědnatého zeolitu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci – porušení článku 290 SFEU a článků 4 a 19 nařízení (EU) č. 528/2012.

                              —

                              Důvodem pro neschválení stříbrno-mědnatého zeolitu je podle napadeného aktu údajná nedostatečná účinnost ošetřeného předmětu, ve kterém je používán. Nicméně žalobkyně tvrdí, že jediná kritéria, která mohla žalovaná legálně zohlednit, jsou omezena na kritéria uvedená v článcích 4 a 19 nařízení (EU) č. 528/2012. Tato kritéria nezahrnují účinnost ošetřeného předmětu, jejíž hodnocení spadá do druhé, pozdější, fáze povolení biocidního přípravku na úrovni členského státu. S ohledem na skutečnost, že toto hodnocení žalovaná právě provedla, aby odůvodnila neschválení stříbrno-mědnatého zeolitu, znamená to, že žalovaná šla nad rámec toho, co byla oprávněna učinit podle nařízení (EU) č. 528/2012, takže žalovaná porušila článek 290 smluv a články 4 a 19 tohoto nařízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení právního pravidla, které se týká použitelnosti smluv – zásada zákazu diskriminace.

                              —

                              S látkou žalobkyně se zacházelo odlišně než s jinými látkami používanými pro přípravky stejného typu 2 a 7, aniž by žalovaná objektivně odůvodnila, proč by se mělo se stříbrno-mědnatým zeolitem zacházet jinak než s jinými látkami, které všechny podléhají stejným pravidlům hodnocení na základě nařízení (EU) č. 528/2012 (a směrnice 98/8/ES (3)) pro přípravky téhož typu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení právního pravidla, které se týká použitelnosti smluv – zásada právní jistoty.

                              —

                              Žalovaná zaslala předsedovi Výboru pro biocidní přípravky otevřený dopis, který měl objasnit, jak je třeba vykládat a používat právo týkající se hodnocení účinnosti a ošetřených předmětů podle nařízení (EU) č. 528/2012. Žalobkyně spoléhala na obsah tohoto dopisu, který potvrdil jasnost práva, a měla legitimní očekávání ohledně schválení látky. V důsledku toho napadený akt porušil zásady legitimního očekávání a právní jistoty.

         (1)  Úř. věst. 2019 L 307, s. 58

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. L 167, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1).


title: Věc T-131/20: Žaloba podaná dne 27. února 2020 – IR v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/45

      Žaloba podaná dne 27. února 2020 – IR v. Komise
      (Věc T-131/20)
      (2020/C 161/57)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: IR (zástupci: S. Pappas a A. Pappas, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního ředitele pro zaměstnanost, sociální věci a sociální začlenění obsažené v e-mailu ze dne 2. července 2019 příslušného obchodního zástupce v oblasti lidských zdrojů, kterým byla žádost Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) o třetí obnovení vyslání žalobce zamítnuta;

                  —

                  zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 23. ledna 2020, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávnosti postupu před zahájením soudního řízení, které nevedlo ke správnému přezkumu napadeného rozhodnutí ze dne 2. července 2019 orgánem oprávněným ke jmenování.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z podstatného a procesního porušení článku 38 služebního řádu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení obecné zásady péče v rámci práva na řádnou správu, pokud jde o nezohlednění všech skutkových okolností věci a nedostatek odůvodnění.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva na ochranu rodiny zakotveného v článku 33 Listiny základních práv Evropské unie.


title: Věc T-132/20: Žaloba podaná dne 28. února 2020 – NEC Oncoimmunity v. EASME

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/46

      Žaloba podaná dne 28. února 2020 – NEC Oncoimmunity v. EASME
      (Věc T-132/20)
      (2020/C 161/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: NEC Oncoimmunity A/S (Oslo, Norsko) (zástupci: T. Nordby, R. Bråthen a O. Brouwer, advokáti)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro malé a střední podniky (EASME)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  primárně podle článku 263 SFEU:

                              —

                              zrušil napadené rozhodnutí [rozhodnutí ze dne 16. prosince 2019, kterým se ukončuje účast žalobkyně v řízení H2020/EIC/SMEInst-2018-2020-2 v souvislosti s projektem MEDIVAC(850078)],

                              —

                              uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní a všemi vedlejšími účastníky řízení.

                  —

                  podpůrně podle článku 272 SFEU:

                              —

                              rozhodl, že napadené rozhodnutí odporuje smluvním povinnostem žalované,

                              —

                              uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní a všemi vedlejšími účastníky řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody týkající se návrhových žádání podle článku 263 SFEU a jeden žalobní důvod týkající se návrhového žádání podle článku 272 SFEU.

                  1.

                  První žalobní důvod založený na článku 263 SFEU vychází z toho, že se žalovaná dopustila nesprávného právního posouzení a nesprávně uplatnila kritéria způsobilosti pro udělení grantu v rámci nástroje pro malé a střední podniky stanovená v nařízení č. 1290/2013 (1).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod založený na článku 263 SFEU vychází z toho, že se žalovaná dopustila nesprávného právního posouzení, jelikož napadené rozhodnutí porušuje zásadu rovného zacházení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod založený na článku 263 SFEU vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje zásady právní jistoty a legitimního očekávání.

                  4.

                  Jediný žalobní důvod založený na článku 272 SFEU vychází z toho, že napadené rozhodnutí má za následek také nesprávný výklad a porušení smluvních povinností ve vztahu k žalobkyni, a to především z důvodu zjištěného nesprávného výkladu použitelného práva a diskriminačního postupu.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1290/2013 ze dne 11. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro účast a šíření výsledků programu „Horizont 2020 – rámcový program pro výzkum a inovace (2014–2020)“ a zrušuje nařízení (ES) č. 1906/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 81).


title: Věc T-134/20: Žaloba podaná dne 27. února 2020 – Huhtamaki v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/47

      Žaloba podaná dne 27. února 2020 – Huhtamaki v. Komise
      (Věc T-134/20)
      (2020/C 161/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Huhtamaki Sàrl (Senningerberg, Lucembursko) (zástupci: M. Struys a F. Pili, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2019 vydané podle článku 4 prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobkyně ze dne 13. listopadu 2019 o přístup k dokumentům podle uvedeného nařízení;

                  —

                  nařídil Komisi, aby poskytla žalobkyni přístup k nedůvěrným verzím dokumentu, který obsahuje výčet adresátů předběžných daňových rozhodnutí, předloženého Lucemburskem dne 22. prosince 2014 v odpovědi na dopis Komise ze dne 19. června 2013, který je uveden v bodě 4 rozhodnutí Komise ze dne 7. března 2019 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory SA.50400 (2019/NN-2) – Lucembursko – Možná státní podpora a předběžná daňová rozhodnutí vydaná lucemburskými daňovými orgány a uvedená v bodech 4 a 7 uvedeného rozhodnutí Komise ze dne 7. března 2019;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když dospěla k závěru, že obecná domněnka nezpřístupnění zakotvená v judikatuře se použije v případě žádosti žalobkyně o přístup k požadovaným dokumentům.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: za předpokladu, že domněnka nezpřístupnění se použije v tomto případě (quod non), bránila by absence jakéhokoli možného narušení zájmů chráněných čl. 4 odst. 2 právní a třetí odrážkou nařízení 1049/2001 tuto domněnku použít (první část druhého žalobního důvodu). Kromě toho žalobkyně tvrdí, že tato domněnka je každopádně vyvrácena, jelikož existují naléhavé důvody obecného zájmu odůvodňující zpřístupnění požadovaných dokumentů (druhá část druhého žalobního důvodu).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Komise porušila povinnost odůvodnění uvedenou v článku 296 SFEU a právo žalobkyně na řádnou správu zakotvené v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43).


title: Věc T-135/20: Žaloba podaná dne 28. února 2020 – Vulkano Research and Development v. EUIPO – Ega (EGA Master)

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/48

      Žaloba podaná dne 28. února 2020 – Vulkano Research and Development v. EUIPO – Ega (EGA Master)
      (Věc T-135/20)
      (2020/C 161/60)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vulkano Research and Development, SL (Vitoria-Gasteiz, Španělsko) (zástupci: V. Wellens a C. Schellekens, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ega sp. z o.o. sp.k. (Starogard Gdański, Polsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie EGA Master –Ochranná známka Evropské unie č. 5 835 558

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. prosince 2019, ve věci R 1038/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí s výjimkou konstatování, že napadená ochranná známka musí být zachována pro výrobky „Běžné kovy a jejich slitiny“ zařazené do třídy 6;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 ve spojení s čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Zjevný nedostatek odůvodnění napadeného rozhodnutí.


title: Věc T-136/20: Žaloba podaná dne 2. března 2020 – Ardex v. EUIPO – Chen (ArtiX PAINTS)

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/49

      Žaloba podaná dne 2. března 2020 – Ardex v. EUIPO – Chen (ArtiX PAINTS)
      (Věc T-136/20)
      (2020/C 161/61)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ardex GmbH (Witten, Německo) (zástupce: C. Becker, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Lian Chen (Seseña Nuevo, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie ArtiX PAINTS – Přihláška č. 16 825 614

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. listopadu 2019, ve věci R 2503/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a dalšímu účastníkovi řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení procesních předpisů článku 24 prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/626;

                  —

                  Porušení procesních předpisů čl. 7 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625;

                  —

                  Porušení základního práva být vyslechnut;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-139/20: Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/49

      Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise
      (Věc T-139/20)
      (2020/C 161/62)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Applia – Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: Y. Desmedt, L. Salernitano a K. Olsthoorn, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil následující části napadeného aktu: i) Čl. 1 písm. b) a čl. 2 písm. b) přílohy VI v rozsahu, v němž stanoví, že „tyto hodnoty se považují za deklarované hodnoty pro účely postupu ověřování podle přílohy IX“; ii) odst. 2 písm. a) přílohy IX v rozsahu, v němž stanoví, že „deklarované hodnoty“, odpovídají „hodnot[ám] uveden[ým] v technické dokumentaci“, a iii) odst. 2 písm. b) přílohy IX,

                  —

                  zrušil tabulku 9 týkající se „Toleranc[í] pro ověřování“ v příloze IX v rozsahu, v němž uvádí parametry, které jsou zahrnuty v příloze VI a nejsou uvedeny v příloze V, a sice: „EW, full, EW,½, EW,¼, EWD, full, EWD,½“ a „WW, full, WW,½, WW,¼, WWD, full, WWD,½“, a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se svou žalobou domáhá zrušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2014 (1).
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu s články 3, 12 a 16 rámcového nařízení (2) a z toho, že Komise překročila své pravomoci tím, že stanovila nejednotné požadavky týkající se technické dokumentace, kterou dodavatelé musí nahrát do databáze, a postupu ověřování, který jsou oprávněny provádět orgány dozoru nad trhem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu se zásadou právní jistoty a zásadou rovného zacházení, jelikož nestanovuje jasný a jednoznačný regulační rámec, čímž dodavatelům znemožňuje, aby přesně určili své povinnosti týkající se údajů, které je třeba poskytnout v rámci technické dokumentace, a postup ověřování, který se uplatní za účelem posouzení správnosti těchto údajů.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2014 ze dne 11. března 2019, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích praček pro domácnost a praček se sušičkou pro domácnost, a zrušuje nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1061/2010 a směrnice Komise 96/60/ES (Úř. věst. 2019, L 315, s. 29).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369 ze dne 4. července 2017, kterým se stanoví rámec pro označování energetickými štítky a zrušuje směrnice 2010/30/EU (Úř. věst. 2017, L 198, s. 1).


title: Věc T-140/20: Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/50

      Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise
      (Věc T-140/20)
      (2020/C 161/63)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Applia – Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: Y. Desmedt, L. Salernitano a K. Olsthoorn, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil následující části napadeného aktu: i) Čl. 1 odst. 42 přílohy I obsahující definici „deklarované hodnoty“, ii) odst. 2 bod 2 písm. a) přílohy IX v rozsahu, v němž stanoví, že „deklarované hodnoty“ odpovídají „hodnot[ám] uveden[ým] v technické dokumentaci“, a iii) odst. 2 bod 2 písm. b) přílohy IX,

                  —

                  zrušil tabulku 9 týkající se „Toleranc[í] pro ověřování“ v příloze IX v rozsahu, v němž uvádí parametry, které jsou zahrnuty v příloze VI a nejsou uvedeny v příloze V, a sice: „Celkový síťový měrný výkon ηTM“, „Činitel stárnutí (pro FL a HID)“, „Činitel funkční spolehlivosti (pro FL a HID)“ a „Souřadnicová čistota“,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se svou žalobou domáhá zrušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2015 (1).
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu s články 3, 12 a 16 rámcového nařízení (2) a z toho, že Komise překročila své pravomoci tím, že stanovila nejednotné požadavky týkající se technické dokumentace, kterou dodavatelé musí nahrát do databáze, a postupu ověřování, který jsou oprávněny provádět orgány dozoru nad trhem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu se zásadou právní jistoty a zásadou rovného zacházení, jelikož nestanovuje jasný a jednoznačný regulační rámec, čímž dodavatelům znemožňuje, aby přesně určili své povinnosti týkající se údajů, které je třeba poskytnout v rámci technické dokumentace, a postup ověřování, který se uplatní za účelem posouzení správnosti těchto údajů.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2015 ze dne 11. března 2019, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích světelných zdrojů, a zrušuje nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 874/2012 (Úř. věst. 2019, L 315, s. 68).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369 ze dne 4. července 2017, kterým se stanoví rámec pro označování energetickými štítky a zrušuje směrnice 2010/30/EU (Úř. věst. 2017, L 198, s. 1).


title: Věc T-141/20: Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/51

      Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise
      (Věc T-141/20)
      (2020/C 161/64)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Applia – Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: Y. Desmedt, L. Salernitano a K. Olsthoorn, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil následující části napadeného aktu: (i) odst. 3 bod 2 písm. a) přílohy IX v rozsahu, v němž stanoví, že „deklarované hodnoty“ odpovídají „hodnot[ám] uveden[ým] v technické dokumentaci“, a iii) odst. 3 bod 2 písm. b) přílohy IX,

                  —

                  zrušil tabulku 8 týkající se „Tolerance pro ověřování u měřených parametrů“ přílohy IX v rozsahu, v němž uvádí parametry, které jsou zahrnuty v příloze VI a nejsou uvedeny v příloze V, a sice: „E16, E32“ a „Eaux“,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se svou žalobou domáhá zrušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2016 (1).
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu s články 3, 12 a 16 rámcového nařízení (2) a z toho, že Komise překročila své pravomoci tím, že stanovila nejednotné požadavky týkající se technické dokumentace, kterou dodavatelé musí nahrát do databáze, a postupu ověřování, který jsou oprávněny provádět orgány dozoru nad trhem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu se zásadou právní jistoty a zásadou rovného zacházení, jelikož nestanovuje jasný a jednoznačný regulační rámec, čímž dodavatelům znemožňuje, aby přesně určili své povinnosti týkající se údajů, které je třeba poskytnout v rámci technické dokumentace, a postup ověřování, který se uplatní za účelem posouzení správnosti těchto údajů.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2016 ze dne 11. března 2019, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích chladicích spotřebičů, a zrušuje nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1060/2010 (Úř. věst. 2019, L 315, s. 102).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369 ze dne 4. července 2017, kterým se stanoví rámec pro označování energetickými štítky a zrušuje směrnice 2010/30/EU (Úř. věst. 2017, L 198, s. 1).


title: Věc T-142/20: Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise

text:
               11.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/52

      Žaloba podaná dne 26. února 2020 – Applia v. Komise
      (Věc T-142/20)
      (2020/C 161/65)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Applia – Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: Y. Desmedt, L. Salernitano a K. Olsthoorn, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil následující části napadeného aktu: i) Čl. 1 písm. b) přílohy VI v rozsahu, v němž stanoví, že „tyto hodnoty se považují za deklarované hodnoty pro účely postupu ověřování podle přílohy IX“, ii) odst. 3 bod 2 písm. a) přílohy IX v rozsahu, v němž stanoví, že „deklarované hodnoty“ odpovídají „hodnot[ám] uveden[ým] v technické dokumentaci“, a iii) odst. 3 bod 2 písm. b) přílohy IX,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se svou žalobou domáhá zrušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2017 (1).
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu s články 3, 12 a 16 rámcového nařízení (2) a z toho, že Komise překročila své pravomoci tím, že stanovila nejednotné požadavky týkající se technické dokumentace, kterou dodavatelé musí nahrát do databáze, a postupu ověřování, který jsou oprávněny provádět orgány dozoru nad trhem.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadený akt je v rozporu se zásadou právní jistoty a zásadou rovného zacházení, jelikož nestanovuje jasný a jednoznačný regulační rámec, čímž dodavatelům znemožňuje, aby přesně určili své povinnosti týkající se údajů, které je třeba poskytnout v rámci technické dokumentace, a postup ověřování, který se uplatní za účelem posouzení správnosti těchto údajů.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/2017 ze dne 11. března 2019, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích myček nádobí pro domácnost, a zrušuje nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1059/2010 (Úř. věst. 2019, L 315, s. 134).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369 ze dne 4. července 2017, kterým se stanoví rámec pro označování energetickými štítky a zrušuje směrnice 2010/30/EU (Úř. věst. 2017, L 198, s. 1).