title: Věc C-463/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Copydan Båndkopi v. Nokina Danmark A/S „Řízení o předběžné otázce — Autorské právo a práva s ním související — Směrnice 2001/29/ES — Článek 5 odst. 2 písm. b) a článek 6 — Právo na rozmnožování — Výjimka — Rozmnoženiny pro soukromé užití — Rozmnoženiny pořizované pomocí paměťových karet mobilních telefonů — Spravedlivá odměna — Poplatek z nosičů — Rovné zacházení — Vrácení poplatku — Minimální újma“

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Copydan Båndkopi v. Nokina Danmark A/S
   (Věc C-463/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 5 odst. 2 písm. b) a článek 6 - Právo na rozmnožování - Výjimka - Rozmnoženiny pro soukromé užití - Rozmnoženiny pořizované pomocí paměťových karet mobilních telefonů - Spravedlivá odměna - Poplatek z nosičů - Rovné zacházení - Vrácení poplatku - Minimální újma“)
   (2015/C 138/02)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Copydan Båndkopi

      Odpůrkyně: Nokina Danmark A/S

      Výrok

               1)

               Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití v případě multifunkčních nosičů, jako jsou paměťové karty mobilních telefonů, bez ohledu na to, zda je hlavní funkcí těchto nosičů pořizování takových rozmnoženin, či nikoli, a to za podmínky, že některá, byť podružná funkce uvedených nosičů umožňuje, aby je jejich majitelé k tomuto účelu používali. Skutečnost, že se jedná o hlavní nebo podružnou funkci, a relativní míra schopnosti nosiče zhotovovat rozmnoženiny však mohou mít vliv na výši placené spravedlivé odměny. Pokud by byla újma způsobená nositelům práv považována za minimální, nemusela by z titulu poskytnutí uvedené funkce vzniknout žádná povinnost platit tuto odměnu.

               2)

               Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví poplatek určený na financování spravedlivé odměny z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití v případě dodání nosičů, jež mohou být použity k rozmnožování pro soukromé užití, jako jsou paměťové karty mobilních telefonů, ale tento poplatek nestanoví v případě dodání součástí, které jsou určeny hlavně k ukládání rozmnoženin pro soukromé užití, jako jsou vnitřní paměti MP3 přehrávačů, za podmínky, že tyto jednotlivé kategorie nosičů a součástí nejsou srovnatelné nebo že je rozdílné zacházení s nimi odůvodněné, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               3)

               Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví poplatek určený na financování spravedlivé odměny z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití k tíži výrobců a dovozců, kteří prodávají paměťové karty mobilních telefonů podnikatelům, přičemž vědí, že jsou tyto karty určeny k dalšímu prodeji, ale nevědí, zda jsou koncovými nabyvateli těchto karet podnikatelé, nebo fyzické osoby-nepodnikatelé, a to za podmínky, že

                           —

                           zavedení takového systému je odůvodněno praktickými obtížemi;

                           —

                           osoby povinné jsou zproštěny povinnosti platit tento poplatek, pokud prokážou, že paměťové karty mobilních telefonů dodaly jiným než fyzickým osobám pro účely zjevně nesouvisející s rozmnožováním pro soukromé užití, s tím, že toto zproštění nemůže být omezeno pouze na případy dodání podnikatelům, kteří jsou zaregistrováni u organizace pověřené správou těchto poplatků;

                           —

                           v rámci uvedeného systému je upraven nárok na vrácení tohoto poplatku, který je účinný a nadměrně neztěžuje navrácení uhrazeného poplatku, přičemž je možné, aby byl poplatek vrácen jen koncovému nabyvateli takové paměťové karty, který o to musí uvedenou organizaci požádat.

               4)

               Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 posuzovaný ve světle bodu 35 jejího odůvodnění musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje členským státům stanovit v určitých situacích, které spadají pod výjimku z práva na rozmnožování pro soukromé užití, zproštění povinnosti platit spravedlivou odměnu z titulu této výjimky, je-li újma způsobená nositelům práv v těchto situacích minimální. Stanovení hranice takové újmy je v pravomoci těchto států s tím, že tato hranice musí být uplatňována zejména v souladu se zásadou rovného zacházení.

               5)

               Směrnice 2001/29 musí být vykládána v tom smyslu, že pokud se členský stát na základě čl. 5 odst. 2 této směrnice rozhodl vyloučit v rámci věcné působnosti tohoto ustanovení veškeré právo nositelů práv udělit svolení k soukromému rozmnožování svých děl, nemůže mít svolení udělené nositelem práv k používání souborů obsahujících jeho díla vliv na povinnost platit spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin pořízených s pomocí takových souborů v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice a nemůže samo o sobě zakládat povinnost uživatele dotyčných souborů platit tomuto nositeli práv jakoukoli platbu.

               6)

               Použití technologických prostředků uvedených v článku 6 směrnice 2001/29 u zařízení používaných k rozmnožování chráněných děl, jako jsou DVD, CD-ROM, MP3 přehrávače nebo počítače, nemůže mít vliv na povinnost platit spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin soukromě pořízených z takových zařízení. Jejich použití však může mít vliv na konkrétní výši této odměny.

               7)

               Směrnice 2001/29 brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin pořízených z neoprávněných zdrojů, a sice z chráněných děl poskytnutých veřejnosti bez svolení nositelů práv.

               8)

               Směrnice 2001/29 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin chráněných děl pořízených fyzickou osobou ze zařízení nebo s pomocí zařízení patřícího třetí osobě.

      (1)  Úř. věst. C 399, 22.12.2012.


title: Věc T-17/15: Žaloba podaná dne 15. června 2015 – Itálie v. Komise

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/27

         Žaloba podaná dne 15. června 2015 – Itálie v. Komise
   (Věc T-17/15)
   (2015/C 081/35)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/294/14 – Administrátoři (AD 6) v oblasti ochrany údajů,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 263, 264 a 266 SFEU

                           —

                           Komise porušila závaznost rozsudku Soudního dvora ve věci C-566/10 P, který prohlásil za protiprávní oznámení o výběrovém řízení, která omezují jazyky, které mohou žadatelé v otevřených výběrových řízeních Unie uvést jako druhý jazyk, jen na angličtinu, francouzštinu a němčinu

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 342 SFEU a článků 1 a 6 nařízení č. 1/58

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že omezením počtu jazyků, které je možné použít jako druhý jazyk uchazečů v rámci výběrových řízení Evropské unie, Komise v praxi zavedla nové pravidlo ohledně jazyků orgánů, čímž zasáhla do výlučné pravomoci Rady v této oblasti

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 12 ES, nyní článku 18 SFEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 6 odst. 3 SEU, čl. 1 odst. 2 a 3 přílohy III Služebního řádu úředníků, článků 1 a 6 nařízení č. 1/58, jakož i čl. 1d odst. 1 a 6, čl. 27 odst. 2 a čl. 28 písm. f) Služebního řádu úředníků.

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že omezení jazykového režimu, které ukládá Komise, je diskriminační, protože výše uvedená ustanovení zakazují uložit evropským občanům a úředníkům orgánů jazyková omezení, která nejsou obecně a objektivně stanovena jednacími řády orgánů uvedenými v článku 6 výše uvedeného nařízení č. 1/58 a která nebyla dosud přijata a zakazují zavedení takových omezení, pokud pro to neexistuje zvláštní a odůvodněný zájem služby.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 6 odst. 3 SEU v rozsahu, v němž zakotvuje zásadu ochrany legitimního očekávání jako základní právo vyplývající z ústavních tradic společných členským státům.

                           —

                           Podle žalobkyně Komise narušila očekávání občanů, pokud jde o výběr druhého jazyka z jakéhokoliv jazyka Unie, jak to bylo možné až do roku 2007 a jak to Soudní dvůr potvrdil ve svém pravomocném rozsudku C-566/10 P.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a porušení podstatných norem vlastních povaze a účelu výběrového řízení, zejména čl. 1d odst. 1 a 6, čl. 27 odst. 2, čl. 28 písm. f), čl. 34 odst. 3 a čl. 45 odst. 1 Služebního řádu úředníků a z porušení zásady proporcionality.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že preventivním a obecným omezením jazyků, které je možné si vybrat jako druhý jazyk, na tři, Komise ve fázi oznámení a podmínek přijetí předčasně přistoupila k ověřování jazykových znalostí žadatelů o pracovní místo, které se má uskutečnit až v rámci výběrového řízení. Z toho vyplývá, že jazykové znalosti se staly rozhodujícími ve srovnání s odbornými znalostmi.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 18 a čl. 24 odst. 4 SFEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, článku 2 nařízení č. 1/58 a čl. čl. 1d odst. 1 a 6 Služebního řádu úředníků.

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že stanovením podmínky, že žádosti o pracovní místo musí být povinně zaslané v angličtině, francouzštině nebo němčině a že EPSO zašle v témže jazyce žadatelům oznámení o průběhu výběrového řízení, bylo porušeno právo občanů Unie komunikovat ve svém vlastním jazyce s orgány a došlo k další diskriminaci osob, které dostatečně neovládají tyto tři jazyky.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článků 1 a 6 nařízení č. 1/58, čl. 1d odst. 1 a 6 a čl. 28 písm. f) Služebního řádu úředníků, čl. 1 odst. 1 písm. f) přílohy III Služebního řádu úředníků a čl. 296 odst. 2 SFEU (nedostatek odůvodnění), jakož i z porušení zásady proporcionality. Zkreslení skutkových okolností.

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Komise toto omezení na tři jazyky odůvodnila požadavkem, aby byly noví zaměstnanci hned schopni komunikovat v rámci orgánů. Toto odůvodnění zkresluje skutkové okolnosti, protože se nezdá, že tyto tři jazyky jsou v komunikaci mezi různými jazykovými skupinami v rámci orgánů nejpoužívanější; toto odůvodnění je navíc nepřiměřené omezení základního práva, jakým je zákaz jazykové diskriminace, protože existují méně omezující řešení k zajištění toho, aby v rámci orgánů probíhala rychlá komunikace.


title: Věc C-493/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2006 Tesco Stores Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 13. září 2006 ve věci T-191/04, MIP Group Intellectual Property GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2006 Tesco Stores Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 13. září 2006 ve věci T-191/04, MIP Group Intellectual Property GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc C-493/06 P)
   (2007/C 56/22)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Tesco Stores Ltd (zástupci: E. Kelly, advokát, S. Malynicz, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG
   Návrhová žádání
   Účastnice řízení podávajících kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2006 ve věci T-191/04;

               —

               nařídil odpůrci nahradit Tesco Stores Ltd náklady tohoto kasačního opravného prostředku a řízení před Soudem prvního stupně.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelka trvá na tom, že by měl být napadený rozsudek zrušen z důvodu, že se Soud prvního stupně dopustil porušení pravidel řízení, které je na újmu navrhovatelce, a porušil právo Společenství. Navrhovatelka zejména uplatňuje, že

               1.

               články 8 a 42 nařízení o ochranné známce Společenství (1) nevyžadují, aby osoba, která podává námitky, prokázala splnění podmínek pro podání námitek po lhůtě k podání námitek. Správný výklad odpovídající zásadě právní jistoty požaduje, aby osoba, která podává námitky, prokázala podmínky jako vlastnictví a existence staršího práva pouze jednou, tedy v okamžiku podání námitek;

               2.

               pravidla 15, 16 a 20 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (2), nepožadují, aby osoba, která podává námitky, prokázala existenci starší ochranné známky jinak, než jak to již učinila, a zvláště jí neukládají povinnost prokázat obnovení starší ochranné známky po uplynutí lhůty k podání námitek;

               3.

               Tesco mohla legitimně očekávat, že se po ní nevyžaduje, aby předložila další důkazy o existenci svých starších práv, než které již předložila;

               4.

               uložit Tesco povinnost prokázat obnovení od 28. ledna 2000, 24. února 2000, 13. června 2000 nebo dokonce 23. října 2000 by znamenalo vyžadovat, aby Tesco zpětně prokázala něco, co prokázat nemohla nebo co v dané době nebylo vyžadováno vnitrostátním právem;

               5.

               v řízení před Soudem prvního stupně došlo k porušení pravidel řízení k újmě Tesco, jelikož: a) OHIM se opíral o vnitřní směrnice upravující námitkové řízení, které v rozhodné době nebyly užívány; a b) OHIM předložil argumenty, které nepatřily do rámce sporu, jak byl vymezen účastníky řízení.

      (1)  Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146.

      (2)  Úř. věst. L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189.


title: Věc T-642/11 P: Usnesení Tribunálu ze dne 4. září 2012 — Mische v. Parlament ( „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Jmenování — Zařazení do platové třídy — Výběrové řízení zveřejněné před vstupem nového služebního řádu v platnost — Zkreslení skutkových okolností — Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/25

      Usnesení Tribunálu ze dne 4. září 2012 — Mische v. Parlament
      (Věc T-642/11 P) (1)

      (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Zařazení do platové třídy - Výběrové řízení zveřejněné před vstupem nového služebního řádu v platnost - Zkreslení skutkových okolností - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
      (2012/C 331/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Harald Mische (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Holland, J. Mische a M. Velardo, advokáti)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament (zástupci: S. Seyr a S. Alves, zmocněnci); a Rada Evropské unie (zástupci: A. Jensen a J. Herrmann, zmocněnci)

         Předmět

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, Mische v. Parlament (F-93/05), dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Harald Mische ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů vynaložených Evropským parlamentem v rámci řízení o kasačním opravném prostředku.

                  3)

                  Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Věc C-239/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 10. května 2017 – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S v. Fødevareministeriets Klagecenter

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 10. května 2017 – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S v. Fødevareministeriets Klagecenter
   (Věc C-239/17)
   (2017/C 221/17)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S

      Žalovaný: Fødevareministeriets Klagecenter

      Předběžné otázky

               1.

               Má se za situace, kdy zemědělec v určitém kalendářním roce nedodrží požadavky podle předpisů v oblasti řízení a dobrý zemědělský a ekologický stav, a v důsledku toho se mu sníží přímé platby: viz čl. 6 odst. 1 nařízení Rady č. 1782/2003 (1) ve spojení s čl. 66 odst. 1 nařízení Komise č. 796/2004 (2), snížení podpory vypočítat na základě přímých plateb poskytnutých zemědělci:

                           (a)

                           v kalendářním roce, v němž došlo k porušení, nebo

                           (b)

                           v (následujícím) kalendářním roce zjištění porušení?

               2.

               Bude výsledek stejný na základě pozdějších pravidel stanovených v čl. 23 odst. 1 nařízení Rady č. 73/2009 (3) ve spojení s čl. 70 odst. 4 a odst. 8 písm. a) nařízení Komise č. 1122/2009 (4)?

               3.

               Za situace, kdy zemědělec nedodrží požadavky podle předpisů v oblasti řízení a dobrý zemědělský a ekologický stav v letech 2007 a 2008, ale porušení je zjištěno nejdříve v roce 2011, uplatní se na výpočet snížení podpory nařízení Rady č. 1782/2003 ve spojení s nařízením Komise č. 796/2004, nebo se uplatní nařízení Rady č. 73/2009 ve spojení s nařízením Komise č. 1122/2009?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, 2003, s. 1; Zvl. vyd. 03/04, s. 269).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, 2004, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s. 243).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30,2009, s. 16).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, 2009, s. 65).


title: Věc T-489/11: Žaloba podaná dne 20. září 2011 — Ruse Industry v. Komise

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/36

         Žaloba podaná dne 20. září 2011 — Ruse Industry v. Komise
   (Věc T-489/11)
   2011/C 347/66
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ruse Industry AD (Ruse, Bulharsko) (zástupci: A. Angelov a S. Panov, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět věci

   Návrh na zrušení článků 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí Komise ze dne 13. července 2011 týkajícího se státní podpory K 12/2010 a N 389/2009 poskytnuté Bulharskem ve prospěch Ruse Industry

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil články 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí Komise ze dne 13. července 2011 týkajícího se státní podpory K 12/2010 a N 389/2009 poskytnuté Bulharskem ve prospěch Ruse Industry;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž podle tohoto ustanovení to, co Komise pokládá podle tohoto ustanovení za nečinnost státu, která měla být směřována k vymáhání částek, na které má nárok, není ani nová státní podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), ani změnou existující státní podpory. Žalobkyně dále uvádí, že pro stát se nezvyšuje celkové riziko, a i kdyby tomu tak bylo, nemohlo by to být základem pro to, aby byly sporné okolnosti kvalifikovány jako nová státní podpora.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 263 odst. 2 třetího případu SFEU v rozsahu, v němž Komise bez uvedení důkazů a bez odůvodnění neprávem předpokládala, že okolnost, že stát nevymáhal dlužné částky, je pro uvedenou společnost zvýhodněním narušujícím hospodářskou soutěž, a je tudíž neslučitelná s vnitřním trhem.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z procesního pochybení spočívajícího v tom, že rozhodnutí Komise neobsahuje odůvodnění, které vedlo k formulování učiněných závěrů.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999, neboť v napadeném rozhodnutí není uvedena ani výše částky, která má být žalobkyní vymáhána, ani příslušné úroky ve výši přiměřené sazby stanovené Komisí.

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.


title: Věc C-396/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanța (Rumunsko) dne 27. července 2011 — Trestní řízení proti Ciprian Vasile Raduovi

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanța (Rumunsko) dne 27. července 2011 — Trestní řízení proti Ciprian Vasile Raduovi
   (Věc C-396/11)
   2011/C 282/29
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Constanța

      Obžalovaný v původního řízení

   Ciprian Vasile Radu

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou ustanovení čl. 5 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jakož i článku 6 ve spojení s články 48 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, rovněž s odkazem na čl. 5 odst. 3 a 4 a čl. 6 odst. 2 a 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, normami primárního práva Společenství obsaženými v zakládajících smlouvách?

               2)

               Představuje postup příslušného justičního orgánu státu vykonávajícího evropský zatýkací rozkaz, které spočívá v omezení svobody a nuceném předání osoby, na kterou byl vydán evropský zatýkací rozkaz (osoba, jejíž zatčení a předání je požadováno) bez jejího souhlasu, zásah státu vykonávajícího zatýkací rozkaz do práva na osobní svobodu osoby, jejíž zatčení a předání je požadováno, zakotveného v právu Evropské unie na základě článku 6 SEU ve spojení s čl. 5 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, a na základě článku 6, ve spojení s články 48 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, rovněž s odkazem na čl. 5 odst. 3 a 4 a čl. 6 odst. 2 a 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod?

               3)

               Musí zásah státu vykonávajícího evropský zatýkací rozkaz do práv a záruk stanovených čl. 5 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článkem 6 ve spojení s články 48 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, rovněž s odkazem na čl. 5 odst. 3 a 4 a čl. 6 odst. 2 a 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práva a základních svobod, splňovat podmínku nezbytnosti v demokratické společnosti a dále podmínku proporcionality ve vztahu ke konkrétně sledovanému cíli?

               4)

               Může příslušný justiční orgán státu vykonávajícího evropský zatýkací rozkaz zamítnout žádost o předání, aniž by porušil povinnosti upravené zakládajícími smlouvami a dalšími předpisy práva Společenství z důvodu, že nejsou kumulativně splněny podmínky nezbytné podle čl. 5 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článku 6 ve spojení s články 48 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, rovněž s odkazem na čl. 5 odst. 3 a 4 a čl. 6 odst. 2 a 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod?

               5)

               Může příslušný justiční orgán státu vykonávajícího evropský zatýkací rozkaz zamítnout žádost o předání, aniž by porušil povinnosti upravené zakládajícími smlouvami a dalšími právními předpisy Společenství z důvodu, že stát vydávající evropský zatýkací rozkaz neprovedl rámcové rozhodnutí Rady Evropské unie 2002/584/SVV nebo ho provedl neúplně či nesprávně (ve smyslu nedodržení podmínky vzájemnosti)?

               6)

               Je vnitrostátní právo členského státu Evropské unie — Rumunska — a zejména hlava III zákona č. 302/2004 v rozporu s ustanoveními čl. 5 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jakož i článku 6 ve spojení s články 48 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, rovněž s odkazem na čl. 5 odst. 3 a 4 a čl. 6 odst. 2 a 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, na které odkazuje článek 6 SEU, a bylo těmito vnitrostátními předpisy správně provedeno rámcové rozhodnutí Rady Evropské unie 2002/584/SVV?


title: Věc T-487/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 2. července 2009 — Imperial Chemical Industries v. OHIM (FACTORY FINISH)

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/47

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 2. července 2009 — Imperial Chemical Industries v. OHIM (FACTORY FINISH)
   (Věc T-487/07) (1)

   2009/C 205/87

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 51, 23.2.2008.


title: Věc C-503/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2011 ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, dříve ThyssenKrupp Aufzüge GmbH a ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2011 ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, dříve ThyssenKrupp Aufzüge GmbH a ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise
   (Věc C-503/11 P)
   2011/C 347/31
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, dříve ThyssenKrupp Aufzüge GmbH a ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (zástupce: K. Blau-Hansen, Rechtsanwältin)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise) v plném rozsahu, pokud zamítá žalobu a pokud se týká účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek;

               —

               Podpůrně přiměřeně dále snížit pokutu uloženou účastnicím řízení podávajícím kasační opravný prostředek v článku 2 napadeného rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. února 2007;

               —

               Dále podpůrně vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) dotyčným opravným prostředkem napadají rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 ve věci T-147/07 a další (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise) v rozsahu, v němž tento rozsudek zamítá žalobu ze dne 7. května 2007 podanou proti rozhodnutí Evropské komise K(2007) 512 konečné ze dne 21. února 2007 (věc COMP/E-1/38.823 — výtahy a eskalátory) a v němž se týká navrhovatelek.
   Navrhovatelky vytýkají nepříslušnost Komise, porušení podstatných formálních předpisů, porušení Smlouvy ES resp. SFEU a právních norem, které je třeba použít při provádění těchto smluv jakož i zneužití pravomocí a porušení základních práv v rámci čtyř důvodů kasačního opravného prostředku:

               Zaprvé navrhovatelky vytýkají, že Tribunál nesprávně potvrdil příslušnost Komise k provedení řízení. Zastávají názor, že Tribunál měl prohlásit rozhodnutí Komise za neplatné z důvodu nepoužitelnosti článku 101 SFEU (bývalý článek 81 ES) z důvodu neexistence mezistátního významu vytýkaných lokálních porušení práv. I kdyby Tribunál prohlásil článek 101 SFEU za použitelný, měl zohlednit, že s příslušností Komise se neslučuje každopádně systém souběžných příslušností podle oznámení ESHS založený nařízením č. 1/2003 (1). Konečně Tribunál nezohlednil, že dodatečné zahájení řízení Komisí představuje porušení zásady určitosti a zákonnosti v souvislosti s tresty, chráněné základními právy.

               Zadruhé vytýkají navrhovatelky, že Tribunál nesprávně potvrzuje rozhodnutí Komise o solidární odpovědnosti navrhovatelek na základě obratu skupiny ThyssenKrupp AG. Rozsudek porušuje v tomto ohledu článek 23 nařízení č. 1/2003, princip právního státu v podobě zásady nulla poena sine lege, zásadu proporcionality trestů, zásadu in dubio pro reo a zásadu zavinění. Rozsudek je nesprávný v rozsahu, v němž spočívá na předpokladu, že dceřiná společnost společně se svou mateřskou společností (a jinými společnostmi skupiny) tvoří společenství dlužníků v podobě hospodářské jednotky. Krom toho a nezávisle na tom porušuje i zásadu zavinění, neboť navrhovatelkám byla uložena společně s jejich mateřskými společnostmi pokuta jakožto solidárním dlužníkům. Podpůrně je vytýkáno, že Tribunál potvrdil solidární odpovědnost navzdory absenci uspořádání podílů na dluhu ve vnitřním vztahu.

               Zatřetí vytýkají navrhovatelky, že Tribunál porušil ve svém rozsudku povinnost komplexního přezkumu, která mu přísluší, a to tím, že dostatečně nepřezkoumal nepřiměřenost stanovení výchozí částky, násobícího koeficientu z titulu odrazení ani nedostatečné ohodnocení spolupráce navrhovatelek s Komisí a tím porušil základní právo na spravedlivý proces a v něm spočívající záruku právní ochrany.

               Začtvrté je vytýkáno porušení zásady proporcionality a rovného zacházení ohledně stanovení výchozí částky pro porušení týkající se Německa, neboť do stanovení výchozí částky byly zahrnuty uzavřené obraty, ačkoli tomu odporovaly naléhavé důvody. Tribunál provedl vůči společnosti Schindler v tomto ohledu dostatečně diferencované odůvodnění, avšak vůči navrhovatelkám toto rozlišení protiprávně neprovedl.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy Text s významem pro EHP (Úř. věst. L 1, s.1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-133/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2014 – Ben Ali v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Právní základ — Právo vlastnit majetek — Článek 17 odst. 1 Listiny základních práv — Úprava účinů zrušení aktu v čase — Mimosmluvní odpovědnost — Absence majetkové újmy“

text:
               19.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2014 – Ben Ali v. Rada
   (Věc T-133/12) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Právní základ - Právo vlastnit majetek - Článek 17 odst. 1 Listiny základních práv - Úprava účinů zrušení aktu v čase - Mimosmluvní odpovědnost - Absence majetkové újmy“)
   2014/C 151/23
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francie) (zástupce: A. de Saint Remy, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a S. Kyriakopoulou, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: É. Cujo a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2012/50/SZBP ze dne 27. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 27, s. 11), v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká žalobce, a zadruhé návrh na náhradu újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Příloha rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku, ve znění prováděcího rozhodnutí Rady 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72, se zrušuje v rozsahu, v němž byla platnost této přílohy prodloužena rozhodnutím Rady 2012/50/SZBP ze dne 27. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/72, a v rozsahu, v němž obsahuje jméno pana Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Aliho.

               2)

               Účinky přílohy rozhodnutí 2011/72, ve znění rozhodnutí 2011/79, jejíž platnost byla prodloužena rozhodnutím 2012/50, zůstanou vůči panu Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Alimu zachovány do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku proti tomuto rozsudku, nebo pokud bude v této lhůtě podán kasační opravný prostředek, do dne jeho zamítnutí.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené panem Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Alim.

               5)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


title: Výzva k předkládání žádostí o pracovní místo vedoucího soudní kanceláře Soudního dvora Evropské unie

text:
               26.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/6

         VÝZVA K PŘEDKLÁDÁNÍ ŽÁDOSTÍ
   o pracovní místo vedoucího soudní kanceláře Soudního dvora Evropské unie
   2010/C 168/06
   V brzké době dojde k uvolnění pracovního místa vedoucího soudní kanceláře Soudního dvora Evropské unie. Vedoucí soudní kanceláře bude jmenován postupem uvedeným v článku 12 jednacího řádu Soudního dvora.
   Vedoucí soudní kanceláře je jmenován na dobu šesti let. Jeho postavení a podmínky výkonu pracovní činnosti upravuje statut Soudního dvora a jeho jednací řád, jakož i nařízení o platových poměrech členů Komise a Soudního dvora (nařízení Rady č. 422/67/EHS ze dne 25. července 1967).

      Popis náplně práce

   Vedoucí soudní kanceláře je nápomocen Soudnímu dvoru při výkonu jeho soudních činností. Zajišťuje plnění úkolů uvedených v článku 17 jednacího řádu Soudního dvora.
   Vedoucí soudní kanceláře je dále generálním tajemníkem celého orgánu, který sestává ze tří soudů: Soudního dvora, Tribunálu a Soudu pro veřejnou službu. Pod vedením předsedy Soudního dvora zajišťuje správu orgánu a řídí jeho zaměstnance a útvary. Z pověření Soudního dvora vykonává rovněž funkce schvalující osoby pro rozpočtové prostředky tohoto orgánu.

      Požadovaná kvalifikace

   Od uchazečů se požaduje:

               —

               státní příslušnost některého z členských států Evropské unie,

               —

               úplné právnické vzdělání doložené univerzitním diplomem, jakož i rozsáhlé znalosti práva Evropské unie a činnosti jejích soudů,

               —

               patnáctiletá pracovní zkušenost, přičemž její významnou část musí tvořit výkon odpovědné funkce na velmi vysoké úrovni,

               —

               velmi dobrá znalost francouzského jazyka a dobrá znalost dalšího úředního jazyka Evropské unie. Znalost dalších úředních jazyků je vítána.

      Podávání žádostí o pracovní místo

   Žádosti o pracovní místo musí být Soudnímu dvoru doručeny výhradně elektronickou poštou Greffier.CJUE@curia.europa.eu nejpozději dne 18. července 2010. K žádostem je nutno přiložit životopis s údaji o věku, státní příslušnosti, ukončeném vysokoškolském vzdělání, jazykových znalostech, zaměstnání, současném i všech předchozích, popřípadě o zkušenostech kandidáta v soudní a mezinárodní oblasti.


title: Věc T-84/17: Usnesení Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Consorzio IB Innovation v. Komise

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/54

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Consorzio IB Innovation v. Komise
   (Věc T-84/17) (1)

   (2017/C 231/70)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 95, 27.3.2017.


title: Věc C-395/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 27. července 2011 — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH v. Finanzamt Lüdenscheid

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 27. července 2011 — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH v. Finanzamt Lüdenscheid
   (Věc C-395/11)
   2011/C 311/29
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Žalovaný: Finanzamt Lüdenscheid

      Ostatní účastníci řízení: Rolf & Co. OHG

      Předběžné otázky

               1)

               Zahrnuje pojem stavebních prací ve smyslu čl. 2 bod 1 zmocnění 2004/290/ES (1) kromě služeb také dodávky?

               2)

               Pokud se zmocnění k určení příjemce plnění jako daňového dlužníka vztahuje i na dodávky:
               Je zmocněný členský stát oprávněn vykonat zmocnění pouze částečně pro určité podskupiny jako jednotlivé druhy stavebních prací a pro plnění určitým příjemcům plnění?

               3)

               Pokud je členský stát oprávněn k vytvoření podskupin: Existují pro členský stát omezení při tvorbě podskupin?

               4)

               Pokud není členský stát oprávněn k tvorbě podskupin obecně (viz shora otázka 2) nebo na základě nerespektovaných omezení (viz shora otázka 3):

                           a)

                           Jaké právní následky vyplývají z nepřípustné tvorby podskupin?

                           b)

                           Vede nepřípustná tvorba podskupin k tomu, že předpis vnitrostátního práva se nepoužije pouze ve prospěch jednotlivých osob povinných k dani nebo obecně?

      (1)  2004/290/ES: Rozhodnutí Rady 2004/290/ES ze dne 30. března 2004, kterým se Spolkové republice Německo povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 21 Šesté 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (neoficiální překlad), Úř. věst. L 94, s. 59.


title: Věc T-301/08: Žaloba podaná dne 6. srpna 2008 – Laura Ashley v. OHIM – Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/21

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2008 – Laura Ashley v. OHIM – Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)
   (Věc T-301/08)
   (2008/C 247/42)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laura Ashley Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: J. Guise, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tiziana Bucci (Viareggio, Itálie)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. května 2008 ve věci R 1237/2007-1 a zamítnout námitku a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „LAURA ASHLEY“ pro výrobky ve třídách 3, 18, 24 a 25

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihláška k zápisu mezinárodní ochranné známky č. 311 675 obrazové ochranné známky „Ashley's“ pro výrobky ve třídě 25; Italské ochranné známky č. 517 151 obrazové ochranné známky „Ashley's“ pro výrobky ve třídě 3, 18, 24 a 25; mezinárodní ochranné známky č. 646 926 obrazové ochranné známky „Ashley's il primo Cashmere Italiano“ pro výrobky ve třídě 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 40/94, jelikož odvolací senát neprokázal, zda žalobkyně používala přihlašovanou ochrannou známku Společenství bez řádného důvodu.


title: Věc C-551/09: Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/32

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-551/09)
   2010/C 63/52
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Gross a M. Adam, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje

               1)

               určit, že Rakouská republika tím, že nepřijala veškerá potřebná opatření, aby získala zpět státní podporu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 288 SFEU jakož i z článků 1 až 3 rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře C 56/06 (ex NN 77/06) Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (2008/719/ES).

               2)

               určit, že Rakouská republika tím, že neposkytla Komisi včas informace nezbytné pro výpočet výše státní podpory, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 288 SFEU jakož i z článků 1 až 3 rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře C 56/06 (ex NN 77/06) Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (2008/719/ES).

               3)

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle názoru Komise uplynula lhůta ke sdělení informací nezbytných pro výpočet výše státní podpory, stanovená Rakouské republice rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře C 56/06 (ex NN 77/06) Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (2008/719/ES).
   Dohoda ohledně výše dlužné částky, které docílily Komise a Rakouská republika po uplynutí výše uvedené lhůty, byla Rakouskou republikou odvolána s odkazem na to, že společnost, které se týká povinnost vrácení, zamýšlí v případě povinnosti platby zpětný odprodej Bank Burgenland. To by podle Rakouské republiky mělo závažné důsledky pro hospodářství spolkové země Burgenland. Podle názoru Komise to však neodůvodňuje zřeknutí se požadovaného vrácení.
   Stejně tak neovlivňuje soudní napadení výše uvedeného rozhodnutí povinnost k jeho vykonání.


title: Spojené věci C-585/08 a C-144/09: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Peter Pammer v. Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH v. Oliver Heller (C-144/09) ( „Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 15 odst. 1 písm. c) a odstavec 3 — Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv — Smlouva týkající se plavby na nákladní lodi — Pojem „souborné služby pro cesty“ — Smlouva týkající se hotelového pobytu — Prezentace plavby a hotelu na internetové stránce — Pojem „činnost „zaměřená na“ členský stát, ve kterém má spotřebitel bydliště“ — Kritéria — Dostupnost internetové stránky“ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Peter Pammer v. Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH v. Oliver Heller (C-144/09)
   (Spojené věci C-585/08 a C-144/09) (1)

   (Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 15 odst. 1 písm. c) a odstavec 3 - Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv - Smlouva týkající se plavby na nákladní lodi - Pojem „souborné služby pro cesty“ - Smlouva týkající se hotelového pobytu - Prezentace plavby a hotelu na internetové stránce - Pojem „činnost „zaměřená na“ členský stát, ve kterém má spotřebitel bydliště“ - Kritéria - Dostupnost internetové stránky)
   2011/C 55/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Peter Pammer (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH (C-144/09)

      Žalovaní: Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Oliver Heller (C-144/09)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof (Rakousko) — Výklad čl. 15 odst. 1 písm. c) a odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv — Minimální znaky internetové stránky, které jsou nezbytné pro to, aby bylo možné považovat na ní nabízené služby za činnosti „zaměřené“ na členský stát, ve kterém má spotřebitel své bydliště

      Výrok

               1)

               Smlouva, jejímž předmětem je taková plavba na nákladní lodi, jako je plavba dotčená ve věci C-585/08, je přepravní smlouvou, která poskytuje kombinaci dopravy a ubytování zahrnutou v ceně ve smyslu čl. 15 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.

               2)

               Za účelem určení, zda podnikatel, jehož činnost je prezentována na jeho internetové stránce nebo na internetové stránce jeho zprostředkovatelské společnosti, může být považován za podnikatele „zaměřujícího“ činnost na členský stát, na jehož území má spotřebitel své bydliště ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001, je třeba ověřit, zda před případným uzavřením smlouvy se spotřebitelem z uvedených internetových stránek a celkové činnosti podnikatele vyplývalo, že podnikatel zamýšlel obchodovat se spotřebiteli s bydlištěm v jednom či více členských státech, včetně členského státu, ve kterém má spotřebitel bydliště, v tom smyslu, že byl připraven uzavřít s nimi smlouvu.
               Následující skutečnosti, jejichž výčet není taxativní, mohou představovat indicie umožňující se domnívat, že činnost podnikatele je zaměřena na členský stát bydliště spotřebitele: mezinárodní povaha činnosti, popis cesty do sídla podnikatele s počátkem v jiných členských státech, použití jiného jazyka nebo jiné měny, než jsou jazyk nebo měna, které jsou obvykle používány v členském státě, ve kterém má podnikatel sídlo s možností provést rezervaci a potvrdit ji v tomto jiném jazyce, uvedení telefonického spojení s mezinárodním předčíslím, vynaložení nákladů na službu sponzorovaných odkazů na internetu s cílem usnadnit spotřebitelům s bydlištěm v jiných členských státech přístup na stránku podnikatele nebo jeho zprostředkovatele, použití jiného jména domény prvního řádu, než je doména členského státu, ve kterém má podnikatel sídlo, a uvedení mezinárodní klientely složené ze zákazníků s bydlištěm v jiných členských státech. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby existenci takových indicií ověřil.
               Naproti tomu pouhá dostupnost internetové stránky podnikatele nebo jeho zprostředkovatelské společnosti v členském státě, na jehož území má spotřebitel bydliště, nepostačuje. Stejně je tomu v případě uvedení elektronické adresy, jakož i dalších kontaktních údajů nebo v případě využití jazyka nebo měny, které jsou obvykle používány v členském státě, ve kterém má podnikatel sídlo

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009

      Úř. věst. C 153, 4.7.2009


title: Věc C-399/11: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Constitucional Madrid — Španělsko) — trestní řízení proti Stefanovi Mellonimu ( „Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Evropský zatýkací rozkaz — Postupy předávání mezi členskými státy — Rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně — Výkon trestu uloženého v nepřítomnosti — Možnost přezkumu rozsudku“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/12

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Constitucional Madrid — Španělsko) — trestní řízení proti Stefanovi Mellonimu
   (Věc C-399/11) (1)

   (Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Postupy předávání mezi členskými státy - Rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně - Výkon trestu uloženého v nepřítomnosti - Možnost přezkumu rozsudku)
   2013/C 114/16
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Constitucional Madrid

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatel: Stefano Melloni

      Odpůrce: Ministerio Fiscal

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Constitucional Madrid — Výklad článku 4a rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, kterým se mění rámcová rozhodnutí 2002/584/SVV, 2005/214/SVV, 2006/783/SVV, 2008/909/SVV a 2008/947/SVV a kterým se posilují procesní práva osob a podporuje uplatňování zásady vzájemného uznávání rozhodnutí na rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně (Úř. věst. L 81, s. 24), a článků 47, 48 a 53 Listiny základních práv Evropské unie — Rozhodnutí vydaná v řízení, kterého se dotčená osoba nezúčastnila osobně — Výkon trestu uloženého v nepřítomnosti — Možnost přezkumu rozsudku

      Výrok

               1)

               Článek 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby vykonávající justiční orgán v případech uvedených v tomto ustanovení podmínil výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu tím, že odsuzující rozhodnutí vynesené v nepřítomnosti může být přezkoumáno ve vystavujícím členském státě.

               2)

               Článek 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, je slučitelný s požadavky vyplývajícími z článku 47 a čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

               3)

               Článek 53 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje členskému státu podmínit předání osoby odsouzené v nepřítomnosti tím, že odsuzující rozhodnutí může být ve vystavujícím členském státě přezkoumáno za účelem vyloučení zásahu do práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu zaručených jeho ústavou.

      (1)  Úř. věst. C 290, 1.10.2011.


title: Věc T-177/12: Žaloba podaná dne 20. dubna 2012 — Spraylat v. ECHA

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/26

         Žaloba podaná dne 20. dubna 2012 — Spraylat v. ECHA
   (Věc T-177/12)
   2012/C 174/44
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spraylat GmbH (Aachen, Německo) (zástupce: K. Fischer, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil stanovení administrativního poplatku žalovanou ze dne 21. února 2012 oznámené žalobkyni dne 21. února 2012 (faktura č. 10030371);

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Podpůrně žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí SME(2012)1445 ze dne 15. února 2012.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod: Porušení nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) a nařízení (ES) č. 340/2008 (2)

               Žalobkyně tvrdí, že z obou nařízení vyplývá, že za jediný platný základ pro výběr administrativního poplatku podle čl. 13 odst. 4 nařízení č. 340/2008 je třeba považovat skutečnost, že má tento poplatek pokrýt náklady ECHA na přezkum registrace s ohledem na velikost podniku, což nebylo při stanovení administrativního poplatku podle rozhodnutí správní rady ECHA MB/D/29/2010 vzato v úvahu. Nepřípustné je i odstupňování výše administrativního poplatku v závislosti na velikosti podniku, jelikož v důsledku toho musí velké podniky částečně nést náklady na přezkum týkající se malých podniků.

               2)

               Druhý žalobní důvod: Porušení zásady proporcionality
               Uvedená zásada vyžaduje, aby byl administrativní poplatek vybíraný žalovanou v přiměřeném poměru k plnění poskytnutému žalovanou. Tak tomu však podle názoru žalobkyně není — srovnáme-li administrativní poplatek ve výši 20 700 eur s plněním, které bylo skutečně žalovanou poskytnuto.

               3)

               Třetí žalobní důvod: Porušení obecné zásady rovného zacházení
               V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že odstupňování výše administrativního poplatku v závislosti na velikosti podniku rovněž vede k nepřípustnému nerovnému zacházení. Nadto žalovaná porušuje zásadu rovného zacházení tím, že změnila svou správní praxi, jelikož s žalobkyní zachází jinak než s jinými žadateli o registraci, kterým žalovaná poskytla možnost provést opravy týkající se velikosti podniku i po obdržení registračního čísla, aby se tak vyhnuli uložení administrativního poplatku.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: Porušení zásady právní jistoty a zásady řádné správy
               Ačkoli si žalovaná uvědomila, že správné určení velikosti podniku přináší v registrační praxi obtíže, neposkytla žalobkyni — v rozporu se zásadou řádné správy — možnost, aby údaje opravila a vyhnula se tak uložení administrativního poplatku.

               5)

               Pátý žalobní důvod: Nepřípustné přenesení normativní pravomoci na žalovanou
               Článek 13 odst. 4 nařízení č. 340/2008 zmocňuje žalovanou k vybírání administrativního poplatku, aniž jsou v nařízení stanoveny podrobnosti týkající se takového výběru, či zvláště rámcová úprava samotného poplatku. To podle žalobkyně představuje nepřípustné přenesení normativní pravomoci na žalovanou.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH) (Úř. věst. L 107, s. 6).


title: Věc T-255/11: Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2011 — Fellah v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny — Vynětí ze seznamu dotčených osob — Žaloba na neplatnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/14

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2011 — Fellah v. Rada
   (Věc T-255/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny - Vynětí ze seznamu dotčených osob - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2012/C 39/27
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Zakaria Fellah (New York, Spojené státy) (zástupce: G. Collard, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a G. Étienne, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/221/SZBP ze dne 6. dubna 2011 o změně rozhodnutí 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 93, s. 20), a nařízení Rady (EU) č. 330/2011 ze dne 6. dubna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 93, s. 10).

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               O návrhu Evropské komise na vstup do řízení jako vedlejší účastnice není třeba rozhodnout.

      (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc F-118/15: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 28. června 2016 – Kotula v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Článek 45 služebního řádu — Povyšovací řízení za rok 2014 — Obecná prováděcí ustanovení k článku 45 služebního řádu — Seznam úředníků navržených na povýšení generálními řediteli a vedoucími útvarů — Opomenutí jména žalobce — Převedení v rámci orgánů — Zohlednění hodnotících posudků vypracovaných předchozím orgánem — Možnost zpochybnit seznam úředníků navržených na povýšení před smíšeným výborem pro povyšování — Srovnávací přezkum zásluh úředníků způsobilých pro povýšení“

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/35

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 28. června 2016 – Kotula v. Komise
   (Věc F-118/15) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Článek 45 služebního řádu - Povyšovací řízení za rok 2014 - Obecná prováděcí ustanovení k článku 45 služebního řádu - Seznam úředníků navržených na povýšení generálními řediteli a vedoucími útvarů - Opomenutí jména žalobce - Převedení v rámci orgánů - Zohlednění hodnotících posudků vypracovaných předchozím orgánem - Možnost zpochybnit seznam úředníků navržených na povýšení před smíšeným výborem pro povyšování - Srovnávací přezkum zásluh úředníků způsobilých pro povýšení“)
   (2016/C 287/43)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marcin Kotula (Brusel, Belgie) (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o nepovýšení žalobce v rámci povyšovacího řízení za rok 2014.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 320, 28.9.2015, s. 57.


title: Věc T-369/09: Žaloba podaná dne 22. září 2009 — Sociedade Quinta do Portal v. OHIM — Vallegre — Vinhos do Porto (PORTO ALEGRE)

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/22

         Žaloba podaná dne 22. září 2009 — Sociedade Quinta do Portal v. OHIM — Vallegre — Vinhos do Porto (PORTO ALEGRE)
   (Věc T-369/09)
   2009/C 297/32
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sociedade Quinta do Portal, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: B. Belchior, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vallegre-Vinhos do Porto, SA (Sabrosa, Portugalsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. června 2009 ve věci R 1012/2008-1, kterým byla zamítnuta žaloba podaná žalobkyní proti rozhodnutí námitkového oddělení, kterým byla zrušena slovní ochranná známka Společenství PORTO ALEGRE; a

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka PORTO ALEGRE pro výrobky třídy 33

      Majitelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Cmara de Recurso, další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: starší portugalská slovní ochranná známka VISTA ALEGRE pro výrobky třídy 33

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zrušení slovní ochranné známky Společenství PORTO ALEGRE

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí žaloby

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 č. 1 odst. b) nařízení č. 207/2009, neboť odvolací senát neprovedl správný výklad uvedeného ustanovení, a v důsledku toho nesprávně posoudil nebezpečí záměny mezi dotčenými ochrannými známkami.


title: Věc T-414/11: Usnesení Tribunálu ze dne 8. července 2013 — Nutrichen Diät + Pharma v. OHIM — Gervais Danone (Active) ( „Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/41

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. července 2013 — Nutrichen Diät + Pharma v. OHIM — Gervais Danone (Active)
   (Věc T-414/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 260/73
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nutrichem Diät + Pharma GmbH (Roth, Německo) (zástupci: D. Jochim a R. Egerer, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), (zástupci: původně K. Klüpfel, poté D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Compagnie Gervais Danone (Levallois Perret, Francie) (zástupce: M. de Justo Bailey, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2011 (věc R 683/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Nutrichem Diät + Pharma GmbH a Compagnie Gervais Danone.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat.

               2)

               Žalobkyně a vedlejší účastnice ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení žalovaného.

      (1)  Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


title: Spojené věci T-354/07 až T-356/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Pfizer v. OHIM – Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN) ( Ochranná známka Společenství — Návrh na prohlášení neplatnosti — Zrušení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/43

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Pfizer v. OHIM – Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)
   (Spojené věci T-354/07 až T-356/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zrušení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 223/75)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Pfizer Ltd (Sandwich, Kent, Spojené království) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, advokáti, a M. Hawkins, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Isdin, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: M. Esteve Sanz, advokát)
   Předmět
   Tři žaloby podané proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. června 2007 (věci R 567/2006-1, R 566/2006-1 a R 565/2006-1) týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pfizer Ltd a Isdin, SA.
   Výrok

               1.

               Není důvodné vydávat rozhodnutí ve věci samé.

               2.

               Isdin, SA, ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). Pfizer Ltd ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc C-496/06: Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/52

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-496/06)
   (2006/C 326/105)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a W. Bogensberger, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/9/ES (1) ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, a v každém případě tím, že Komisi o takových předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 6. února 2005.

      (1)  Úř. věst. L 31, s. 18.


title: Věc C-461/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Stockholms tingsrätt (Švédsko) dne 2. září 2011 — Ulf Kazimierz Radziejewski v. Kronofogdemyndigheten i Stockholm

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Stockholms tingsrätt (Švédsko) dne 2. září 2011 — Ulf Kazimierz Radziejewski v. Kronofogdemyndigheten i Stockholm
   (Věc C-461/11)
   2011/C 340/17
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Stockholms tingsrätt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ulf Kazimierz Radziejewski

      Žalovaný: Kronofogdemyndigheten i Stockholm

      Předběžná otázka

   Může být podmínka týkající se bydliště stanovená v článku 4 skuldsaneringslagen (2006:548) považována za podmínku, která může bránit pracovníkovi v opuštění Švédska za účelem výkonu svého práva volného pohybu nebo ho od něj odrazovat, a v důsledku toho může být v rozporu se zásadou volného pohybu pracovníků v Unii, která je stanovena v článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie?


title: Věc T-295/08: Usnesení Tribunálu ze dne 16. června 2010 — CPS Color Group v. OHIM — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/59

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. června 2010 — CPS Color Group v. OHIM — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)
   (Věc T-295/08) (1)

   ()
   2010/C 221/94
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


title: Věc C-583/13 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. června 2015 – Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG v. Evropská komise, Španělské království, Kontrolní úřad ESVO, Rada Evropské unie „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Odvětví železniční dopravy a doplňkových služeb — Zneužití dominantního postavení — Nařízení (ES) č. 1/2003 — Články 20 a 28 odst. 1 — Správní řízení — Rozhodnutí nařizující kontrolu — Kontrolní pravomoci Komise — Základní právo na nedotknutelnost obydlí — Neexistence předchozího soudního povolení — Účinný soudní přezkum — Náhodná odhalení“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. června 2015 – Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG v. Evropská komise, Španělské království, Kontrolní úřad ESVO, Rada Evropské unie
   (Věc C-583/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Odvětví železniční dopravy a doplňkových služeb - Zneužití dominantního postavení - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Články 20 a 28 odst. 1 - Správní řízení - Rozhodnutí nařizující kontrolu - Kontrolní pravomoci Komise - Základní právo na nedotknutelnost obydlí - Neexistence předchozího soudního povolení - Účinný soudní přezkum - Náhodná odhalení“)
   (2015/C 279/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG (zástupci: W. Deselaers, E. Venot a J. Brückner, Rechtsanwälte)

      Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: L. Malferrari a R. Sauer, zmocněnci), Španělské království (zástupci: A. Rubio González a L. Banciella Rodríguez-Miñón, zmocněnci), Kontrolní úřad ESVO (zástupci: M. Schneider, X. Lewis a M. Moustakali, zmocněnci), Rada Evropské unie

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie Deutsche Bahn a další v. Komise (T-289/11, T-290/11 a T-521/11, EU:T:2013:404) se zrušuje v rozsahu, v němž zamítl žalobu směřující proti druhému a třetímu rozhodnutí o kontrole, C(2011) 2365, ze dne 30. března 2011, a C(2011) 5230, ze dne 14. července 2011.

               2)

               Rozhodnutí Evropské komise C(2011) 2365 ze dne 30. března 2011 a C(2011) 5230 ze dne 14. července 2011 se zrušují.

               3)

               Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.

               4)

               Společnosti Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH a DB Schenker Rail Deutschland AG ponesou polovinu vlastních nákladů řízení souvisejících s tímto řízením o kasačním opravném prostředku a polovinu nákladů vynaložených v rámci tohoto řízení Evropskou komisí.

               5)

               Evropská komise ponese polovinu vlastních nákladů řízení souvisejících s tímto řízením o kasačním opravném prostředku a polovinu nákladů vynaložených v rámci tohoto řízení společnostmi Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH a DB Schenker Rail Deutschland AG.

               6)

               Společnosti Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH a DB Schenker Rail Deutschland AG nahradí náklady související s řízením ve věci T-289/11.

               7)

               Evropská komise nahradí náklady související s řízením ve věcech T-290/11 a T-521/11.

               8)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

               9)

               Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


title: Věc F-106/11: Žaloba podaná dne 18. října 2011 — ZZ v. ECB

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/68

      Žaloba podaná dne 18. října 2011 — ZZ v. ECB
      (Věc F-106/11)
      (2012/C 25/131)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZZ (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Předmět a popis sporu

      Zrušení rozhodnutí zástupce generálního ředitele generálního ředitelství pro lidské zdroje, rozpočet a organizaci, jímž byla žalobci uložena písemná důtka jako disciplinární opatření.

         Návrhová žádání žalobce

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí zástupce generálního ředitele GŘ-H ze dne 15. dubna 2011, jímž byla žalobci uložena písemná důtka jako disciplinární opatření, a v případě nutnosti zrušil rozhodnutí ze dne 4. srpna 2011, kterým byl zamítnut mimořádný opravný prostředek;

                  —

                  uložil náhradu morální újmy žalobce vyčíslené na částku 10 000 eur;

                  —

                  uložil ECB náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-466/14: Žaloba podaná dne 24. června 2014 – Španělsko v. Komise

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/45

         Žaloba podaná dne 24. června 2014 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-466/14)
   2014/C 261/72
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, Abogado del Estado)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2014, kterým se konstatuje, že prominutí dovozního cla podle článku 236 ve spojení s čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu Společenství [nařízení (EHS) č. 2913/92] je odůvodněné a prominutí dovozního cla v jiné částce v jednom konkrétním případě (věc REM 02/2013) odůvodněné není, a to v rozsahu, ve kterém zamítá prominutí dovozního cla nesprávně považované za neodůvodněné, a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod, vycházející z porušení práva na řádnou správu v souvislosti s článkem 872a nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3)

                           —

                           V této souvislosti žalobce tvrdí, že rozhodnutí přijaté v rámci takového řízení, jako je řízení o prominutí, ve kterém si může Komise vyžádat jakékoli doplňující informace, které považuje za nezbytné, a ve kterém musí oznámit důvody pro přijetí nepříznivého rozhodnutí, a obsahující zamítnutí z jiných důvodů, než jaké byly uvedeny jejím předchozím oznámení, je v rozporu s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307)

                           —

                           Podle žalobce jsou splněny požadavky plynoucí z ustálené judikatury, na kterých byla v minulosti založena mnohá kladná rozhodnutí Komise o prominutí v odvětví rybolovu tuňáků. Konkrétně jsou splněny požadavky na komplexnost právní úpravy, nepředložení nesprávných skutečnosti ze strany vývozce, rozdílný výklad právní úpravy na základě správných informací, částečnou odpovědnost Komise a na trvalost chyby ze strany příslušných orgánů, které nikdy neuplatňovaly daný předpis správně.


title: Věc T-76/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Nu Air Compressors and Tools v. Komise „Dumping — Dovoz některých kompresorů pocházejících z Číny — Částečné zamítnutí vrácení zaplaceného antidumpingového cla — Stanovení vývozní ceny — Odpočet antidumpingového cla — Posun časových účinků zrušení“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Nu Air Compressors and Tools v. Komise
   (Věc T-76/12) (1)

   („Dumping - Dovoz některých kompresorů pocházejících z Číny - Částečné zamítnutí vrácení zaplaceného antidumpingového cla - Stanovení vývozní ceny - Odpočet antidumpingového cla - Posun časových účinků zrušení“)
   (2016/C 007/21)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nu Air Compressors and Tools SpA (Robassomero, Itálie) (zástupci: R. MacLean, solicitor, a A. Bochon, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Stobiecka-Kuik, K. Talabér-Ritz a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2011) 8824 final a C (2011) 8812 final, týkajících se žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla uloženého na dovozy některých kompresorů pocházejících z Čínské lidové republiky, a v případě, že Tribunál zruší uvedená rozhodnutí, návrh na zachování účinků uvedených rozhodnutí, dokud Komise nepřijme opatření nezbytná k vyhovění rozsudku Tribunálu v této věci.

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 rozhodnutí Komise C (2011) 8824 final a C (2011) 8812 final ze dne 6. prosince 2011, týkajících se žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla uloženého na dovozy některých kompresorů pocházejících z Čínské lidové republiky, se zrušuje v rozsahu, v jakém nepřiznává společnosti Nu Air Compressors and Tools SpA vrácení bezdůvodně zaplaceného antidumpingového cla nad rámec částek, které jsou v nich uvedeny.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc T-165/06: Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Fiorucci v. OHIM (slovní ochranná známka Elio Fiorucci )

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/27

         Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Fiorucci v. OHIM (slovní ochranná známka „Elio Fiorucci“)
   (Věc T-165/06)
   (2006/C 190/50)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Elio Fiorucci (zástupci: Adriano Vanzetti, Giulio Sironi a Francesco Rossi, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhý účastník řízení před odvolacím senátem: EDWIN CO. LTD.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. dubna 2006 R-238/2005-1 a určit, že ochranná známka Společenství č. 000709006 „Elio Fiorucci“, přihlášená dne 23. prosince 1997 a zapsaná dne 6. dubna 1999 je neplatná, nebo podpůrně že doba její platnosti uplynula;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „Elio Fiorucci“ (přihláška č. 709006 pro výrobky zařazené do tříd 3, 18 a 25).

      Majitel ochranné známky Společenství: EDWIN CO.LTD.

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobce

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: právo na užívání vlastního jména

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: návrhu na zrušení se vyhovuje

      Rozhodnutí odvolacího senátu: žalobě se vyhovuje a návrh na zrušení se zamítá

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 52 odst. 2 písm. a), odst. 12 písm. a) a čl. 50 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství s ohledem na čl. 8 odst. 3, čl. 21 odst. 1 písm. a), respektive čl. 26 odst. 1 písm. b) italského zákona o duševním vlastnictví


title: Věc C-317/13: Žaloba podaná dne 7. června 2013 — Evropský parlament v. Rada Evropské unie

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/7

         Žaloba podaná dne 7. června 2013 — Evropský parlament v. Rada Evropské unie
   (Věc C-317/13)
   (2013/C 226/13)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola, a M. Pencheva, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Rady 2013/129/EU ze dne 7. března 2013 o podrobení 4-metamfetaminu kontrolním opatřením (1),

               —

               zachovat účinky rozhodnutí Rady 2013/129/EU až do okamžiku, kdy bude nahrazeno novým, řádně přijatým aktem,

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Parlament na úvod připomíná, že se v preambuli napadeného rozhodnutí odkazuje na následující právní základy: čl. 8 odst. 3 rozhodnutí Rady 2005/387/SVV ze dne 10. května 2005 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových psychoaktivních látek (2) a Smlouva o fungování Evropské unie. Parlament z toho dovozuje, že Rada nepřímo odkazuje na čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU.
   Na podporu své žaloby na neplatnost předkládá Parlament dva žalobní důvody.
   Parlament zaprvé tvrdí, že Rada své rozhodnutí opírá o právní základ, tj. o čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU, který byl okamžikem vstupu Lisabonské smlouvy v platnost zrušen. Napadené rozhodnutí je tedy podle Parlamentu založeno již jen na rozhodnutí 2005/387/SVV. Posledně uvedené rozhodnutí je podle něj odvozeným právním základem, a je tudíž protiprávní.
   Zadruhé má Parlament s ohledem na výše uvedené za to, že v rámci rozhodovacího procesu došlo k porušení formálních náležitostí. Kdyby byl čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU použitelný, musela by před přijetím napadeného rozhodnutí proběhnout konzultace s Parlamentem v souladu s čl. 39 odst. 1 EU. Parlament však tvrdí, že tomu tak nebylo. A za předpokladu, že jsou použitelná ustanovení vycházející z Lisabonské smlouvy, pak měl být Parlament zapojen do legislativního procesu na základě čl. 83 odst. 1 SFEU. Jelikož ani v jednom případě nebyl Parlament zapojen do přijímání napadeného rozhodnutí, trpí toto rozhodnutí vadou spočívající v porušení formální náležitosti.
   Konečně pro případ, že by se Soudní dvůr rozhodl napadené rozhodnutí zrušit, má Parlament za to, že je třeba v souladu s čl. 264 druhým pododstavcem SFEU zachovat účinky napadeného rozhodnutí až do okamžiku, kdy bude nahrazeno novým, řádně přijatým rozhodnutím.

      (1)  Úř. věst. L 72, s. 11.

      (2)  Úř. věst. L 127, s. 32.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. května 2005 ve věci C-20/03: (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce rechtbank van eerste aanleg te Brugge): trestní řízení proti Marcelu Burmanjerovi, Renému Alexanderu Van Der Lindenovi, Anthonymu De Jongovi (Volný pohyb zboží — Článek 28 ES — Opatření s rovnocenným účinkem — Prodej mimo provozovnu — Sjednávání předplatného periodik — Předchozí povolení)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 26. května 2005
   ve věci C-20/03: (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce rechtbank van eerste aanleg te Brugge): trestní řízení proti Marcelu Burmanjerovi, Renému Alexanderu Van Der Lindenovi, Anthonymu De Jongovi (1)

   (Volný pohyb zboží - Článek 28 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Prodej mimo provozovnu - Sjednávání předplatného periodik - Předchozí povolení)
   (2005/C 182/05)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-20/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Belgie) ze dne 17. ledna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 21. ledna 2003, v trestním řízení proti Marcelu Burmanjerovi, Renému Alexanderu Van Der Lindenovi, Anthonymu De Jongovi, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas (zpravodaj), K. Lenaerts, S. von Bahr a K. Schiemann, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 26. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 28 ES nebrání vnitrostátnímu režimu, na základě kterého kvalifikuje členský stát prodej předplatného periodik mimo provozovnu na svém území bez předchozího povolení jako trestný čin, pokud se takový režim uplatňuje bez rozdílu podle původu daných výrobků, na všechny dotčené subjekty vykonávající svoji činnost na tomto území a dotýká-li se tento režim stejným způsobem, z právního i z faktického hlediska, uvádění na trh výrobků pocházejících z tohoto státu a výrobků pocházejících z jiných členských států.
   Je na postupujícím soudu, aby ověřil, zda vzhledem k okolnostem věci v původním řízení může použití vnitrostátního práva zaručit, že se uvedený režim dotýká stejným způsobem, z právního i z faktického hlediska, uvádění na trh tuzemských výrobků a uvádění na trh výrobků pocházejících z jiných členských států, jakož i v případě, že tomu tak není, aby stanovil, zda je uvedený režim odůvodněný cílem obecného zájmu ve smyslu, který judikatura Soudního dvora tomuto pojmu přikládá a zda je tomuto cíli přiměřený.

      (1)  Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


title: Věc T-73/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Einhell Germany a další v. Komise „Dumping — Dovoz některých kompresorů pocházejících z Číny — Částečné zamítnutí vrácení zaplaceného antidumpingového cla — Stanovení vývozní ceny — Odpočet antidumpingového cla — Posun časových účinků zrušení“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Einhell Germany a další v. Komise
   (Věc T-73/12) (1)

   („Dumping - Dovoz některých kompresorů pocházejících z Číny - Částečné zamítnutí vrácení zaplaceného antidumpingového cla - Stanovení vývozní ceny - Odpočet antidumpingového cla - Posun časových účinků zrušení“)
   (2016/C 048/46)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Einhell Germany AG (Landau an der Isar, Německo); Hans Einhell Nederlands BV (Breda, Nizozemsko); Einhell France SAS (Villepinte, Francie); Hans Einhell Österreich GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: R. MacLean, solicitor, a A. Bochon, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Stobiecka-Kuik, K. Talabér-Ritz a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K (2011) 8831 final, C (2011) 8825 final, C (2011) 8828 final a K (2011) 8810 final ze dne 6. prosince 2011, týkajících se žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla uloženého na dovozy některých kompresorů pocházejících z Čínské lidové republiky, a v případě, že Tribunál zruší uvedená rozhodnutí, návrh na zachování účinků uvedených rozhodnutí, dokud Komise nepřijme opatření nezbytná k vyhovění rozsudku Tribunálu v této věci,

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 rozhodnutí Komise K (2011) 8831 final, C (2011) 8825 final, C (2011) 8828 final a K (2011) 8810 final ze dne 6. prosince 2011, týkajících se žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla uloženého na dovozy některých kompresorů pocházejících z Čínské lidové republiky, se zrušuje v rozsahu, v jakém nepřiznává společnostem Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS a Hans Einhell Österreich GmbH vrácení bezdůvodně zaplaceného antidumpingového cla nad rámec částek, které jsou v nich uvedeny.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


title: Věc C-222/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Teleklagenævnet (Dánsko) dne 25. dubna 2013 — TDC A/S v. Erhvervsstyrelsen

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Teleklagenævnet (Dánsko) dne 25. dubna 2013 — TDC A/S v. Erhvervsstyrelsen
   (Věc C-222/13)
   2013/C 207/22
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Teleklagenævnet

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: TDC A/S

      Žalovaný: Erhvervsstyrelsen

      Předběžné otázky

               1)

               Brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), včetně článku 32, tomu, aby členský stát stanovil pravidla, která podniku neumožňují vznést vůči členskému státu nárok na zvláštní náhradu čistých nákladů na poskytování povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II této směrnice, jestliže zisk podniku z poskytování dalších služeb, na něž se vztahuje povinnost univerzální služby podle kapitoly II směrnice, převyšuje ztráty vzniklé v souvislosti s poskytováním povinných doplňkových služeb?

               2)

               Brání směrnice o univerzální službě členskému státu, aby stanovil pravidla, která podnikům umožňují vznést vůči členskému státu nárok na náhradu čistých nákladů na poskytování povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II směrnice, pouze pokud čisté náklady pro tento podnik představují nespravedlivou zátěž?

               3)

               V případě záporné odpovědi na druhou otázku, může členský stát rozhodnout, že se nejedná o nespravedlivou zátěž související s poskytováním povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II této směrnice, jestliže podnik dosáhl celkového zisku z poskytování všech služeb, ohledně kterých má povinnost univerzální služby, včetně služeb, které by podnik poskytoval, i kdyby nebyl vázán povinností univerzální služby?

               4)

               Brání směrnice o univerzální službě členskému státu, aby stanovil, že čisté náklady určeného podniku na poskytování univerzální služby podle kapitoly II směrnice se vypočítají na základě všech příjmů a nákladů souvisejících s poskytováním dotčené služby, včetně příjmů a nákladů, jež by podniku vznikly, i kdyby nebyl vázán povinností univerzální služby?

               5)

               Má vliv na odpovědi na první čtyři otázky, jestliže se mají povinné doplňkové služby poskytovat v Grónsku, které je podle přílohy II SFEU zámořskou zemí či územím, jestliže dánské orgány tuto povinnost uloží podniku se sídlem v Dánsku, který v Grónsku neprovozuje jinou činnost?

               6)

               Jaký význam pro odpovědi na prvních pět otázek mají čl. 107 odst. 1 SFEU, čl. 108 odst. 3 SFEU a rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 SFEU na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu?

               7)

               Jaký význam pro odpovědi na prvních pět otázek má zásada minimálního narušení hospodářské soutěže obsažená, mimo jiné, v čl. 1 odst. 2, čl. 3 odst. 2 a v bodech 4, 18, 23 a 26 odůvodnění a v části B přílohy IV směrnice o univerzální službě?

               8)

               V případě, že ustanovení směrnice o univerzální službě brání vnitrostátním opatřením uvedeným v otázkách 1, 2 a 4, mají tato ustanovení nebo omezení přímý účinek?


title: Věc T-380/11: Žaloba podaná dne 15. července 2011 — Palirria Souliotis v. Komise

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/29

         Žaloba podaná dne 15. července 2011 — Palirria Souliotis v. Komise
   (Věc T-380/11)
   2011/C 282/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE (Psacha, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 447/2011 ze dne 6. května 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 122, s. 63) a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise porušila podstatné formální náležitosti, jelikož neprovedla konzultaci s výborem pro nomenklaturu. Navíc se Komise nezabývala stanoviskem předloženým žalobkyní.

               2)

               Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise překročila pravomoci, které jí přiznává článek 9 nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382).

               3)

               Třetí žalobní důvod, vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že zařadila plněné vinné listy v konzervě do kódu KN uvedeného v příloze k napadenému nařízení.