title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. listopadu 2013. # Rada Evropské unie proti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran. # Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Opatření namířená proti íránskému ropnému a plynárenskému průmyslu - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Povinnost odůvodnit opodstatněnost opatření. # Věc C-348/12 P.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
      28. listopadu 2013 (
            *1
         )
      „Kasační opravný prostředek — Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Opatření namířená proti íránskému ropnému a plynárenskému průmyslu — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost odůvodnit opodstatněnost opatření“
      Ve věci C‑348/12 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 6. července 2012,

         Rada Evropské unie, zastoupená M. Bishopem a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, jako zmocněnci,
      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:

         Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, se sídlem v Teheránu (Írán), zastoupená F. Esclatinem a S. Perrotetem, advokáty,
      žalobkyně v prvním stupni,

         Evropská komise, zastoupená M. Konstantinidisem a E. Cujo, jako zmocněnci,
      vedlejší účastnice v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
      ve složení T. von Danwitz, předseda senátu, E. Juhász, A. Rosas (zpravodaj), D. Šváby a C. Vajda, soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: V. Tourrès, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. dubna 2013,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 11. července 2013,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Svým kasačním opravným prostředkem se Rada Evropské unie domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 25. dubna 2012, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada (T‑509/10, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zrušil v rozsahu, v němž se týkají společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (dále jen „Kala Naft“):

                        —

                        rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39, a oprava Úř. věst. L 265, s. 18);

                        —

                        prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25);

                        —

                        rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81);

                        —

                        nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1, dále společně jen „sporné akty“),

                  a zachoval účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 961/2010.

         Právní rámec a skutečnosti předcházející sporu

               2

               Smlouva o nešíření jaderných zbraní byla otevřena k podpisu dne 1. července 1968 v Londýně, Moskvě a Washingtonu. Všech 28 členských států Evropské unie je jejími smluvními stranami, stejně jako Íránská islámská republika.

               3

               Článek II této smlouvy stanoví mimo jiné, že „[k]aždá smluvní strana nevlastnící jaderné zbraně se zavazuje […] nevyrábět jaderné zbraně nebo jiná jaderná výbušná zařízení […]“.

               4

               Článek III uvedené smlouvy v odstavci 1 stanoví, že „[k]aždá smluvní strana nevlastnící jaderné zbraně se zavazuje přijmout záruky uvedené v dohodě, o které se bude jednat a která bude uzavřena s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii [(dále jen „MAAE“)] v souladu se Statutem [MAAE] a systémem záruk Agentury, výlučně k ověřování plnění závazků, které přijala v souladu s touto Smlouvou s cílem zabránit neoprávněnému převodu jaderné energie z mírového využití na jaderné zbraně nebo jiná jaderná výbušná zařízení […]“.

               5

               V souladu s článkem III B 4 svého statutu předkládá MAAE výroční zprávu o své činnosti Valnému shromáždění Organizace spojených národů a případně Radě bezpečnosti Organizace spojených národů (dále jen „Rada bezpečnosti“).

               6

               Rada bezpečnosti, znepokojena četnými zprávami generálního ředitele MAAE a rezolucemi Rady guvernérů MAAE, týkajícími se jaderného programu Íránské islámské republiky, přijala dne 23. prosince 2006 rezoluci 1737 (2006), jejíž bod 12 ve spojení s přílohou jmenuje řadu osob a subjektů, které jsou zapojeny do šíření jaderných zbraní a jejichž finanční prostředky, jakož i hospodářské zdroje, mají být zmrazeny.

               7

               Za účelem provedení rezoluce 1737 (2006) v Unii přijala Rada dne 27. února 2007 společný postoj 2007/140/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 61, s. 49).

               8

               Článek 5 odst. 1 společného postoje 2007/140 stanovil, že se zmrazují veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje určitých kategorií osob a subjektů uvedených v bodech a) a b) tohoto ustanovení. Bod a) tohoto čl. 5 odst. 1 se týkal osob a subjektů uvedených v příloze rezoluce 1737 (2006) a dalších osob určených Radou bezpečnosti nebo výborem Rady bezpečnosti vytvořeným podle článku 18 rezoluce 1737 (2006). Seznam těchto osob a subjektů byl uveden v příloze I společného postoje 2007/140. Bod b) uvedeného čl. 5 odst. 1 se týkal osob a subjektů, které nejsou uvedeny v příloze I a které se podílejí na íránských jaderných činnostech, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je podporují. Seznam těchto osob a subjektů byl uveden v příloze II uvedeného společného postoje.

               9

               V rozsahu, v němž byly dotčeny pravomoci Evropského společenství, byla rezoluce 1737 (2006) provedena nařízením Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1), přijatým na základě článků 60 ES a 301 ES, které odkazuje na společný postoj 2007/140 a jehož obsah je v podstatě podobný obsahu tohoto společného postoje, jelikož v přílohách IV (osoby, subjekty a orgány určené Radou bezpečnosti) a V (jiné osoby, subjekty a orgány, než jsou uvedeny v příloze IV) tohoto nařízení jsou uvedena tatáž jména subjektů a fyzických osob.

               10

               Článek 7 odst. 2 písm. a) nařízení č. 423/2007 zněl takto:
               „Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které náležejí fyzickým či právnickým osobám, subjektům či orgánům uvedeným v příloze V nebo které tyto osoby, subjekty nebo orgány vlastní, drží, nebo ovládají. Příloha V zahrnuje fyzické a právnické osoby, subjekty a orgány, které nejsou uvedeny v příloze IV a které byly v souladu s čl. 5 odst. 1 písm. b) společného postoje 2007/140[…] označeny jako

                        a)

                        podílející se na činnostech Íránu v jaderné oblasti citlivými [citlivých] z hlediska šíření jaderných zbraní, přímo s nimi spojené nebo je podporující“.

               11

               Rada bezpečnosti konstatovala, že Íránská islámská republika neplní její rezoluce, že v rozporu s povinností zastavit veškeré činnosti související s obohacováním uranu vybudovala zařízení v Kummu a oznámila to až v září 2009, že neinformuje MAAE a odmítá s touto agenturou spolupracovat, a přijala prostřednictvím rezoluce 1929 (2010) ze dne 9. června 2010 přísnější opatření postihující zejména íránské námořní společnosti, odvětví balistických raket, které mohou nést jaderné zbraně, a Islámskou revoluční gardu.

               12

               I když Rada bezpečnosti nepřijala rozhodnutí ohledně odvětví energetiky, sedmnáctý bod odůvodnění zní takto:
               „Uznávajíc, že přístup k různorodým a spolehlivým zdrojům energie je nezbytný k udržitelnému růstu a rozvoji, a současně poukazujíc na možnou souvislost mezi íránskými příjmy plynoucími z jeho energetického odvětví a financováním íránských jaderných činností potenciálně ohrožujících nešíření a dále poukazujíc na to, že vybavení a materiály potřebné k chemickým procesům v petrochemickém průmyslu mají mnoho společného s vybavením a materiály nezbytnými pro určité citlivé činnosti spojené s jaderným palivovým cyklem“.

               13

               Evropská rada v prohlášení připojeném k závěrům ze dne 17. června 2010 zdůraznila, že je stále více znepokojena íránským jaderným programem, uvítala přijetí rezoluce Rady bezpečnosti 1929 (2010) a vzala na vědomí poslední zprávu MAAE ze dne 31. května 2010.

               14

               V bodě 4 tohoto prohlášení Evropská rada konstatovala, že jsou nevyhnutelná nová omezující opatření. S ohledem na práci vykonanou v rámci Rady pro zahraniční věci tuto Radu vyzvala, aby na příštím zasedání přijala opatření k provedení opatření uvedených v rezoluci Rady bezpečnosti 1929 (2010) a doprovodná opatření s cílem napomoci prostřednictvím jednání k vyřešení všech existujících obav týkajících se vývoje citlivých technologií Íránskou islámskou republikou na podporu jejího jaderného a raketového programu. Tato opatření by se měla vztahovat na následující oblasti:
               „oblasti obchodu, zejména zboží dvojího užití a další omezení pojištění obchodu; finanční sektor, včetně zmrazení majetku dalších íránských bank a omezení v oblasti bankovních a pojišťovacích služeb; íránské odvětví dopravy, zejména společnost Islamic Republic of Iran Shipping Line (IRISL) a její dceřiné společnosti a leteckou nákladní dopravu; klíčová odvětví plynárenského a ropného průmyslu se zákazem nových investic, technické pomoci a přenosu technologií, zařízení a služeb souvisejících s těmito oblastmi, zejména ve vztahu k rafinaci, zkapalňování a technologii zkapalněného zemního plynu; a nové zákazy udělování víz a zmrazení aktiv zejména pro příslušníky Islámské revoluční gardy (IRGC)“.

               15

               Rozhodnutím 2010/413 Rada toto prohlášení provedla, přičemž zrušila společný postoj 2007/140 a přijala v porovnání s ním další omezující opatření.

               16

               Body 22, 23 a 27 odůvodnění rozhodnutí 2010/413 zní následovně:

                        „(22)

                        Rezoluce Rady bezpečnosti […] 1929 (2010) poukazuje na možnou souvislost mezi íránskými příjmy plynoucími z jeho odvětví energetiky a financováním íránských jaderných činností potenciálně ohrožujících nešíření a dále konstatuje, že zařízení a materiály určené k chemickým procesům v petrochemickém průmyslu mají mnoho společného se zařízením a materiály nezbytnými pro určité citlivé činnosti spojené s jaderným palivovým cyklem.

                        (23)

                        V souladu s prohlášením Evropské rady by členské státy měly zakázat, aby do Íránu bylo prodáváno, dodáváno či převáděno klíčové zařízení a technologie, které by mohly být využity v klíčových oborech odvětví ropy a zemního plynu, a rovněž by měly zakázat poskytování související technické a finanční pomoci. Členské státy by dále měly zakázat veškeré nové investice do těchto odvětví v Íránu.

                  […]

                        (27)

                        K provedení některých opatření je nezbytná další činnost Unie“.

               17

               Článek 4 rozhodnutí 2010/413 zní takto:
               „1.   Zakazuje se prodej, dodávky nebo převod klíčového vybavení a technologií pro následující klíčové obory odvětví ropy a zemního plynu v Íránu nebo pro íránské či Íránem vlastněné podniky působící v těchto oborech mimo území Íránu, které jsou prováděny státními příslušníky členských států nebo z území členských států, ať již z tohoto území pocházejí či nikoli, nebo za použití plavidel či letadel podléhajících pravomoci členských států:

                        a)

                        rafinace;

                        b)

                        zkapalněný zemní plyn;

                        c)

                        průzkum;

                        d)

                        výroba.

                  Unie přijme opatření nezbytná k určení příslušných věcí, na které se má tento článek vztahovat.
               2.   Pro podniky v Íránu působící v klíčových oborech íránského odvětví ropy a zemního plynu podle odstavce 1 nebo pro íránské či Íránem vlastněné podniky působící v těchto oborech mimo území Íránu se zakazuje poskytovat:

                        a)

                        technickou pomoc nebo odbornou přípravu a další služby související s klíčovým vybavením a technologiemi ve smyslu odstavce 1;

                        b)

                        finanční prostředky nebo finanční pomoc za účelem prodeje, dodávek, převodu nebo vývozu klíčového vybavení a technologií ve smyslu odstavce 1 nebo za účelem poskytnutí související technické pomoci nebo odborné přípravy.

                  3.   Zakazuje se podílet se vědomě nebo záměrně na činnostech, jejichž cílem nebo důsledkem je obcházení zákazů uvedených v odstavcích 1 a 2.“

               18

               Článek 20 odst. 1 rozhodnutí 2010/413 stanoví, že se zmrazují finanční prostředky několika kategoriím osob a subjektů. Bod a) čl. 20 odst. 1 se týká osob a subjektů určených Radou bezpečnosti, které jsou uvedeny v příloze I rozhodnutí. Bod b) uvedeného čl. 20 odst. 1 se týká mimo jiné „osob[…] a subjekt[ů], které nejsou uvedeny v příloze I a které se podílejí na íránských jaderných činnostech, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo na vývoji nosičů jaderných zbraní nebo jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je podporují, i prostřednictvím pořizování zakázaných věcí, zboží, vybavení, materiálů a technologií, nebo osobami či subjekty, které jednají jejich jménem nebo na jejich příkaz, nebo subjekty, které jsou těmito osobami vlastněny nebo ovládány, a to i nedovolenými prostředky, […] přičemž tyto osoby nebo subjekty jsou uvedeny v příloze II.“

               19

               Kala Naft je íránská společnost, která je vlastněna společností National Iranian Oil Company (dále jen „NIOC“) a jejímž posláním je působit jako nákupní centrála pro aktivity skupiny posledně uvedené společnosti v oblastech ropného, plynárenského a petrochemického průmyslu. Je zapsána v bodě 24 části I, B, přílohy II rozhodnutí 2010/413. Odůvodnění je následující:
               „Obchoduje se zbožím v odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu. Pokusila se získat materiál (vysoce odolná vrata ze slitiny [vrata z vysoce odolné slitiny]), pro který neexistuje použití mimo jaderný průmysl. Má vazby na společnosti zapojené do íránského jaderného programu.“

               20

               Prováděcím nařízením č. 668/2010, přijatým k provedení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007, byl název společnosti Kala Naft, uvedený v bodě 22 části I, B, přílohy prováděcího nařízení č. 668/2010, doplněn na seznam právnických osob, subjektů a organizací uvedený v tabulce I přílohy V nařízení č. 423/2007.

               21

               Odůvodnění je téměř totožné s odůvodněním uvedeným v rozhodnutí 2010/413.

               22

               Příloha II rozhodnutí 2010/413 byla revidována a přepracována rozhodnutím 2010/644.

               23

               Body 2 až 5 odůvodnění tohoto rozhodnutí 2010/644 zní takto:

                        „(2)

                        Rada provedla celkový přezkum seznamu, jenž je obsažen v příloze II rozhodnutí 2010/413/SZBP a jsou v něm uvedeny osoby a subjekty, na které se vztahují čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. b) uvedeného rozhodnutí. Rada přitom vzala v úvahu připomínky, jež dotčené osoby a subjekty předložily.

                        (3)

                        Rada došla k závěru, že zvláštní omezující opatření stanovená v rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP by se s výjimkou dvou subjektů měla na osoby a subjekty uvedené na seznamu v příloze II uvedeného rozhodnutí vztahovat i nadále.

                        (4)

                        Rada rovněž dospěla k závěru, že by měly být změněny údaje na seznamu týkající se některých subjektů.

                        (5)

                        Seznam osob a subjektů uvedených v čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413/SZBP by měl být odpovídajícím způsobem aktualizován“.

               24

               Název společnosti Kala Naft byl převzat do bodu 24 seznamu subjektů uvedeného v tabulce I přílohy II rozhodnutí 2010/413, jak vyplývá z rozhodnutí 2010/644. Příslušné odůvodnění je totožné s odůvodněním uvedeným v rozhodnutí 2010/413.

               25

               Nařízení č. 423/2007 bylo zrušeno nařízením č. 961/2010, které bylo přijato na základě článku 215 SFEU.

               26

               Body 1 až 3 a bod 7 odůvodnění nařízení č. 961/2010 zní následovně:

                        „(1)

                        Dne 26. července 2010 schválila Rada rozhodnutí 2010/413/SZBP, které potvrzuje omezující opatření přijatá od roku 2007 a stanoví další omezující opatření vůči Íránské islámské republice […] za účelem dosažení souladu s rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1929 (2010), jakož i doprovodná opatření, jež požadovala Evropská rada ve svém prohlášení ze dne 17. června 2010.

                        (2)

                        Tato omezující opatření zahrnují zejména […] omezení obchodu s klíčovým zařízením a technologiemi pro íránské odvětví ropy a zemního plynu a investic do tohoto odvětví, […].

                        (3)

                        Rozhodnutím 2010/413/SZBP byly rovněž stanoveny další kategorie osob, na něž se má vztahovat zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, a některé další, technické změny stávajících opatření.

                  […]

                        (7)

                        V zájmu zajištění účinného provádění zákazu prodeje, dodávání, předávání nebo vývozu do Íránu některého klíčového zařízení a technologie, jež by mohly být využity v klíčových průmyslových odvětvích ropy a zemního plynu, by měl být k dispozici seznam tohoto klíčového zařízení a technologie.“

               27

               Článek 8 odst. 1 a 2 nařízení č. 961/2010 stanoví:
               „1.   Zakazuje se přímo či nepřímo prodávat, dodávat, převádět nebo vyvážet klíčové zařízení nebo technologie uvedené v příloze VI jakékoli íránské osobě, subjektu či orgánu nebo pro použití v Íránu.
               2.   Příloha VI obsahuje klíčové zařízení a technologie pro tyto klíčové obory íránského odvětví ropy a zemního plynu:

                        a)

                        průzkum zaměřený na surovou ropu a zemní plyn;

                        b)

                        těžba surové ropy a zemního plynu;

                        c)

                        rafinace;

                        d)

                        zkapalňování zemního plynu.“

               28

               Článek 16 nařízení č. 961/2010 stanoví mimo jiné, že se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje, které patří určitým osobám, subjektům a orgánům, nebo jsou jimi ovládány. Odstavec 1 tohoto ustanovení se týká osob, subjektů a orgánů určených Radou bezpečnosti a uvedených v příloze VII tohoto nařízení.

               29

               Podle čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010:
               „2.   Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které patří osobám, subjektům a orgánům uvedeným v příloze VII nebo které jsou jimi vlastněny, drženy či ovládány. Příloha VIII obsahuje seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, […] které byly v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí [2010/413] označeny jako:

                        a)

                        osoby, subjekty či orgány spojené s íránskými jadernými činnostmi, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo s vývojem nosičů jaderných zbraní Íránem nebo tyto činnosti podporující, a to i prostřednictvím pořizování zakázaného zboží a technologií, nebo jako osoby, subjekty či orgány, které jsou vlastněny nebo ovládány uvedenými osobami, subjekty či orgány, a to i nedovolenými prostředky, nebo které jednají jejich jménem nebo na jejich příkaz;

                  […]“

               30

               Název společnosti Kala Naft byl Radou zapsán do bodu 29 seznamu právnických osob, subjektů a orgánů uvedeného v příloze VIII, B, nařízení č. 961/2010. Důvody tohoto zápisu jsou totožné s důvody uvedenými v rozhodnutí 2010/413.

         Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek

               31

               Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 20. října 2010 podala společnost Kala Naft žalobu, kterou se domáhala zrušení rozhodnutí 2010/413 a prováděcího nařízení č. 668/2010.

               32

               Ve svém vyjádření ze dne 6. prosince 2011 předloženém v odpověď na písemnou otázku Tribunálu společnost Kala Naft rozšířila svá návrhová žádání tak, že navrhla rovněž zrušení rozhodnutí 2010/644 a nařízení č. 961/2010 v rozsahu, v němž se jí tyto akty týkají.

               33

               Kala Naft předložila devět žalobních důvodů. První žalobní důvod vycházel z protiprávnosti článku 4 rozhodnutí 2010/413, jakož i článku 28 uvedeného rozhodnutí, který se týká vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. Druhý žalobní důvod vycházel z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Třetí žalobní důvod vycházel z porušení jejího práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu. Čtvrtý žalobní důvod vycházel z porušení zásady proporcionality. Pátý žalobní důvod vycházel z nedostatku pravomoci Rady k přijetí sporných aktů. Šestý žalobní důvod vycházel ze zneužití pravomoci. Sedmý žalobní důvod vycházel z nesprávného právního posouzení v souvislosti s pojmem „zapojení do šíření jaderných zbraní“. Osmý žalobní důvod vycházel z nesprávného posouzení skutkového stavu v souvislosti s její činností. Devátý žalobní důvod, který byl uplatněn podpůrně, vycházel ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a z porušení zásady proporcionality.

               34

               Na jednání u Tribunálu Rada a Evropská komise uvedly, že žaloba podaná společností Kala Naft je nepřípustná v části, v níž se zakládá na údajném porušení základních práv této společnosti.

               35

               V bodě 39 napadeného rozsudku Tribunál dospěl k závěru, že podle čl. 275 prvního pododstavce SFEU „nemá pravomoc rozhodnout o žalobě, na jejímž základě má být posouzena legalita článku 4 rozhodnutí 2010/413, a nemá tudíž pravomoc rozhodnout o druhé části prvního žalobního důvodu“.

               36

               Kromě toho odmítl jako nepřípustnou argumentaci Rady a Komise týkající se merita sporu, která vycházela z toho, že společnost Kala Naft nemůže svou žalobu opírat o porušení základních práv.

               37

               Poté zamítl pátý žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci Rady k přijetí napadených aktů a šestý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci. Vyhověl nicméně první části prvního žalobního důvodu, kterou bylo napadeno to, že se vstupem rozhodnutí 2010/413 v platnost jsou spojeny zpětné účinky, v rozsahu, v němž se týkala zrušení článku 28 rozhodnutí 2010/413, a ve zbývající části ji zamítl jako irelevantní.

               38

               Pokud jde o odůvodnění sporných aktů, Tribunál v bodě 80 napadeného rozsudku zamítl jako neopodstatněný druhý žalobní důvod v rozsahu, v němž se týká prvního a druhého důvodu zápisu společnosti Kala Naft na seznamy ve sporných aktech, které uvedla Rada. Nicméně druhému žalobnímu důvodu vyhověl, a napadené akty tudíž zrušil potud, pokud se jednalo o třetí důvod zápisu.

               39

               V bodě 97 napadeného rozsudku Tribunál dospěl k závěru, že Rada v souvislosti s úvodním oznámením skutečností zohledněných v neprospěch společnosti Kala Naft neporušila její právo na obhajobu. V bodě 101 uvedeného rozsudku konstatoval, že Rada toto právo nicméně porušila, když neodpověděla na včas učiněnou žádost společnosti Kala Naft o zpřístupnění spisu. V bodě 105 uvedeného rozsudku rozhodl, že právo Společnosti Kala Naft na účinné uplatnění jejího stanoviska k proti ní uplatněným skutečnostem bylo dodrženo. Tribunál kromě toho v bodě 107 napadeného rozsudku zohlednil skutečnost, že Rada neodpověděla na žádost společnosti Kala Naft o zpřístupnění údajů ve spise podanou před uplynutím uvedené lhůty k podání opravného prostředku, a dospěl k závěru, že tato okolnost představuje porušení práva společnosti Kala Naft na účinnou soudní ochranu. Tribunál proto třetímu žalobnímu důvodu vyhověl a zrušil sporné akty v rozsahu, v němž se týkají společnosti Kala Naft.

               40

               Vzhledem k tomu, že Rada potvrdila, že její spis neobsahuje jiné důkazy či informace než ty, které byly uvedeny v odůvodnění sporných aktů, s ohledem na hospodárnost řízení a v zájmu řádného výkonu spravedlnosti považoval Tribunál za účelné přezkoumat sedmý a osmý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení v souvislosti s pojmem „zapojení do šíření jaderných zbraní“ a z nesprávného posouzení skutkového stavu v souvislosti s činností společnosti Kala Naft. Sedmému žalobnímu důvodu vyhověl, a v důsledku toho zrušil sporné akty v rozsahu prvního důvodu zápisu této společnosti na seznamy v těchto aktech. Kromě toho dospěl k závěru, že Rada nepředložila důkaz k tvrzením, jež uplatnila v rámci druhého důvodu zápisu, a proto vyhověl osmému žalobnímu důvodu a zrušil sporné akty v rozsahu tohoto druhého důvodu.

               41

               Tribunál nepřezkoumával čtvrtý a devátý žalobní důvod.

               42

               Ve snaze zabránit narušení právní jistoty Tribunál zachoval účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, do rozhodnutí Soudního dvora o kasačním opravném prostředku. Podle čl. 60 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie má kasační opravný prostředek odkladný účinek na rozhodnutí Tribunálu, kterým se zrušuje nařízení, v tomto případě nařízení č. 961/2010, do rozhodnutí Soudního dvora o kasačním opravném prostředku.

         Návrhová žádání účastníků řízení

               43

               Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        zrušil napadený rozsudek;

                        —

                        rozhodl s konečnou platností spor a odmítl žalobu společnosti Kala Naft směřující proti sporným aktům jako nepřípustnou nebo, podpůrně, zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

                        —

                        uložil společnosti Kala Naft náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni a v rámci kasačního opravného prostředku.

               44

               Kala Naft navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        zamítl kasační opravný prostředek podaný Radou;

                        —

                        uložit Radě náhradu nákladů řízení.

               45

               Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        vyhověl kasačnímu opravnému prostředku Rady jako opodstatněnému;

                        —

                        uložil společnosti Kala Naft náhradu nákladů řízení.

         Ke kasačnímu opravnému prostředku

         K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného právního posouzení v souvislosti s přípustností žaloby nebo některých žalobních důvodů společnosti Kala Naft

               46

               První důvod kasačního opravného prostředku se týká přípustnosti některých žalobních důvodů uplatněných společností Kala Naft. Týká se bodů 43 až 46 napadeného rozsudku, které znějí takto:

                        „43

                        Rada a Komise na jednání uvedly, že [společnost Kala Naft] je třeba považovat za vládní organizaci, a tedy za odnož íránského státu, jež se nemůže dovolávat ochrany a záruk spojených se základními právy. Rada a Komise se proto domnívají, že žalobní důvody vycházející z údajného porušení uvedených práv musejí být prohlášeny za nepřípustné.

                        44

                        V tomto ohledu je třeba zaprvé poznamenat, že Rada a Komise nezpochybňují samotné právo [společnosti Kala Naft] domáhat se zrušení [sporných] aktů. Zpochybňují pouze, že jí svědčí určitá práva, na jejichž podkladě se jejich zrušení domáhá.

                        45

                        Zadruhé se však otázka, zda žalobci svědčí právo, jehož se dovolává na podporu žalobního důvodu znějícího na zrušení aktu, netýká přípustnosti takového žalobního důvodu, nýbrž jeho opodstatněnosti. Argumentace Rady a Komise vycházející z toho, že [společnost Kala Naft] je vládní organizací, proto musí být odmítnuta potud, pokud směřuje k tomu, aby byla konstatována částečná nepřípustnost žaloby.

                        46

                        Zatřetí byla uvedená argumentace přednesena poprvé až na jednání, přičemž Rada ani Komise netvrdily, že by se zakládala na právních či skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Pokud jde o meritorní stránku sporu, tato argumentace tedy představuje nový důvod ve smyslu čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu Tribunálu, což znamená, že musí být prohlášena za nepřípustnou.“

         Argumentace účastníků řízení

               47

               Rada se domnívá, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že otázka, zda Kala Naft může uplatňovat žalobní důvod vycházející z porušení základních práv, se netýká přípustnosti tohoto žalobního důvodu, nýbrž pouze jeho opodstatněnosti. Je toho názoru, že jestliže subjekt, který představuje vládní organizaci ve smyslu článku 34 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, nemůže být nositelem základního práva na ochranu vlastnictví ani jiných základních práv, není oprávněn (locus standi) dovolávat se údajného porušení těchto práv u Tribunálu.

               48

               Uznává, že orgány vznesly tuto námitku až ve fázi ústní části řízení, ale poukazuje na to, že podmínky přípustnosti žaloby patří mezi nepominutelné podmínky řízení.

               49

               Komise podporuje argumentaci Rady a uvádí, že státy nemohou požívat základních práv, přičemž uznává, že mohou uplatňovat procesní práva nebo práva vyplývající z mezinárodního práva.

         Závěry Soudního dvora

               50

               Jak uvedl generální advokát v bodě 59 svého stanoviska, žaloba společnosti Kala Naft spadá pod čl. 275 druhý pododstavec SFEU. Tato společnost byla oprávněna napadnout svůj zápis na seznam uvedený ve sporných aktech u unijního soudu, jelikož tento zápis se jí ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU bezprostředně a osobně týkal. Její právní zájem na podání žaloby tedy nemohl být zpochybněn.

               51

               Tribunál proto právem dospěl v bodě 45 napadeného rozsudku k závěru, že argumentace týkající se možnosti společnosti Kala Naft dovolávat se ochrany a záruk spojených se základními právy se netýká přípustnosti žaloby ani žalobního důvodu, nýbrž merita sporu.

               52

               Vzhledem k tomu, že uvedená argumentace byla přednesena poprvé až na jednání, přičemž Rada ani Komise netvrdily, že by se zakládala na právních či skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení, nedopustil se Tribunál nesprávného právního posouzení, když v bodě 46 napadeného rozsudku rozhodl, že představuje nový žalobní důvod ve smyslu čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu Tribunálu, což znamenalo, že musela být prohlášena za nepřípustnou.

               53

               První důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout.

         Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení v souvislosti s porušením povinnosti odůvodnit sporné akty a s opodstatněností opatření

               54

               V každém ze sporných aktů byly uvedeny tři důvody uložení omezujících opatření vůči společnosti Kala Naft.

               55

               V bodě 79 napadeného rozsudku Tribunál odmítl třetí z těchto důvodů jako nedostatečný:
               „Naproti tomu třetí důvod, podle něhož má [Kala Naft] vazby na společnosti zapojené do íránského jaderného programu, je nedostatečný, neboť jí neumožňuje zjistit, jaký typ vazeb a s jakými subjekty je jí ve skutečnosti vytýkán, takže není schopna ověřit opodstatněnost tohoto tvrzení a zpochybnit je ani s minimální mírou přesnosti.“

               56

               V bodech 113 až 119 uvedeného rozsudku Tribunál dospěl k závěru, že první důvod, vycházející z toho, že společnost Kala Naft obchoduje se zbožím v odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu, je stižen nesprávným právním posouzením v souvislosti s pojmem „zapojení do šíření jaderných zbraní“:

                        „113

                        Jak vyplývá z bodu 77 výše, první důvod uplatněný Radou není založen na konkrétním jednání [společnosti Kala Naft] spočívajícím v jejím zapojení do šíření jaderných zbraní. Spočívá totiž na konstatování, že v případě [společnosti Kala Naft] je dáno zvlášť vysoké riziko jejího zapojení do tohoto programu z důvodu jejího postavení coby nákupní centrály skupiny společnosti National Iranian Oil Company.

                        114

                        Článek 20 odst. 1 rozhodnutí 2010/413 přitom stanoví, že se zmrazují finanční prostředky ‚osob[…] a subjekt[ů], které […] podporují‘ šíření jaderných zbraní. Stejně tak čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007 a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010 se týkají zejména subjektů označených jako subjekty ‚podporující‘ šíření jaderných zbraní.

                        115

                        Zákonodárcem použitá formulace znamená, že přijetí omezujících opatření vůči určitému subjektu z důvodu jeho údajné podpory šíření jaderných zbraní předpokládá, že tento subjekt předtím jednal způsobem odpovídajícím tomuto kritériu. Naproti tomu v případě, kdy takové jednání ve skutečnosti chybí, nestačí pouhé riziko, že dotyčný subjekt bude podporovat šíření jaderných zbraní v budoucnu.

                        116

                        Proto je nutno konstatovat, že se Rada dopustila nesprávného právního posouzení, když použila opačný výklad čl. 20 odst. 1 rozhodnutí 2010/413, čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007 a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010.“

               57

               V bodech 120 až 125 napadeného rozsudku Tribunál dospěl k závěru, že pokud jde o druhý z důvodů zápisu, dopustila se Rada nesprávného posouzení skutkového stavu v souvislosti činností společnosti Kala Naft:

                        „120

                        […] zkoumání osmého žalobního důvodu [se] omezí na druhý důvod uplatněný Radou, který vychází z toho, že se [Kala Naft] údajně pokusila získat vrata z vysoce odolné slitiny, pro která neexistuje použití mimo jaderný průmysl.

                        121

                        [Kala Naft] k tomu uvádí, že na rozdíl od toho, co Rada uvedla v odůvodnění [sporných] aktů, se vrata, která nakupuje, nepoužívají výlučně v jaderném průmyslu, ale také v plynárenském, ropném a petrochemickém průmyslu.

                        122

                        Rada podporovaná Komisí zpochybňuje opodstatněnost argumentace společnosti [Kala Naft]. [Kala Naft] podle Rady neprokázala, že se nikdy nepokusila získat vrata používaná výlučně v jaderném průmyslu.

                        123

                        Podle ustálené judikatury platí, že soudní přezkum legality aktu, kterým byla přijata omezující opatření vůči určitému subjektu, zahrnuje posouzení skutečností a okolností, které jsou uplatňovány k jeho odůvodnění, stejně jako ověření důkazů a informací, na nichž je toto posouzení založeno. V případě sporu přísluší Radě tyto důkazy a informace předložit unijnímu soudu za účelem jejich ověření (v tomto smyslu viz rozsudek [Tribunálu ze dne 14. října 2009] Bank Melli Iran v. Rada, [T-390/08, Sb. rozh. s. II-3967], body 37 a 107).

                        124

                        V projednávané věci Rada nepředložila ke druhému důvodu žádnou informaci ani žádný důkaz, které by šly na rámec odůvodnění [sporných] aktů. Sama Rada v podstatě uznává, že vycházela pouze z tvrzení nepodložených žádnými důkazy, podle nichž se [Kala Naft] údajně pokusila získat vrata z vysoce odolné slitiny, pro která neexistuje použití mimo jaderný průmysl.“

         Argumentace účastníků řízení

               58

               Rada zaprvé tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když tři důvody uvedené ve sporných aktech přezkoumával zvlášť a jednotlivě. Domnívá se zejména, že první důvod týkající se obchodování se zbožím v odvětví ropy a plynu je relevantní v souvislosti se třetím důvodem, týkajícím se vazeb na společnosti zapojené do íránského jaderného programu.

               59

               Rada zadruhé tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když při přezkumu druhého a třetího důvodu zápisu řádně nezohlednil okolnost, že tyto důvody byly založeny na informacích pocházejících z důvěrných zdrojů.

               60

               Společnost Kala Naft poukazuje zaprvé na to, že sama Rada považovala každý bod odůvodnění uvedeného ve sporných aktech sám o sobě za dostačující k odůvodnění jejích rozhodnutí. Má za to, že Tribunál se odmítnutím třetího důvodu nedopustil nesprávného právního posouzení a že důvod kasačního opravného prostředku předložený Radou je nadto třeba považovat za nový, a tedy nepřípustný.

               61

               Zadruhé Kala Naft tvrdí, přičemž přebírá odůvodnění Tribunálu uvedené v bodech 114 a 115 napadeného rozsudku, že první důvod, sám o sobě vadný, nemohl učinit platným třetí důvod.

               62

               Zatřetí Kala Naft tvrdí, že i při společném posouzení obou důvodů zůstává třetí důvod nejasný, jelikož nelze zjistit, na které společnosti a jaké vazby Rada odkazuje.

               63

               Pokud jde o důkazy, společnost Kala Naft uvádí, že Rada namítla důvěrnost důkazů až na jednání. Jedná se tedy o nový důvod, který podle čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu tento soud nemohl přezkoumat.

         Závěry Soudního dvora

               64

               Tímto důvodem kasačního opravného prostředku Rada v podstatě poukazuje na to, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení zaprvé tím, že dospěl k závěru, že důvody uvedené ve sporných aktech jsou nedostatečné, a zadruhé rozhodnutím, že Rada nebyla oprávněna přijmout sporné akty v rozsahu, v němž se týkají společnosti Kala Naft, jelikož žádný ze tří důvodů uvedených v těchto aktech nemohl odůvodnit přijetí opatření vůči této společnosti.

               65

               Je třeba připomenout, že unijní soudy musí v souladu s pravomocemi, které jim jsou na základě Smlouvy svěřeny, zajišťovat v zásadě úplný přezkum legality všech unijních aktů z hlediska základních práv, která jsou součástí unijního právního řádu. Tento požadavek je výslovně zakotven v čl. 275 druhém pododstavci SFEU (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, dále jen „rozsudek Kadi II“, bod 97).

               66

               Mezi tato základní práva patří zejména dodržování práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu (viz rozsudek Kadi II, bod 98).

               67

               První z těchto práv, které je zakotveno v čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), obsahuje právo být vyslechnut a právo na přístup ke spisu za současného respektování oprávněných zájmů důvěrnosti (viz rozsudek Kadi II, bod 99).

               68

               Druhé z uvedených základních práv, které je zaručeno článkem 47 Listiny, předpokládá, že dotyčný bude mít možnost seznámit se s důvody přijatého rozhodnutí, které se ho týká, buď přečtením samotného rozhodnutí, nebo na základě sdělení těchto důvodů na jeho žádost, aniž je dotčena pravomoc příslušného soudu požadovat jejich sdělení od dotčeného orgánu, aby mu tak bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné obrátit se na příslušný soud, jakož i k tomu, aby byl tento soud plně schopen provést přezkum legality dotčeného aktu (viz rozsudek ze dne 4. června 2013, ZZ, C-300/11, bod 53 a citovaná judikatura, jakož i rozsudek Kadi II, bod 100).

               69

               Článek 52 odst. 1 Listiny nicméně umožňuje omezit výkon práv v ní zakotvených, pokud dotyčné omezení respektuje podstatu dotčeného základního práva a je s ohledem na zásadu proporcionality nezbytné a skutečně odpovídá cílům obecného zájmu uznaným Unií (viz výše uvedený rozsudek ZZ, bod 51, a rozsudek Kadi II, bod 101).

               70

               Kromě toho porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu musí být posouzeno v závislosti na konkrétních okolnostech každého projednávaného případu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2011, Solvay v. Komise, C-110/10 P, Sb. rozh. s. I-10439, bod 63), zejména z hlediska povahy dotčeného aktu, kontextu, v němž byl přijat, a právních norem upravujících danou oblast (viz rozsudek Kadi II, bod 102; pokud jde o dodržování povinnosti uvést odůvodnění, v tomto smyslu viz rovněž rozsudky ze dne 15. listopadu 2012, Al-Aqsa v. Rada a Nizozemsko v. Al-Aqsa, C-539/10 P a C-550/10 P, body 139 a 140, jakož i rozsudek Rada v. Bamba, C-417/11 P, bod 53).

               71

               Konkrétně akt nepříznivě zasahující do právního postavení osoby je dostatečně odůvodněn, jestliže byl vydán v souvislostech, které jsou zúčastněné osobě známy a které jí umožňují pochopit dosah opatření, které vůči ní bylo přijato (výše uvedený rozsudek Rada v. Bamba, bod 54).

               72

               Pokud jde o přezkum legality rozhodnutí o přijetí omezujících opatření, Soudní dvůr rozhodl, že z důvodu preventivní povahy těchto opatření platí, že pokud je unijní soud toho názoru, že alespoň jeden z uvedených důvodů je dostatečně přesný a konkrétní, podložený a představuje sám o sobě dostatečný základ pro toto rozhodnutí, pak okolnost, že ostatní z těchto důvodů tento požadavek nesplňují, neodůvodňuje zrušení uvedeného rozhodnutí (viz rozsudek Kadi II, bod 130).

               73

               Kromě toho účinnost soudní kontroly zaručená v článku 47 Listiny též vyžaduje, aby se unijní soud ujistil o tom, zda se toto rozhodnutí, které se dotyčné osoby nebo subjektu osobně dotýká, opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Je proto třeba ověřit skutečnosti uváděné v odůvodnění, ze kterého uvedené rozhodnutí vychází, tak aby se soudní přezkum neomezoval na abstraktní posouzení pravděpodobnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který sám o sobě postačuje k odůvodnění tohoto rozhodnutí, podložené (viz rozsudek Kadi II, bod 119).

               74

               V projednávané věci je třeba za účelem posouzení řádnosti přezkumu odůvodnění a opodstatněnosti sporných aktů provedeného Tribunálem přezkoumat nejprve způsob, jakým Tribunál určil a vyložil obecná pravidla použitelných předpisů a poté konkrétně přezkoumat, jakým způsobem Tribunál přezkoumával odůvodnění a opodstatněnost sporných aktů.

               75

               V tomto ohledu z žádné skutečnosti v napadeném rozsudku nevyplývá, že by Tribunál zohlednil vývoj unijní právní úpravy po rezoluci Rady bezpečnosti 1929 (2010).

               76

               Jeho výklad této právní úpravy jej tak vedl, jak vyplývá z bodů 113 a 114 uvedeného rozsudku, k tomu, že hledal přímou spojitost mezi společností Kala Naft a šířením jaderných zbraní, ačkoliv z rozhodnutí 2010/413 a z nařízení č. 961/2010 výslovně vyplývá, že íránský ropný a plynárenský průmysl může být předmětem omezujících opatření, zejména pokud přispívá k pořizování zakázaného zboží a technologií, jelikož spojitost mezi tímto zbožím a těmito technologiemi na jedné straně a šířením jaderných zbraní na straně druhé konstatoval unijní zákonodárce v obecných pravidlech použitelných předpisů.

               77

               Článek 8 odst. 1 nařízení č. 961/2010 totiž zakazuje přímo či nepřímo prodávat, dodávat, převádět nebo vyvážet klíčové zařízení nebo technologie uvedené v příloze VI jakékoli íránské osobě, subjektu či orgánu nebo pro použití v Íránu. Podle čl. 8 odst. 2 tohoto nařízení příloha VI obsahuje klíčové zařízení a technologie pro klíčové obory íránského odvětví ropy a zemního plynu. Z těchto ustanovení vyplývá, že pojem „pořizování zakázaného zboží a technologií“ ve smyslu čl. 16 odst. 2 uvedeného nařízení zahrnuje pořizování klíčového zařízení a technologií pro klíčové obory íránského odvětví ropy a zemního plynu.

               78

               Zdá se ostatně, že citace uvedeného čl. 16 odst. 2 v bodě 11 napadeného rozsudku, jakož i odkaz na tento článek v bodě 114 napadeného rozsudku, nezmiňují část tohoto ustanovení, podle níž se omezující opatření vztahují na ty, kdo se podílejí na jaderných činnostech Íránské islámské republiky, jsou s těmito činnostmi přímo spojeni nebo je podporují, „a to i prostřednictvím pořizování zakázaného zboží a technologií“.

               79

               Pokud jde o prováděcí nařízení č. 668/2010, je třeba konstatovat, že provádělo čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007, který se na rozdíl od čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010 nevztahoval výslovně na pořizování zakázaného zboží a technologií.

               80

               Článek 7 odst. 2 písm. a) nařízení č. 423/2007 však hovoří o podílení se na činnostech Íránu v jaderné oblasti citlivých z hlediska šíření jaderných zbraní, přímém spojení s nimi nebo jejich podpoře. Je přitom třeba konstatovat, že pojem „podpora“ znamená nižší stupeň spojení s jadernými činnostmi Íránu než pojmy „podílení se“ nebo „přímé spojení“, a že může zahrnovat pořizování zboží a technologií souvisejících s plynárenským a ropným průmyslem nebo obchodování s nimi.

               81

               Tento výklad je podepřen tím, že po přijetí nařízení č. 423/2007 byly přijaty rezoluce Rady bezpečnosti 1929 (2010), prohlášení Evropské rady ze dne 17. června 2010 a rozhodnutí 2010/413, které zmiňují příjmy z odvětví energetiky a riziko spojené s vybavením určeným pro ropný a plynárenský průmysl.

               82

               Rezoluce Rady bezpečnosti 1929 (2010), na kterou odkazuje bod 22 odůvodnění rozhodnutí 2010/413, poukazuje na možnou souvislost mezi příjmy Íránské islámské republiky plynoucími z jejího odvětví energetiky a financováním íránských jaderných činností potenciálně ohrožujících nešíření a zmiňuje, že zařízení a materiály určené k chemickým procesům v petrochemickém průmyslu mají mnoho společného se zařízením a materiály nezbytnými pro určité citlivé činnosti spojené s jaderným palivovým cyklem. Evropská rada kromě toho v prohlášení ze dne 17. června 2010 konstatovala, že nová opatření, která je třeba přijmout, se mají vztahovat mimo jiné na klíčová odvětví plynárenského a ropného průmyslu se zákazem nových investic, technické pomoci a přenosu technologií, zařízení a služeb souvisejících s těmito oblastmi.

               83

               Ve světle této rezoluce Rady bezpečnosti (rozsudek ze dne 16. listopadu 2011, Bank Melli Iran v. Rada, C-548/09 P, Sb. rozh. I-11381, bod 104 a citovaná judikatura), tohoto prohlášení Evropské rady a rozhodnutí 2010/413, které zmiňují příjmy z odvětví energetiky a riziko spojené s vybavením určeným pro ropný a plynárenský průmysl, měl být čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007 pro účely posouzení legality omezujícího opatření přijatého prováděcím nařízením č. 668/2010 vyložen v tom smyslu, že obchodování s klíčovým zařízením a technologiemi pro odvětví ropy a zemního plynu je možné považovat za podporu jaderných činností Íránské islámské republiky.

               84

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 113 až 115 napadeného rozsudku rozhodl, že předpokladem přijetí omezujících opatření vůči určitému subjektu je, že tento subjekt předtím skutečně jednal zavrženíhodným způsobem, jelikož pouhé riziko, že dotyčný subjekt tak bude jednat v budoucnu, nestačí.

               85

               Jednotlivá ustanovení sporných aktů, kterými se zmrazují finanční prostředky, jsou totiž formulována obecně („podílejí se, jsou přímo spojeny nebo podporují […]“), bez odkazu na jednání předcházející rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků. Z toho vyplývá, že i když se omezující opatření vztahují na určitý subjekt, k odůvodnění jejich přijetí může stačit odkaz na obecný cíl, jak plyne ze stanov tohoto subjektu.

               86

               Dále je třeba přezkoumat, zda důvody uvedené ve sporných aktech jsou dostatečně přesné a konkrétní, a případně zda byla ve světle sdělených informací prokázána věcná správnost skutečností odpovídajících danému důvodu (viz rozsudek Kadi II, bod 136).

               87

               Pokud jde o první důvod uvedený ve sporných aktech, podle něhož Kala Naft obchoduje se zbožím v odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu, měl Tribunál správně za to, že tento důvod je dostatečně přesný a konkrétní, aby společnosti Kala Naft umožnil ověřit opodstatněnost sporných aktů a hájit se před Tribunálem a Tribunálu pak provést přezkum.

               88

               Pokud jde o opodstatněnost opatření a konkrétně věcnou správnost skutečností tvrzených v rámci tohoto prvního důvodu, je třeba konstatovat, že podle čl. 7 odst. 2 písm. a) nařízení č. 423/2007, čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413 a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010, vykládaných ve světle rezoluce Rady bezpečnosti 1929 (2010) a prohlášení Evropské rady ze dne 17. června 2010, byla Rada oprávněna mít za to, že vůči společnosti Kala Naft mohou být přijata opatření v rozsahu, v němž obchoduje se zbožím v odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu.

               89

               Stačí totiž připomenout, že Kala Naft je nákupní centrálou skupiny íránské národní ropné společnosti NIOC. To je uvedeno ve stanovách této společnosti a ta to nezpochybňuje. Sama Kala Naft v bodě 27 žaloby podané k Tribunálu uvádí, že její zaměření výlučně na ropný, plynárenský a petrochemický průmysl vyplývá jednoznačně z jejích pracovních metod.

               90

               Kromě toho v rámci napadení druhého důvodu uvedeného ve sporných aktech Kala Naft v bodech 63, 64 a 118 žaloby podané k Tribunálu sama uvádí, že se běžně podílí na pořizování vrat ze slitiny pro společnost NIOC nebo její dceřiné společnosti. Každopádně vzhledem k této úloze ve skupině společnosti NIOC, která s sebou nutně nese nákup velkého množství zboží používaného podniky společnosti NIOC, mohla Rada mít za to, že Kala Naft v rámci své činnosti přispívá k pořizování zakázaného zboží a technologií ve smyslu článku 4 a čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413, jakož i čl. 8 odst. 1 a 2 a čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010, a zejména zboží pro odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu, jak je uvedeno v odůvodnění sporných aktů.

               91

               Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že skutečnosti tvrzené v rámci prvního důvodu jsou prokázány právně dostačujícím způsobem a tento první důvod sám o sobě odůvodňoval zápis na seznamy ve sporných aktech. S ohledem na to, co je připomenuto v bodě 72 tohoto rozsudku, není třeba ověřovat dostatečně přesnou a konkrétní povahu druhého a třetího důvodu uvedených ve sporných aktech, ani přezkoumávat, zda tyto důvody byly podložené a mohly samy o sobě představovat dostatečný základ sporných aktů.

               92

               I kdyby skutečnosti dokládající opodstatněnost prvního důvodu těchto zápisů vyplývaly ze spisů předložených v rámci řízení u unijních soudů, a nikoliv z úplného a výslovného odůvodnění podloženého relevantními informacemi, nedotýká se to legality těchto aktů, jelikož Kala Naft mohla toto odůvodnění pochopit a relevantní informace, jako stanovy této společnosti, jí byly známy.

               93

               Vzhledem k nesprávným právním posouzením, kterých se Tribunál dopustil, je třeba napadený rozsudek zrušit.

         K žalobě podané k Tribunálu

               94

               Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora může posledně jmenovaný v případě, že zruší rozhodnutí Tribunálu, sám vydat konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo vrátit věc Tribunálu k rozhodnutí.

               95

               Po zrušení napadeného rozsudku přísluší soudu, kterému byla věc předložena, aby znovu rozhodl o žalobě na neplatnost podané společností Kala Naft.

               96

               V projednávané věci jsou splněny podmínky pro to, aby Soudní dvůr sám vydal rozhodnutí ve věci. Argumenty uvedené účastníky řízení před Tribunálem jsou totiž obsaženy ve spisech předložených v rámci písemné části řízení u uvedeného soudu. Kromě toho v části svých spisů týkající se případu vyhovění kasačnímu opravnému prostředku měli účastníci řízení příležitost zaujmout před Soudním dvorem znovu stanovisko k těmto argumentům a případně k odpovědi dané Tribunálem.

         K prvnímu žalobnímu důvodu

               97

               Kala Naft tvrdí, že rozhodnutí 2010/413 je protiprávní, neboť jeho článek 28 stanovil, že toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí, který předcházel dni jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Poukazuje zejména na to, že článek 4 rozhodnutí 2010/413 stanoví zákazy, jejichž rozsah není určen dostatečně přesně. Prostřednictvím článku 4 ve spojení s článkem 28 rozhodnutí 2010/413 stanoví zákaz, trestně postižitelný na základě právních předpisů členských států, který svým adresátům neumožňuje posoudit jeho rozsah.

               98

               Žádný z účastníků řízení nezaujal před Soudním dvorem k tomuto žalobnímu důvodu stanovisko.

               99

               Ze stejných důvodů, jako jsou uvedeny v bodech 36 až 38 rozsudku Tribunálu, je třeba vyslovit závěr, že podle čl. 275 prvního pododstavce SFEU Soudní dvůr nemá pravomoc rozhodnout o žalobě, na jejímž základě má být posouzena legalita článku 4 rozhodnutí 2010/413.

               100

               Vzhledem k tomu, že zpochybnění legality článku 28 souvisí se zpochybněním legality článku 4, není třeba na žalobní důvod společnosti Kala Naft odpovídat.

         Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění

               101

               Kala Naft tvrdí, že Rada sporné akty neodůvodnila právně dostačujícím způsobem, takže tato společnost není schopna zjistit, jaké skutečnosti jsou jí vytýkány, a ověřit či vyvrátit opodstatněnost důvodů, které byly vůči ní použity.

               102

               Ze stejných důvodů, jako jsou uvedeny v bodech 72 a 87 tohoto rozsudku, je třeba tento žalobní důvod zamítnout.

         Ke třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva společnosti Kala Naft na obhajobu a jejího práva na účinnou soudní ochranu

               103

               Kala Naft uvádí, že přijetím rozhodnutí 2010/413 a prováděcího nařízení č. 668/2010 porušila Rada její právo na obhajobu, což také znamená porušení jejího práva na účinnou soudní ochranu.

               104

               Ze stejných důvodů, jako jsou uvedeny v bodech 94 až 104 rozsudku Tribunálu, je třeba mít za to, že právo společnosti Kala Naft na účinné uplatnění jejího stanoviska bylo dodrženo.

               105

               Pokud jde o skutečnosti prokazující reálnost důvodů použitých proti společnosti Kala Naft, stačí konstatovat, že funkce nákupní centrály skupiny společnosti NIOC, kterou společnost Kala Naft vykonává, vyplývá jak z jejích stanov, tak z prospektů, které vydává. Rada tudíž nebyla povinna prokazovat činnost společnosti Kala Naft jinými skutečnostmi.

               106

               Co se týče důkazu pokusu o získání materiálu, pro který není žádné použití mimo jaderný průmysl, je třeba mít za to, že případné porušení práva společnosti Kala naft na obhajobu by nemělo na řešení sporu vliv, jelikož, jak bylo konstatováno v bodě 91 tohoto rozsudku, první důvod zapsání společnosti Kala Naft na seznamy ve sporných aktech sám o sobě odůvodňoval zapsání této společnosti na tyto seznamy.

         K pátému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatku pravomoci Rady k přijetí sporných aktů

               107

               Kala Naft tvrdí, že Rada neměla pravomoc přijmout sporné akty. Poukazuje na to, že právním základem těchto aktů je prohlášení Evropské rady ze dne 17. června 2010, ovšem toto prohlášení pouze stanoví, že Rada provede rezoluci Rady bezpečnosti 1929 (2010) a přijme doprovodná opatření, nehovoří však o přijetí samostatných opatření, jimiž se zmrazují finanční prostředky. Kromě toho rezoluce 1929 (2010) podle ní neobsahuje žádná opatření týkající se íránského ropného a plynárenského průmyslu nebo společnosti Kala Naft. Tato společnost z toho vyvozuje, že Rada neměla pravomoc přijmout vůči ní omezující opatření na základě prohlášení Evropské rady ze dne 17. června 2010.

               108

               V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že i když rezoluci Rady bezpečnosti 1929 (2010) a prohlášení Evropské rady ze dne 17. června 2010 je třeba při výkladu sporných aktů zohlednit, nemohou představovat jejich právní základ.

               109

               Je třeba konstatovat, že rozhodnutí 2010/413 a 2010/644 jsou založena na článku 29 SEU, prováděcí nařízení č. 668/2010 je založeno na čl. 291 odst. 2 SEU a nařízení č. 423/2007, a nařízení č. 961/2010 je založeno na článku 215 SFEU. Tato ustanovení Smluv dala Radě pravomoc k přijetí sporných aktů, obsahujících samostatná omezující opatření, lišící se od opatření doporučených konkrétně Radou bezpečnosti.

               110

               Z toho vyplývá, že žalobní důvod je neopodstatněný.

         K šestému žalobnímu důvodu vycházejícímu ze zneužití pravomoci

               111

               Kala Naft tvrdí, že se Rada dopustila zneužití pravomoci. Poukazuje na to, že Rada vůči ní přijala omezující opatření bez důkazů o jejím zapojení do šíření jaderných zbraní a bez respektování jejích procesních práv. Tyto okolnosti podle uvedené společnosti znamenají, že Rada ve skutečnosti usilovala o zneužití systému omezujících opatření spojeného s šířením jaderných zbraní ve snaze zasáhnout íránský ropný, plynárenský a petrochemický průmysl.

               112

               V tomto ohledu stačí poukázat na to, jak bylo uvedeno v bodech 76 až 83 tohoto rozsudku, že sporné akty směřovaly proti íránskému ropnému, plynárenskému a petrochemickému průmyslu z důvodu rizika, které tento průmysl představuje z hlediska šíření jaderných zbraní, jak prostřednictvím zisků, které přináší, tak používáním zařízení a materiálů, které mají mnoho společného se zařízením a materiály nezbytnými pro určité citlivé činnosti spojené s jaderným palivovým cyklem.

               113

               Žalobní důvod je tedy neopodstatněný.

         K sedmému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného právního posouzení v souvislosti s pojmem
         „zapojení do šíření jaderných zbraní
         “

               114

               Kala Naft uvádí, že se Rada dopustila nesprávného právního posouzení, když vycházela z prvního důvodu jejího zařazení na seznam ve sporných aktech, podle něhož tato společnost obchoduje se zbožím v odvětví ropy a plynu, které lze využít v íránském jaderném programu. Tato skutečnost totiž podle společnosti Kala Naft sama o sobě neodůvodňuje přijetí omezujících opatření.

               115

               Jak vyplývá z bodů 87 až 90 tohoto rozsudku, činnost společnosti Kala Naft v odvětví ropy a plynu, kterou dokládají samy stanovy této společnosti, byla dostačující k přijetí omezujících opatření.

               116

               Sedmý žalobní důvod je tedy neopodstatněný.

         K osmému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného posouzení skutkového stavu v souvislosti s činností společnosti Kala Naft

               117

               Kala Naft nesouhlasí s tím, že vykonává činnost spočívající v obchodování se zbožím souvisejícím s jaderným programem. Uvádí, že její úloha nákupní centrály společnosti NIOC nepředstavuje obchodní činnost.

               118

               Je třeba mít za to, že výraz „obchoduje“ popisuje právně dostačujícím způsobem činnost společnosti Kala Naft odůvodňující její zařazení na seznam a umožňuje této společnosti pochopit jeho příčinu.

         Ke čtvrtému a devátému žalobnímu důvodu vycházejícím z porušení zásady proporcionality

               119

               Kala Naft zpochybňuje cíl obecného zájmu, který by mohl odůvodnit omezení výkonu vlastnického práva a práva svobodně vykonávat hospodářskou činnost, vzhledem k tomu, že ani Rada bezpečnosti ani Evropská rada nepočítaly s přijetím opatření zaměřených na odvětví ropy a plynu. Kromě toho, i kdyby takový cíl existoval, nebyla dodržena rozumná přiměřenost mezi použitými prostředky a sledovaným cílem.

               120

               V rozsahu, v němž společnost Kala Naft zpochybňuje přiměřenost obecných pravidel, na jejichž základě bylo rozhodnuto o jejím zapsání na seznamy, je třeba připomenout, že co se týče soudního přezkumu dodržování zásady proporcionality, Soudní dvůr rozhodl, že unijnímu zákonodárci je třeba přiznat širokou posuzovací pravomoc v oblastech, které z jeho strany předpokládají rozhodnutí politické, ekonomické a sociální povahy a v jejichž rámci má provést komplexní posouzení. Z toho Soudní dvůr vyvozuje, že legalita opatření přijatého v těchto oblastech může být dotčena pouze zjevně nepřiměřeným charakterem takového opatření ve vztahu k cíli, který hodlá příslušný orgán sledovat (viz rozsudek ze dne 1. února 2007, Sison v. Rada, C-266/05 P, Sb. rozh. s. I-1233, bod 33).

               121

               Je třeba rovněž připomenout, že základní práva, která zmiňuje společnost Kala Naft, nejsou absolutními výsadami a jejich výkon může být předmětem omezení odůvodněných cíli obecného zájmu, které Unie sleduje (viz výše uvedený rozsudek Bank Melli Iran v. Rada, bod 113).

               122

               To platí i pro právo vlastnit majetek a pro svobodný výkon hospodářské činnosti. V důsledku toho může být právo svobodně vykonávat podnikatelskou nebo jinou výdělečnou činnost omezeno, stejně jako výkon vlastnického práva, za podmínky, že tato omezení skutečně odpovídají sledovaným cílům obecného zájmu a nepředstavují vzhledem k sledovanému cíli nepřiměřený a neúnosný zásah, jímž by byla dotčena samotná podstata takto zaručených práv (viz výše uvedený rozsudek Bank Melli Iran v. Rada, bod 114).

               123

               Pokud jde konkrétně o svobodný výkon hospodářské činnosti, Soudní dvůr zejména rozhodl, že s ohledem na znění článku 16 Listiny, které se liší od znění ostatních základních svobod zakotvených v hlavě II, avšak je blízké znění některých ustanovení hlavy IV téže Listiny, může být tato svoboda předmětem široké škály zásahů ze strany veřejné moci, jimiž lze ve veřejném zájmu stanovit hranice pro výkon hospodářské činnosti (viz rozsudek ze dne 22. ledna 2013, Sky Österreich, C‑283/11, bod 46).

               124

               V tomto ohledu je zaprvé třeba uvést, že cílem jednotlivých sporných aktů je zabránit šíření jaderných zbraní a vyvinout tak na Íránskou islámskou republiku tlak, aby dotyčné činnosti ukončila. Tento cíl zapadá do obecnějšího rámce snah spojených se zachováním míru a mezinárodní bezpečnosti, a je v důsledku toho legitimní (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Bank Melli Iran v. Rada, bod 115).

               125

               Mimoto na rozdíl od toho, co tvrdí Kala Naft, Rada bezpečnosti zmínila rizika spojená s petrochemickým průmyslem v sedmnáctém bodě odůvodnění rezoluce 1929 (2010) a Evropská rada ve svém prohlášení ze dne 17. června 2010 vyzvala Radu pro zahraniční věci k přijetí opatření v odvětví plynárenského a ropného průmyslu.

               126

               Pokud jde o přiměřenost těchto opatření, je třeba připomenout četné zprávy MAAE, značný počet rezolucí Rady bezpečnosti, jakož i jednotlivá opatření Unie. Omezující opatření přijímaná jak Radou bezpečnosti, tak Unií jsou postupná a odůvodněná neúspěšností dříve přijatých opatření. Z tohoto přístupu založeného na postupnosti zásahu do práv v závislosti na účinnosti opatření vyplývá, že jejich přiměřenost je prokázána.

               127

               Z toho vyplývá, že žalobní důvody jsou neopodstatněné.

               128

               Vzhledem k tomu, že všechny žalobní důvody byly zamítnuty, je třeba žalobu zamítnout.

         K nákladům řízení

               129

               Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li tento kasační prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení. Článek 138 tohoto jednacího řádu, který se na základě jeho čl. 184 odst. 1 použije na řízení o kasačním opravném prostředku, v odstavci 1 stanoví, že se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Článek 140 odst. 1 jednacího řádu, jenž se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 184 odst. 1 tohoto řádu, stanoví, že členské státy a orgány, které do řízení vstoupily jako vedlejší účastníci, ponesou vlastní náklady řízení.

               130

               Vzhledem k tomu, že kasačnímu opravnému prostředku Rady bylo vyhověno a žaloba společnosti Kala Naft směřující proti sporným aktům byla zamítnuta, a vzhledem k tomu, že Rada požadovala náhradu nákladů řízení, ponese Kala Naft vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou v obou stupních řízení.

               131

               Komise, vystupující jako vedlejší účastník, ponese vlastní náklady řízení.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 25. dubna 2012, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada (T‑509/10), se zrušuje.

                           2)

                           Žaloba společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, na neplatnost se zamítá.

                           3)

                           Společnost Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie jak v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

                           4)

                           Evropská komise ponese vlastní náklady řízení jak v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: francouzština.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. listopadu 2010.#Evropská komise proti Irsku.#Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/18/ES - Postupy při zadávání veřejných zakázek - Uzavření smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby - Služby náležející do přílohy II B uvedené směrnice - Služby, na něž se nevztahují všechny požadavky této směrnice - Poměrná váha kritérií pro zadání zakázky stanovená po podání nabídek - Změna poměrné váhy po prvním posouzení podaných nabídek - Dodržení zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti.#Věc C-226/09.

text:
      Věc C-226/09
      Evropská komise
      v.
      Irsko
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2004/18/ES – Postupy při zadávání veřejných zakázek – Uzavření smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby – Služby náležející do přílohy II B uvedené směrnice – Služby, na něž se nevztahují všechny požadavky této směrnice – Poměrná váha kritérií pro zadání zakázky stanovená po podání nabídek – Změna poměrné váhy po prvním posouzení podaných nabídek – Dodržení zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Sbližování právních předpisů – Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby – Služby náležející
            do přílohy II B směrnice 2004/18
      (Článek 49 SFEU a 56 SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18, článek 21, článek 23 a čl. 35 odst. 4 a příloha
            II B)
      2.        Sbližování právních předpisů – Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby – Služby náležející
            do přílohy II B směrnice 2004/18
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18, článek 53)
      3.        Sbližování právních předpisů – Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby – Služby náležející
            do přílohy II B směrnice 2004/18
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18, článek 21, článek 23 a čl. 35 odst. 4 a příloha II B)
      1.        Pro zadavatele, kteří zadají zakázky náležející do přílohy II B směrnice 2004/18 o koordinaci postupů při zadávání veřejných
         zakázek na stavební práce, dodávky a služby, neplatí pravidla stanovená touto směrnicí, která se týkají povinností předchozího
         zveřejnění vyhlášení, vztahují se však na ně nadále základní pravidla unijního práva, a zejména zásady zakotvené Smlouvou
         o FEU v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb.

      Režim, který zavedl zákonodárce Unie pro zakázky týkající se služeb spadajících do uvedené přílohy II B, nemůže být tedy vykládán
         tak, že brání použití zásad vyplývajících z článků 49 SFEU a 56 SFEU, a tedy uplatnění povinností, jejichž účelem je zajištění
         transparentnosti postupů a rovného zacházení s uchazeči v případě, že takové zakázky přesto mají určitý přeshraniční význam.

      (viz body 29, 31)
      2.        I když povinnost uvést poměrnou váhu přikládanou každému kritériu pro zadání zakázky ve stadiu zveřejnění oznámení o zakázce,
         jak stanoví čl. 53 odst. 2 směrnice 2004/18 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky
         a služby, splňuje požadavek zajištění dodržování zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti, která z ní vyplývá,
         není odůvodněné mít za to, že pokud neexistuje zvláštní ustanovení v této směrnici v tomto smyslu, zasahuje rozsah této zásady
         a této povinnosti tak daleko, že vyžaduje, aby v rámci zakázek, na něž se nevztahuje takové ustanovení, jako je uvedený článek
         53, byla poměrná váha kritérií, která použil zadavatel, stanovena předem a oznámena potenciálním uchazečům, když jsou vyzváni
         k podání svých nabídek. Uvedení poměrné váhy kritérií pro zadání zakázky v případě zakázky, na kterou se nevztahuje takové
         ustanovení, jako je čl. 53 odst. 2, totiž nepředstavuje povinnost zadavatele.

      (viz bod 43)
      3.        Zásada rovného zacházení a zásada transparentnosti řízení o zadání zakázky s sebou nesou pro zadavatele povinnost vykládat
         kritéria pro zadání zakázky stejně během celého řízení. Co se týče samotných kritérií pro zadání zakázky, tato kritéria nemohou
         být jakkoli změněna během zadávacího řízení.

      V důsledku toho členský stát, který změní po prvním posouzení podaných nabídek poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky na
         poskytnutí překladatelských a tlumočnických služeb, které náleží do přílohy II směrnice 2004/18 o koordinaci postupů při zadávání
         veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají ze zásady rovného zacházení
         a povinnosti transparentnosti, která z ní vyplývá.

      (viz body 59–60, 66)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      18. listopadu 2010(*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2004/18/ES – Postupy při zadávání veřejných zakázek – Uzavření smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby – Služby náležející do přílohy II B uvedené směrnice – Služby, na něž se nevztahují všechny požadavky této směrnice – Poměrná váha kritérií pro zadání zakázky stanovená po podání nabídek – Změna poměrné váhy po prvním posouzení podaných nabídek – Dodržení zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti“
      Ve věci C‑226/09,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 19. června 2009,
      Evropská komise, zastoupená M. Konstantinidisem a A.-A. Gilly, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Irsku, zastoupenému D. O’Haganem, jako zmocněncem, ve spolupráci s A. M. Collinsem, SC, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalovanému,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení J.-C. Bonichot, předseda senátu, K. Schiemann, L. Bay Larsen (zpravodaj), C. Toader a A. Prechal, soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 29. června 2010.
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Irsko tím, že přidělilo poměrnou váhu kritériím
         pro zadání zakázky na poskytnutí překladatelských a tlumočnických služeb po uplynutí lhůty stanovené pro podání nabídek, a tím,
         že změnilo tuto poměrnou váhu po prvním posouzení podaných nabídek, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze zásady
         rovného zacházení a zásady transparentnosti tak, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie.

       Právní rámec
      2        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek
         na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132, dále jen „směrnice“) stanoví v kapitole
         III hlavy II takzvané „dvoustupňové“ použití na veřejné zakázky na služby.

      3        Podle článku 20 směrnice jsou zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze II A této směrnice, zadávány podle
         ustanovení článků 23 až 55 této směrnice.

      4        Tyto články stanoví zvláštní pravidla, která se týkají zadávací dokumentace a dokumentů týkajících se zakázky (články 23 až
         27), pravidla týkající se řízení (články 28 až 34), pravidla pro zveřejňování a transparentnost (články 35 až 43) a pravidla
         týkající se průběhu řízení (články 44 až 55).

      5        Naproti tomu podle článku 21 směrnice „[z]akázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze II B, se řídí výhradně článkem
         23 a čl. 35 odst. 4“.

      6        Jelikož překladatelské a tlumočnické služby nejsou uvedeny v příloze II A směrnice, náleží do kategorie 27 nazvané „jiné služby“
         v příloze II B této směrnice.

      7        Článek 23 směrnice uvádí pravidla, která se týkají technických specifikací, které je třeba uvést v dokumentech týkajících
         se zakázky.

      8        Článek 35 odst. 4 směrnice stanoví, že po zadání veřejné zakázky zašlou veřejní zadavatelé Komisi oznámení o výsledcích zadávacího
         řízení.

      9        Podle článku 37 směrnice:

      „Veřejní zadavatelé mohou v souladu s článkem 36 zveřejňovat oznámení týkající se veřejných zakázek, na která se nevztahuje
         povinnost zveřejňování stanovená touto směrnicí.“

      10      Článek 53 směrnice, nadepsaný „Kritéria pro zadání zakázky“, který se nepoužije na zadání zakázek, které náleží do její přílohy
         II B, stanoví ve svém odstavci 2:

      „Aniž je dotčen třetí pododstavec, [pokud se zakázka zadává na základě hospodářsky nejvýhodnější nabídky] uvede veřejný zadavatel
         v oznámení o zakázce nebo v zadávací dokumentaci […] poměrnou váhu, kterou přikládá každému z kritérií vybraných k určení
         hospodářsky nejvýhodnější nabídky.

      […]
      Pokud není podle názoru veřejného zadavatele stanovení poměrné váhy z prokazatelných důvodů možné, uvede veřejný zadavatel
         v oznámení o zakázce nebo v zadávací dokumentaci […] kritéria v sestupném pořadí podle důležitosti.“

       Skutkový základ žaloby a postup před zahájením soudního řízení
      11      Dne 16. května 2006 zveřejnilo irské ministerstvo spravedlnosti, rovnosti a reformy práva (dále jen „zadavatel“) v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. S 92) pod číslem 2006/S 92-098663 oznámení o vyhlášení zakázky na poskytnutí překladatelských a tlumočnických
         služeb několika institucím příslušným pro záležitosti týkající se azylu (dále jen „sporná zakázka“).

      12      Toto oznámení o zakázce upřesnilo v bodě IV.2.1, že zakázka bude zadána hospodářsky nejvýhodnější nabídce na základě následujících
         sedmi kritérií:

      „ 1.      Úplnost předloženého spisu.
      2.      Prohlášení o způsobilosti splnit požadavky.
      3.      Počet položek [zakázka byla rozdělena do několika položek], služeb a jazyků.
      4.      Kvalifikace, zkušenost v dotčené oblasti.
      5.      Cena.
      6.      Vhodnost navrhovaných postupů.
      7.       Referenční místa.“
      13      V bodě VI.3 tohoto oznámení bylo upřesněno, že uvedených sedm kritérií není stanoveno v sestupném pořadí podle důležitosti.

      14      Ve výzvě k podání nabídek byla uvedená kritéria stanovena stejným způsobem a očíslována od 1 do 7. Tento dokument však na
         rozdíl od oznámení o zakázce výslovně neuvedl, že tato kritéria nejsou stanovena v sestupném pořadí podle důležitosti.

      15      Poměrná váha, která byla přidělena každému ze sedmi kritérií vybraných za účelem stanovení hospodářsky nejvýhodnější nabídky
         z hlediska zadavatele, nebyla upřesněna ani v oznámení o zakázce, ani ve výzvě k podání nabídek. Nebylo rovněž uvedeno, zda
         těmto kritériím musí být taková poměrná váha následně přidělena.

      16      Dvanáct společností, z nichž tři byly usazeny na irském území, předložilo nabídku před uplynutím lhůty poskytnuté za tímto
         účelem, která byla stanovena na 9. června 2006.

      17      V tentýž den členové hodnotící komise obdrželi hodnotící tabulku, která doporučovala použít na sedm dotčených kritérií následující
         poměrnou váhu:

      „1.       Úplnost předloženého spisu: 0 %.
      2.        Prohlášení o způsobilosti splnit požadavky: 7 %.
      3.        Počet položek, služeb a jazyků: 25 %.
      4.        Kvalifikace, zkušenost v dotčené oblasti: 30 %.
      5.      Cena: 20 %.
      6.      Vhodnost navrhovaných postupů: 10 %.
      7.      Referenční místa: 8 %.“
      18      Tato hodnotící tabulka měla umožnit každému členu hodnotící komise, aby provedl individuálně první posouzení nabídek, které
         byly podány.

      19      Dne 13. června 2006 zaslal jeden z členů této komise, poté co přezkoumal část nabídek, členovi služeb zadavatele, který vypracoval
         hodnotící tabulku a zaslal této komisi přijaté nabídky, elektronickou zprávu, v níž navrhl změnit poměrnou váhu, která byla
         přidělena kritériím pro zadání zakázky.

      20      Na svém prvním zasedání dne 22. června 2006 se hodnotící komise rozhodla změnit poměrnou váhu kritérií před společným posouzením
         podaných nabídek tak, že snížila váhu čtvrtého kritéria na 25 % (dříve stanovenou na 30 %) a zvýšila váhu šestého kritéria
         na 15 % (dříve stanovenou na 10 %). Poměrná váha přidělená ostatním kritériím pro zadání zakázky zůstala nezměněna.

      21      Uvedená komise poté přistoupila k posouzení nabídek a zadání zakázky podle nové poměrné váhy přidělené sedmi kritériím, kterou
         právě schválila.

      22      Na základě stížnosti zahájila Komise během května 2007 korespondenci s Irskem.

      23      S ohledem zejména na odpovědi, které Irsko podalo jak na výzvu ze dne 17. října 2007, tak na odůvodněné stanovisko ze dne
         18. září 2008, měla Komise za to, že v průběhu zadávacího řízení sporné zakázky byla porušena zásada rovného zacházení a nebyla
         splněna povinnost transparentnosti, která z ní vyplývá, a v důsledku toho se rozhodla podat projednávanou žalobu.

       K žalobě
      24      Úvodem je třeba uvést, že je nesporné, že sporná zakázka spadá do rozsahu působnosti směrnice a že překladatelské a tlumočnické
         služby, o něž se jedná, náleží do kategorie neprioritních služeb, které jsou uvedeny v příloze II B této směrnice.

      25      Je třeba připomenout, že podle článku 21 směrnice „[z]akázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze II B, se řídí
         výhradně článkem 23 a čl. 35 odst. 4“.

      26      Ze znění článků 21, 23 a 35 odst. 4 směrnice ve vzájemném spojení vyplývá, že pokud se zakázky týkají, jak je tomu v projednávaném
         případě, služeb náležejících do přílohy II B směrnice, musí zadavatelé dodržet pouze pravidla týkající se technických specifikací
         a zaslat Komisi oznámení o výsledcích řízení o zadání těchto zakázek.

      27      Naproti tomu ostatní pravidla týkající se koordinace postupů stanovených touto směrnicí, zejména pravidla, která se použijí
         na povinnosti otevření soutěži se zveřejněním předchozího oznámení a pravidla, která jsou stanovena v článku 53 této směrnice
         a která se týkají kritérií pro zadání zakázek, se na uvedené zakázky nepoužijí.

      28      Co se týče služeb náležejících do přílohy II B směrnice by totiž mělo být úplné použití této směrnice, jak upřesňuje její
         devatenáctý bod odůvodnění, omezeno na přechodnou dobu na zakázky, u kterých směrnice dovoluje, aby se v plné míře využil
         potenciál pro zvýšení přeshraničního obchodu.

      29      I když pro zadavatele, kteří zadají zakázky náležející do uvedené přílohy II B, neplatí pravidla stanovená touto směrnicí,
         která se týkají povinností předchozího zveřejnění vyhlášení, vztahují se však na ně nadále základní pravidla práva Unie, a zejména
         zásady zakotvené Smlouvou o FEU v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb (rozsudek ze dne 13. listopadu 2007, Komise
         v. Irsko, C‑507/03, Sb. rozh. s. I‑9777, bod 26).

      30      Podle ustálené judikatury je přitom účelem koordinace postupů zadávání veřejných zakázek na úrovni Unie odstranění překážek
         volného pohybu služeb a zboží, a tedy ochrana zájmů hospodářských subjektů usazených v jiném členském státě (výše uvedený
         rozsudek Komise v. Irsko, bod 27 a citovaná judikatura).

      31      Z toho plyne, že režim, který zavedl zákonodárce Unie pro zakázky týkající se služeb spadajících do přílohy II B směrnice,
         nemůže být vykládán tak, že brání použití zásad vyplývajících z článků 49 SFEU a 56 SFEU v případě, že takové zakázky přesto
         mají určitý přeshraniční význam (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Irsko, bod 29), a tedy uplatnění povinností,
         jejichž účelem je zajištění transparentnosti postupů a rovného zacházení s uchazeči (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. dubna
         2010, Wall, C‑91/08, Sb. rozh. s. I‑2815, bod 37).

      32      Povinnost transparentnosti se použije v případě, kdy by o dotčenou zakázku na služby mohl mít zájem podnik nacházející se
         v jiném členském státě, než je členský stát, v němž je tato zakázka zadána (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise
         v. Irsko, bod 29).

      33      Skutečnost, že v projednávané věci mohly mít o spornou zakázku zájem podniky nacházející se v jiném členském státě než v Irsku,
         vyplývá jak ze zveřejnění oznámení o této zakázce v Úředním věstníku Evropské unie, tak i z okolnosti, že tři z uchazečů jsou podniky usazené v jiném členském státě než v Irsku (viz v tomto smyslu výše uvedený
         rozsudek Wall, bod 35).

      34      Ve světle těchto úvah je třeba přezkoumat opodstatněnost dvou žalobních důvodů, které Komise předložila, které se netýkají
         ani jednoho ze dvou ustanovení směrnice, podle nichž se musí uskutečnit zadání zakázky náležející do přílohy II B této směrnice,
         tedy článku 23 a čl. 35 odst. 4 této směrnice, avšak jsou založeny na dvou požadavcích, které vyplývají z primárního práva
         Unie, a to na dodržování zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti, která z ní vyplývá.

       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze skutečnosti, že poměrná váha kritérií pro zadání zakázky byla stanovena po uplynutí
            lhůty k podání nabídek
       Argumentace účastníků řízení
      35      Komise uvádí, že Irsko porušilo zásady rovného zacházení a transparentnosti tím, že přidělilo poměrnou váhu sedmi kritériím
         pro zadání sporné zakázky teprve po uplynutí lhůty stanovené pro podání nabídek.

      36      Domnívá se, že toto opožděné stanovení poměrné váhy významně změnilo relativní význam kritérií ve srovnání s významem původně
         zveřejněných kritérií a s významem, který uchazeči mohli rozumně očekávat s ohledem na dokumenty týkající se zakázky.

      37      V tomto ohledu Irsko úvodem upřesňuje, že na rozdíl od toho, co Komise tvrdí ve svém návrhu na zahájení řízení, zadavatel
         před podáním nabídek nikterak netvrdil, ani implicitně, ani výslovně, že kritéria pro zadání zakázky uvedená v oznámení o zakázce
         a ve výzvě k podání nabídek byla stanovena v sestupném pořadí podle důležitosti.

      38      Zcela naopak bylo v oznámení o zakázce uvedeno, že kritéria pro zadání zakázky nejsou stanovena v sestupném pořadí podle důležitosti
         a zadavatel následně nikdy neposkytl informaci, která by mohla být chápána tak, že tento postoj změnil.

      39      Krom toho, i když Irsko připouští, že hodnotící komise stanovená zadavatelem přidělila poměrnou váhu kritériím pro zadání
         zakázky po uplynutí lhůty stanovené pro podání nabídek, popírá, že toto stanovení poměrné váhy jednotlivých kritérií porušilo
         zásadu rovného zacházení a zásadu transparentnosti.

       Závěry Soudního dvora
      40      Úvodem je třeba konstatovat, že skutečnost, že Irsko požadovalo zveřejnění oznámení o sporné zakázce v Úředním věstníku Evropské unie, jak umožňuje článek 36 směrnice, nikterak neznamená, že tento členský stát má povinnost zadat tuto zakázku v souladu s články
         této směrnice, které se použijí na veřejné zakázky náležející do přílohy II A této směrnice (viz obdobně, pokud jde o veřejnou
         zakázku, která nespadá do rozsahu působnosti směrnice, rozsudek ze dne 22. září 1988, Komise v. Irsko, 45/87, Recueil, s. 4929,
         bod 9 a 10).

      41      Aby mohla být uznána opodstatněnost prvního žalobního důvodu, muselo by být možné, aby zvláštní pravidlo týkající se předchozího
         určení poměrné váhy kritérií pro zadání zakázky, která náleží do přílohy II A směrnice, bylo považováno za pravidlo, které
         představuje přímý následek skutečnosti, že zadavatelé jsou povinni dodržovat zásadu rovného zacházení a zásadu transparentnosti,
         která z ní vyplývá.

      42      V tomto ohledu sice vyplývá z judikatury Soudního dvora týkající se veřejných zakázek, které byly zadány v souladu se všemi
         ustanoveními různých směrnic v této oblasti, které předcházely přijetí směrnice, že účelem povinnosti informovat předem uchazeče
         o kritériích pro zadání zakázky a pokud je to možné, o jejich přidělené poměrné váze, je zaručit dodržování zásady rovného
         zacházení a zásady transparentnosti (viz zejména rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Universale-Bau a další, C‑470/99, Recueil,
         s. I‑11617, bod 98, jakož i ze dne 24. listopadu 2005, ATI EAC e Viaggi di Maio a další, C‑331/04, Sb. rozh. s. I‑10109, body
         22 až 24).

      43      Avšak i když povinnost uvést poměrnou váhu přikládanou každému kritériu pro zadání zakázky ve stadiu zveřejnění oznámení o zakázce,
         jak stanoví nyní čl. 53 odst. 2 směrnice, splňuje požadavek zajištění dodržování zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti,
         která z ní vyplývá, není odůvodněné mít za to, že pokud neexistuje zvláštní ustanovení v této směrnici v tomto smyslu, zasahuje
         rozsah této zásady a této povinnosti tak daleko, že vyžaduje, aby v rámci zakázek, na něž se nevztahuje takové ustanovení,
         jako je článek 53 této směrnice, byla poměrná váha kritérií, která použil zadavatel, stanovena předem a oznámena potenciálním
         uchazečům, když jsou vyzváni k podání svých nabídek. Jak totiž Soudní dvůr uvedl, když v judikatuře citované v předchozím
         bodě tohoto rozsudku použil výraz „pokud je to možné“, uvedení poměrné váhy kritérií pro zadání zakázky v případě zakázky,
         na kterou se nevztahuje takové ustanovení, jako je čl. 53 odst. 2 směrnice, nepředstavuje povinnost zadavatele.

      44      Z toho vyplývá, že Irsko, které poskytlo potenciálním uchazečům přístup k příslušným informacím, které se týkají sporné zakázky,
         před konečnou lhůtou stanovenou pro podání nabídek, neporušilo zásadu rovného zacházení a povinnost transparentnosti, která
         z ní vyplývá, když stanovilo poměrnou váhu těchto kritérií pro zadání zakázky, aniž uvedeným uchazečům umožnilo přístup k takové
         poměrné váze před uplynutím lhůty stanovené pro podání nabídek.

      45      Konkrétně v nabídkovém řízení, které je základem projednávané věci, poskytl zadavatel více informací, než po něm vyžaduje
         směrnice, a kritéria pro zadání sporné zakázky nebyla v dokumentech týkajících se zakázky stanovena způsobem, jaký by umožnil
         konstatovat rozdílné zacházení v neprospěch podniků, které by mohly mít zájem o tuto zakázku a které se nacházely v jiném
         členském státě než v Irsku.

      46      Tím, že zadavatel přidělil poměrnou váhu těmto kritériím, pouze upřesnil postup, jakým mají být podané nabídky posouzeny,
         aniž jakkoli porušil povinnost zachovat stejný výklad kritérií pro zadání zakázky, jelikož tato kritéria nebyla uvedena v sestupném
         pořadí podle důležitosti.

      47      V tomto ohledu je třeba uvést, že z okolnosti, že kritéria pro zadání zakázky byla uvedena bez údaje o poměrné váze, která
         byla každému z nich přisuzována, nelze vyvodit, že tento výčet byl nezbytně proveden v sestupném pořadí podle důležitosti,
         ani že kritéria pro zadání zakázky měla mít stejnou poměrou váhu.

      48      Krom toho poměrná váha kritérií pro zadání zakázky, která byla sdělena členům hodnotící komise ve formě tabulky, by jednak
         neposkytla potenciálním uchazečům informace, které by mohly ovlivnit významně přípravu nabídek, kdyby o ní věděli během této
         přípravy, a jednak nepředstavovala změnu těchto kritérií (viz v tomto smyslu rozsudek ATI EAC e Viaggi di Maio a další, bod
         32).

      49      Je třeba dodat, že projednávaná žaloba tak, jak byla předložena Soudnímu dvoru, neobsahuje údaje, které by mohly prokázat,
         že poměrná váha kritérií pro zadání zakázky byla určena po otevření obálek obsahujících podané nabídky.

      50      Za těchto okolností musí být první žalobní důvod, který Komise uplatnila na podporu své žaloby, zamítnut jako neopodstatněný.

       Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze změny poměrné váhy kritérií provedené po úvodním posouzení
       Argumentace účastníků řízení
      51      Komise uvádí, že Irsko tím, že po úvodním posouzení podaných nabídek změnilo poměrnou váhu kritérií pro zadání sporné zakázky,
         tak jak byla uvedena v hodnotící tabulce, porušilo zásadu rovného zacházení a zásadu transparentnosti.

      52      Uvádí, že taková změna, která byla provedena po prvním posouzení nabídek, představuje porušení zásady rovného zacházení, aniž
         je nutné vědět, zda první posouzení nabídek provedli jednotliví členové hodnotící komise individuálně či všichni členové této
         komise společně.

      53      Irsko uvádí, že tato změna poměrné váhy byla provedena pouze jednou a ještě před tím, než uvedená komise vůbec provedla společně
         posouzení byť jen jedné z nabídek.

      54      V důsledku toho byla podle Irska poměrná váha takto přidělená kritériím použita stejně během celého řízení o zadání sporné
         zakázky, a Irsko tedy neporušilo zásadu rovného zacházení.

      55      Krom toho Irsko zdůrazňuje, že změna poměrné váhy přidělené kritériím pro zadání zakázky byla minimální a nemohla způsobit
         diskriminaci uchazečů. Zpětná analýza by potvrdila, že by úspěšný uchazeč získal zakázku, i kdyby zakázka byla zadána na základě
         kritérií s takovou poměrnou váhou, jak byla původně stanovena.

       Závěry Soudního dvora
      56      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr ve svých závěrech konstatoval, že změna poměrné váhy přidělené kritériím pro zadání zakázky
         porušuje zásadu rovného zacházení, jak vyplývá z ustanovení Smlouvy o FEU.

      57      Co se týče nejprve průběhu řízení o zadání sporné zakázky, je třeba upřesnit, že poměrná váha kritérií pro zadání sporné zakázky
         byla změněna poté, co zadavatel sdělil poměrnou váhu těchto kritérií ve formě hodnotící tabulky členům hodnotící komise, aby
         mohli provést první posouzení podaných nabídek.

      58      Nejenže členové hodnotící komise mohli posoudit individuálně nabídky před prvním zasedáním této komise jakožto kolegiálního
         orgánu, avšak bylo jim doporučeno, aby takové úvodní posouzení provedli za účelem usnadnění společného posouzení v rámci komise.

      59      Dále je třeba uvést, že za takových skutkových okolností, jak již Soudní dvůr rozhodl, zásada rovného zacházení a zásada transparentnosti
         řízení o zadání zakázky s sebou nesou pro zadavatele povinnost vykládat kritéria pro zadání zakázky stejně během celého řízení
         (viz obdobně rozsudek ze dne 4. prosince 2003, EVN a Wienstrom, C‑448/01, Recueil, s. I‑14527, bod 92).

      60      Co se týče samotných kritérií pro zadání zakázky, je třeba a fortiori uznat, že tato kritéria nemohou být jakkoli změněna během zadávacího řízení (viz obdobně výše uvedený rozsudek EVN a Wienstrom,
         bod 93).

      61      Část řízení, během níž před zasedáním hodnotící komise posoudí členové této komise individuálně podané nabídky, je nedílnou
         součástí řízení o zadání dotčené zakázky.

      62      Za těchto podmínek by změna poměrné váhy kritérií pro zadání zakázky, která nastane po uvedené fázi, během níž nabídky byly
         poprvé posouzeny, znamenala změnu kritérií, na jejichž základě bylo provedeno první posouzení. Takové jednání není v souladu
         se zásadou rovného zacházení a povinností transparentnosti, která z ní vyplývá.

      63      Konečně je třeba upřesnit, že zaprvé na rozdíl od toho, co uvádí Irsko, je druhý žalobní důvod, který Komise předložila, opodstatněný,
         aniž je nutné prokázat, že změna poměrné váhy měla diskriminační účinek vůči jednomu z uchazečů. V tomto ohledu postačí, že
         v okamžiku, kdy byla uvedená změna provedena, nemohlo být vyloučeno, že by takový účinek mohla mít.

      64      Zadruhé, jelikož není určení nesplnění povinnosti členským státem vázáno na konstatování škody plynoucí z tohoto porušení
         (rozsudek ze dne 18. prosince 1997, Komise v. Belgie, Recueil, s. I‑7453, bod 30), Irsko se nemůže dovolávat skutečnosti,
         že žádný uchazeč neutrpěl újmu, jelikož i kdyby se použila původní poměrná váha kritérií pro zadání zakázky, nebyla by sporná
         zakázka zadána jinému smluvnímu partnerovi než tomu, který byl úspěšný v řízení.

      65      Druhému žalobnímu důvodu, který Komise předložila na podporu své žaloby, tedy musí být vyhověno.

      66      S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba určit, že Irsko tím, že změnilo poměrnou váhu kritérií pro zadání sporné zakázky
         po prvním posouzení podaných nabídek, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze zásady rovného zacházení a povinnosti
         transparentnosti, která z ní vyplývá, tak, jak je vykládá Soudní dvůr.

      67      Žaloba se ve zbývající části zamítá.

       K nákladům řízení
      68      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle odstavce 3 tohoto článku může Soudní dvůr rozdělit náklady mezi
         účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady, zejména pokud každý účastník měl ve věci částečně
         úspěch i neúspěch.

      69      Vzhledem k tomu, že žalobě Komise se vyhovuje pouze částečně, je důvodné rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní
         náklady řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      1)      Irsko tím, že změnilo poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky na poskytnutí překladatelských a tlumočnických služeb po prvním
            posouzení podaných nabídek, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti,
            která z ní vyplývá, tak, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie.
      2)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
      3)      Evropská komise a Irsko ponesou vlastní náklady řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.