title: Věc T-153/10: Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2012 — Schneider España de Informática v. Komise ( „Celní unie — Dovoz barevných televizorů montovaných v Turecku — Vybrání dovozního cla po propuštění zboží — Žádost o neprovádění dodatečného zaúčtování a o prominutí cla — Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 — Zamítavé rozhodnutí Komise — Případ, kdy vnitrostátní soud zruší rozhodnutí vnitrostátních orgánů o dodatečném zaúčtování cla — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2012 — Schneider España de Informática v. Komise
   (Věc T-153/10) (1)

   (Celní unie - Dovoz barevných televizorů montovaných v Turecku - Vybrání dovozního cla po propuštění zboží - Žádost o neprovádění dodatečného zaúčtování a o prominutí cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 - Zamítavé rozhodnutí Komise - Případ, kdy vnitrostátní soud zruší rozhodnutí vnitrostátních orgánů o dodatečném zaúčtování cla - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2012/C 126/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Schneider España de Informática, SA (Torrejón de Ardoz, Španělsko) (zástupci: P. De Baere a P. Muñiz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a L. Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 22 final ze dne 18. ledna 2010, jímž bylo konstatováno, že dodatečné zaúčtování dovozního cla je odůvodněné a že prominutí tohoto cla v konkrétním případě odůvodněné není (věc REM 02/08).

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


title: Věc C-139/06: Žaloba podaná dne  10. března 2006  – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/14

         Žaloba podaná dne 10. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-139/06)
   (2006/C 108/22)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a D. Lawunmi, zmocněnci)

      Žalovaný: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spojené království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s následujícími směrnicemi Evropského parlamentu a Rady, a sice se směrnicí 2002/96/ES (1) ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních a směrnicí 2003/108/ES ze dne 8. prosince 2003, kterou se mění směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (2) nebo v každém případě tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto směrnic;

               —

               uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení těchto směrnic uplynula dne 13. srpna 2004.

      (1)  Úř. věst. L 37, s. 24.

      (2)  Úř. věst. L 345, s. 106.


title: Věc C-448/09 P: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. června 2010 — Royal Appliance International GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 8 odst. 1 písm. b) — Starší ochranná známka „sensixx“ — Slovní označení „Centrixx“ — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Návrh na zrušení starší ochranné známky — Spor zahájený před vnitrostátními soudy — Návrh na přerušení řízení před Soudem“ )

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/17

      Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. června 2010 — Royal Appliance International GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH
      (Věc C-448/09 P) (1)

      (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Starší ochranná známka „sensixx“ - Slovní označení „Centrixx“ - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Návrh na zrušení starší ochranné známky - Spor zahájený před vnitrostátními soudy - Návrh na přerušení řízení před Soudem)
      (2010/C 288/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Royal Appliance International GmbH (zástupci: K.-J. Michaeli a M. Schork, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec), BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (zástupce: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

         Předmět věci

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 15. září 2009, Royal Appliance International v. OHIM-BSH Bosch und Siemens Hausgeräte (T-446/09), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2007 zamítajícímu zápis slovního označení „Centrixx“ jakožto ochranné známky Společenství pro některé výrobky spadající do třídy 7, čímž bylo vyhověno námitce majitele vnitrostátní slovní ochranné známky „sensixx“ — Nepřerušení řízení za účelem vyčkání rozhodnutí ve sporu zahájeném před vnitrostátními soudy týkajícím se návrhu na zrušení starší ochranné známky — Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Nebezpečí záměny mezi dvěma ochrannými známkami

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Royal Appliance International GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-492/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 5. listopadu 2014 – Essent Belgium NV v. Vlaams Gewest en Inter-Energa a další

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 5. listopadu 2014 – Essent Belgium NV v. Vlaams Gewest en Inter-Energa a další
   (Věc C-492/14)
   (2015/C 034/06)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Essent Belgium NV

      Žalované: Vlaams Gewest, Inter-Energa, IVEG, Infrax West, Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE), Vlaamse Regulator van de Electriciteits- en Gasmarkt (VREG)V

      Další účastnice řízení: Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening Antwerpen (IMEA), Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West- en Oost-Vlaanderen (IMEWO), Intercommunale Vereniging voor Energielevering in Midden-Vlaanderen (Intergem), Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse (IVEKA), Iverlek, Gaselwest CVBA, Sibelgas CVBA

      Předběžné otázky

               1)

               Je nutno ustanovení článků 28 a 30 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu – v projednávané věci vlámského nařízení ze dne 17. července 2000 o organizaci trhu s elektřinou ve spojení s nařízením vlámské vlády ze dne 4. dubna 2003„o změně nařízení vlámské vlády ze dne 28. září 2001 o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie“ –, která omezuje bezplatnou distribuci na dodávky elektřiny, jež byla vyrobena ve výrobních zařízeních připojených k distribučním soustavám ve Vlámském regionu, a která z bezplatné distribuce vylučuje elektřinu z výrobních zařízení, jež nejsou k distribučním soustavám ve Vlámském regionu připojena?

               2)

               Je nutno ustanovení článků 28 a 30 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu – v projednávané věci vlámského nařízení ze dne 17. července 2000 o organizaci trhu s elektřinou ve spojení s nařízením ze dne 5. března 2004 o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, tak jak je uplatňuje VREG –, která omezuje bezplatnou distribuci na elektřinu z výrobních zařízení, jež jsou přímo integrována do distribuční soustavy v Belgii, a která vylučuje z bezplatné distribuce elektřinu z výrobních zařízení, jež nejsou přímo integrována do distribuční soustavy v Belgii?

               3)

               Je vnitrostátní právní úprava ve smyslu první a druhé otázky slučitelná se zásadou rovného zacházení a zákazem diskriminace, jež jsou zakotveny mimo jiné v článku 12 Smlouvy o založení Evropského společenství a v čl. 3 odst. 1 a 4 někdejší směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES (1) ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES?

      (1)  Úř. věst. L 176, s. 37.


title: Věc T-327/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. května 2008 – SNIV v. Komise (Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Lhůta k podání žaloby — Výchozí bod — Zveřejnění stručného sdělení v Úředním věstníku — Internetové stránky — Nepřípustnost)

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/34

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. května 2008 – SNIV v. Komise
   (Věc T-327/04) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Lhůta k podání žaloby - Výchozí bod - Zveřejnění stručného sdělení v Úředním věstníku - Internetové stránky - Nepřípustnost)
   (2008/C 171/62)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Syndicat National de l'Industrie des Viandes (SNIV) (Paříž, Francie) (zástupci: N. Coutrelis a S. Henneresse, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupce: G. de Bergues, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2004) 936 konečné ze dne 30. března 2004, týkajícího se podpory financování veřejné služby zpracování uhynulých zvířat (státní podpora č. 515/2003 – Francie), zamýšlené francouzskými orgány
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Syndicat national de l'industrie des viandes (SNIV) ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady Komise.

               3)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


title: Věc C-11/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg – Německo) – Thomas Hübner v. LVM Lebensversicherungs AG

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/14

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg – Německo) – Thomas Hübner v. LVM Lebensversicherungs AG
   (Věc C-11/17) (1)

   (2017/C 202/25)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10. 4. 2017.


title: Věc C-240/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 10. května 2017 – E.

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 10. května 2017 – E.
   (Věc C-240/17)
   (2017/C 213/31)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: E.

      Žalovaný: Maahanmuuttovirasto

      Předběžné otázky

               1)

               Má povinnost konzultace mezi smluvními státy stanovená v čl. 25 odst. 2 Úmluvy k provedení Schengenské dohody právní účinek, jehož se může dovolávat státní příslušník třetí země v případě, že vůči němu smluvní stát vydá zákaz vstupu na celé území schengenského prostoru a rozhodnutí o navrácení do země jeho původu z toho důvodu, že představuje hrozbu pro veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost?

               2)

               Pokud se při přijímání rozhodnutí o zákazu vstupu uplatní čl. 25 odst. 2 výše uvedené úmluvy, je třeba konzultace zahájit před přijetím rozhodnutí o zákazu vstupu nebo lze tyto konzultace vést až poté, co bylo přijato rozhodnutí o navrácení a zákaz vstupu?

               3)

               Pokud lze tyto konzultace vést až poté, co bylo přijato rozhodnutí o navrácení a zákaz vstupu, brání skutečnost, že mezi smluvními státy probíhají konzultace a že druhý smluvní stát neuvedl, zda má v úmyslu povolení k pobytu státnímu příslušníkovi třetí země odejmout, navrácení státního příslušníka třetí země do země jeho původu a nabytí účinnosti zákazu vstupu na celé území schengenského prostoru?

               4)

               Jak má postupovat smluvní stát v případě, že smluvní stát, který vydal povolení k pobytu, i přes opakované žádosti nezaujal stanovisko k odnětí povolení k pobytu, které vydal státnímu příslušníkovi třetí země?


title: Věc C-543/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. E. Fischer-Lintjens „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Článek 27 — Příloha VI oddíl R bod 1 písm. a) a b) — Pojem ‚nárok na důchod podle právních předpisů dvou či více členských států‘ — Věcné dávky — Retroaktivní přiznání důchodu podle právních předpisů členského státu bydliště — Čerpání zdravotní péče podmíněné uzavřením povinného zdravotního pojištění — Potvrzení o neúčasti na pojištění podle právních předpisů týkajících se povinného zdravotního pojištění členského státu bydliště — Následná neexistence povinnosti hradit příspěvky v tomoto členském státě — Retroaktivní odnětí tohoto potvrzení — Nemožnost uzavřít povinné zdravotní pojištění se zpětnou účinností — Přerušení krytí rizika nemoci takovým pojištěním — Užitečný účinek nařízení č. 1408/71“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. E. Fischer-Lintjens
   (Věc C-543/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 27 - Příloha VI oddíl R bod 1 písm. a) a b) - Pojem ‚nárok na důchod podle právních předpisů dvou či více členských států‘ - Věcné dávky - Retroaktivní přiznání důchodu podle právních předpisů členského státu bydliště - Čerpání zdravotní péče podmíněné uzavřením povinného zdravotního pojištění - Potvrzení o neúčasti na pojištění podle právních předpisů týkajících se povinného zdravotního pojištění členského státu bydliště - Následná neexistence povinnosti hradit příspěvky v tomoto členském státě - Retroaktivní odnětí tohoto potvrzení - Nemožnost uzavřít povinné zdravotní pojištění se zpětnou účinností - Přerušení krytí rizika nemoci takovým pojištěním - Užitečný účinek nařízení č. 1408/71“)
   (2015/C 236/11)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Žalovaný: E. Fischer-Lintjens

      Výrok

   Článek 27 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, pozměněného a aktualizovaného nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, ve spojení s přílohou VI oddílem R bodem 1 písm. a) a b) uvedeného nařízení č. 1408/71, musí být vykládán v tom smyslu, že nárok na důchod oprávněné osoby musí být za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, považován za existující od začátku období, za které byl tento důchod skutečně této osobě vyplacen, bez ohledu na to, k jakému datu byl nárok na uvedený důchod formálně konstatován, a to případně i tehdy, když počátek běhu tohoto období předchází datu rozhodnutí o přiznání tohoto důchodu.
   Články 27 a 84a nařízení č. 1408/71, pozměněného a aktualizovaného nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1992/2006, ve spojení s přílohou VI oddílem R bodem 1 písm. a) a b) tohoto nařízení, musejí být vykládány v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, brání právní úpravě členského státu, která neumožňuje osobě oprávněné pobírat důchod přiznaný tímto členským státem se zpětnou účinností jednoho roku, uzavřít povinné zdravotní pojištění se stejnou zpětnou účinností, a která vede tomu, že tato oprávněná osoba je zbavena jakékoliv ochrany v oblasti sociálního zabezpečení, aniž jsou zohledněny všechny relevantní okolnosti, zejména okolnosti týkající se její osobní situace.

      (1)  Úř. věst. C 15, 18.1.2014.


title: Věc C-337/10: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Německo) — Georg Neidel v. Stadt Frankfurt am Main ( „Sociální politika — Směrnice 2003/88/ES — Pracovní podmínky — Úprava pracovní doby — Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok — Finanční náhrada v případě nemoci — Úředníci (hasiči)“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/4

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Německo) — Georg Neidel v. Stadt Frankfurt am Main
   (Věc C-337/10) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 2003/88/ES - Pracovní podmínky - Úprava pracovní doby - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Finanční náhrada v případě nemoci - Úředníci (hasiči))
   2012/C 174/04
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Georg Neidel

      Žalovaný: Stadt Frankfurt am Main

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Výklad článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Nárok na finanční náhradu za placenou dovolenou za kalendářní rok nevyčerpanou z důvodu pracovní neschopnosti, jež trvala po dobu několika let před odchodem do důchodu — Osobní působnost směrnice 2003/88/ES — Úředníci (hasiči)

      Výrok

               1)

               Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na úředníka, který za obvyklých podmínek vykonává činnost hasiče.

               2)

               Článek 7 odst. 2 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že úředník má při odchodu do důchodu nárok na finanční náhradu za placenou dovolenou za kalendářní rok, kterou nevyčerpal proto, že svou funkci nevykonával z důvodu nemoci.

               3)

               Článek 7 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním předpisům, jež úředníkovi přiznávají další nároky na placenou dovolenou dodatečně k nároku na minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů, avšak nestanoví vyplacení finanční náhrady v případě, kdy úředník odcházející do důchodu nemohl těchto svých dalších nároků využít proto, že svou funkci nemohl vykonávat z důvodu nemoci.

               4)

               Článek 7 odst. 2 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které stanovením období převoditelnosti v trvání devíti měsíců, po jehož uplynutí nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok zaniká, omezuje právo úředníka odcházejícího do důchodu na vyplacení součtu finančních náhrad za placené dovolené za kalendářní rok, které nevyčerpal z důvodu pracovní neschopnosti.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


title: Věc T-196/11: Žaloba podaná dne 12. dubna 2012 — AX v. Rada

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/19

         Žaloba podaná dne 12. dubna 2012 — AX v. Rada
   (Věc T-196/11)
   2012/C 165/34
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: AX (Polotsk, Bělorusko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/69/SZBP ze dne 31. ledna 2011, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil nařízení Rady 84/2011 ze dne 31. ledna 2011, kterým se mění nařízení č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2011/174/SZBP ze dne 21. března 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady 271/2011 ze dne 21. března 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění a z porušení práva na obhajobu, neboť odůvodnění napadených aktů neumožňuje, aby žalobce napadl jejich platnost před Tribunálem a aby Tribunál přezkoumal jejich legalitu.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení, neboť napadeným aktům schází jakékoli skutkové zdůvodnění.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z nedodržení zásady přiměřenosti, zejména pokud jde o omezení vstupu na území Evropské unie a tranzitu přes něj.


title: Věc C-163/05: Žaloba podaná dne 8. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/20

         Žaloba podaná dne 8. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
   (Věc C-163/05)
   (2005/C 132/37)
   Jednací jazyk: portugalština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. dubna 2005 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Ramónem Vidal Puigem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/7/ES (1) ze dne 18. února 2002, kterou se mění směrnice Rady 96/53/ES, kterou se pro určitá silniční vozidla provozovaná v rámci Společenství stanoví maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení této směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 9. března 2004.

      (1)  Úř. věst. L 67, s. 47.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. dubna 2005 ve věci C-186/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État): Pierre Housieaux proti Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale (Směrnice 90/313/EHS — Svoboda přístupu k informacím o životním prostředí — Žádost o poskytnutí informací — Povinnost uvést odůvodnění v případě odmítnutí — Závazná lhůta — Nečinnost orgánu veřejné moci během lhůty pro odpověď — Implicitní zamítnutí — Základní právo na účinnou soudní ochranu)

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 21. dubna 2005
   ve věci C-186/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État): Pierre Housieaux proti Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale (1)

   (Směrnice 90/313/EHS - Svoboda přístupu k informacím o životním prostředí - Žádost o poskytnutí informací - Povinnost uvést odůvodnění v případě odmítnutí - Závazná lhůta - Nečinnost orgánu veřejné moci během lhůty pro odpověď - Implicitní zamítnutí - Základní právo na účinnou soudní ochranu)
   (2005/C 171/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-186/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Conseil d'État (Belgie) ze dne 1. dubna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 22. dubna 2004, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Pierrem Housieaux a Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale, za přítomnosti Société de développement régional de Bruxelles (SDRB), Batipont Immobilier SA (BPI), Immomills Louis de Waele Development SA (ILDWD), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris, G. Arestis a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 21. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Lhůta dvou měsíců stanovená v čl. 3 odst. 4 směrnice Rady 90/313/EHS ze dne 7. června 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí je lhůtou závaznou.

               2.

               Rozhodnutím uvedeným v článku 4 směrnice 90/313, ohledně kterého může žadatel o poskytnutí informací požádat o soudní či správní přezkoumání, je implicitní zamítavé rozhodnutí vyplývající z nečinnosti orgánu veřejné moci příslušného k rozhodnutí o žádosti během lhůty dvou měsíců.

               3.

               Článek 3 odst. 4 směrnice 90/313 ve spojení s jejím článkem 4 není překážkou v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, vnitrostátní právní úpravě, podle které se má za to, že pro účely poskytnutí účinné soudní ochrany nečinnost orgánu veřejné moci během lhůty dvou měsíců vede ke vzniku implicitního zamítavého rozhodnutí, které může být předmětem soudního či správního přezkoumání v souladu s vnitrostátním právním řádem. Článek 3 odst. 4 však brání tomu, aby takové rozhodnutí nebylo doplněno odůvodněním v okamžiku uplynutí lhůty dvou měsíců. Za těchto podmínek musí být implicitní zamítavé rozhodnutí považováno za stižené protiprávností.

      (1)  Úř. věst. C 156, 12.6.2004.


title: Věc T-25/17: Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – Rintisch v. EUIPO – Compagnie laitière européenne (PROTICURD)

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/44

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – Rintisch v. EUIPO – Compagnie laitière européenne (PROTICURD)
   (Věc T-25/17)
   (2017/C 063/57)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bernhard Rintisch (Bottrop, Německo) (zástupce: A. Dreyer, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Compagnie laitière européenne SA (Condé Sur Vire, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 981 041 pro slovní ochrannou známku „PROTICURD“

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2016, ve věci R 247/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

   Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-355/16: Žaloba podaná dne 1. července 2016 – adp Gauselmann v. EUIPO (MULTI FRUITS)

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/40

         Žaloba podaná dne 1. července 2016 – adp Gauselmann v. EUIPO (MULTI FRUITS)
   (Věc T-355/16)
   (2016/C 296/51)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Německo) (zástupkyně: P. Koch Moreno, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MULTI FRUITS“ – Přihláška č. 13 646 542

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. dubna 2016, ve věci R 1043/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uznal žalobní důvody za opodstatněné a napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-21/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 13. ledna 2010 — Károly Nagy v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 13. ledna 2010 — Károly Nagy v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
   (Věc C-21/10)
   2010/C 113/23
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Károly Nagy

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

      Předběžné otázky

               1)

               Lze článek 22 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 (1) a článek [68] nařízení Komise č. 817/2004 (2) vykládat v tom smyslu, že pokud jde o zvláštní pastevní programy v rámci agroenvironmentálního opatření stanoveného v prvním z uvedených článků, má se kontrola údajů zahrnutých do evidence ENAR [Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszer (jednotný evidenční a identifikační systém)] v souladu s článkem 68 nařízení č. 817/2004 rozšířit i na platby na plochu, na něž se vztahuje podmínka týkající se hustoty stáda?

               2)

               Lze být obě výše uvedená ustanovení vykládat v tom smyslu, že křížové kontroly v rámci integrovaného administrativního a kontrolního systému musí být provedeny i v případech, kdy je podmínkou platby hustota stáda, avšak nejedná se o prémii na zvířata?

               3)

               Lze uvedená ustanovení vykládat v tom smyslu, že příslušný orgán může nebo musí při hodnocení plateb na plochu kontrolovat skutečné plnění podmínek mimo rámec ENAR?

               4)

               Jakou kontrolní povinnost pro příslušné orgány představuje, na základě výkladu uvedených ustanovení, požadavek týkající se provedení křížové kontroly a kontroly stanovené výše uvedenými předpisy Společenství? Může se tato kontrolní povinnost omezit na přezkum údajů obsažených v systému ENAR?

               5)

               Ukládají uvedená ustanovení vnitrostátním orgánům povinnost informovat o podmínkách získání platby (jako například podmínka týkající se evidence ENAR)? V případě kladné odpovědi, jakým způsobem se to provádí a do jaké míry?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. L 160, s. 80; Zvl. vyd. 03/25, s. 391).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 817/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 153, s. 30; Zvl. vyd. 03/46, s. 87).


               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/37

         Výmaz spojených věcí C- 451/02 a C-452/02 (1)

   (2004/C 300/71)
   Usnesením ze dne 27. července 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu spojených věcí C-451/02 a C-452/02 (žádosti Bundesfinanzhof o rozhodnutí o předběžné otázce): Hauptzollamt Bremen proti Joh. C. Henschen GmbH & Co. KG (C-451/02) a ITG GmbH Internationale Spedition (C-452/02).

      (1)  Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


title: Věc T-209/13: Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Olive Line International v. OHIM (OLIVE LINE)

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/11

         Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Olive Line International v. OHIM (OLIVE LINE)
   (Věc T-209/13)
   2013/C 178/21
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Olive Line International, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: M. Aznar Alonso, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 31. ledna 2013 ve věci R 1447/2012-1;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka zobrazující zelenou čtyřhrannou lahev obsahující výraz „OLIVE LINE“ pro zboží třídy 29 — Mezinárodní zápis č. 1 088 753 s uvedením Evropské unie

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


title: Věc F-80/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2010 — Lenz v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Sociální zabezpečení — Proplacení léčebných výdajů spojených s léčbou poskytnutou Heilpraktiker (léčitel) — Zásada zákazu diskriminace )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/61

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2010 — Lenz v. Komise
   (Věc F-80/09) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Proplacení léčebných výdajů spojených s léčbou poskytnutou ‚Heilpraktiker‘ (léčitel) - Zásada zákazu diskriminace)
   2011/C 30/117
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Erika Lenz (Osnabrück, Německo) (zástupci: původně zastoupená V. Lenzem a J. Römerem, advokáty, poté V. Lenzem, J. Römerem a P. Birdenem, advokáty)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 4. května 2009 o nepřevzetí nákladů spojených s léčbou „Heilpraktiker“ (léčitelem)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba E. Lenz se zamítá.

               2)

               E. Lenz ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 21.11.2009, s. 66.


title: Věc C-390/15: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Trybunał Konstytucyjny w Warszawie – Polsko) – řízení zahájené Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO) „Řízení o předběžné otázce — Daně — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Bod 6 přílohy III — Platnost — Postup — Změna návrhu směrnice Rady po zaujetí stanoviska Parlamentu — Neprovedení opětovné konzultace s Parlamentem — Článek 98 odst. 2 — Platnost — Vyloučení uplatňování snížené sazby DPH u dodání digitálních knih elektronickou cestou — Zásada rovného zacházení — Srovnatelnost dvou situací — Dodání digitálních knih elektronickou cestou a jejich dodání na jakémkoli fyzickém nosiči“

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Trybunał Konstytucyjny w Warszawie – Polsko) – řízení zahájené Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)
   (Věc C-390/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Bod 6 přílohy III - Platnost - Postup - Změna návrhu směrnice Rady po zaujetí stanoviska Parlamentu - Neprovedení opětovné konzultace s Parlamentem - Článek 98 odst. 2 - Platnost - Vyloučení uplatňování snížené sazby DPH u dodání digitálních knih elektronickou cestou - Zásada rovného zacházení - Srovnatelnost dvou situací - Dodání digitálních knih elektronickou cestou a jejich dodání na jakémkoli fyzickém nosiči“)
   (2017/C 144/06)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Trybunał Konstytucyjny w Warszawie

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)

      Za přítomnosti: Marszałek Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej, Prokurator Generalny

      Výrok

   Přezkum předběžných otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost bodu 6 přílohy III směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2009/47/ES ze dne 5. května 2009, nebo čl. 98 odst. 2 této směrnice ve spojení s bodem 6 její přílohy III.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne  10. ledna 2006  ve věci C-222/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione): Ministero dell'Economia e delle Finanze proti Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato SpA (Státní podpory — Články 87 a 88 ES — Banky — Bankovní nadace — Pojem podnik — Úleva z přímé daně z dividend přijatých bankovními nadacemi — Kvalifikace státní podporou — Slučitelnost se společným trhem — Rozhodnutí Komise 2003/146/ES — Posouzení platnosti — Nepřípustnost — Články 12, 43 a 56 ES — Zásada nediskriminace — Svoboda usazování — Volný pohyb kapitálu)

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 10. ledna 2006
   ve věci C-222/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione): Ministero dell'Economia e delle Finanze proti Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato SpA (1)

   (Státní podpory - Články 87 a 88 ES - Banky - Bankovní nadace - Pojem podnik - Úleva z přímé daně z dividend přijatých bankovními nadacemi - Kvalifikace státní podporou - Slučitelnost se společným trhem - Rozhodnutí Komise 2003/146/ES - Posouzení platnosti - Nepřípustnost - Články 12, 43 a 56 ES - Zásada nediskriminace - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu)
   (2006/C 48/11)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C 222/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Corte suprema di cassazione (Itálie) ze dne 23. března 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 28. května 2004, v řízení Ministero dell'Economia e delle Finance proti Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato SpA, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), R. Schintgen, R. Silva de Lapuerta a G. Arestis, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 10. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Taková právnická osoba, jako je ta dotčená v původním řízení, může být po přezkumu příslušejícímu vnitrostátnímu soudu s ohledem na režim použitelný v dotyčné rozhodné době kvalifikována jako „podnik“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES a jako taková podléhat v uvedené rozhodné době pravidlům Společenství ohledně státních podpor.

               2.

               Takové osvobození od srážky z dividend, jako je to ve sporu v původním řízení, může být po přezkumu příslušejícímu vnitrostátnímu soudu kvalifikováno jako státní podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.

      (1)  Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


title: Věc T-177/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – TestBioTech a další v. Komise „Životní prostředí — Geneticky modifikované produkty — Geneticky modifikovaná sója MON 87701 x MON 89788 — Zamítnutí jako neopodstatněné žádosti o opětovný přezkum rozhodnutí o povolení uvedené na trh — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – TestBioTech a další v. Komise
   (Věc T-177/13) (1)

   („Životní prostředí - Geneticky modifikované produkty - Geneticky modifikovaná sója MON 87701 x MON 89788 - Zamítnutí jako neopodstatněné žádosti o opětovný přezkum rozhodnutí o povolení uvedené na trh - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2017/C 038/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: TestBioTech eV (Mnichov, Německo), European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV (Braunschweig, Německo), Sambucus eV (Vahlde, Německo) (zástupci: K. Smith, QC a J. Stevenson, barrister)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Cattabriga a P. Oliver, poté C. Cattabriga a L. Flynn a nyní C. Cattabriga, L. Flynn a C. Valero, zmocněnci)

      Účastníci řízení vystupující na podporu žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně E. Jenkinson a L. Christie, poté L. Christie, nyní S. Brandon, zmocněnci, za podpory J. Holmese, barrister), Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken a S. Gabbi, zmocněnci) a Monsanto Europe (Antverpy, Belgie) a Monsanto Company (Wilmington, Spojené státy) (zástupce: M. Pittie, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 8. ledna 2013 o opětovném interním přezkumu prováděcího rozhodnutí Komise 2012/347/EU ze dne 28. června 2012 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju MON 87701 x MON 89788 (MON-877Ø1-2 x MON-89788-1), z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady nařízení (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. 2012, L 171, s. 13).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV a Sambucus eV ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 178, 22.6.2013.


title: Věc F-51/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 18. března 2015 – Ribeiro Sinde Monteiro v. ESVČ „Veřejná služba — Zaměstnanci ESVČ — Úředník — Povýšení — Článek 43 a čl. 45 odst. 1 služebního řádu — Srovnávací přezkum zásluh všech úředníků způsobilých k povýšení — Úředníci navržení útvary ESVČ a úředníci, kteří navrženi nebyli — Zohlednění hodnotících posudků — Výlučně slovní hodnocení“

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/45

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 18. března 2015 – Ribeiro Sinde Monteiro v. ESVČ
   (Věc F-51/14) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci ESVČ - Úředník - Povýšení - Článek 43 a čl. 45 odst. 1 služebního řádu - Srovnávací přezkum zásluh všech úředníků způsobilých k povýšení - Úředníci navržení útvary ESVČ a úředníci, kteří navrženi nebyli - Zohlednění hodnotících posudků - Výlučně slovní hodnocení“)
   (2015/C 146/61)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Manuel Jaime Ribeiro Sinde Monteiro (Brusel, Belgie) (zástupci: původně D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas a J.-N. Louis, advokáti, poté J.-N. Louis, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci): S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AST 3 za povyšovací období roku 2013 a na přiznání náhrady údajně utrpěné nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování v rámci Evropské služby pro vnější činnost ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví seznam úředníků povýšených za povyšovací období roku 2013, se zrušuje v rozsahu, v němž na něm chybí jméno M. J. Ribeiro Sinde Monteira.

               2)

               O zbývající části žaloby není třeba rozhodovat.

               3)

               Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené J. M. Ribeiro Sinde Monteirem.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1.9.2014, s. 62.


title: Věc T-403/13: Žaloba podaná dne 2. srpna 2013 — APRAM v. Evropská komise

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/28

         Žaloba podaná dne 2. srpna 2013 — APRAM v. Evropská komise
   (Věc T-403/13)
   2013/C 367/52
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: APRAM — Administração dos Portos da Região Autónoma da Madeira, SA (Funchal, Portugalsko) (zástupce: M. Gorjão Henriques, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil články 1 a 2 rozhodnutí Evropské komise C(2013) 1870 final ze dne 27. března 2013 o snížení příspěvku z Fondu soudržnosti na projekt „Rozvoj přístavní infrastruktury autonomního regionu Madeira — Přístav Caniçal“, Madeira, Portugalsko;

               —

               určil, že na projednávanou věc se nevztahuje nařízení (ES) č. 16/2003 (1), konkrétně jeho článek 7, z důvodu porušení podstatných formálních náležitostí, porušení nařízení (ES) č. 1164/94 (2) nebo každopádně porušení obecných právních zásad platných v právním řádu EU;

               —

               určil, že Evropská komise je povinna zaplatit dlužný zůstatek;

               —

               podpůrně:

                           a)

                           určil, že řízení o vrácení již zaplacených částek a právo na zadržení dosud nevyplaceného zůstatku jsou promlčená;

                           b)

                           určil povinnost snížit opravu provedenou Evropskou komisí v souvislosti s možnými nesrovnalostmi, které mohou vést k nezaplacení celého zůstatku a vrácení veškerých výdajů zaplacených po 3. červnu 2003, avšak fakturovaných mezi červnem 2002 a únorem 2003;

               —

               v každém případě uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.
   1)   První žalobní důvod vycházející z porušení norem týkajících se způsobilosti výdajů

   Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje právní normy provádějící Smlouvu, konkrétně normy týkající se způsobilosti výdajů k financování z evropských fondů, a sice článek 11 nařízení (ES) č. 1164/94 a článek 7 nařízení (ES) č. 16/2003. V tomto ohledu je mezi účastníky řízení sporné, zda výdaje zaplacené po a během začátku období způsobilosti představují výdaje, které mohou být financovány z evropských prostředků, ačkoliv byly předmětem dřívější faktury.
   2)   Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti článku 7 nařízení (ES) č. 16/2003 z důvodu porušení podstatných formálních náležitostí a porušení normy vyšší právní síly

   Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je protiprávní i proto, že je založeno na nařízení (ES) č. 16/2003, které je rovněž protiprávní, jelikož nebylo přijato kolegiem Komisařů, ani na základě zmocnění, na základě písemného postupu nebo jiného zjednodušeného postupu podle jednacího řádu Evropské komise (3), ani není v souladu s článkem 18 tohoto jednacího řádu, a vzhledem k tomu, že Komise vykládá článek 7 nařízení (ES) č. 16/2003 v rozporu s nařízením (ES) č. 1164/94.
   3)   Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady subsidiarity

   Zásada subsidiarity vyžaduje stanovení vnitrostátních norem použitelných na způsobilost výdajů, jelikož hospodářská, sociální a územní soudržnost je předmětem sdílené pravomoci Unie a členských států, a vztahuje se tedy na ni uvedená zásada. Podle žalobkyně nařízení (ES) č. 16/2003 nejenže nezmiňuje potřebu režimu, který zavádí, z hlediska zásady subsidiarity, ale nijak ji neodůvodňuje, čímž uvedenou zásadu porušuje.
   4)   Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásad legitimního očekávání a právní jistoty a vázanosti správních orgánů vlastními akty

   Žalobkyně tvrdí, že Evropská komise měla ustálenou správní praxe a vykládala dotčenou normu ve smyslu, který zastává APRAM.
   Žalobkyně dodává, že uvedený výklad pocházel ze zdrojů oprávněných Evropskou komisí, byl sdělen Portugalské republice a ostatním členským státům a byl ustálený, takže portugalský stát mohl legitimně očekávat, že faktury obdržené před doručením úplné žádosti Evropské komisi a zaplacené po tomto doručení, jsou způsobilé. Poukazuje na to, že takový je i výklad příslušných vnitrostátních orgánů. Z tohoto důvodu APRAM nabyla legitimního očekávání, že uvedené výdaje jsou skutečně způsobilé.
   Podle žalobkyně zavedení výkladu, který nyní hájí Komise, zjevně porušuje zásadu právní jistoty, když ukládá APRAM značnou finanční zátěž, jelikož tento výklad není jistý nebo předvídatelný.
   5)   Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality

   Žalobkyně uvádí, že ačkoliv je pravda, že Evropská komise může v souladu s článkem H přílohy II nařízení (ES) č. 1164/94 provést finanční opravy, které považuje za nezbytné, což může znamenat úplné nebo částečné zrušení pomoci přiznané na projekt, musí uvedený orgán rovněž dodržovat zásadu proporcionality a zohlednit okolnosti konkrétního případu — jako je typ nesrovnalosti a rozsah možného finančního dopadu případných nedostatků řídících a kontrolních systémů — aby nepřijal nepřiměřené opatření. Vzhledem k výše uvedenému je nepochopitelné, že lze uvažovat o úplném zrušení přiznané pomoci, jelikož opravy ve výši 100 % se uplatňují pouze tehdy, pokud nedostatky v řídících a kontrolních systémech nebo zjištěná nesrovnalost jsou tak závažné, že se jedná o naprosté nedodržení pravidel Společenství, což vede k tomu, že veškeré platby jsou neoprávněné. Pokud nejde o takový případ, správní orgány navrhují opravy ve výši pouze 5 % nebo 2 % nebo dokonce žádné snížení.
   Podle žalobkyně jsou obtíže s výkladem dotčené normy rozhodující polehčující okolností, kterou musí Evropská komise vždy zohlednit. Dodává, že vzhledem k popsaným okolnostem existují méně restriktivní opatření k dosažení sledovaného cíle, jako je uplatnění nižšího procentního podílu nebo neuplatnění žádné opravy. Proto pokud by se Komise rozhodla uplatnit na přiznané prostředky opravu — s čímž žalobkyně nesouhlasí — neměla by tato oprava v žádném případě překročit 5 %, a měla by být ještě nižší, případně žádná.
   6)   Šestý žalobní důvod vycházející z promlčení

   Žalobkyně tvrdí, že v každém případě možnost požadovat vrácení výdajů předcházejících 3. červnu 2003 je již promlčena, jelikož poslední faktura je z 28. února 2003, což je tři měsíce a dva dny před relevantním datem. Dodává, že podle ustanovení nařízení (ES) č. 2988/95 (4) ze dne 18. prosince 1995 je promlčecí lhůta u řízení čtyři roky ode dne, kdy došlo k nesrovnalosti.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 16/2003 ze dne 6. ledna 2003, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1164/94, pokud jde o způsobilost výdajů souvisejících s opatřeními spolufinancovanými Fondem soudržnosti (Úř. věst. L 2, s. 7; Zvl. vyd. 14/01, s. 189).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9.

      (3)  Úř. věst. L 308, 8.12.2000, s. 26.

      (4)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340


title: Věc C-171/05 P: Opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2005 L. Piau proti rozsudku vydanému dne 26. ledna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-193/02, L. Piau v. Komise Evropských společenství, podporovaná Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/5

         Opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2005 L. Piau proti rozsudku vydanému dne 26. ledna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-193/02, L. Piau v. Komise Evropských společenství, podporovaná Fédération Internationale de Football Association (FIFA)
   (Věc C-171/05 P)
   (2005/C 155/10)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 15. dubna 2005 opravný prostředek podaný L. Piau, zastoupeným M. Fauconnetem, advokátem, proti rozsudku vydanému dne 26. ledna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-193/02, L. Piau v. Komise Evropských společenství, podporovaná Fédération Internationale de Football Association (FIFA).
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil rozsudek Soudu ve věci T-193/02;

               2.

               zrušil rozhodnutí Evropské Komise ze dne 15. dubna 2002;

               3.

               vydal konečné rozhodnutí ve věci podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, jelikož to stav řízení umožňuje;

               4

               uložil FIFA náhradu nákladů řízení ve věci T-193/02 a v řízení o tomto opravném prostředku.

         Dovolávané důvody opravného prostředku a hlavní argumenty:

               1.

               Porušení práv navrhovatele
               Soud porušil pravomoci, které mu byly svěřeny, tím, že neuplatnil bez návrhu porušení článku 253 Smlouvy o ES Komisí, která neodůvodnila zamítnutí stížnosti navrhovatele podle článku 49 Smlouvy o ES. Mimoto Soud porušil čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jelikož nevzal do úvahy některé důvody opravného prostředku navrhovatele.

               2.

               Porušení článku 81 Smlouvy o ES
               Rozhodnutí Soudu je bez právního základu, vzhledem k absenci věcných důkazů o nezbytných pravidlech upravujících povolání a důkazů prokazujících hospodářský nebo technický vývoj pravidel FIFA pro hráčské agenty. Soud se dopustil nesprávného právního posouzení když rozhodl, že neexistoval zájem Společenství zabývat se dál stížností, přičemž rozsudek je bez právního základu a je porušen článek 81 Smlouvy o ES.

               3.

               Porušení článku 82 Smlouvy o ES
               Při absenci šetření Komise o dominantním postavení FIFA a jeho případném zneužití, Soud nemůže místo Komise rozhodnout, poté, co bylo shledáno dominantní postavení, že nedošlo k jeho zneužití, čímž se Soud dopustil nesprávného právního posouzení a porušil judikaturu a článek 82 Smlouvy o ES.

               4.

               Rozporuplná a nedostatečná povaha odůvodnění Soudu představující nedostatek odůvodnění, pokud jde o trvání protisoutěžních účinků.

               5.

               Nesprávné právní posouzení, pokud jde o rovnocennost „diplomů FIFA“.

               6.

               Porušení obecné zásady právní jistoty.

               7.

               Nesprávné právní posouzení, pokud jde o úlohu a pravomoci Komise.

               8.

               Porušení článku 39 Smlouvy o ES.

               9.

               Porušení článku 49 Smlouvy o ES.

               10.

               Nesprávné právní posouzení definice zájmu Společenství.


title: Věc T-204/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. května 2011 — Olymp Bezner v. OHIM — Bellido (OLYMP) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství OLYMP — Starší národní obrazová ochranná známka OLIMPO — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. května 2011 — Olymp Bezner v. OHIM — Bellido (OLYMP)
   (Věc T-204/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství OLYMP - Starší národní obrazová ochranná známka OLIMPO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
   2011/C 186/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Olymp Bezner GmbH & Co. KG (Bietigheim-Bissingen, Německo) (zástupci: M. Eck a J. Dönch, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Miguel Bellido, SA (Manzanares, Španělsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. března 2009 (věc R 598/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Miguel Bellido, SA a Olymp Bezner GmbH & Co. KG

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Olymp Bezner GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. března 2005 ve věci C-283/02: Italská republika proti Komisi Evropských společenství (Žaloba na zrušení — Vinařské produkty — Nařízení (ES) č. 753/2002 — Popis, označování, obchodní úprava a ochrana produktů — Ochrana doplňujících tradičních výrazů — Nesprávné zařazení tradičních výrazů — Jazyky, které se smějí na etiketách vín používat — Zásada rovného zacházení)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 3. března 2005
   ve věci C-283/02: Italská republika proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Žaloba na zrušení - Vinařské produkty - Nařízení (ES) č. 753/2002 - Popis, označování, obchodní úprava a ochrana produktů - Ochrana doplňujících tradičních výrazů - Nesprávné zařazení tradičních výrazů - Jazyky, které se smějí na etiketách vín používat - Zásada rovného zacházení)
   (2005/C 106/03)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-283/02, Italská republika (zmocněnec: I. M. Braguglia, ve spolupráci s M. Fiorillim, advokátem) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: A. Alves Vieira a V. Di Bucci a M. Nolin), jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), R. Schintgen, P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 3. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 233, 28.9.2002.


title: Výmaz věci C-501/03

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/23

         Výmaz věci C-501/03 (1)

   (2005/C 93/45)

      (Jednací jazyk: švédština)

   Usnesením ze dne 10. ledna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-501/03: Komise Evropských společenství proti Švédskému království.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc C-496/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského súdu v Prešove — Slovensko) — Spoločenstvo vlastníkov bytov MYJAVA v. Podtatranská vodárenská prevádzková spoločnosť, a.s.

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/58

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského súdu v Prešove — Slovensko) — Spoločenstvo vlastníkov bytov MYJAVA v. Podtatranská vodárenská prevádzková spoločnosť, a.s.
   (Věc C-496/12) (1)

   2013/C 225/124
   Jednací jazyk: slovenština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 86, 23.3.2013.


title: Věc C-346/12 P: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. června 2013 — DMK Deutsches Milchkontor GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Lactimilk SA ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 8 odst. 1 písm. b) — Slovní ochranná známka Společenství MILRAM — Námitky majitele starší národní slovní a obrazové ochranné známky RAM“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/46

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. června 2013 — DMK Deutsches Milchkontor GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Lactimilk SA
   (Věc C-346/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Slovní ochranná známka Společenství MILRAM - Námitky majitele starší národní slovní a obrazové ochranné známky RAM)
   2013/C 225/80
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: DMK Deutsches Milchkontor GmbH (zástupce: W. Berlit, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec), Lactimilk SA (zástupce: P. Casamitjana Lleonart, abogado)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 22. května 2012, NORDMILCH v. OHIM — LACTIMILK (MILRAM) (T-546/10), kterým Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. září 2010 (spojené věci R 1041/2009-4 a R 1053/2009-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lactimilk SA a Nordmilch AG — Nebezpečí záměny — Nesprávné posouzení podobnosti sporných ochranných známek — Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti DMK Deutsches Milchkontor GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc T-388/05: Žaloba podaná dne  20. října 2005  – Grünheid v. Komise

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/26

         Žaloba podaná dne 20. října 2005 – Grünheid v. Komise
   (Věc T-388/05)
   (2006/C 10/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sabine Grünheid (Overijse, Belgie) (zástupce: E. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušení rozhodnutí ze dne 6. října 2004, oznámeného dne 18. listopadu 2004, v rozsahu, v němž se týká zařazení žalobkyně do platové třídy A*8, jakož i zrušení všech aktů, které toto rozhodnutí následovaly nebo se k němu vztahovaly;

               —

               zrušení opraveného rozhodnutí ze dne 6. července 2005, oznámeného po dni 12. července, které se týká zamítnutí stížnosti žalobkyně, které byla zaregistrována dne 18. února 2005 pod referenčním číslem R/162/05;

               —

               uložení náhrady nákladů řízení žalované.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, přijatá jakožto úřednice Komise v roce 2003, zpochybňuje touto žalobou její konečné zařazení do bývalé platové třídy A7, v současné době A*8. Domnívá se, že s přihlédnutím k její odborné zkušenosti před jejím přijetím, údajně delší než 12 let, měla být zařazena do platové třídy A6, v současné době A*10.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje porušení čl. 31 odst. 2 Služebního řádu Společenství, v jeho verzi platné ke dni 1. května 2004, porušení rozhodnutí Komise, která se týkají kritérií použitelných na jmenování do platové třídy a porušení správních pokynů ohledně zařazení nových úředníků, jakož i zjevné chyby v odůvodnění. Kromě toho uplatňuje porušení zásady rovného zacházení, jelikož Komise v minulosti připustila, aby byli do vyšší třídy zařazeni úředníci, kteří měli nižší nebo stejné schopnosti jako žalobkyně. Konečně se žalobkyně dovolává porušení zásady legitimního očekávání a povinnosti péče.


title: Věc T-717/15: Usnesení Tribunálu ze dne 7. dubna 2016 – Drugsrus v. EMA

text:
               6.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/32

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. dubna 2016 – Drugsrus v. EMA
   (Věc T-717/15) (1)

   (2016/C 200/46)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 38, 1.2.2016.


title: Věc T-256/13: Žaloba podaná dne 7. květen 2013 — Itálie v. Komise

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/17

         Žaloba podaná dne 7. květen 2013 — Itálie v. Komise
   (Věc T-256/13)
   2013/C 178/28
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: W. Ferrante, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál zrušil dopis Evropské komise-Generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu ze dne 22. března 2013 (značka Komise: Ares (2013) 237719) týkající se „Agreement N. ADEC 2007.0266 — Reimbursement. Review after appeal“, zaslaný dne 25. února 2013 a přijatý Agenzia Nazionale per i Giovani (Národní agentura pro mládež) dne 6. března 2013 (značka Agenzia: ANG/2741/AMS), kterým bylo požádáno o vrácení částek v celkové výši 1 486 485,90 eur, v rozsahu, v němž bylo požádáno o vrácení částky 52 036,24 eur a částky 183 729,72 eur, jakož i dopis Evropské komise-Generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu ze dne 28. února 2013 (značka Komise: Ares(2013) 267064), zaslaný vedoucímu oddělení mládeže a národní civilní služby Úřadu předsedy Rady ministrů, kterým byly oznámeny „Final evaluation conclusions“ z „2011 Declaration of assurance“.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětná žaloba se týká žádosti o vrácení některých částek Komisi v celkové výši 1 486 485,90 eur, které zahrnují mimo jiné částku ve výši 52 036,24 eur týkající se částek, které vynaložila Agenzia nazionale per i Giovani na školení a hodnocení dobrovolníků EDS (Evropská dobrovolná služba) v souvislosti s programem Mládež v akci v průběhu roku 2007, která byla považována za nepřípustnou, a částku ve výši 183 729,70 eur týkající se částek, které Agenzia nevymohla na základě žádostí o vrácení zaslaných příjemcům prostředků z programu Mládež v akci v období 2000 až 2004.
   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení ustanovení článku 3.2.1 a čl. 5.2.2 posledního odstavce „Grant Agreement n. 2007-0266/001 — 001 for the operational implementation of the Youth in Action Programme“ uzavřené mezi Evropskou komisí a Agenzia nazionale per i Giovani.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že i když horní hranice na osobu pro každého stážistu byla skutečně překročena, a to z organizačních důvodů a kvůli časové tísni, není rozumné a ani v souladu s cílem sledovaným rozhodnutím 1719/2006/ES, spočívajícím v rozvoji spolupráce v oblasti mládeže v rámci Evropské unie, požadovat vrácení finančních prostředků, které byly skutečně vynaloženy k účelům, které jsou v souladu s „Grant Agreement n. 2007-0266/001 — 001“.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 10.2 přílohy II.1 k Agreement N. 2003 — 1805/001 — 001 uzavřené mezi Evropskou komisí a Agenzia nazionale per i Giovani.

                           —

                           V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že italské orgány prakticky využily všechny možné postupy pro vymáhání dotčených částek. Mimoto Komise neposkytla dostatečné odůvodnění zjevného rozdílu v zacházení se dvěma totožnými situacemi, a sice situace týkající se částek, které mají být vymoženy za období 2000-2004, v souvislosti s nimiž Komise odmítla dát souhlas se vzdáním se vymáhání, a situace týkající se částek, které mají být vymoženy za období 2005-2006, v souvislosti s nimiž Komise souhlas dala.


title: Věc T-577/11: Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2013 — Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon v. ECDC ( „Žaloba na neplatnost — Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení — Služby systematického zkoumání a odborného poradenství ohledně účinnosti molekulární typizace virových patogenů na veřejné zdraví poskytované pro ECDC — Odmítnutí nabídky podané účastníkem nabídkového řízení — Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádá jakýkoli právní základ“ )

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2013 — Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon v. ECDC
   (Věc T-577/11) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Služby systematického zkoumání a odborného poradenství ohledně účinnosti molekulární typizace virových patogenů na veřejné zdraví poskytované pro ECDC - Odmítnutí nabídky podané účastníkem nabídkového řízení - Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádá jakýkoli právní základ)
   2013/C 189/47
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon (Atény, Řecko) (zástupce: S. Garipis, advokát)

      Žalované: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) (zástupci: R. Trott, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeck a E. Bourtzalas, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí ECDC ze dne 25. srpna 2011, kterým byla odmítnuta nabídka předložená žalobkyní v rámci nabídkového řízení PROC/2001/041 týkajícího se poskytování služeb systematického zkoumání a odborného poradenství ohledně účinnosti molekulární typizace virových patogenů na veřejné zdraví (Úř. věst. 2011/S 109-179084)

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským střediskem pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC).

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


title: Věc T-315/17: Žaloba podaná dne 15. května 2017 – Hebberecht v. ESVČ

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/31

         Žaloba podaná dne 15. května 2017 – Hebberecht v. ESVČ
   (Věc T-315/17)
   (2017/C 249/48)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chantal Hebberecht (Addis-Abeba, Etiopie) (zástupce: B. Maréchal, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil návrh za přípustný a opodstatněný;

               —

               zrušil rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování (OOJ) Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) [Ares (2017) 615970 – 03/02/2017] týkající se odmítnutí prodloužit o jeden rok pověření paní Ch. Hebberecht jakožto vedoucí Delegace EU v Etiopské federální demokratické republice;

               —

               uložil ESVČ, aby žalobkyni zaplatila paušální částku ve výši 250 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěla;

               —

               podpůrně, uložil ESVČ, aby žalobkyni zaplatila paušální částku ve výši 200 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěla;

               —

               podpůrně, uložil ESVČ, aby žalobkyni zaplatila paušální částku ve výši 150 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěla;

               —

               podpůrně, uložil ESVČ, aby žalobkyni zaplatila paušální částku ve výši 100 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěla;

               —

               podpůrně, uložil ESVČ, aby žalobkyni zaplatila paušální částku ve výši 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěla;

               —

               uložil ESVČ náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu diskriminace, neboť žalobkyně má za to, že rozhodnutí neprodloužit její pověření jakožto vedoucí Delegace Evropské unie (dále jen „EU“) v Etiopské federální demokratické republice (dále jen „Etiopie“) se zdá být přímo spojené s vlnou agrese a diskriminace antisemitistické povahy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady zájmu služby, jelikož prodloužení pověření žalobkyně by bylo odůvodněné na základě řady takových skutečností, které zohledňují zájem služby, jako:

                           —

                           zachování efektivně vedeného a organizované delegace s kvalifikovaným a motivovaným personálem, který plní své povinnosti pod vedením zkušené vedoucí delegace;

                           —

                           zachování vedoucí delegace, která má 28 let zkušeností v oblasti diplomatických vztahů, politiky a ekonomie a spolupráce v zemi, která má statut výjimečného partnera EU, jako je Etiopie;

                           —

                           přispění k zachování stability země a vyloučení narušení této stability rozpoutáním občanské války;

                           —

                           přispění k zastavení současného přílivu migrantů a zabránění jeho nárůstu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení, neboť ostatním úředníkům nacházejícím se v totožné situaci, jako je situace, v níž se nachází žalobkyně, bylo pověření prodlouženo na základě důvodů totožných s důvody, které uvedla žalobkyně ve své žádosti o prodloužení o jeden rok. V tomto rámci žalobkyně uplatňuje také nedodržení opatření k pozitivní diskriminaci, stanovených služebním řádem za účelem dosažení parity, přičemž tento argument se opírá o skutečnost, že nový vedoucí delegace, který byl jmenován na její místo, je muž.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady kontinuity veřejné služby, která je hlavním kritériem pro rozhodnutí o prodloužení, neboť pět ostatních osob rovněž odchází, z nich vedoucí útvaru spolupráce a vedoucí útvaru pro rozvoj venkova a bezpečnost potravin, jejichž pracovní místa jsou klíčová pro spolupráci a rozvoj. Žalobkyně tudíž tvrdí, že za těchto podmínek by prodloužení jejího pověření o jeden rok jakožto vedoucí delegace zajistilo kontinuity veřejné služby a odbornou přípravu nově příchozích kolegů.


title: Věc T-504/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2013 — Hartmann v. OHIM — Protecsom (DIGNITUDE) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství DIGNITUDE — Starší národní slovní ochranná známka a starší slovní ochranná známka Společenství Dignity — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Neexistence podobnosti — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2013 — Hartmann v. OHIM — Protecsom (DIGNITUDE)
   (Věc T-504/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství DIGNITUDE - Starší národní slovní ochranná známka a starší slovní ochranná známka Společenství Dignity - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 79/31
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Paul Hartmann AG (Heidenheim, Německo) (zástupce: N. Aicher, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Protecsom SAS (Valognes, Francie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. července 2011 (věc R 1197/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Paul Hartmann AG a Protecsom SAS.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Paul Hartmann AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 340, 19.11.2011.


title: Věc T-163/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Reisswolf v. EUIPO (secret.service.) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie secret.service. — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisná povaha — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č 207/2009 — Zkoumání skutečností z moci úřední — Článek 76 nařízení č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009“

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Reisswolf v. EUIPO (secret.service.)
   (Věc T-163/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie secret.service. - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisná povaha - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č 207/2009 - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 76 nařízení č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 221/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Reisswolf Akten- und Datenvernichtung GmbH & Co. KG (Hamburk, Německo) (zástupce: A. Ebert-Weidenfeller, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. února 2016 (věc R 1820/2015-4) týkajícímu se týkajícímu se přihlášky slovního označení secret.service. jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Reisswolf Akten- und Datenvernichtung GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 200, 6.6.2016.


title: Věc F-41/07: Žaloba podaná dne 4. května 2007 – Fernandez García a García Rato v. Soudní dvůr

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/46

         Žaloba podaná dne 4. května 2007 – Fernandez García a García Rato v. Soudní dvůr
   (Věc F-41/07)
   (2007/C 140/74)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Brígida Fernandez García (Lucemburk, Lucembursko) a Carolina García Rato (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí, jímž byly žalobkyně jmenovány úřednicemi Evropských společenství v části, kterou se určuje jejich platová třída podle článku 13 přílohy XIII služebního řádu;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, úspěšné uchazečky výběrového řízení CJ/LA/25 (1), u něhož bylo oznámení o výběrovém řízení zveřejněno před 1. květnem 2004, byly přijaty do služebního poměru po vstupu v platnost nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (2).
   Ve svých žalobách žalobkyně předně uplatňují, že napadená rozhodnutí vybočují z právního rámce vytyčeného oznámením o výběrovém řízení. Za použití článku 13 přílohy XIII služebního řádu byly totiž přijaty do služebního poměru se zařazením do nižší platové třídy, než jaký byl uveden v oznámení o výběrovém řízení.
   Žalobkyně mají rovněž za to, že napadená rozhodnutí porušují články 5, 29 a 31 služebního řádu a zásadu rovného zacházení a nediskriminace. Platové zařazení úspěšných uchazečů z téhož výběrového řízení nebo výběrového řízení stejné úrovně bylo totiž určeno rozdílně v závislosti na tom, zda byli přijati do služebního poměru před, nebo po vstupu v platnost nařízení č. 723/2004.
   Žalobkyně dále uplatňují porušení zásady legitimního očekávání, neboť očekávaly, že při obsazování pracovních míst, o které se ucházely, budou přijaty do služebního poměru se zařazením do platové třídy uvedené v oznámení o výběrovém řízení.

      (1)  Úř. věst. C 182 A, 21.7.2002, s. 8.

      (2)  Úř. věst. L 124, 27.4.2004, s. 1.


title: Věc: C-206/05: Žaloba podaná dne 11. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/4

         Žaloba podaná dne 11. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království
   (Věc: C-206/05)
   (2005/C 229/08)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 11. května 2005 žaloba směřující proti Švédskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Friedrichem Erlbacherem a Knutem Simonssonem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil jednak, že Švédsko tím, že ve svém vnitrostátním právním řádu zavedlo požadavek na stanovení genetické hodnoty plemenného hřebce ve Švédsku pro jeho využití k veřejné plemenitbě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 3 směrnice Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství;
               určil jednak, že Švédsko tím, že ve svém vnitrostátním právním řádu zavedlo požadavek na stanovení genetické hodnoty plemenného hřebce ve Švédsku pro jeho využití k veřejné plemenitbě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 28 ES

               2.

               uložil Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Komise se domnívá, že Švédské království tím, že ve svém vnitrostátním právním řádu zavedlo požadavek na stanovení genetické hodnoty plemenného hřebce ve Švédsku pro jeho využití k veřejné plemenitbě, omezuje obchod s koňovitými uvnitř Společenství.
   Skutečnost, že ve směrnici 90/427/EHS nebo v některém rozhodnutí přijatém na základě této směrnice nejsou stanoveny metody pro stanovení genetické hodnoty, neznamená, že členský stát má právo stanovit takovou podmínku. Švédský požadavek na stanovení genetické hodnoty není ani odůvodněn článkem 30 ES s ohledem na zájem o ochranu zdraví a života zvířete. Komise se domnívá, že cílem požadavku Švédského království na stanovení genetické hodnoty se zdá být spíše zlepšení vlastností dotčené rasy, než ochrana zdraví a života koňovitých.


title: Věc T-9/14: Žaloba podaná dne 7. ledna 2014 — Mogyi v. OHIM (Just crunch it…)

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/25

      Žaloba podaná dne 7. ledna 2014 — Mogyi v. OHIM (Just crunch it…)
      (Věc T-9/14)
      (2014/C 71/47)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Mogyi Kft. (Csávoly, Maďarsko) (zástupkyně: Zs. Klauber, advokátka)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  nařídil zveřejnění přihlášky ochranné známky, s výjimkou zveřejnění pro „chléb, cukrářské výrobky, cukr“ (třída 30) a pro „zemědělské produkty, zrna“ (třída 31).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka se slovními prvky „Just crunch it…“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30, 31 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 716 711

         Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky

         Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení napadeného rozhodnutí rozhodnutím ve věci R 1922/2012-1

         Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009


title: Věc C-57/07: Žaloba podaná dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/18

         Žaloba podaná dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-57/07)
   (2007/C 95/31)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Condou-Durande, zmocněnec)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství
   Návrhová žádání

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (1), a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice 2003/86/ES uplynula dne 3. října 2005.

      (1)  Úř. věst. L 251, s. 12; Zvl. vyd. 19/06, s. 224.


title: Věc C-366/15: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. listopadu 2015 – Evropská komise v. Rumunsko

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/11

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. listopadu 2015 – Evropská komise v. Rumunsko
   (Věc C-366/15) (1)

   (2016/C 078/17)
   Jednací jazyk: rumunština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Věc T-5/17: Žaloba podaná dne 4. ledna 2017 – Sharif v. Rada

text:
               20.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/46

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2017 – Sharif v. Rada
   (Věc T-5/17)
   (2017/C 053/56)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ammar Sharif (Damašek, Sýrie) (zástupci: B. Kennelly, QC a J. Pobjoy, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1897 ze dne 27. října 2016, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 293, s. 36, dále jen „napadené rozhodnutí“) a prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/1893 ze dne 27. října 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2016 L 293, s. 25, dále jen „napadené nařízení“), v rozsahu, v němž se týkají žalobce;

               —

               na základě článku 277 SFEU prohlásil, že čl. 28 odst. 2 písm. a) rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2013, L 147, s. 14) a čl. 15 odst. la písm. a) nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011(Úř. věst. 2012, L 16, s. 1) jsou nepoužitelné v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a v důsledku toho zrušil napadené rozhodnutí a napadené nařízení v rozsahu, v němž se týkají žalobce;

               —

               odškodnil žalobce podle čl. 340 odst. 2 SFEU na základě mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie za újmu, kterou utrpěl z důvodu protiprávních aktů Rady; a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že se Rada dopustila zjevně nesprávných posouzení, když konstatovala, že kritérium pro zařazení žalobce na seznam v článku 28 rozhodnutí 2013/255/SZBP a článku 15 nařízení č. 36/2012 je splněno.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada bezdůvodně či nepřiměřeně porušila základní práva žalobce, včetně jeho práva na ochranu vlastnictví, jeho pověsti a jeho podniku. Dopad napadených opatření na žalobce je dalekosáhlý, jak s ohledem na jeho vlastnictví, tak na jeho pověst ve světě. Rada neprokázala, že by zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů souviselo s jakýmkoliv legitimním cílem nebo bylo takovým cílem odůvodněno, tím méně že by bylo takovému cíli přiměřené.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že pokud, na rozdíl od jeho hlavního argumentu, má být kritérium pro určení vykládáno tak, že zahrnuje jakéhokoli předního syrského podnikatele bez ohledu na to, zda je tento přední syrský podnikatel jakýmkoli způsobem přidružen k syrskému režimu nebo je s ním spojen, a bez ohledu na to, zda dotyčné osobě plynou výhody ze syrského režimu nebo ho podporuje, pak se žalobce domáhá prohlášení, že čl. 28 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2013/255/SZBP a čl. 15 odst. 1a písm. a) nařízení č. 36/2012 jsou nepoužitelné v rozsahu, v němž se týkají žalobce, na základě skutečnosti, že kritérium pro určení je nepřiměřené jinak legitimním cílům těchto ustanovení.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. května 2005 ve věci T-272/02, Comune di Napoli proti Komisi Evropských společenství (Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) — Výstavba trati metra v Neapoli (Itálie) — Ukončení finanční pomoci Společenství — Žaloba na zrušení — Legitimní očekávání — Spravedlnost — Odůvodnění)

text:
               6.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/23

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 31. května 2005
   ve věci T-272/02, Comune di Napoli proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) - Výstavba trati metra v Neapoli (Itálie) - Ukončení finanční pomoci Společenství - Žaloba na zrušení - Legitimní očekávání - Spravedlnost - Odůvodnění)
   (2005/C 193/35)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci T-272/02, Comune di Napoli (Itálie), zastoupená M. Merolou. C. Tesaurem, G. Tarallem a E. Baronem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: L. Flynn a A. Aresu, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost o zrušení rozhodnutí Komise vyplývající z dopisu zaslaného dne 11. června 2002 italskému Ministerstvu hospodářství a financí, kterým se ukončuje finanční pomoc udělená z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) (pomoc č. 850503066) a implicitně zamítá žádost o opravu vyúčtování jiné finanční pomoci udělené z EFRR (pomoc č. 850503067), Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 31. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 261, 26.10.2002


title: Věc C-339/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 7. července 2015 – Luc Vanderborght v. Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 7. července 2015 – Luc Vanderborght v. Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW
   (Věc C-339/15)
   (2015/C 311/35)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Obviněný: Luc Vanderborght

      Další účastník řízení: Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (1) ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách společností vůči spotřebitelům na vnitřním trhu vykládána tak, že brání vnitrostátním právním předpisům, jako je článek 1 zákona dne 15. dubna 1958 o reklamě v oblasti zubolékařské péče, které absolutně zakazují jakoukoliv reklamu na péči o ústa a zuby, bez ohledu na jejího původce?

               2)

               Musí být zákaz reklamy na péči o ústa a zuby považován za „ustanovení týkající se zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice 2005/29/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách společností vůči spotřebitelům na vnitřním trhu?

               3)

               Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách společností vůči spotřebitelům na vnitřním trhu vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 8d královské vyhlášky ze dne 1. června 1934 upravující provozování zubního lékařství, v němž je zevrubně popsáno, jakým požadavkům na diskrétnost musí odpovídat vývěsní štít ordinace zubního lékaře?

               4)

               Musí být směrnice 2000/31/ES (2) Evropského parlamentu a Rady ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu předpisu, jako je článek 1 zákona dne 15. dubna 1958 o reklamě v oblasti zubolékařské péče, který absolutně zakazuje jakoukoliv reklamu na péči o ústa a zuby, bez ohledu na jejího původce, včetně reklamy provozované elektronicky (webové stránky)?

               5)

               Jak je třeba vykládat pojem „služby informační společnosti“, jak je definován v čl. 2 písm. a) směrnice 2000/31/ES, který odkazuje na čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES (3) ve znění směrnice 98/48/ES (4)?

               6)

               Musí být články 49 a 56 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která k ochraně veřejného zdraví ukládá úplný zákaz reklamy na zubolékařskou péči?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399.

      (3)  Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/02 s. 337.

      (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, kterou se mění směrnice 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 217, s. 18 Zvl. vyd. 13/21 s. 8.