title: Věc C-337/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Stuttgart – Německo) – Ibrahim Altun v. Stadt Böblingen ( Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Článek 7 první pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 — Právo pobytu dítěte tureckého pracovníka — Působení pracovníka na řádném trhu práce — Nedobrovolná nezaměstnanost — Použitelnost zmíněné dohody na turecké uprchlíky — Podmínky ztráty nabytých práv )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/15

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Stuttgart – Německo) – Ibrahim Altun v. Stadt Böblingen
   (Věc C-337/07) (1)

   („Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Článek 7 první pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 - Právo pobytu dítěte tureckého pracovníka - Působení pracovníka na řádném trhu práce - Nedobrovolná nezaměstnanost - Použitelnost zmíněné dohody na turecké uprchlíky - Podmínky ztráty nabytých práv“)
   (2009/C 44/24)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ibrahim Altun

      Žalovaný: Stadt Böblingen
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Stuttgart – Výklad čl. 7 prvního pododstavce rozhodnutí Rady přidružení EHS/Turecko č. 1/80 – Právo pobytu tureckého státního příslušníka, který vstoupil na státní území jakožto nezletilec v rámci sloučení rodiny – Odsouzení pro trestný čin – Dopad na právo pobytu – Použitelnost na turecké uprchlíky – Právo na azyl přiznané otci na základě nepravdivých údajů – Odnětí práva na azyl jakožto podmínka pro odmítnutí odvozeného práva pobytu – Odvozené právo podmíněné účastí na řádném trhu práce členského státu po dobu tří let během období, v němž nezletilec bydlel společně se svými rodiči
   Výrok

               1)

               Článek 7 první pododstavec první odrážka rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, které bylo přijato Radou přidružení, jež byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, musí být vykládán v tom smyslu, že dítě tureckého pracovníka může mít práva vyplývající z tohoto ustanovení, pokud během období tří let soužití tohoto dítěte s tímto pracovníkem posledně uvedený vykonával výdělečnou činnost po dobu dva a půl roku a poté byl šest následujících měsíců nezaměstnaný.

               2)

               Skutečnost, že turecký pracovník získal právo pobytu v členském státě, a tím i právo na přístup na řádný trh práce v tomto státě jakožto politický uprchlík, nebrání tomu, aby jeho rodinný příslušník mohl mít práva vyplývající z čl. 7 prvního pododstavce rozhodnutí č. 1/80.

               3)

               Článek 7 první pododstavec rozhodnutí č. 1/80 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud turecký pracovník získal postavení politického uprchlíka na základě nepravdivých prohlášení, nemohou být práva jeho rodinného příslušníka vyplývající z tohoto ustanovení zpochybněna, splňoval-li tento rodinný příslušník v den odnětí povolení k pobytu vydaného tomuto pracovníkovi podmínky stanovené v uvedeném ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc T-547/10: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2010 — Omya v. OHIM — Alpha Calcit (CALCIMATT)

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/51

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2010 — Omya v. OHIM — Alpha Calcit (CALCIMATT)
   (Věc T-547/10)
   ()
   2011/C 30/91
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Omya AG (Oftringen, Švýcarsko) (zástupce: F. Kuschmirek, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH (Kolín, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. září 2010 ve věci R 1370/2009-1 a uložit žalovanému, aby provedl zápis ochranné známky Společenství „CALCIMATT“ pro veškeré výrobky uvedené v přihlášce č. 5 200 654;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení;

               —

               podpůrně, přerušit řízení do doby, než bude ze strany OHIM vydáno konečné rozhodnutí o zrušení namítané ochranné známky EU003513488 „CALCILAN“.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „CALCIMATT“ pro výrobky zařazené do tříd 1 a 2

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní označení „CALCIPLAST“, „CALCILIT“ a „CALCICELL“ zapsaná mezinárodně pro výrobky zařazené do tříd 1 a 19, slovní ochranné známky Společenství „Calcilit“ a „CALCILAN“ pro výrobky zařazené do tříd 1 a 19, jakož i národní slovní ochranné známky „CALCICELL“ a „CALCIPLAST“ pro výrobky zařazené do třídy 1

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1) z důvodu, že nelze mít v kontextu dotčených výrobků za to, že mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje podobnost vedoucí k nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-210/13: Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Versalis v. Komise

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/52

         Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Versalis v. Komise
   (Věc T-210/13)
   2013/C 156/98
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Versalis SpA (San Donato Milanese, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, F. Moretti a L. Nascimbene, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené akty a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávaný spor se týká návrhu na zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. února 2013 (C(2013) 1200 final) spolu s oznámením námitek (C(2013) 1199 final), kterými Komise formálně zahájila řízení AT. 40032 — BR/ESBR — Opakované protiprávní jednání směřující ke změně rozhodnutí C(2006) 5700 final ve věci COMP/F.38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací ze dne 29. listopadu 2006, které bylo částečně zrušeno a změněno Tribunálem Evropské unie rozsudky vydanými dne 13. července 2011 ve věcech T- 39/07 Eni v. Komise a T-59/07 Polimeri Europa v. Komise.
   Prvním a jediným žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise neměla pravomoc znovu zahájit řízení o uložení pokuty vůči ní na základě přijetí nového rozhodnutí o uložení pokuty. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že pravomoc Komise uložit sankce společnosti Versalis SpA v souvislosti se skutkovými okolnostmi, jež jsou předmětem řízení COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací, již neexistuje po přijetí rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2006 (C(2006) 5700 final), které bylo zrušeno a změněno Tribunálem Evropské unie rozsudkem ze dne 13. července 2011 ve věcech T-39/07 Eni v. Komise a T-59/07 Polimeri Europa v. Komise, proti kterým byl podán kasační opravný prostředek, jenž je v současné době projednáván před Soudním dvorem. Znovuotevřením řízení o uložení pokuty Komise hodlá meritorně přezkoumat odůvodnění rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2006, tedy znovu posoudit skutkové okolnosti pokud jde o žalobkyni, které již byly zjištěny ve fázi původního posouzení a ke kterým se již Tribunál vyjádřil při výkonu své pravomoci úplného soudního přezkumu. Znovuotevření řízení o uložení pokuty je tedy z hlediska účelu a účinků zjevně v rozporu se zásadami ne bis in idem, právní jistoty, legitimního očekávání, jakož i zásadou účinné soudní ochrany.


title: Věc C-217/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. května 2010 Bentem Hansenem proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 24. března 2010 ve věci T-6/09, Bent Hansen v. Evropská komise

text:
               17.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. května 2010 Bentem Hansenem proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 24. března 2010 ve věci T-6/09, Bent Hansen v. Evropská komise
   (Věc C-217/10 P)
   2010/C 195/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Bent Hansen (zástupce: I. Anderson, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit v plném rozsahu usnesení Tribunálu ze dne 24. března 2010, kterým se odmítá žaloba účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek jako zjevně nepřípustná a ukládá se mu náhrada nákladů řízení.

               —

               Rozhodnout o kasačním opravném prostředku uvedeného účastníka řízení a uložit Komisi, aby:

                           a)

                           účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek zaplatila náhradu škody ve výši 800 000 eur nebo ve výši, kterou bude Soudní dvůr považovat za spravedlivou a přiměřenou, za minulou, přítomnou a budoucí bolest, jinou nehmotnou újmu a snížení kvality života v důsledku vážné újmy na jeho zdraví způsobené tím, že Komise v případě zvláštních zásahových týmů v Thule svévolně a protiprávně odmítla prosadit provedení ustanovení směrnice 96/26 (1) o preventivním lékařském monitorování pro případ onemocnění v důsledku ozáření.

                           b)

                           účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek, nebo zdravotnickým zařízením, v nichž podstupuje léčbu, nebo jeho poskytovatelům péče zaplatila budoucí náklady na léčbu a léčiva za účelem zmírnění nebo léčení jeho zhoršeného zdravotního stavu zmíněného výše v písmeni a), k nimž nemá přístup v rámci sociálního systému zdravotní péče svého členského státu.

                           c)

                           nahradila přiměřené náklady řízení a výdaje vynaložené účastníkem řízení podávajícím kasační opravný prostředek v řízení před Tribunálem, jakož i v rámci tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Tribunál se dopustil pochybení, když žalobu účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek ve věci týkající se mimosmluvní odpovědnosti odmítl jako nepřípustnou, jelikož zkreslil jak povahu návrhových žádání uvedeného účastníka řízení, tak jeho žalobní důvody. V důsledku tohoto zkreslení Tribunál neposuzoval protiprávnost v souvislosti se svévolnými a falešnými záminkami Komise, proč odmítla jednat; tato nečinnost podkopala jednotné bezpečnostní standardy pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků v případech radiačních nehod způsobených vojenským využitím jaderné energie.

               2)

               Nepoužití právních zásad společných členským státům. Tribunál neposoudil protiprávnost nedostatku obezřetnosti, řádné péče a řádné správy ze strany Komise z hlediska právních zásad společných právním řádům členských států v oblasti odpovědnosti správních orgánů za škodu způsobenou jednotlivcům, jak vyžaduje článek 188 Smlouvy o ESAE.

               3)

               Nesprávné využití zvláštní pravomoci Komise v oblasti výjimek z práva hospodářské soutěže ve vztahu k přípustnosti výtky týkající se zdravotních standardů. Tribunál se dále dopustil pochybení, když „vojenskou“ výjimku ze systému ochrany zdraví podle směrnice, kterou Komise povolila v případě radiační nehody u Thule, hodnotil ve světle široké a zvláštní diskreční pravomoci, kterou Komise disponuje v rámci určování politiky hospodářské soutěže EU prostřednictvím výjimek pro protiprávní obchodní dohody spadajících do jejího uvážení. Tribunál tak nezohlednil svá rozhodnutí týkající se přípustnosti v jiných oblastech práva EU, v nichž Komise nedisponuje takovou zvláštní diskreční pravomocí a v nichž tvrzení o nečinnosti Komise v minulosti nevedla k prohlášení návrhového žádání za zjevně nepřípustné.
               Tribunál přehlédl okolnost, že Komise nemá zvláštní a neomezenou diskreční pravomoc k prosazování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví, jelikož Smlouva o ESAE úzce vymezuje její pravomoc k povolování výjimek a stanoví zvláštní mechanismy, v jejichž rámci se mohou jednotlivci bránit proti nečinnosti Komise jako správního orgánu v oblastech, v nichž jim byla poskytnuta ochrana. To zahrnuje i situace, v nichž bylo jednání odmítnuto vůči jiné osobě.

               4)

               Neprovedení přezkumu, zda odmítnutí Komise jednat nebylo v rozporu se stanoveným cílem Smlouvy o ESAE spočívajícím v ochraně zdraví obyvatelstva a pracovníků.
               Tribunál se rovněž dopustil pochybení, jelikož nepřezkoumal otázku, zda odmítnutí Komise jednat nebylo v rozporu s cíli Smlouvy o ESAE vypracovávat jednotné bezpečnostní standardy pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků před dlouhodobými účinky ionizujícího záření a dbát na jejich dodržování. Tribunál tak nezohlednil povinnost Komise kogentně stanovenou ve Smlouvě o ESAE dbát na řádné uplatňování Smlouvy, včetně v ní stanovené zásady prevence.

      (1)  Směrnice Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (Úř. věst. L 159, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 291).


title: Věc T-201/09: Žaloba podaná dne 22. května 2009 — Rügen Fisch v. OHIM — Schwaaner Fischwaren (SCOMBER MIX)

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/55

         Žaloba podaná dne 22. května 2009 — Rügen Fisch v. OHIM — Schwaaner Fischwaren (SCOMBER MIX)
   (Věc T-201/09)
   2009/C 180/102
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rügen Fisch AG (Sassnitz, Německo) (zástupci: O. Spuhler a M. Geiz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Schwaaner Fischwaren GmbH (Schwaandorf, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 20. března 2009 ve věci R 230/2007-4.

               —

               Uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „SCOMBER MIX“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29 a 35 (ochranná známka Společenství č. 3 227 031)

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Schwaaner Fischwaren GmbH

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení a částečné prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 (1)], neboť ochranná známka Společenství „SCOMBER MIX“ není čistě popisná.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/1

         2010/C 148/01
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 134, 22.5.2010

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 113, 1.5.2010

      Úř. věst. C 100, 17.4.2010

      Úř. věst. C 80, 27.3.2010

      Úř. věst. C 63, 13.3.2010

      Úř. věst. C 51, 27.2.2010

      Úř. věst. C 37, 13.2.2010

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc T-434/17: Žaloba podaná dne 12. července 2017 – younique v. EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)

text:
               25.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 318/14

         Žaloba podaná dne 12. července 2017 – younique v. EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)
   (Věc T-434/17)
   (2017/C 318/20)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: younique LLC (Utah, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Jafer Enterprises R&D, SLU (Granollers, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „younique products“ – přihláška č. 1 191 504

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2017, ve věci R 1564/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil žalovanému nahradit žalobkyni náklady řízení vynaložené v souvislosti s touto žalobou, jakož i náklady, které žalobkyně vynaložila před odvolacím senátem; nebo, pro případ, že další účastnice v napadeném rozhodnutí vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice, aby žalovanému a další účastnici v napadeném rozhodnutí uložil společně a nerozdílně nahradit žalobkyni náklady řízení vynaložené v souvislosti s touto žalobou, jakož i náklady, které žalobkyně vynaložila před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jelikož senát pochybil, pokud jde o úroveň pozornosti relevantního spotřebitele a podobnost příslušných ochranných známek.


title: Věc T-561/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2013 — Beninca v. Komise ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokument vypracovaný Komisí v rámci řízení o spojení Deutsche Börse a NYSE Euronext — Odepření přístupu — Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu“ )

text:
               7.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/11

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2013 — Beninca v. Komise
   (Věc T-561/12) (1)

   (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokument vypracovaný Komisí v rámci řízení o spojení Deutsche Börse a NYSE Euronext - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu)
   2013/C 359/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jürgen Beninca (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: C. Zschocke, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. října 2012, kterým Komise odepřela přístup k memorandu vedoucího oddělení pověřeného záležitostmi hospodářské soutěže generálního ředitelství „pro podniky a průmysl“.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Jürgenu Benincovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 46, 16.2.2013.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. listopadu 2004 ve věci T- 252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros de viandes (FNICGV) proti Komisi Evropských společenství (Hospodářská soutěž — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Trh s hovězím a telecím masem — Žaloba na neplatnost — Neomezená pravomoc — Lhůta pro podání žaloby — Opožděné podání — Nepřípustnost)

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/21

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 9. listopadu 2004
   ve věci T- 252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros de viandes (FNICGV) proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Hospodářská soutěž - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Trh s hovězím a telecím masem - Žaloba na neplatnost - Neomezená pravomoc - Lhůta pro podání žaloby - Opožděné podání - Nepřípustnost)
   (2005/C 31/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros de viandes (FNICGV), se sídlem v Paříži (Francie), zastoupený P. Abeggem a E. Prigentem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, podporovaný Francouzskou republikou (zmocněnci: R. Abraham, G. De Bergues a F. Milion, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: P. Olivek a F. Lelièvre, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejíž předmětem je návrh na zrušení pokuty uložené žalobci v článku 3 rozhodnutí Komise 2003/600/ES ze dne 2. dubna 2003 o řízení k uplatnění článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/C.38.279/F3 – Francouzské hovězí maso) (Úř. věst. L 209, s. 12), a podpůrně, návrh na snížení výše této pokuty, Soud (pátý senát) ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 9. listopadu 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobce a Komise ponesou každý své náklady řízení související s věcí v hlavním řízení.

               3)

               Žalobce ponese své náklady řízení související s řízením o předběžném opatření, jakož i náklady řízení Komise související s daným řízením.

               4)

               Francouzská republika ponese své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 213, 6.9.2003.


title: Věc T-419/12: Žaloba podaná dne 25. září 2012 — LVM v. Komise

text:
               1.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 373/7

         Žaloba podaná dne 25. září 2012 — LVM v. Komise
   (Věc T-419/12)
   2012/C 373/12
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobce: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a. G. (Münster, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte A. Birnstiel, H. Heinrich a J. O. Schrotz)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2012, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o přístup k určitým dokumentům ve věci kartelu (COMP/39.125 — Carglass) podaná podle nařízení č. (ES) č. 1049/2001 (1);

               —

               určil, že žalovaná ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení žalobce.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce 4 žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z neprovedení přezkumu jednotlivých dokumentů uvedených v žádosti
               V rámci prvního žalobního důvodu žalobce uvádí, že rozhodnutí není založeno na konkrétním a individuálním přezkumu každého jednotlivého dokumentu. Podle žalobce je napadené rozhodnutí založeno na právně nesprávném předpokladu, že v projednávaném případě existuje všeobecná domněnka pro použití výjimky.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění
               V tomto bodě žalobce uvádí, že Komise odůvodnila ve svém rozhodnutí zamítnutí žádosti žalobce v plném rozsahu pouze obecnými úvahami a toto rozhodnutí je tedy nedostatečně odůvodněné. Žalobce to považuje za nesplnění povinnosti uvést odůvodnění a tedy porušení podstatných formálních náležitostí.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a použití čl. 4 odst. 2 první a třetí odrážky nařízení č. 1049/2001
               Třetím žalobním důvodem žalobce tvrdí, že výklad a použití výjimek Komisí, které jsou stanoveny v čl. 4 odst. 2 první a třetí odrážce nařízení č. 1049/2001, byl nesprávný. Podle názoru žalobce neuznává Komise vztah pravidlo — výjimka a vychází z příliš širokého chápání „ochrany vyšetřování“ a pojmu „obchodních zájmů“.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nezohlednění soukromoprávního uplatnění kartelového práva jakožto veřejného zájmu ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001
               Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobce uvádí, že Komise nesprávně odmítla převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů. Podle názoru žalobce měla Komise zejména v rámci zvážení zájmů zohlednit, že rovněž soukromoprávní uplatnění kartelového práva představuje veřejný zájem ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001důvod.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


title: Věc T-446/14: Žaloba podaná dne 16. června 2014 – Taihan Electric Wire v. Komise

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/46

         Žaloba podaná dne 16. června 2014 – Taihan Electric Wire v. Komise
   (Věc T-446/14)
   2014/C 282/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-Si, Korejská republika) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí Komise C(2014) 2139 final ze dne 2. dubna 2014 týkajícího se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP ve věci AT.39610 – Elektrické kabely (dále jen „rozhodnutí“) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               podpůrně snížil pokutu uloženou žalobkyni, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nemohla potvrdit svou pravomoc k posouzení chování žalobkyně a neprokázala, že by se žalobkyně podílela na porušení, za které může být uložena sankce podle článku 101 SFEU, jelikož cíl údajného protisoutěžního chování žalobkyně se netýkal trhu v EHP a údajné protisoutěžní chování nemohlo mít a ani nemělo žádný účinek na obchod na trhu v EHP.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise nesprávně opírala o důkazy, které získala během kontrol provedených v některých společnostech, a to vzhledem k protiprávnosti rozhodnutí o kontrole.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně určila dobu trvání údajného porušení ohledně žalobkyně, čímž porušila mimo jiné zásadu in dubio pro reo a zásadu zákazu diskriminace, a nepředložila relevantní důkazy.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že odlišný přístup zvolený Komisí zvolila vůči žalobkyni a dalším společnostem, ohledně nichž existovaly podobné důkazy, porušuje ve vztahu k žalobkyni zásadu zákazu diskriminace a zásadou proporcionality.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že stanovení částky pokuty, která má být uložena žalobkyni, Komisí porušilo zákazu diskriminace, zásadu proporcionality, jak ji stanoví mimo jiné článek 5 SEU, jakož i článek 49 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 23 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, pokyny (včetně bodů 18 a 37), a zásadu legitimního očekávání.


title: Věc C-171/08: Žaloba podaná dne 25. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/24

         Žaloba podaná dne 25. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-171/08)
   (2008/C 171/36)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Montaguti, P. Guerra e Andrade a M. Telles Romão, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika tím, že zachovala zvláštní práva státu a jiných veřejnoprávních subjektů v podniku Portugal Telecom S.A., spojená se zvláštními akciemi (golden shares), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 56 ES a 43 ES;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Portugalský stát je majitelem 500 zvláštních akcií (golden shares) v Portugal Telecom S.A. (PT). Uvedené akcie udělují státu právo veta při rozhodnutích týkajících se volby představenstva valné hromady, volby předsedy dozorčí rady a úředního auditora, použití výnosů, změny stanov, zvýšení základního kapitálu, omezení nebo zrušení přednostních práv, emise obligací nebo jiných cenných papírů, stanovení obecných cílů a základních zásad politiky společnosti, povolení ke změně sídla a povolení k nabytí akcií představujících více než 10 % základního kapitálu akcionářem, který přímo nebo nepřímo vykonává činnost, která je v soutěži s činnostmi společností, které kontrolují PT, jakož i právo veta proti třetině všech akcionářů, včetně předsedy představenstva.
   Komise má za to, že tato práva veta představují omezení pohybu kapitálu a svobody usazování. Uvedená opatření představují překážku přímých investic, portfoliových investic a výkonu svobody usazování.
   Uvedená zvláštní práva státu jsou státními opatřeními vzhledem k tomu, že zvláštní akcie nevyplývají z obvyklého použití práva společností.
   Zmíněné golden shares nesouvisejí s legitimními cíli obecného zájmu, a zvláště ne s těmi, kterých se dovolává portugalský stát, konkrétněji, s bezpečností a veřejným pořádkem, zachováním kabelových sítí a nepřetržitostí činností PT v maloobchodním i velkoobchodním rozsahu, koncesí pro veřejnou službu, způsobem regulace trhu telekomunikací a případného narušení kapitálového trhu.
   V každém případě portugalský stát porušuje zásadu proporcionality vzhledem k tomu, že dotčená opatření nejsou vhodná k zajištění dosažení sledovaných cílů a překračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.


title: Věc C-559/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika ( Nesplnění povinnosti státem — Sociální politika — Článek 141 ES — Rovnost odměňování zaměstnanců mužského a ženského pohlaví — Vnitrostátní civilní a vojenský důchodový systém — Rozdílné zacházení v záležitostech věku odchodu do důchodu a minimální požadované doby služby — Odůvodnění — Neexistence )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-559/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Sociální politika - Článek 141 ES - Rovnost odměňování zaměstnanců mužského a ženského pohlaví - Vnitrostátní civilní a vojenský důchodový systém - Rozdílné zacházení v záležitostech věku odchodu do důchodu a minimální požadované doby služby - Odůvodnění - Neexistence“)
   2009/C 113/16
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a M. van Beek, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: F. Spathopoulos, K. Boskovits, A. Samoni-Rantou, E.-M. Mamouna a S. Vodina, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 141 ES — Porušení zásady stejné odměny mužů a žen — Vnitrostátní důchodový režim týkající se občanských a vojenských důchodů stanovící důchodový věk podle pohlaví

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že ponechala v platnosti ustanovení upravující rozdíly mezi zaměstnanci mužského a ženského pohlaví v záležitostech věku odchodu do důchodu a minimální požadované doby služby na základě řeckého zákoníku o civilních a vojenských důchodech stanoveného prezidentským dekretem č. 166/2000 ze dne 3. července 2000, ve zde relevantním znění, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 141 ES.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc F-20/08: Žaloba podaná dne 19. února 2008 – Aparicio a další v. Komise

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/52

         Žaloba podaná dne 19. února 2008 – Aparicio a další v. Komise
   (Věc F-20/08)
   (2008/C 92/107)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Jorge Aparicio a další (Antiguo Cuscatlan, Salvádor) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu nezapsat jména žalobců na seznam úspěšných kandidátů a do databáze CAST 27/Relex
   Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu nezapsat jména žalobců na seznam úspěšných kandidátů a do databáze CAST 27/Relex;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-335/04: Žaloba podaná dne 30. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/8

         Žaloba podaná dne 30. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
   (Věc C-335/04)
   (2004/C 239/15)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. července 2004 žaloba směřující proti Rakouské republice, podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Dennisem Martinem, členem Právní služby Komise, a Horstempeterem Kreppelem, soudcem pracovního soudu, přiděleným Právní službě Komise v rámci výměnného pobytu národních úředníků, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES (1) ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, nebo o těchto předpisech Komisi neinformovala, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, a

               2.

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2000/43/ES uplynula dne 19. července 2003.

      (1)  Úř. věst. L 180, s. 22.


title: Věc T-721/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2017 – BASF v. EUIPO – Evonik Industries (DINCH) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie DINCH — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009“

text:
               19.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2017 – BASF v. EUIPO – Evonik Industries (DINCH)
   (Věc T-721/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie DINCH - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 195/29)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: BASF SE (Ludwigshafen, Německo) (zástupci: A. Schulz a C. Onken, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: R. Pethke a M. Fischer, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Evonik Industries AG (Essen, Německo) (zástupci: A. Schabenberger, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. září 2015 (věc R 2080/2014-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Evonik Industries a BASF.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti BASF SE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 68, 22.2.2016.


title: Věc C-207/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria regionale di Milano — Itálie) — 3D I srl v. Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona ( „Daně — Směrnice 90/434/EHS — Společný systém zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států — Články 2, 4 a 9 — Převod aktiv — Zdanění kapitálových zisků realizovaných převádějící společností při převodu aktiv — Odložení zdanění — Podmínka ukládající, aby byla v účetní rozvaze převádějící společnosti vykázána rezerva pro účely odkladu daně odpovídající hodnotě realizovaného kapitálového zisku“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria regionale di Milano — Itálie) — 3D I srl v. Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Věc C-207/11) (1)

   (Daně - Směrnice 90/434/EHS - Společný systém zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států - Články 2, 4 a 9 - Převod aktiv - Zdanění kapitálových zisků realizovaných převádějící společností při převodu aktiv - Odložení zdanění - Podmínka ukládající, aby byla v účetní rozvaze převádějící společnosti vykázána rezerva pro účely odkladu daně odpovídající hodnotě realizovaného kapitálového zisku)
   2013/C 46/07
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: 3D I srl

      Žalovaný: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Commissione tributaria regionale di Milano — Výklad článků 2 a 4 a čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 142) — Převod aktiv — Vnitrostátní právní úprava stanovící zdanění kapitálového zisku realizovaného při převodu aktiv, který odpovídá rozdílu mezi pořizovacími náklady převáděného majetku výměnou za akcie nebo vyplaceného podílu a jejich tržní hodnotou — Osvobození od daně v případě, že je v účetní rozvaze převádějící společnosti vykázána rezerva odpovídající hodnotě realizovaného kapitálového zisku

      Výrok

   Články 2, 4 a 9 směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států musejí být vykládány v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, nebrání tomu, aby převod aktiv vedl u převádějící společnosti ke zdanění kapitálového zisku plynoucího z tohoto převodu, pokud převádějící společnost nevykáže ve své účetní rozvaze rezervu odpovídající kapitálovému zisku plynoucímu z uvedeného převodu.

      (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc F-137/12: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2012 — ZZ v. Komise

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/75

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-137/12)
   2013/C 26/156
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí EPSO, že žalobce nebude zapsán na seznam osob, které uspěly u závěrečných zkoušek vzdělávání, jež je součástí osvědčovacího řízení, jakož i návrh na náhradu škody.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušit napadený akt;

               —

               uložit Komisi, aby žalobci zaplatila 10 000 eur jako náhradu škody;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-19/05: Žaloba podaná dne 20. ledna 2005 Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB a Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisi Evropských společenství

text:
               2.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/34

         Žaloba podaná dne 20. ledna 2005 Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB a Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-19/05)
   (2005/C 82/64)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. ledna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Boliden AB se sídlem ve Stokholmu (Švédsko), Outokumpu Copper Fabrication AB se sídlem ve Västerås (Švédsko) a Outokumpu Copper BCZ S.A., se sídlem v Liège (Belgie), zastoupenými C. Wetterem a O. Rislundem, advokáty.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil čl. 1 písm. a), b) a c) rozhodnutí Komise ze dne 3. září 2004 (věc COMP/E-1/38.069 – měděné instalatérské trubky) v rozsahu, v němž se vztahuje na období od 1. ledna 1995 do 27. srpna 1998 a období od 10. prosince 1998 do 7. října 1999;

               —

               změnil článek 2 napadeného rozhodnutí a snížil pokuty uložené žalobkyním;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V napadeném rozhodnutí Komise shledala, že žalobkyně společně s dalšími podniky porušily čl. 81 odst. 1 ES tím, že se účastnily dohod a jednání ve vzájemné shodě, které spočívaly ve stanovení cen a rozdělení trhu v odvětí měděných instalatérských trubek.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 81 odst. 1 ES, když došla k závěru, že žalobkyně se účastnily jednoho trvajícího porušení trvajícího od 3. června 1998 do 22. března 2001. Žalobkyně dále tvrdí, že i kdyby jejich porušení bylo možné kvalifikovat jako jediné a trvající, Komise porušila zásadu proporcionality, když nezohlednila omezenou účast žalobkyň během podstatné částí délky trvání porušení. Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise nesprávně posoudila pravidla o obdobích omezení jako nepoužitelná na jejich případ, a proto neměla být uložena žádná pokuta za porušení, která byla ukončena do 22. března 1996, s ohledem na to, že vyšetřování Komise bylo zahájeno dne 22. března 2001. Konečně, tvrdí, že Komise ve vztahu k nim nesprávně použila Sdělení o shovívavosti a Pokyny o metodě určování pokut z roku 1998, neboť omezení pokuty přiznané Komisí nezohledňuje správně spolupráci ze strany žalobkyň. V témže kontextu žalobkyně tvrdí, že došlo k porušení zásady rovného zacházení, neboť jim bylo ve vztahu k témuž porušení uděleno stejné snížení jako jinému účastníku daného porušení, ačkoli spolupracovaly ve větším rozsahu než daná společnost.


title: Věc F-16/07: Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Dragoman v. Komise

text:
               9.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/26

         Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Dragoman v. Komise
   (Věc F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Jednací jazyk: rumunština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Adriana Dragoman (Brusel, Belgie) (zástupce: G. Dinulescu, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit ústní rozhodnutí komise výběrového řízení EPSO/AD/34/06 ze dne 28. listopadu 2006, kterým komise udělila žalobkyni „vylučující známku “za první ústní tlumočnickou zkoušku, známku, jež v souladu s oznámením o uvedeném výběrovém řízení znemožnila žalobkyni složit následující ústní tlumočnické zkoušky a závěrečnou ústní zkoušku;

               —

               zrušit písemné rozhodnutí potvrzující výše uvedené rozhodnutí, jež bylo přidáno do složky EPSO žalobkyně dne 12. prosince 2007;

               —

               opětovně zorganizovat výběrové řízení speciálně pro žalobkyni při přísném dodržení všech ustanovení práva Společenství a ustanovení oznámení o výběrovém řízení;

               —

               určit, že článek 6 přílohy III služebního řádu úředníků je protiprávní, a zaznamenat tuto protiprávnost;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se na podporu své žaloby dovolává tří žalobních důvodů, z nichž první vychází z porušení zásady rovnosti a zásady zákazu diskriminace. Žalobkyně v rámci první části tohoto žalobního důvodu uplatňuje, že se stala předmětem diskriminace na základě státní příslušnosti, v rozporu s článkem 27 služebního řádu. Poté, co již předložila důkaz o své belgické státní příslušnosti, byla ještě vyzvána, aby doložila svou rumunskou státní příslušnost. Ve druhé části tvrdí, že se výběrová komise dopustila diskriminace na úkor uchazečů, kteří, stejně jako ona, ještě nepracovali v orgánech jako dočasní nebo smluvní zaměstnanci.
   Žalobkyně se ve svém druhém žalobním důvodu dovolává porušení ustanovení oznámení o výběrovém řízení a zásady řádné správy. Jednak byla během své zkoušky vyzvána, aby hovořila o své odborné zkušenosti, přestože odborná zkušenost nebyla požadována od uchazečů jako ona, kteří byli držiteli univerzitního diplomu v oblasti konferenčního tlumočení. Krom toho výběrová komise určila a použila kvóty úspěšnosti v závislosti na jazykových kombinacích zvolených uchazeči, a to aniž by taková možnost byla stanovena v oznámení o výběrovém řízení.
   Žalobkyně ve svém třetím žalobním důvodu uplatňuje porušení povinnosti uvést odůvodnění.


title: Věc T-168/10 a T-572/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Komise v. SEMEA a obec Millau ( „Rozhodčí doložka — Smlouva o dotaci týkající se rozvojové akce spočívající v provedení přípravných prací a otevření Evropského centra místního podnikání v Millau (Francie) — Vrácení části vyplacených záloh — Přípustnost žaloby proti společnosti francouzského práva, která byla vymazaná z obchodního rejstříku — Použití francouzského práva — Správní smlouva — Vydání bezdůvodného obohacení — Promlčení — Napadnutelnost rozhodčí doložky — Převzetí dluhu — Teorie akcesority — Ujednání ve prospěch jiné osoby“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Komise v. SEMEA a obec Millau
      (Věc T-168/10 a T-572/10) (1)

      (Rozhodčí doložka - Smlouva o dotaci týkající se rozvojové akce spočívající v provedení přípravných prací a otevření Evropského centra místního podnikání v Millau (Francie) - Vrácení části vyplacených záloh - Přípustnost žaloby proti společnosti francouzského práva, která byla vymazaná z obchodního rejstříku - Použití francouzského práva - Správní smlouva - Vydání bezdůvodného obohacení - Promlčení - Napadnutelnost rozhodčí doložky - Převzetí dluhu - Teorie akcesority - Ujednání ve prospěch jiné osoby)
      (2012/C 331/29)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Petrova, zmocněnkyně, ve spolupráci s E. Bouttierem, advokát)

         Žalovaní: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Francie) a obec Millau (zástupci: L. Hincker a F. Bleykasten, advokáti)

         Předmět věci

      Návrhy na vrácení jistiny ve výši 41 014 eur vyplacené Komisí z titulu záruky, kterou schválila v rámci finančních prostředků přiznaných SEMEA, zvýšené o úroky, jakož i všech dalších částek nahrazujících škodu, která jí vznikla.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Věci T-168/10 a T-572/10 se spojují pro účely rozsudku.

                  2)

                  Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) a obci Millau (Francie) se ukládá, aby Evropské komisi společně a nerozdílně zaplatily jistinu ve výši 41 012 eur, zvýšenou o úroky z prodlení v zákonné roční sazbě používané ve Francii od 27. dubna 1993 až do úplného zaplacení uvedené částky. Úroky splatné k 15. dubnu 2010 a k datu každé roční splatnosti počínaje prvně uvedeným datem, se budou kapitalizovat, aby samy nesly úroky.

                  3)

                  Žaloby Komise ve věcech T-168/10 a T-572/10 se ve zbývajících částech zamítají.

                  4)

                  Vzájemná žaloba společnosti SEMEA ve věci T-168/10 a vzájemná žaloba obce Millau ve věcí T-572/10 se zamítají.

                  5)

                  Společnost SEMEA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí ve věci T-168/10.

                  6)

                  Obec Millau ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí ve věci T-572/10.

         (1)  Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


title: Věc C-3/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Rossano (Itálie) dne 5. ledna 2010 — Franco Affatato v. Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n.3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Rossano (Itálie) dne 5. ledna 2010 — Franco Affatato v. Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n.3 di Rossano
   (Věc C-3/10)
   2010/C 63/55
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Rossano

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Franco Affatato

      Žalované: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n.3 di Rossano

      Předběžné otázky

               1)

               Brání ustanovení 2.1 rámcové dohody, kterou převzala směrnice 1999/70/ES (1), vnitrostátnímu právnímu předpisu, jako je právní předpis stanovený pro společensky prospěšné pracovníky/veřejně prospěšné pracovníky v čl. 8 odst. 1 legislativního nařízení č. 468/97 a v čl. 4 odst. 1 legislativního nařízení č. 81/00, který vyloučením pracovního poměru pracovníků, kteří podléhají tomuto předpisu, vylučuje použitelnost právní úpravy pracovního poměru na dobu určitou obsažené ve směrnici 1999/70/ES?

               2)

               Umožňuje ustanovení 2.2 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES zahrnout pracovníky, jako jsou společensky prospěšní pracovníci/veřejně prospěšní pracovníci, kteří podléhají legislativnímu nařízení č. 468/97 a zákonu č. 81/00, mezi ty, na něž se neuplatní směrnice 1999/70/ES?

               3)

               Spadají pracovníci uvedení v otázce 2 do rámce vymezeného v ustanovení 3.1 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES?

               4)

               Brání ustanovení 5 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES a zásada rovnosti a zásada zákazu diskriminace právní úpravě týkající se zaměstnanců ve školství (viz zejména čl. 4 odst. 1 zákona č. 124/99 a čl. 1 odst. 1 písm. a) ministerského nařízení č. 430/00), která umožňuje neuvádět důvod první smlouvy na dobu určitou, jenž je obecně vnitrostátní právní úpravou vyžadován pro všechny ostatní pracovní poměry na dobu určitou, jakož i která umožňuje obnovit smlouvy nezávisle na stálých a trvalých potřebách, nestanoví celkovou maximální dobu trvání pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou, počet obnovení výše uvedených smluv nebo poměrů, jakož i obvykle ani žádný časový odstup mezi obnoveními smlouvy, nebo v případě každoročního suplování časový odstup během letních prázdnin, kdy je školní činnost přerušena nebo značně omezena?

               5)

               Lze soubor právních předpisů z oblasti školství, tak jak je popsán, považovat za soubor rovnocenných právních předpisů pro předcházení zneužití?

               6)

               Lze legislativní nařízení č. 368/01 a článek 36 legislativního nařízení č. 165/01 považovat ve smyslu ustanovení 2 směrnice 1999/70/ES za právní předpisy, které mají povahu prováděcího předpisu ke směrnici 1999/70/ES, pokud jde o pracovní poměry na dobu určitou ve školství?

               7)

               Musí být subjekt, jenž má povahu společnosti Poste Italiane S.p.a. nebo:

                           —

                           je majetkem státu;

                           —

                           spadá pod kontrolu státu;

                           —

                           ministerstvo komunikací provádí výběr dodavatele univerzální služby a obecně provádí všechny činnosti v oblasti ověřování a kontroly materiálu a účetnictví daného subjektu a stanoví cíle související s poskytovanou univerzální službou;

                           —

                           vykonává nezbytnou veřejnou službu významného obecného zájmu;

                           —

                           rozpočet subjektu je napojen na státní rozpočet;

                           —

                           náklady na poskytovanou službu určuje stát, který vyplácí subjektu částky na pokrytí hlavních nákladů na službu,

                     považován za státní organizaci pro účely bezprostředního použití práva Společenství?

               8)

               V případě kladné odpovědi na otázku č. 7, může uvedená společnost ve smyslu ustanovení 5 představovat odvětví, nebo mohou být všichni zaměstnanci této společnosti považováni za specifickou kategorii zaměstnanců pro účely stanovení zamezujících opatření?

               9)

               V případě kladné odpovědi na otázku č. 7, brání ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES samo o sobě nebo společně s ustanoveními 2 a 4 a se zásadou rovnosti a zásadou zákazu diskriminace ustanovení, jako je čl. 2 odst. 1a legislativního nařízení č. 368/01, který umožňuje bezdůvodné stanovení doby trvání pracovní smlouvy ve vztahu ke konkrétnímu subjektu, čímž zprošťuje uvedený subjekt, na rozdíl od vnitrostátního zamezujícího opatření (článek 1 legislativního nařízení č. 368/01), povinnosti písemně uvést a v případě sporu i prokázat technické, výrobní, organizační nebo jiné důvody, které vedly ke stanovení doby trvání pracovní smlouvy, s přihlédnutím k tomu, že je možné prodloužit původní smlouvu na základě objektivních důvodů, jež se týkají téže pracovní činnosti, na niž byla uzavřena smlouva na dobu určitou?

               10)

               Představuje legislativní nařízení č. 368/01 a čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 165/01 obecnou právní úpravu, jíž se provádí směrnice 1999/70/ES, pokud jde o státní zaměstnance, s ohledem na výjimky z uvedených všeobecných ustanovení, jak budou vymezeny v odpovědi na otázky 1 až 9?

               11)

               Brání směrnice 1999/70/ES, a zejména ustanovení 5 odst. 2 písm. b) při neexistenci sankčních ustanovení ve vztahu ke společensky prospěšným pracovníkům/veřejně prospěšným pracovníkům a pracovníkům ve školství tak, jak jsou popsáni, obdobnému uplatnění právní úpravy, která se týká pouze náhrady škody, jako je právní úprava stanovená čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 165/01, nebo ustanovení 5 odst. 2 písm. b) zavádí zásadu přednosti za účelem, aby se smlouvy nebo poměry považovaly za uzavřené na dobu neurčitou?

               12)

               Brání zásada Společenství týkající se rovnosti a zákazu diskriminace, ustanovení 4 a ustanovení 5.1 rozlišení právní úpravy sankcí v oblasti „zaměstnanců státních organizací“ na základě vzniku pracovního poměru nebo zaměstnavatele, nebo i v oblasti školství?

               13)

               Brání ustanovení 5, v případě vymezení vnitrostátního prováděcího rámce směrnice 1999/70/ES ve vztahu ke státu a organizacím postaveným státu na roveň na základě odpovědi na předchozí otázky, právní úpravě, jako je čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 165/01, který absolutně zakazuje, co se týče státu, změnu pracovních poměrů, nebo jaká další zjištění musí provést vnitrostátní soud, aby nebyl uplatňován zákaz uzavírání pracovních poměrů na dobu neurčitou s těmito orgány veřejné správy?

               14)

               Musí být směrnice 1999/70/ES použita pro Itálii v celém rozsahu, nebo je změna pracovních poměrů ve vztahu k veřejné správě v rozporu se základními zásadami vnitrostátního právního řádu, a nesmí se tedy v této části použít ustanovení 5, neboť rozhodný účinek je v rozporu s články 1 až 5 Lisabonské smlouvy, jelikož nerespektuje základní politický a ústavní systém, neboli základní funkce Itálie?

               15)

               1Ukládá ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES tím, že v případě zákazu změny pracovního poměru stanoví nezbytnost opatření, které přináší účinné a rovnocenné záruky ochrany pracovníků vzhledem k obdobným situacím ve vnitrostátním právu, za účelem náležitých sankcí za zneužití vyplývající z porušení tohoto ustanovení 5 a vyloučení důsledků porušení práva Společenství, považovat za obdobnou situaci ve vnitrostátním právním řádu pracovní poměr na dobu neurčitou se státem, na který by pracovník měl právo při neexistenci článku 36, a pracovní poměr na dobu neurčitou se soukromým hospodářským subjektem, u něhož by takový pracovní poměr byl charakterizován jako stabilní, podobně jako pracovní poměr u státní organizace?

               16)

               Ukládá ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES tím, že v případě zákazu změny pracovního poměru stanoví nezbytnost opatření, které přináší účinné a rovnocenné záruky ochrany zaměstnanců vzhledem k obdobným situacím ve vnitrostátním právu, za účelem náležitých sankcí za zneužití vyplývající z porušení tohoto ustanovení 5 a vyloučení důsledků porušení práva Společenství, brát při stanovení sankcí v úvahu:

                           a)

                           dobu nezbytnou k nalezení nového zaměstnání a nemožnost získat zaměstnání, které má rysy uvedené v otázce 15,

                           b)

                           nebo naopak výši odměn, které by zaměstnanec obdržel za předpokladu změny pracovního poměru z doby určité na dobu neurčitou?

      (1)  Úř. věst. L 175, s. 43.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne  10. ledna 2006  ve věci C-344/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (Letecká doprava — Nařízení (ES) č. 261/2004 — Články 5, 6 a 7 — Náhrady a pomoc cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letu — Platnost — Výklad článku 234 ES)

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 10. ledna 2006
   ve věci C-344/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (1)

   (Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Články 5, 6 a 7 - Náhrady a pomoc cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letu - Platnost - Výklad článku 234 ES)
   (2006/C 60/14)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C 344/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) ze dne 14. července 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 12. srpna 2004, v řízení The Queen, na žádost International Air Transport Association, European Low Fares Airline Association proti Department for Transport, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann a J. Malenovský (zpravodaj), předsedové senátů, C. Gulmann, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis a A. Borg Barthet, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 10. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Pokud se soud, jehož rozhodnutí lze napadnout opravným prostředkem podle vnitrostátního práva, domnívá, že jeden nebo více důvodů neplatnosti aktu Společenství uvedených účastníky řízení nebo popřípadě uplatněných bez návrhu jsou opodstatněné, je povinen přerušit řízení a obrátit se na Soudní dvůr v řízení o předběžné otázce směřujícím k posouzení platnosti.

               2.

               Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost ustanovení článků 5, 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91.

      (1)  Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


title: Věc C-650/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 19. prosince 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS v. Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 19. prosince 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS v. Skatteministeriet
   (Věc C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: A/S Bevola, Jens W. Trock ApS

      Odpůrce: Skatteministeriet

      Předběžná otázka

   Brání článek 49 SFEU takovému vnitrostátnímu daňovému režimu, jako je režim dotčený v původním řízení, v rámci kterého je možné odečítat ztráty vzniklé v tuzemských pobočkách, ovšem nelze odečítat ztráty vzniklé v pobočkách nacházejících se v jiných členských státech, a to ani za podmínek odpovídajících těm, které Soudní dvůr Evropské unie uvedl v rozsudku Marks & Spencer (C-446/03 (1), body 55 až 56), nezvolila-li daná skupina mezinárodní společné zdanění za podmínek, jak byly vylíčeny v původním řízení?

      (1)  EU:C:2005:763


title: Věc C-301/04 P: Opravný prostředek podaný 14. července 2004 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Tokai a další proti Komisi Evropských společenství, týkající se věci T-239/01

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/13

         Opravný prostředek podaný 14. července 2004 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Tokai a další proti Komisi Evropských společenství, týkající se věci T-239/01
   (Věc C-301/04 P)
   (2004/C 262/25)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl 14. července 2004 předložen opravný prostředek podaný Komisí Evropských Společenství zastoupenou Walterem Möllsem a Wouterem Wilsem, jakož i Heike Gadingovou s adresou pro účely doručování v Lucemburku proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 29. dubna 2004 ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Tokai a další proti Komisi Evropských Společenství, týkající se věci T-239/01.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 29. dubna 2004 ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01 (1) ohledně č. 2 jeho výroku;

               2.

               uložil SGL Carbon AG náhradu nákladů řízení.

         Důvody a hlavní tvrzení
   Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 29. dubna 2004 se týká rozhodnutí Komise 2002/271/ES v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/36.490 – grafitové elektrody; Úř. věst. 2002 L 100, s. 1; dále jen „rozhodnutí“).
   Rozsudek potvrzuje, že sedm žalobců, v letech 1992 až 1998 členů kartelu grafitových elektrod a adresátů rozhodnutí, porušilo článek 81 Smlouvy o ES a článek 53 Dohody o EHP, jakož i rozsah porušení. V různém rozsahu však zmírňuje uložené pokuty.
   Opravný prostředek se týká zmírnění poskytnutého společnosti SGL, objasněného v bodech 401 až 412 (věc T-239/01, č. 2 výroku). Týká se zvláště zjištění Soudu ohledně rozsahu práva podniků nebýt donucován k sebeobvinění, které se nepřímo projeví také na mezích vyšetřovacích pravomocí Komise.
   Soud konstatuje v bodech 407 až 409 a 412 rozsudku, že odpovědi společnosti SGL na žádost o informace, která jí byla zaslána podle čl. 11 odst. 2 nařízení č. 17, společnosti SGL – oproti názoru, zastávanému v rozhodnutí Komisí – zakládají nárok na zmírnění peněžité pokuty podle Sdělení o neuložení peněžitých pokut nebo o jejich snížení v kartelových věcech (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen: „Sdělení o spolupráci“). Kromě toho odmítá soud námitku Komise, že případné zmírnění za odpovědi SGL by mělo být každopádně nižší než v případě vlastní iniciativy podniku (bod 410 rozsudku).
   Podle názoru Komise jsou jmenované pasáže rozsudku právně vadné a rozsudek potud porušuje články 15 a 11 nařízení č. 17 ve spojení se Sdělením o spolupráci.
   K otázce, zda zavdaly určité odpovědi na žádost o informace Komise podnět ke zmírnění
   Podle ustálené judikatury není zásadně třeba nahlížet na odpovědi na žádost o informace podle čl. 11 odst. 2 nařízení č. 17 (nyní: čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003) jako na spolupráci, za kterou by bylo třeba poskytnout zmírnění. Pokud totiž podniky nesplní povinnost vyplývající z takové žádosti, může je Komise podle čl. 11 odst. 5 nařízení č. 17 (nyní: čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003) rozhodnutím donutit, aby jí podaly vyžádané informace. Určité odpovědi mohou ostatně zavdat podnět ke zmírnění z důvodu spolupráce při vyšetřování, a sice pokud položená otázka nemohla být zahrnuta do rozhodnutí podle čl. 11 odst. 5 nařízení č. 17, neboť zasahuje nepřiměřeně do práv na obhajobu podniku.
   Kritéria odlišení otázek z tohoto hlediska přípustných a nepřípustných byla ozřejměna v rozsudku Soudního dvora ve věci Orkem (věc 374/87, Sb. 1989, 3283). Podle něho může Komise bez omezení požadovat předání již existujících podkladů, které se týkají předmětu vyšetřování. Může požadovat též „informace o skutečnostech [podniku] případně známých“ (Rozsudek Orkem, bod 34). Avšak „Komise nesmí podniku uložit povinnost poskytnout odpovědi, kterými by musel přiznat existenci porušení předpisů, o kterém musí předložit důkaz Komise“ (výše uvedený rozsudek, bod 35).
   K tomuto rozlišení není Soudem v bodě 408 předloženého rozsudku přihlédnuto. Bod 408 se týká pouze předání již existujících podkladů, které mohlo být požadováno bez porušení práv na obhajobu SGL.
   Toto platí podobně pro jinou žádost o informace, o které pojednává bod 412 rozsudku. Jelikož Komise věděla, že SGL varovala jiný podnik před blížící se kontrolou, dotázala se SGL kromě jiného, kterému dalšímu podniku předal tyto informace. SGL uvedla jiný podnik, zamlčela však, že varovala také třetí podnik, jak Komise zjistila později. Touto otázkou žádala Komise o informaci „o…skutečnostech“ a nezavázala podnik k tomu, „aby se přiznal k porušení právních předpisů“. Pro vyhodnocení informací, podaných SGL v její odpovědi, jakožto přitěžující okolnost, ze které soud vychází, musela Komise nejprve prokázat porušení.
   K rozsahu zmírnění v případě přínosů, jimž předcházela žádost o informace
   Pokud by bylo na součást spolupráce poskytnutou SGL nahlíženo jako na odpověď na otázku, kterou by bylo třeba považovat za nepřípustnou v rámci závazné žádosti o informace, tj. žádosti o informace ve formě rozhodnutí, pomíjí soud v bodě 410 rozsudku, že jakékoliv zmírnění je nutné pouze přiměřeně k přidané hodnotě, o kterou bylo vyšetřování Komise obohaceno. Tato přidaná hodnota je poměrně vyšší, pokud se jedná o spontánní přínos, který, jelikož byl učiněn včas, uspoří Komisi od počátku určitá vyšetřovací opatření, jako koncepci a vyhotovení (též i nezávazné) žádosti o informace.

      (1)  Dosud nezveřejněno v Úředním věstníku.


title: Věc T-913/16: Žaloba podaná dne 23. prosince 2016 – Fininvest e Berlusconi v. BCE

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/35

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2016 – Fininvest e Berlusconi v. BCE
   (Věc T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) (Řím, Itálie), Silvio Berlusconi (Řím) (zástupci: R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli a A. Saccucci, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 25. října 2016, které „brání nabytí kvalifikované většiny v cílové společnosti ze strany nabyvatelů“;

               —

               uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí přijatému Evropskou centrální bankou dne 25. října 2016 (ECB/SSM/20016-7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4) ve smyslu článků 22 a 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. 2013 L 176, s. 338), čl. 1 odst. 5, čl. 4 odst. 1 písm. c) a čl. 15 odst. 3 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013 L 287, s. 63), článku 87 nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (Úř. věst. 2014 L 141, s. 1), jakož i článků 19, 22 a 25 italského konsolidovaného bankovního kodexu, jímž Centrální banka bránila nabytí kvalifikované většiny v úvěrové instituci (cílová společnost) ze strany Finanziaria d’Investimento Fininvest S.p.A.
   Na podporu žaloby předkládají žalobci osm žalobních důvodů, které jsou rozděleny do tří částí.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného použití článků 22 a 23 směrnice 2013/36, porušení čl. 1 odst. 5, čl. 4 odst. 1 písm. c) a článku 15 nařízení č. 1024/2013 a článků 86 a 87 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu, jakož i vztahu ke čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a čl. 13 odst. 2 SEU a čl. 127 odst. 6 SFEU a existence zneužití pravomoci.

               2.

               Druhý podpůrný žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že směrnice 2013/36 porušuje obecnou zásadu zákazu retroaktivity aktů sekundárního práva, pokud by se v této věci uplatnila široce.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty a zásady překážky res iudicata ve vztahu k pravomocnému rozsudku Consiglio di Stato č. 882 ze dne 3. března 2016, v němž bylo rozhodnuto o účincích schválení fúze, jež vydala Banca d’Italia ve vztahu k účasti Fininvest v cílové společnosti.

                           —

                           Žalobci v tomto ohledu uplatňují, že tato první část žalobních důvodů napadá samotný základ napadeného rozhodnutí a především zpochybňuje výklad směrnice 2013/36 přijatý ECB jako nesprávný z právního hlediska a protiprávně rozšiřující zvláštní pravomoci, které byly ECB svěřeny nařízením č. 1024/2013 a nařízením o rámci jednotného mechanismu dohledu, a dále v rozporu s res iudiacata na vnitrostátní úrovni v důsledku pravomocného rozsudku Consiglio di Stato ze dne 3. března 2016 pokud jde o účast v cílové společnosti.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1024/2013, čl. 23 odst. 1 a 4 směrnice 2013/36, jakož i obecných zásad legality, právní jistoty a předvídatelnosti administrativního jednání ve vztahu k použití vnitrostátních prováděcích norem ze strany ECB a porušení obecných zásad legality a právní jistoty vzhledem k tomu, že proti žalobcům lze údajně uplatnit Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, přijaté v roce 2008 výbory CEBS, CESR a CEIOPS.

               5.

               Pátý podpůrný žalobní důvod vycházející z porušení podstatných náležitostí z důvodu neprovedení řádného šetření a neposkytnutí odůvodnění ve vztahu ke kritériu „možného vlivu navrhovaného nabyvatele na úvěrovou instituci“ (čl. 23 odst. 1 směrnice 2013/36).

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení obecné zásady proporcionality, neboť napadené rozhodnutí v zásadě vyvolává účinky opatření, které vyžaduje nucený prodej podstatné kapitálové účasti a porušení článků 16 a 17 Listiny základních práv EU a souvisejících obecných zásad práva Evropské unie, jež jsou vyvozeny z Evropské úmluvy o lidských právech a ústavních tradic společných členským státům.

                           —

                           V tomto ohledu žalobci uplatňují, že tato druhá část žalobních důvodů se týká hodnocení provedeného ECB a napadá jednak výklad vnitrostátních předpisů uskutečněný ECB a jednak „možný vliv navrhovaného nabyvatele na úvěrovou instituci“ a „nedodržení zásady proporcionality v oblasti obezřetnostního dohledu“.

                     Třetí část žalobních důvodu je naproti tomu věnována řadě vážných procesních vad, které údajně vedly k neplatnosti postupu obezřetnostního dohledu a konečného rozhodnutí ECB.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení práv obhajoby, která by měla být „plně zaručena“ (čl. 22 odst. 2 nařízení č. 1024/2013 a čl. 32 odst. 1 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) a práva na řádnou správu potvrzeného článkem 41 Listiny základních práv z důvodu opožděného přístupu ke spisu a nemožnosti seznámit se s obsahem aktu ECB, na jehož základě byl zahájen schvalovací postup. Žalobci rovněž uplatňují nesprávné použití čl. 32 odst. 1 a 5 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti čl. 31 odst. 3 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu na základě článku 277 SFEU z důvodu porušení práv obhajoby zaručených článkem 41 Listiny základních práv a souvisejících obecných právních zásad odvozených z ústavních tradic, jež jsou členským státům společné.


title: Věc T-187/10: Žaloba podaná dne 23. dubna 2010 — Emram v. OHIM — Guccio Gucci (G)

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/43

         Žaloba podaná dne 23. dubna 2010 — Emram v. OHIM — Guccio Gucci (G)
   (Věc T-187/10)
   2010/C 179/76
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Maurice Emram (Marseille, Francie) (zástupce: M. Benavï, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Guccio Gucci SpA (Firenze, Itálie)

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí OHIM, R 1281/2008-1;

               —

               zamítnout námitku proti přihlášce známky G line č. 2421402 ze strany společnosti Gucci spa;

               —

               v důsledku toho uložit OHIM povinnost k náhradě nákladů řízení;

               —

               uložit společnosti Gucci spa povinnost k náhradě nákladů řízení před OHIM.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „G“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 18 a 25 — přihláška č. 2 421 402

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Guccio Gucci SpA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství a národní obrazová ochranná známka „G“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 18 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí zápisu požadované známky

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 8 a 75 nařízení č. 40/94 (nyní články 8 a 77 nařízení č. 207/2009), protože odvolací senát neuplatnil příslušná legislativní ustanovení v dotčené oblasti správně a provedl více než stručný rozbor důkazů předložených žalobcem.


title: Věc T-367/14: Žaloba podaná dne 28. května 2014 – August Storck v. OHIM – Chiquita Brands (Fruitfuls)

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/33

         Žaloba podaná dne 28. května 2014 – August Storck v. OHIM – Chiquita Brands (Fruitfuls)
   (Věc T-367/14)
   2014/C 261/57
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: August Storck KG (Berlín, Německo) (zástupci: I. Rohr, A. – C. Richter, P. Goldenbaum a T. Melchert, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Chiquita Brands LLC (Charlotte, Spojené státy)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. března 2014 ve věci R 1580/2013-5;

               —

               uložil žalovanému náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vynaložených žalobkyní a uložil Chiquita Brands LLC v případě, že vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice, náhradu vlastních nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka „Fruitfuls“ pro výrobky zařazené do třídy 30 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 5 0 14  519)

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: Chiquita Brands LLC

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zrušení ochranné známky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-43/06: Žaloba podaná dne  27. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/12

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
   (Věc C-43/06)
   (2006/C 86/20)
   Jednací jazyk: portugalština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 27. ledna 2006 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Hansem Støvlbækem a Pedrem Andradem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Portugalská republika tím, že požadovala od osob, které jsou již držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci v oboru architektury schválenými jinými členskými státy, ale nejsou zapsány v profesní organizaci žádného jiného státu, vykonání přijímací zkoušky u portugalské komory architektů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 10 směrnice 85/384/EHS (1).

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Komise podala žaloba pro nesplnění povinnosti proti Portugalské republice, jelikož měla za to, že Portugalská republika nesplnila v plném rozsahu povinnosti, které jí ukládá směrnice 85/384.
   Přestože je jasné, že Portugalská republika splnila povinnosti stanovené v uvedené směrnici prostřednictvím zákonné vyhlášky č. 14/90 ze dne 8. ledna, uveřejnění nařízení s mocí zákona č. 176/98 ze dne 3. července znamenalo krok zpět.
   Podle nařízení s mocí zákona č. 176/98 vyžaduje portugalská komora architektů vykonání vstupní zkoušky architektů, kteří obdrželi doklad o dosažené kvalifikaci v jiných členských státech, ale kteří nejsou zapsáni v příslušné komoře.
   Architekti jiných členských států, kteří nejsou zapsáni v příslušných profesních organizacích mají tedy povinnost vykonat zkoušky z architektury v hostitelském státě, jelikož, pokud nejsou zapsáni v portugalské komoře architektů, nemohou v Portugalsku vykonávat své povolání.
   Komise se domnívá, že tato situace je nezákonná, jelikož není v souladu s tím, co stanoví směrnice 85/384. Tato směrnice nerozlišuje, na rozdíl od portugalského státu, mezi akademickými a odbornými tituly. Uznávání titulů v odvětvových režimech je automatické. Pokud vzdělávání a odborná příprava splňují požadavky článků 3 a 4 směrnice 85/384, členský stát musí titul uznat a umožnit architektům pocházejícím z jiných členských států výkon jejich povolání s titulem architekta.

      (1)  Směrnice Rady 85/384/EHS ze dne 10. června 1985 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb (Úř. věst. L 223, s. 15)


title: Věc C-440/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 3. října 2012 — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt) v. Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               15.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 3. října 2012 — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt) v. Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Věc C-440/12)
   2012/C 389/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

      Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat článek 401 [ve spojení s čl. 135 odst. 1 písm. i)] směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) v tom smyslu, že daň z přidané hodnoty a vnitrostátní zvláštní poplatek z hazardních her mohou být vybírány pouze alternativně, nikoli kumulativně?

               2)

               Pouze v případě kladné odpovědi na první otázku:
               Pokud se podle vnitrostátních právních předpisů z hazardních her vybírá jak daň z přidané hodnoty, tak i zvláštní poplatek, vede to k nevybrání daně z přidané hodnoty nebo k nevybrání zvláštního poplatku nebo se rozhodnutí, která z obou daní se nesmí vybrat, řídí podle vnitrostátních právních předpisů?

               3)

               Je třeba vykládat čl. 1 odst. 2 první větu a článek 73 směrnice 2006/112/ES v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle které se v případě provozování hracích automatů s možností výhry použije po uplynutí určitého období jako základ daně obsah pokladny („elektronicky vedená pokladna“) přístroje?

               4)

               Pouze v případě kladné odpovědi na třetí otázku:
               Jakým jiným způsobem se stanoví základ daně?

               5)

               Je třeba čl. 1 odst. 2 první větu a čl. 73 směrnice 2006/112 vykládat v tom smyslu, že podmínkou výběru daně z přidané hodnoty je možnost podnikatele přenést daň z přidané hodnoty na příjemce plnění? Případně: Co je třeba chápat pod pojmem přenositelnost? Je zejména právní přípustnost přiměřeně vyšší ceny za zboží nebo službu znakem přenositelnosti?

               6)

               Pouze, pokud je v případě páté otázky podmínkou právní přípustnost vyšší ceny:
               Je třeba čl. 1 odst. 2 první větu a článek 73 směrnice 2006/112 vykládat v tom smyslu, že ustanovení, která omezují úplatu za zboží nebo služby podléhající dani z přidané hodnoty, je třeba použít v souladu s unijním právem tak, že se stanovenou úplatou rozumí úplata navýšená o daň z přidané hodnoty, nikoli úplata včetně daně z přidané hodnoty, a to i v případě, že se jedná o vnitrostátní právní předpisy upravující úplatu [za zboží nebo služby], které tak podle svého znění výslovně nestanoví?

               7)

               Pouze v případě kladné odpovědi na pátou otázku, záporné odpovědi na šestou a třetí otázku:
               Je třeba v tomto případě upustit od výběru daně z přidané hodnoty z celkového obratu hracích automatů nebo pouze z té části obratu, kterou nelze přenést, a jakým způsobem je potom třeba tuto část obratu určit — například podle toho, při kterých obratech nebylo možné zvýšit vklad do jedné hry, nebo podle toho, při kterých obratech nemohl být zvýšen obsah pokladny za jednu hodinu?

               8)

               Je třeba vykládat čl. 1 odst. 2 směrnice 2006/112 v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě poplatku, který není harmonizován, podle níž se částka splatné daně z přidané hodnoty započítá na tento poplatek, a to přesně ve výši dané částky?

               9)

               Pouze v případě kladné odpovědi na osmou otázku:
               Má započtení daně z přidané hodnoty na vnitrostátní poplatek, který není harmonizován, v případě podnikatelů povinných k tomuto poplatku za následek skutečnost, že daň z přidané hodnoty se nesmí vybrat od jejich soutěžitelů, kteří sice nepodléhají tomuto poplatku, ale podléhají jinému zvláštnímu poplatku a v jejichž případě se takové započtení nestanoví?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-410/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. května 2009 — Jurado Hermanos v. OHIM (JURADO) ( Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka Společenství JURADO — Neexistence žádosti majitele ochranné známky o obnovu zápisu — Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu — Žádost o navrácení do původního stavu podaná nabyvatelem výlučné licence )

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. května 2009 — Jurado Hermanos v. OHIM (JURADO)
   (Věc T-410/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka Společenství JURADO - Neexistence žádosti majitele ochranné známky o obnovu zápisu - Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu - Žádost o navrácení do původního stavu podaná nabyvatelem výlučné licence“)
   2009/C 153/71
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Jurado Hermanos, SL (Alicante, Španělsko) (zástupce: C. Martín Álvarez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: O. Montalto a P. López Fernández de Corres, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 866/2007-2), týkajícímu se žádosti o navrácení do původního stavu podané žalobkyní.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Jurado Hermanos, SL, se ukládá náhrada nákladů řízení včetně těch, které souvisejí s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 8, 12.1.2008.


title: Věc C-303/09: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. července 2011 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Podpory ve prospěch podniků investujících v obcích dotčených přírodními pohromami roku 2002 — Zpětný výběr“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. července 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-303/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Podpory ve prospěch podniků investujících v obcích dotčených přírodními pohromami roku 2002 - Zpětný výběr)
   2011/C 269/04
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnec, Del Gaizo a P. Gentili, advokáti)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí opatření nutných k provedení článků 2, 5 a 6 rozhodnutí Komise 2005/315/ES ze dne 20. října 2004 o režimu podpor, který Itálie provádí ve prospěch podniků, které investovaly v obcích postižených přírodními pohromami v roce 2002, ve stanovené lhůtě [oznámeno pod číslem K(2004) 3893], (Úř. věst. L 100, s. 46)

      Výrok

               1)

               Tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala veškerá opatření nutná k tomu, aby od příjemců byly zpět vybrány všechny podpory poskytnuté v rámci režimu podpor prohlášeného rozhodnutím Komise 2005/315/ES ze dne 20. října 2004 o režimu podpor, který Itálie provádí ve prospěch podniků, které investovaly v obcích postižených přírodními pohromami v roce 2002, za protiprávní a neslučitelný se společným trhem, nesplnila Italská republika povinnosti, které jí vyplývají ze článku 5 tohoto rozhodnutí.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-16/15: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo n° 4 de Madrid – Španělsko) – María Elena Pérez López v. Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid) „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS — Ustanovení 3 až 5 — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném zdravotnictví — Opatření k předcházení zneužití po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou — Sankce — Překvalifikování pracovního poměru — Nárok na náhradu“

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/12

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid – Španělsko) – María Elena Pérez López v. Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)
   (Věc C-16/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 3 až 5 - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném zdravotnictví - Opatření k předcházení zneužití po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou - Sankce - Překvalifikování pracovního poměru - Nárok na náhradu“)
   (2016/C 419/14)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: María Elena Pérez López

      Žalovaný: Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

      Výrok

               1)

               Ustanovení 5 bod 1 písm. a) rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, byla orgány dotyčného členského státu uplatňována tím způsobem, že:

                           —

                           obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném zdravotnictví je považováno za ospravedlněné „objektivními důvody“ ve smyslu uvedeného ustanovení na základě toho, že jsou tyto smlouvy založeny na zákonných ustanoveních, jež umožňují jejich obnovení v zájmu zajištění určitých úkolů, které jsou časově omezené, vyvolané aktuální potřebou nebo mimořádné, zatímco ve skutečnosti jsou uvedené potřeby stálé a trvalé;

                           —

                           neexistuje žádná povinnost příslušného správního orgánu vytvářet stálá pracovní místa k ukončení zaměstnání příležitostných zaměstnanců ve služebním poměru a tomuto orgánu je dovoleno obsazovat vytvořená stálá pracovní místa přijetím „dočasných“ zaměstnanců, v důsledku čehož nejistota zaměstnanců přetrvává, zatímco dotyčný stát zaznamenává v tomto odvětví strukturální nedostatek pracovních míst stálých zaměstnanců.

               2)

               Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že v zásadě nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které musí smluvní poměr skončit ke dni stanovenému smlouvou na dobu určitou a musí dojít k vypořádání veškerých nároků, čímž není dotčeno případné nové jmenování, pakliže tato právní úprava nemůže ohrozit cíl nebo užitečný účinek rámcové dohody, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               3)

               Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k zodpovězení čtvrté otázky Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (správní soud č. 4 v Madridu, Španělsko).

      (1)  Úř. věst. C 96, 23. 3. 2015.


title: Věc T-519/09: Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Toshiba v. Komise

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/41

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Toshiba v. Komise
   (Věc T-519/09)
   2010/C 51/77
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Toshiba Corp. (zástupci: J. MacLennan, solicitor, A. Schulz, J. Jourdan a P. Berghe, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise v řízení podle článku 81 ES (článek 101 SFEU) a článku 53 EHP ve věci COMP/39.129 — Silové transformátory v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               zrušit pokutu, která byla uložena žalobkyni;

               —

               podpůrně, v případě, že napadené rozhodnutí bude zcela nebo zčásti potvrzeno, snížit pokutu uloženou žalobkyni;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů žalobkyně vynaložených v tomto řízení;

               —

               přiznat veškerá opatření, která mohou být nezbytná k provedení rozsudku Tribunálu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Prostřednictvím této žaloby se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. října 2009 (věc č. COMP/39.129 — Silové transformátory) v rozsahu, v němž Komise přičítá žalobkyni odpovědnost za porušení článku 81 ES a článku 53 EHP v tom, že se podílela na rozdělení trhů formou „Gentlemen’s Agreement“ mezi evropskými a japonskými výrobci silových transformátorů ohledně respektování domácích trhů a o zdržení se prodeje na takových trzích. Podpůrně žalobkyně navrhuje snížení pokuty, která jí byla uložena.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody:
   Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Komise dostatečně neprokázala existenci Gentlemen’s Agreement, ani jakoukoliv účast žalobkyně na takové dohodě nebo jednání ve vzájemné shodě mezi evropskými a japonskými výrobci silových transformátorů.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise nestanovila pravomoc nad Gentlemen’s Agreement, kdyby byla, quod non, prokázána. Tvrdí, že vzhledem k velmi vysokým překážkám vstupu na trh by taková dohoda nemohla mít bezprostřední a přímý účinek na hospodářskou soutěž v EU nebo jakýkoliv vliv na obchod mezi členskými státy.
   Ve svém třetím žalobním důvodu podpůrně uplatňuje, že Komise pochybila v rozhodnutí o trvání protiprávního jednání a účasti žalobkyně. Tvrdí, že Komise neprokázala, že některá jednání měla jakýkoliv protisoutěžní cíl nebo účinek a že účastí na nich žalobkyně porušila evropské soutěžní právo.
   Žalobkyně dále ve svém čtvrtém žalobním důvodu podpůrně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního a skutkového posouzení při stanovení základní částky pokuty. Tvrdí zaprvé, že Komise pochybila, když zvolila referenční rok pro výpočet objemu prodeje žalobkyně, čímž se odchýlila od metodiky stanovené v Pokynech o metodě stanovení pokut. Dále, podle názoru žalobkyně, se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že nevzala v úvahu velmi vysoké překážky vstupu na evropský trh, majíc za to, že Toshiba by mohla dosáhnout na trhu v EHP podílu rovnající se jejímu celosvětovému tržnímu podílu. Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise nesprávně vyložila článek 18 Pokynů o metodě stanovení pokut, aby odůvodnila odhad objemu prodeje žalobkyně v EHP na základě celosvětového prodeje namísto toho, aby zkoumala pouze trhy dotčené údajným protiprávním jednáním. Žalobkyně v důsledku toho soudí, že pokuta, která jí byla uložena, je nepřiměřená.