title: Věc T-726/20: Žaloba podaná dne 15. prosince 2020 – Grupa Azoty a další v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/26

      Žaloba podaná dne 15. prosince 2020 – Grupa Azoty a další v. Komise
      (Věc T-726/20)
      (2021/C 72/39)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Grupa Azoty S.A. (Tarnov, Polsko), Azomureș SA (Tîrgu Mureş, Rumunsko), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (P. Fáliro, Řecko) (zástupci: D. Haverbeke, L. Ruessmann a P. Sellar, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil přílohu I sdělení Komise – Pokyny k některým opatřením státní podpory v souvislosti se systémem obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů po roce 2021 (1), v rozsahu, v němž nesprávně vylučuje odvětví hnojiv;

                  —

                  podle článku 264 SFEU prohlásil, že příloha I napadeného aktu bude vyvolávat účinky do té doby, než žalovaná přijme opatření vyplývající z rozhodnutí Tribunálu podle článku 266 SFEU;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu je stižena vadou spočívající v nedostatku pravomoci.

                              —

                              Podle čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 SEU jedná EU pouze v mezích pravomocí svěřených jí členskými státy. Pravomoci, které nejsou Smlouvami EU svěřeny, náležejí členským státům.

                              —

                              Podle čl. 10a odst. 6 směrnice 2003/87/ES, ve znění pozdějších předpisů (2), nemá pravomoc identifikovat odvětví a pododvětví a sepisovat takový seznam, jako je seznam obsažený v příloze I napadeného aktu, žalovaná, nýbrž členské státy.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu je stižena vadou spočívající v porušení podstatné formální náležitosti (odůvodnění).

                              —

                              Z odůvodnění napadeného aktu, které je vyžadováno v článku 296 SFEU, jasně a jednoznačně nevyplývají úvahy, na jejichž základě žalovaná vypočítala hodnotu intenzity nepřímých emisí pro odvětví žalobkyň, jež představuje klíčový faktor pro zařazení do přílohy I napadeného aktu, nebo pro vyloučení z této přílohy.

                              —

                              V důsledku tohoto nedostatku odůvodnění žalobkyně nemohou uplatňovat svá práva a Tribunál nemůže vykonat přezkum.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu je stižena vadami spočívajícími ve zjevně nesprávném posouzení.

                              —

                              V kontextu své posuzovací pravomoci při provádění komplexního hodnocení hospodářského a sociálního charakteru v rámci výkonu své pravomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU musí být žalovaná schopna prokázat, že zhodnotila všechny relevantní faktory a okolnosti situace, na které se měl napadený akt vztahovat. Žalovaná se v několika ohledech dopustila zjevně nesprávného posouzení, když ze seznamu způsobilých odvětví obsaženého v příloze I napadeného aktu vyloučila odvětví žalobkyň, a to zejména tím, že a) nezohlednila relevantní a úplné údaje o spotřebě elektřiny v odvětví hnojiv za účelem určení intenzity nepřímých emisí v tomto odvětví, v důsledku čehož došlo k podhodnocení intenzity nepřímých emisí tohoto odvětví a k jeho vyloučení z přílohy I; b) nezohlednila a neposoudila všechny relevantní skutečnosti uvedené v žalobě, jelikož bez odůvodnění nepřihlédla k důkazům předloženým žalobkyněmi; c) pokud jde o kvalitativní posouzení, nesprávně posoudila kvalifikaci odvětví na základě kritéria zastupitelnosti paliva/elektřiny a nevysvětlila, proč na základě tohoto kritéria nejsou do přílohy I zahrnuta pododvětví daného odvětví.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu je stižena vadou spočívající v nesprávném uplatnění vhodného kritéria pro posouzení.

                              —

                              Článek 10a odst. 6 směrnice 2003/87/ES vyžaduje, aby byla odvětví posuzována podle kritéria souvisejícího s vyhodnocením „skutečného rizika“ úniku uhlíku.

                              —

                              Žalovaná uplatnila odlišné kritérium, a sice kritérium „značného rizika“. Použila tudíž nesprávné kritérium.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu odporuje zásadě transparentnosti.

                              —

                              Postup vedoucí k přijetí napadeného aktu nebyl v základních ohledech transparentní, především: a) žalovaná v napadeném aktu, ani v přiloženém posouzení vlivu neuvedla, jaké údaje použila k výpočtu hodnoty intenzity nepřímých emisí pro sektor žalobkyň; b) žalovaná na podporu svého posouzení týkajícího se toho, která pododvětví mají největší potenciál k elektrifikaci, neuvedla žádné vysvětlení.

                              —

                              V rámci přijímání napadeného aktu žalovaná odmítla dotčeným stranám sdělit, jak bude vypočtena jejich hodnota intenzity nepřímých emisí a jak bude uplatněno kritérium elektrifikace, takže jim bránila v tom, aby s ní v průběhu konzultačních období mohly zahájit věcnou rozpravu.

                              —

                              Žalovaná tudíž nedodržela své povinnosti plynoucí z článku 15 SFEU a článku 11 SEU, podle nichž musí zajistit transparentnost postupu vedoucího k přijetí přílohy I napadeného aktu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu odporuje zásadě subsidiarity.

                              —

                              Podle čl. 5 odst. 3 SFEU platí, že Evropská unie jedná v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, a může jich tudíž být, z důvodu jejího rozsahu či účinků, lépe dosaženo na úrovni EU.

                              —

                              Ačkoliv vnitrostátní opatření založená na čl. 10a odst. 6 směrnice 2003/87/ES podléhají přezkumu státních podpor, žalovaná porušila zásadu subsidiarity tím, že vyhotovila ex ante seznam, kterým se omezuje výčet odvětví a pododvětví, která mohou být způsobilá pro vyrovnání nepřímých nákladů na emise, jelikož a) členské státy mohou nejlépe vyhodnotit skutečné riziko úniku uhlíku pro každé průmyslové odvětví v důsledku značných skutečně vynaložených nepřímých nákladů a b) žalovaná přijala přílohu I, aniž dostatečně vysvětlila, proč bylo nezbytné takto postupovat.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že příloha I napadeného aktu odporuje zásadě proporcionality.

                              —

                              Žalovaná porušila zásadu proporcionality, jelikož: a) nesnažila se dosáhnout legitimního cíle spočívajícího v podněcování k nákladově efektivní dekarbonizaci hospodářství tím, že se odvětvím s vysokou energetickou náročností umožní investovat do energetické účinnosti, namísto přemisťování jejich produkce do třetích zemí; b) uvalila na vyloučená odvětví nepřiměřenou zátěž, ačkoliv by cílů napadeného aktu přinejmenším stejným způsobem dosáhla i méně zatěžující řešení (jako například stanovení maximální výše podpory nebo mechanismů podmíněnosti), a c) uvedla stěžejní podrobnosti svého posouzení způsobilých odvětví až čtyři dny před zveřejněním napadeného aktu dne 25. září 2020, tj. pouze něco více než tři měsíce před koncem platnosti aktuálně použitelných Pokynů pro systém obchodování s emisemi. Žalovaná tak porušila čl. 5 odst. 4 SEU.

         (1)  Úř. věst. 2020, C 317, s. 5.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631), ve znění pozdějších předpisů.


title: Věc T-743/20: Žaloba podaná dne 17. prosince 2020 – Car-Master 2 v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/28

      Žaloba podaná dne 17. prosince 2020 – Car-Master 2 v. Komise
      (Věc T-743/20)
      (2021/C 72/40)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Car-Master 2 sp. z o.o. sp.k. (Krakov, Polsko) (zástupce: M. Machyński, radca prawny)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2020) 7369 final ze dne 22. října 2020 ve věci AT.40665 – Toyota;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů na procesní zastoupení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z nesprávného výkladu a nesprávného použití čl. 13 odst. 2 nařízení Rady č. 1/2003 (dále jen „nařízení č. 1/2003“) (1)

                              —

                              Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že věc neřešil polský orgán pro hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Žalobkyně totiž podala k předsedovi Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (úřad pro ochranu hospodářské soutěže a spotřebitelů, Polsko; dále jen „předseda UOKiK“) oznámení o podezření z praktik omezujících hospodářskou soutěž. Ten ovšem s poukazem na nedostatek informací odmítl provést úkony stanovené v právních předpisech i posoudit sporná jednání a žalobkyni vyzval k doplnění informací. Zároveň nepodnikl žádné kroky, aby informace získal, a důkazní břemeno přenesl v celém rozsahu na žalobkyni. V této souvislosti nelze postup orgánu kvalifikovat jako „řešení věci“ ve smyslu oznámení Komise o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž (2) a judikatury Tribunálu. Proto i Komise nepostupovala správně, když jak o základ pro zamítnutí stížnosti uvedla čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Žalobkyně dodává, že v důsledku zamítnutí stížnosti Komisí nebude věc řešena žádným orgánem, což je bezpochyby v rozporu s bodem 18 odůvodnění nařízení č. 1/2003.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení práva na řádnou správu vyplývajícího z článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“)

                              —

                              Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že nemá možnost využít práva, která jí přiznává čl. 41 odst. 1 Listiny, jelikož její věcí se nemíní zabývat žádný orgán. Nemá možnost činit úkony, neboť zaprvé vnitrostátní právní předpisy nestanoví opravné prostředky proti rozhodnutí předsedy UOKiK nečinit žádné právní kroky. Zadruhé Komise odmítla řešit věc, neboť měla mylně za to, že již byla vyřešena. V důsledku toho je žalobkyni znemožněno domáhat se svých práv. Žalobkyně upřesňuje, že Komise nezohlednila všechny okolnosti dané věci a neprovedla důkladné posouzení situace žalobkyně. Podle názoru žalobkyně měla Komise přesně posoudit, zda a jak byla věc řešena, a tedy důkladně zanalyzovat úkony vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž. Komise tuto povinnost nesplnila, a tak nesplnila povinnost náležité péče, která vyplývá z práva na řádnou správu. Komise rovněž nesplnila povinnost vyplývající z čl. 105 odst. 1 SFEU. Nezohlednila totiž okolnost, že v případě, že stížnost zamítne, zůstane potenciální porušení pravidel hospodářské soutěže neobjasněno, protože vnitrostátní orgán o něm nerozhodl.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205)

         (2)  Úř. věst. 2004, C 101, s. 43.


title: Věc T-760/20: Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Jakeliūnas v. ESMA

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/29

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Jakeliūnas v. ESMA
      (Věc T-760/20)
      (2021/C 72/41)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Stasys Jakeliūnas (Vilnius, Litva) (zástupce: R. Paukštės, advokát)

         Žalovaný: Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil, že odmítnutí orgánu ESMA dopisem ESMA22-105-1261 ze dne 30. října 2020 vyhovět žádosti žalobce ze dne 30. září 2020 o zahájení vyšetřování možné manipulace trhu (dále jen „žádost“) je neopodstatněné;

                  —

                  uložil ESMA, aby žádost přehodnotil;

                  —

                  uložil ESMA náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z tvrzení, že:

                              —

                              pravidla stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES (1) zahrnují možná porušení uvedená v žádosti;

                              —

                              uvedená směrnice byla od jejího přijetí koordinována a sledována na unijní úrovni. To stanoví také směrnice Komise 2003/124/ES (2);

                              —

                              nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (3) byl zřízen ESMA, který ve skutečnosti převzal funkce orgánů dohlížejících na evropské cenné papíry, které do té doby fungovaly, a byl odpovědný za úspěšné provádění a dohled nad směrnicí 2003/6/ES a ochranou investorů;

                              —

                              směrnice 2003/6/ES byla zrušena s účinností ode dne 3. července 2016;

                              —

                              proto má ESMA povinnost vyšetřovat porušení směrnice 2003/6/ES, k nimž mohlo dojít až do doby, kdy byl ESMA zřízen.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že žádost žalobce není založena na nutnosti použít nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1011 (4) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 (5) Parlamentu a Rady, předpisy, na nichž ESMA založil své odmítnutí.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že:

                              —

                              ESMA vykládá směrnici 2003/6/ES příliš úzce a nepružně a neoprávněně omezuje její oblast působnosti. Skutečnost, že pravidla této směrnice byla rozšířena a konkrétněji definována nařízením (EU) č. 596/2014, sama o sobě neznamená, že tato směrnice nezahrnovala možné případy manipulace s trhem uvedené v žádosti a nemusí být na ně aplikována;

                              —

                              ESMA ignoroval informace, které mu byly předloženy, o možných nezveřejněných střetech zájmů bank, což jsou informace prokazující, že mohlo dojít k porušení čl. 1 odst. 2 písm. c) a čl. 6 odst. 5 směrnice 2003/6/ES.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (Úř. věst. L 2003, L 96, s. 16).

         (2)  Směrnice Komise 2003/124/ES ze dne 22. prosince 2003, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokud jde o definici a uveřejňování důvěrných informací a definici manipulace s trhem. (Úř. věst. 2003, L 339, s. 70).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/77/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 84).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1011 ze dne 8. června 2016 o indexech, které jsou používány jako referenční hodnoty ve finančních nástrojích a finančních smlouvách nebo k měření výkonnosti investičních fondů, a o změně směrnic 2008/48/ES a 2014/17/EU a nařízení (EU) č. 596/2014 (Úř. věst. 2016, L 171, s. 1).

         (5)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (Úř. věst. 2014, L 173, s. 1).


title: Věc T-775/20: Žaloba podaná dne 24. prosince 2020 – PB v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/30

      Žaloba podaná dne 24. prosince 2020 – PB v. Komise
      (Věc T-775/20)
      (2021/C 72/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: PB (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            a v důsledku toho:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 22. října 2020, doručené dne 23. října 2020, kterým bylo vůči žalobci přijato správní opatření týkající se vrácení částky, která byla [HB] údajně neoprávněně vyplacena na základě smluv TACIS/2006/101-510 a CARDS/2008/166-429;

                  —

                  nařídil vrácení všech částek údajně vymáhaných Komisí na základě tohoto rozhodnutí, navýšených o úroky z prodlení ve výši úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou zvýšené o sedm procentních bodů;

                  —

                  nařídit zaplacení částky 10 000 eur z titulu náhrady škody s výhradou zpřesnění;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z protiprávnosti zjištění ve zprávách OLAF a nesrovnalostí vytýkaných společnosti, jejímž jednatelem je žalobce. V tomto ohledu má žalobce za to, že nesrovnalosti, které mu jsou vytýkány, jsou neoddělitelné od nesrovnalostí vytýkaných společnosti, jejímž je jednatelem, které posledně uvedená zpochybnila dvěma žalobami (věci T-795/19 a T-796/19, HB v. Komise), a tvrdí, že pokud Tribunál potvrdí protiprávnost zpráv OLAF a/nebo rozhodnutí ze dne 15. října 2019 v rámci uvedených věcí, vedla by tato konstatování nutně k protiprávnosti rozhodnutí napadeného v této věci.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z promlčení údajné pohledávky a každopádně z nedodržení přiměřené lhůty, článku 73a odst. 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1) (dále jen „finanční nařízení z roku 2002“), práva na řádnou správu, které je zakotveno v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a článku 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“). Podle názoru žalobce je pohledávka, kterou za ní Komise údajně má, promlčena, jelikož pětiletá lhůta stanovená v článku 73a finančního nařízení z roku 2002 uplynula a každopádně lhůta pro přijetí napadeného rozhodnutí a výzvy k úhradě s ním spojené je zjevně nepřiměřená a porušuje článek 41 Listiny a čl. 6 odst. 1 EÚLP, která zakotvuje základní právo představující rovněž obecnou právní zásadu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z absence řádného právního základu a porušení zásady legality trestů a zásady použití nejmírnějšího trestního zákona. Žalobce má za to, že podle článku 103 finančního nařízení z roku 2002 se může vrácení částek týkat pouze smluvního partnera, tedy společnosti, jejímž je jednatelem. Tím žalovaná rovněž porušila zásadu použití nejmírnějšího „trestního“ zákona nebo také zásadu legality trestů zakotvenou v článku 49 Listiny, tím, že se pokusila použít přísnější právní povinnost, než která je upravena ve finančním nařízení z roku 2002. Kromě toho není žalobce podle svého tvrzení hospodářským subjektem, nezískal žádnou výhodu z tvrzených protiprávních jednání, neobdržel žádnou platbu od orgánu, který je smluvní stranou, a zcela jistě nikdy nezískal žádnou výhodu odpovídající celkové hodnotě obou dotčených zakázek.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení rozsudku tribunal de première instance de Bruxelles (soud prvního stupně v Bruselu, Belgie) ze dne 5. října 2017 a úsloví, podle kterého „správní soud čeká na rozhodnutí trestněprávního soudu“. Žalobce tvrdí, že Komise je vázána rozsudkem ze dne 5. října 2017 vydaným belgickým trestněprávním soudem, který prohlásil stíhání za nepřípustné pro nedostatek důkazů prokazujících sporné skutečnosti. Komise, která se ostatně v trestním řízení připojila k obžalobě jako poškozená a před přijetím rozhodnutí o vrácení čekala na výsledek belgického řízení, je tímto výsledkem a zjištěními vnitrostátního soudu vázána, a to i když rozsudek belgického soudu nezakládá pro Komisi překážku věci pravomocně rozsouzené.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávných posouzení, jimiž je stiženo napadené rozhodnutí. Žalobce má v tomto ohledu za to, že vytýkané skutečnosti zjevně nejsou prokázány a že zjevně neexistují žádné protiprávnosti, tím méně závažné. Napadené rozhodnutí spočívá na dvou zprávách OLAF, ačkoli vznesené výtky nejsou prokázány a jsou každopádně zjevně nesprávné.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalobce nemůže odpovídat za protiprávní jednání, která jsou mu vytýkána, podle belgického práva o obchodních společnostech. V tomto ohledu tvrdí, že společnost, jejímž je jednatelem, je společností s ručením omezeným podle belgického práva, jejíž zvláštností je, že její jednatel či jednatelé osobně neodpovídají za závazky přijaté jménem společnosti a že jeho či jejich majetek nelze použít k úhradě dluhů společnosti.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu z důvodu, že zprávy OLAF přiložené k dopisům s předběžnými informacemi byly natolik začerněny, že byly nečitelné a neumožňovaly, aby je žalobce pochopil a mohl se k nim věcně vyjádřit.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, zásady plnění smluv v dobré víře a zásady zákazu zneužití práva, jelikož Komise nejednala s péčí ani nestranně.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z námitky protiprávnosti článku 103 finančního nařízení z roku 2002, jelikož porušuje obecnou zásadu zákazu bezdůvodného obohacení. Žalobce se domnívá, že tento článek poskytuje orgánu možnost požadovat vrácení všech částek vyplacených za celou dobu plnění smlouvy, třebaže byla druhou smluvní stranou zcela splněna, což znamená, že orgán může využít všech plnění druhé smluvní strany, aniž jí za ně musí zaplatit. Tento článek musí být tedy prohlášen za protiprávní v rozsahu, v němž umožňuje orgánu zvětšit bezdůvodně svůj majetek na úkor druhé smluvní strany.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod předložený podpůrně vychází z porušení článku 103 finančního nařízení z roku 2002 a zásady proporcionality. Podle žalobce musí posuzování orgánu probíhat v souladu s článkem 103 finančního nařízení z roku 2002, což znamená, že Komise nemůže uložit několik sankcí, jelikož článek 103 uvádí seznam sankcí, které nejsou kumulativní. Mimoto musí toto posouzení probíhat při dodržení zásady proporcionality, která je vyjádřením zásady dobré víry při plnění smluv, přičemž orgán se musí přesvědčit o tom, že jeho rozhodnutí je přiměřené závažnosti dotčené protiprávnosti, k čemuž v projednávané věci nedošlo.


title: Věc T-10/21: Žaloba podaná dne 9. ledna 2021 – Griesbeck v. Parlament

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/32

      Žaloba podaná dne 9. ledna 2021 – Griesbeck v. Parlament
      (Věc T-10/21)
      (2021/C 72/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nathalie Griesbeck (Ancy-sur-Moselle, Francie) (zástupci: J. L. Teheux, J. M. Rikkers a G. Selnet, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 5. října 2020,
                  a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 18. října 2019 a následnou výzvu k úhradě dluhu,

            podpůrně:

                  —

                  zrušil rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 5. října 2020,
                  a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 18. října 2019 a upravil následnou výzvu k úhradě tak, aby lépe odpovídala okolnostem,

            a v každém případě:

                  —

                  vyhradil žalobkyni možnost pozdějším podáním předložit doplňující vyjádření,

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že se Parlament dopustil následujících nesprávných posouzení. Především vyloučil, že by zvláštní podmínky zaměstnání dotčené asistentky mohly mít vliv na důkazy o její práci. Dále nezohlednil dobu, která uplynula od doby rozhodné z hlediska skutkových okolností, a z ní plynoucí úbytek důkazů. A konečně, nezkoumal důkazy předložené žalobkyní.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z převrácení důkazního břemene a porušení práva na spravedlivý proces. V tomto ohledu má žalobkyně v podstatě za to, že jí nepřísluší nést důkazní břemeno ohledně práce své asistentky.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož předsednictvo mělo za to, že musí být vráceny veškeré částky zaplacené v souvislosti s dobou odpracovanou dotčenou asistentkou, zatímco skutečnost jí odvedené práce byla přinejmenším z části prokázána.


title: Věc T-14/21: Žaloba podaná dne 15. ledna 2021 – Ryanair v. Komise

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/33

      Žaloba podaná dne 15. ledna 2021 – Ryanair v. Komise
      (Věc T-14/21)
      (2021/C 72/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ryanair DAC (Swords, Irsko) (zástupci: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating a I. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 21. srpna 2020 o státní podpoře SA.57544 (2020/N) – Belgie – COVID-19: Podpora společnosti Brussels Airlines;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise nesprávně posoudila svůj dočasný rámec, když rozhodla, že půjčka společnosti Brussels Airlines je v souladu s dočasným rámcem a že Brussels Airlines má nárok na podporu a rekapitalizaci, když neposoudila, zda neexistují jiná vhodnější a méně zatěžující opatření než rekapitalizace, přičemž konstatovala, že výše rekapitalizace je přiměřená a neuložila účinný zákaz agresivní expanze ze strany společnosti Brussels Airlines.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Evropská komise nesprávně použila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, když konstatovala, že podpora napraví vážné narušení belgického hospodářství, a když nesplnila povinnost zvážit kladné účinky podpory a její záporné účinky na podmínky obchodu a zachování volné hospodářské soutěže („zvážení zájmů“)

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise porušila ve svém rozhodnutí obecné zásady zákazu diskriminace, volného pohybu služeb a svobody usazování.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení i navzdory závažným problémům a porušila základní práva žalobkyně.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise nesplnila svou povinnost odůvodnit své akty.


title: Věc T-17/21: Žaloba podaná dne 15. ledna 2021 – Miquel y Costas & Miquel v. EUIPO (Pure Hemp)

text:
               1.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/34

      Žaloba podaná dne 15. ledna 2021 – Miquel y Costas & Miquel v. EUIPO (Pure Hemp)
      (Věc T-17/21)
      (2021/C 72/45)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Miquel y Costas & Miquel, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: J. Mora Cortés, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Pure Hemp – přihláška č. 18 132 358

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. října 2020 ve věci R 853/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil/změnil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítá odvolání R 853/2020-1 a částečně zamítá zápis ochranné známky Evropské unie č. 18 132 358 Pure Hemp (obrazová ochranná známka);

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených před příslušným oddělením a prvním odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 2017/1001.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. listopadu 2020 ve věci E-9/19 Abelia a WTW AS v. Kontrolní úřad ESVO

text:
               4.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 75/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 17. listopadu 2020
      ve věci E-9/19
      Abelia a WTW AS
      v.
      Kontrolní úřad ESVO

         (Žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – státní podpora – elektronické zdravotnictví – přípustnost – postavení jako zúčastněná strana – pochybnosti nebo vážné obtíže – pojem podniku)

      (2021/C 75/05)
      Ve věci E-9/19, Abelia a WTW AS v. Kontrolní úřad ESVO – ŽALOBA na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 57/19/KOL ze dne 10. července 2019 o uzavření věci, aniž by bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení toho, zda veřejné financování elektronického zdravotnictví a digitální zdravotnické infrastruktury v norském systému zdravotní péče, jakož i poskytování určitých podpůrných služeb a registrů představuje státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen a Bernd Hammermann (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 17. listopadu 2020 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  Zamítá žalobu jako neopodstatněnou.

                  2.

                  Nařizuje žalobcům uhradit náklady, které vznikly Kontrolnímu úřadu ESVO.


title: Věc C-761/18 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. ledna 2021 – Päivi Leino-Sandberg v. Evropský parlament („Kasační opravný prostředek – Přístup k dokumentům orgánů Evropské unie – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Článek 10 – Odepření přístupu – Žaloba podaná k Tribunálu Evropské unie proti rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým byl odepřen přístup k dokumentu – Zpřístupnění anotovaného dokumentu třetí osobou po podání žaloby – Nevydání rozhodnutí Tribunálu ve věci samé z důvodu zániku právního zájmu na pokračování v řízení – Nesprávné právní posouzení“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/3

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. ledna 2021 – Päivi Leino-Sandberg v. Evropský parlament
      (Věc C-761/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Přístup k dokumentům orgánů Evropské unie - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 10 - Odepření přístupu - Žaloba podaná k Tribunálu Evropské unie proti rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým byl odepřen přístup k dokumentu - Zpřístupnění anotovaného dokumentu třetí osobou po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí Tribunálu ve věci samé z důvodu zániku právního zájmu na pokračování v řízení - Nesprávné právní posouzení“)
      (2021/C 79/03)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Päivi Leino-Sandberg (zástupci: O. W. Brouwer a B. A. Verheijen, advocaten, a S. Schubert, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupkyně: C. Burgos, I. Anagnostopoulou a L. Vétillard, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastníci podporující navrhovatelku: Finská republika (zástupkyně: M. Pere, zmocněnkyně), Švédské království (zástupkyně: původně A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg a H. Eklinder, poté C. Meyer-Seitz, H. Shev a H. Eklinder, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 20. září 2018, Leino-Sandberg v. Parlament (T 421/17, nezveřejněné, EU:T:2018:628), se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-255/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Spojené království) – Secretary of State for the Home Department v. OA („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2004/83/ES – Minimální normy týkající se podmínek přiznávání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany – Postavení uprchlíka – Článek 2 písm. c) – Ukončení postavení uprchlíka – Článek 11 – Změna okolností – Článek 11 odst. 1 písm. e) – Možnost využít ochrany země původu – Kritéria pro posouzení – Článek 7 odst. 2 – Finanční a sociální podpora – Nedostatek relevance“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/4

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Spojené království) – Secretary of State for the Home Department v. OA
      (Věc C-255/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy týkající se podmínek přiznávání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany - Postavení uprchlíka - Článek 2 písm. c) - Ukončení postavení uprchlíka - Článek 11 - Změna okolností - Článek 11 odst. 1 písm. e) - Možnost využít ochrany země původu - Kritéria pro posouzení - Článek 7 odst. 2 - Finanční a sociální podpora - Nedostatek relevance“)
      (2021/C 79/04)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Secretary of State for the Home Department

         Žalovaný: OA

         za přítomnosti: United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR)

         Výrok

                  1)

                  Článek 11 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že „ochrana“ uvedená v tomto ustanovení, pokud jde o ukončení postavení uprchlíka, musí splňovat tytéž požadavky, jako jsou požadavky, které pro přiznání tohoto postavení vyplývají z čl. 2 písm. c) této směrnice ve spojení s jejím čl. 7 odst. 1 a 2.

                  2)

                  Článek 11 odst. 1 písm. e) směrnice 2004/83 ve spojení s čl. 7 odst. 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že případná sociální a finanční podpora poskytovaná soukromými subjekty, jako je rodina nebo klan dotyčného státního příslušníka třetí země, nesplňuje požadavky ochrany vyplývající z těchto ustanovení, a není proto relevantní ani pro účely posouzení účinnosti nebo dostupnosti ochrany poskytované státem ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. a) této směrnice, ani pro účely určení podle čl. 11 odst. 1 písm. e) uvedené směrnice ve spojení s jejím čl. 2 písm. c), zda i nadále existuje odůvodněná obava z pronásledování.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17. 6. 2019.


title: Věc C-288/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Saarlandes – Německo) – QM v. Finanzamt Saarbrücken („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. c) – Poskytnutí služby za úplatu – Článek 26 odst. 1 – Plnění považovaná za poskytnutí služby za úplatu – Článek 56 odst. 2 – Určení místa rozhodného pro vznik daňové povinnosti – Nájem dopravních prostředků – Dání vozidel zaměstnancům k dispozici“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Saarlandes – Německo) – QM v. Finanzamt Saarbrücken
      (Věc C-288/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Poskytnutí služby za úplatu - Článek 26 odst. 1 - Plnění považovaná za poskytnutí služby za úplatu - Článek 56 odst. 2 - Určení místa rozhodného pro vznik daňové povinnosti - Nájem dopravních prostředků - Dání vozidel zaměstnancům k dispozici“)
      (2021/C 79/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht des Saarlandes

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: QM

         Žalovaný: Finanzamt Saarbrücken

         Výrok

      Článek 56 odst. 2 první pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že do jeho působnosti nespadá skutečnost, že osoba povinná k dani dá svému zaměstnanci k dispozici vozidlo, které tvoří součást obchodního majetku, pokud toto plnění nepředstavuje poskytnutí služby za úplatu ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c) této směrnice. Naproti tomu se uvedený čl. 56 odst. 2 první pododstavec na takové plnění použije, pokud se jedná o poskytnutí služby za úplatu ve smyslu uvedeného čl. 2 odst. 1 písm. c) a pokud má tento zaměstnanec nepřetržitě k dispozici právo toto vozidlo užívat pro soukromé účely a vyloučit z jeho užívání další osoby, a to za nájemné a na sjednanou dobu přesahující třicet dní.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc C-301/19 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. ledna 2021 – Evropská komise v. Printeos, SA („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU – Pokuty – Zrušení – Vrácení částky pokuty – Článek 266 SFEU – Úroky z prodlení – Rozlišování mezi úroky z prodlení a kompenzačními úroky – Výpočet úroků – Článek 90 odst. 4 písm. a) druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/5

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. ledna 2021 – Evropská komise v. Printeos, SA
      (Věc C-301/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Pokuty - Zrušení - Vrácení částky pokuty - Článek 266 SFEU - Úroky z prodlení - Rozlišování mezi úroky z prodlení a kompenzačními úroky - Výpočet úroků - Článek 90 odst. 4 písm. a) druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012“)
      (2021/C 79/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac, P. Rossi a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Printeos, SA (zástupci: H. Brokelmann a P. Martínez-Lage Sobredo, abogada)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Bod 2 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 12. února 2019, Printeos v. Komise (T 201/17, EU:T:2019:81), se zrušuje.

                  3)

                  Evropské komisi se ukládá zaplatit společnosti Printeos SA úroky z prodlení z částky 184 592,95 eura vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro své hlavní refinanční operace navýšené o 3,5 procentního bodu za období od 31. března 2017 až do dne úplného zaplacení.

                  4)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení v prvním stupni ve věci T 201/17 i řízení před Soudním dvorem a nahradí rovněž náklady řízení vynaložené společností Printeos SA v těchto řízeních.

         (1)  Úř. věst. C 238, 15.7.2019.


title: Věc C-308/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Consiliul Concurenţei v. Whiteland Import Export SRL („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Sankce uložené vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž – Promlčecí lhůta – Úkony, které přerušují promlčecí lhůtu – Vnitrostátní právní úprava, která po zahájení šetření vylučuje možnost, aby pozdější úkon v rámci stíhání nebo šetření mohl přerušit novou promlčecí lhůtu – Zásada konformního výkladu – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 25 odst. 3 – Působnost – Článek 4 odst. 3 SEU – Článek 101 SFEU – Zásada efektivity“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/6

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Consiliul Concurenţei v. Whiteland Import Export SRL
      (Věc C-308/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Sankce uložené vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž - Promlčecí lhůta - Úkony, které přerušují promlčecí lhůtu - Vnitrostátní právní úprava, která po zahájení šetření vylučuje možnost, aby pozdější úkon v rámci stíhání nebo šetření mohl přerušit novou promlčecí lhůtu - Zásada konformního výkladu - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 25 odst. 3 - Působnost - Článek 4 odst. 3 SEU - Článek 101 SFEU - Zásada efektivity“)
      (2021/C 79/07)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Consiliul Concurenţei

         Žalovaná: Whiteland Import Export SRL

         Výrok

                  1)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátní soudy nejsou povinny použít čl. 25 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] na promlčení pravomocí vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž v oblasti ukládání sankcí za protiprávní jednání, která jsou v rozporu s unijním právem hospodářské soutěže.

                  2)

                  Článek 4 odst. 3 SEU a článek 101 SFEU, vykládané ve světle zásady efektivity, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána příslušnými vnitrostátními soudy, podle které je rozhodnutí o zahájení šetření přijaté vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, jehož předmětem je protiprávní jednání, jež je v rozporu s pravidly unijního práva hospodářské soutěže, posledním úkonem tohoto orgánu, který může vést k přerušení běhu promlčecí lhůty týkající se jeho pravomoci ukládat sankce, a která vylučuje, aby pozdější úkon v rámci postupu souvisejícího s protiprávním jednáním nebo šetření mohl tuto lhůtu přerušit, když se vzhledem ke všem prvkům dotčeného systému promlčení ukáže, že taková výjimka představuje systémové riziko nepostižitelnosti skutků zakládajících tato protiprávní jednání, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-387/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Belgie) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel v. Vlaams Gewest („Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Článek 57 odst. 6 – Fakultativní důvody pro vyloučení – Opatření přijatá hospodářským subjektem za účelem doložení své spolehlivosti navzdory existenci fakultativního důvodu pro vyloučení – Povinnost hospodářského subjektu předložit důkaz o těchto opatřeních z vlastní iniciativy – Přímý účinek“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/7

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Belgie) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel v. Vlaams Gewest
      (Věc C-387/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 2014/24/EU - Článek 57 odst. 6 - Fakultativní důvody pro vyloučení - Opatření přijatá hospodářským subjektem za účelem doložení své spolehlivosti navzdory existenci fakultativního důvodu pro vyloučení - Povinnost hospodářského subjektu předložit důkaz o těchto opatřeních z vlastní iniciativy - Přímý účinek“)
      (2021/C 79/08)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Žalovaný: Vlaams Gewest

         Výrok

                  1)

                  Článek 57 odst. 6 měrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES, ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170 ze dne 24. listopadu 2015, musí být vykládán v tom smyslu, že brání praxi, podle které je hospodářský subjekt povinen předložit spolu s žádostí o účast nebo s nabídkou z vlastní iniciativy i doklad o nápravných opatřeních, která přijal, aby prokázal svou spolehlivost i přesto, že u jeho osoby je dán fakultativní důvod pro vyloučení ve smyslu čl. 57 odst. 4 této směrnice, ve znění nařízení v přenesené pravomoci 2015/2170, pokud taková povinnost nevyplývá z použitelných vnitrostátních předpisů ani ze zadávací dokumentace. Naproti tomu čl. 57 odst. 6 uvedené směrnice, ve znění nařízení v přenesené pravomoci 2015/2170, takové povinnosti nebrání, je-li jasně, přesně a jednoznačně stanovena v použitelné vnitrostátní právní úpravě a je-li dotčenému hospodářskému subjektu oznámena prostřednictvím zadávací dokumentace.

                  2)

                  Článek 57 odst. 6 směrnice 2014/24, ve znění nařízení v přenesené pravomoci 2015/2170, musí být vykládán v tom smyslu, že má přímý účinek.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Věc C-393/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Apelativného sadu – Plovdiv – Bulharsko) – trestní řízení proti OM („Řízení o předběžné otázce – Článek 17 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na vlastnictví – Článek 47 Listiny základních práv – Právo na účinné prostředky nápravy – Rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV – Konfiskace výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti – Směrnice 2014/42/EU – Zajišťování a konfiskace nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví konfiskaci majetku, jenž byl použit ke spáchání trestného činu pašování, ve prospěch státu – Majetek patřící třetí osobě v dobré víře“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Apelativného sadu – Plovdiv – Bulharsko) – trestní řízení proti OM
      (Věc C-393/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 17 Listiny základních práv Evropské unie - Právo na vlastnictví - Článek 47 Listiny základních práv - Právo na účinné prostředky nápravy - Rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV - Konfiskace výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti - Směrnice 2014/42/EU - Zajišťování a konfiskace nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví konfiskaci majetku, jenž byl použit ke spáchání trestného činu pašování, ve prospěch státu - Majetek patřící třetí osobě v dobré víře“)
      (2021/C 79/09)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Apelativen sad – Plovdiv

         Účastník původního trestního řízení

      OM

         za přítomnosti: Okražna prokuratura – Chaskovo, Apelativna prokuratura – Plovdiv

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2005/212/SVV ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti ve spojení s čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje konfiskaci nástroje použitého ke spáchání trestného činu pašování zvlášť závažné povahy, který patří třetí osobě v dobré víře.

                  2)

                  Článek 4 rámcového rozhodnutí 2005/212 ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která v rámci trestního řízení umožňuje konfiskaci majetku osoby odlišné od pachatele trestného činu, aniž může prvně uvedená osoba podat účinný právní prostředek.

         (1)  Úř. věst. C 295, 2.9.2019.


title: Věc C-420/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Riigikohus – Estonsko) – Maksu- ja Tolliamet v. Heavyinstall OÜ („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2010/24/EU – Článek 16 – Vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření – Vzájemná pomoc – Žádost o přijetí předběžných opatření k vymáhání pohledávky – Soudní rozhodnutí dožadujícího členského státu pro účely provedení předběžných opatření – Pravomoc dožádaného členského státu k posouzení a přehodnocení odůvodnění těchto opatření – Zásady vzájemné důvěry a vzájemného uznávání“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/9

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Riigikohus – Estonsko) – Maksu- ja Tolliamet v. Heavyinstall OÜ
      (Věc C-420/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2010/24/EU - Článek 16 - Vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření - Vzájemná pomoc - Žádost o přijetí předběžných opatření k vymáhání pohledávky - Soudní rozhodnutí dožadujícího členského státu pro účely provedení předběžných opatření - Pravomoc dožádaného členského státu k posouzení a přehodnocení odůvodnění těchto opatření - Zásady vzájemné důvěry a vzájemného uznávání“)
      (2021/C 79/10)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Riigikohus

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Maksu- ja Tolliamet

         Žalovaná: Heavyinstall OÜ

         Výrok

      Článek 16 směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření musí být vykládán v tom smyslu, že soudy dožádaného členského státu, které rozhodují o návrhu na předběžná opatření, jsou vázány posouzením orgánů dožadujícího členského státu týkajícím se dodržení skutkových a právních podmínek použití uvedených opatření zejména tehdy, když je toto posouzení uvedeno v dokumentu upraveném v tomto čl. 16 odst. 1 druhém pododstavci a přiloženém k uvedenému návrhu.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-441/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – TQ v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid („Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Směrnice 2008/115/ES – Společné normy a postupy v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí – Článek 5 písm. a), čl. 6 odst. 1 a 4, čl. 8 odst. 1 a článek 10 – Rozhodnutí o navrácení nezletilé osoby bez doprovodu – Nejvlastnější zájem dítěte – Povinnost dotyčného členského státu se před vydáním rozhodnutí o navrácení ujistit, že tato nezletilá osoba bude navrácena členu rodiny, ustanovenému opatrovníkovi nebo do odpovídajícího přijímacího zařízení ve státě návratu – Rozlišování pouze na základě kritéria věku nezletilé osoby pro účely přiznání práva pobytu – Rozhodnutí o navrácení bez následného přijetí opatření k ukončení pobytu“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/10

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – TQ v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-441/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Článek 5 písm. a), čl. 6 odst. 1 a 4, čl. 8 odst. 1 a článek 10 - Rozhodnutí o navrácení nezletilé osoby bez doprovodu - Nejvlastnější zájem dítěte - Povinnost dotyčného členského státu se před vydáním rozhodnutí o navrácení ujistit, že tato nezletilá osoba bude navrácena členu rodiny, ustanovenému opatrovníkovi nebo do odpovídajícího přijímacího zařízení ve státě návratu - Rozlišování pouze na základě kritéria věku nezletilé osoby pro účely přiznání práva pobytu - Rozhodnutí o navrácení bez následného přijetí opatření k ukončení pobytu“)
      (2021/C 79/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TQ

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Výrok

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, ve spojení s čl. 5 písm. a) této směrnice a čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že dotyčný členský stát musí před vydáním rozhodnutí o navrácení nezletilé osoby bez doprovodu provést celkové a důkladné posouzení situace této nezletilé osoby a zohlednit přitom nejvlastnější zájem dítěte. V tomto rámci se musí tento členský stát ujistit, že ve státě návratu existuje pro dotčenou nezletilou osobu bez doprovodu odpovídající možnost přijetí.

                  2)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice 2008/115, ve spojení s čl. 5 písm. a) této směrnice a ve světle čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem ověření existence odpovídající možnosti přijetí ve státě návratu nemůže členský stát mezi nezletilými osobami bez doprovodu rozlišovat pouze na základě jejich věku.

                  3)

                  Článek 8 odst. 1 směrnice 2008/115 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát poté, co vydal rozhodnutí o navrácení nezletilé osoby bez doprovodu a v souladu s čl. 10 odst. 2 této směrnice se ujistil, že bude navrácena členu své rodiny, ustanovenému opatrovníkovi nebo do odpovídajícího přijímacího zařízení ve státě návratu, následně neuskutečnil její vyhoštění do doby, než dovrší 18 let věku.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Věc C-450/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – Řízení zahájené Kilpailu- ja kuluttajavirasto („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Článek 101 SFEU – Kartelové dohody – Manipulace výzev k podávání nabídek – Stanovení doby trvání protiprávního jednání – Zahrnutí období, během něhož účastníci kartelové dohody naplňovali protisoutěžní dohodu – Hospodářské účinky protisoutěžního jednání – Ukončení protiprávního jednání v okamžiku konečného zadání zakázky“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/11

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – Řízení zahájené Kilpailu- ja kuluttajavirasto
      (Věc C-450/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Článek 101 SFEU - Kartelové dohody - Manipulace výzev k podávání nabídek - Stanovení doby trvání protiprávního jednání - Zahrnutí období, během něhož účastníci kartelové dohody naplňovali protisoutěžní dohodu - Hospodářské účinky protisoutěžního jednání - Ukončení protiprávního jednání v okamžiku konečného zadání zakázky“)
      (2021/C 79/12)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

      Kilpailu- ja kuluttajavirasto

         za přítomnosti: Eltel Group Oy, Eltel Networks Oy

         Výrok

      Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že pokud podnik, který se údajně podílel na jediném a trvajícím protiprávním jednání porušujícím toto ustanovení, jehož poslední konstitutivní prvek údajně spočíval v podání nabídky v zadávacím řízení ve vzájemné shodě s jeho konkurenty pro účely zadání veřejné zakázky na stavební práce, získal tuto zakázku a uzavřel s veřejným zadavatelem smlouvu na stavební práce určující základní vlastnosti této zakázky, a zejména celkovou cenu, která měla být zaplacena jako protiplnění za uvedené práce, jejíž provedení a platba ceny jsou rozloženy v čase, doba trvání protiprávního jednání odpovídá době, která běží až do dne podpisu smlouvy uzavřené mezi podnikem a veřejným zadavatelem na základě nabídky, kterou tento podnik podal ve vzájemné shodě. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit datum, ke kterému byly s konečnou platností určeny základní vlastnosti dotčené zakázky, a zejména celkovou cenu, která měla být zaplacena jako protiplnění za stavební práce.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-484/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Lexel AB v. Skatteverket („Řízení o předběžné otázce – Článek 49 SFEU – Svoboda usazování – Daň z příjmů právnických osob – Zdanění přidružených společností – Daňová právní úprava, která v případě získání podstatné daňové výhody zakazuje společnosti se sídlem v jednom členském státě provést odpočet úroků zaplacených společnosti se sídlem v jiném členském státě, která náleží do téže skupiny společností“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Lexel AB v. Skatteverket
      (Věc C-484/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Daň z příjmů právnických osob - Zdanění přidružených společností - Daňová právní úprava, která v případě získání podstatné daňové výhody zakazuje společnosti se sídlem v jednom členském státě provést odpočet úroků zaplacených společnosti se sídlem v jiném členském státě, která náleží do téže skupiny společností“)
      (2021/C 79/13)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Lexel AB

         Žalovaná: Skatteverket

         Výrok

      Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle které společnost usazená v členském státě není oprávněna odečíst úroky zaplacené společnosti náležející do téže skupiny, která je usazena v jiném členském státě, jelikož závazek, který přijaly, byl patrně sjednán především s cílem získat podstatnou daňovou výhodu, zatímco pokud by obě společnosti byly usazeny v prvním členském státě, nebyl by učiněn závěr, že taková daňová výhoda existuje, jelikož by se v tomto případě uplatnila ustanovení týkající se finančních převodů v rámci skupiny.

         (1)  Úř. věst. C 295, 2.9.2019.


title: Věc C-501/19: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor v. Asociatia culturala „Suflet de Român“ zastoupené svým likvidátorem, Pro Management Insolv IPURL („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a čl. 25 písm. a) – Zdanitelná plnění – Odměna za sdělování hudebních děl veřejnosti – Článek 28 – Organizace kolektivní správy autorských práv – Výběr této odměny od konečného uživatele jejím jménem a na účet nositelů autorských práv“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/12

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor v. Asociatia culturala „Suflet de Român“ zastoupené svým likvidátorem, Pro Management Insolv IPURL
      (Věc C-501/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a čl. 25 písm. a) - Zdanitelná plnění - Odměna za sdělování hudebních děl veřejnosti - Článek 28 - Organizace kolektivní správy autorských práv - Výběr této odměny od konečného uživatele jejím jménem a na účet nositelů autorských práv“)
      (2021/C 79/14)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Odpůrce: Asociatia culturala „Suflet de Român“ zastoupené svým likvidátorem, Pro Management Insolv IPURL

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/88/EU ze dne 7. prosince 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že nositel autorských práv k hudebním dílům poskytuje službu za úplatu ve prospěch organizátora představení, konečného uživatele, jestliže posledně uvedený získá na základě nevýhradní licence oprávnění sdělovat tato díla veřejnosti za zaplacení poplatků vybíraných určenou organizací kolektivní správy, která jedná svým jménem, avšak na účet tohoto nositele autorských práv.

                  2)

                  Článek 28 směrnice 2006/112/ES, ve znění směrnice 2010/88, musí být vykládán v tom smyslu, že organizace kolektivní správy, která vybírá vlastním jménem, avšak na účet nositelů autorských práv k hudebním dílům poplatky, které jim náležejí jako protiplnění za povolení sdělovat jejich chráněná díla veřejnosti, jedná jako „osoba povinná k dani“ ve smyslu tohoto článku, a má se tedy za to, že jí tito nositelé poskytli službu před tím, než ji sama poskytla konečnému uživateli. V takovém případě musí tato organizace vystavit svým jménem pro konečného uživatele faktury, v nichž jsou uvedeny poplatky vybrané od tohoto uživatele, včetně daně z přidané hodnoty (DPH). Nositelé autorských práv jsou následně povinni vystavit organizaci kolektivní správy faktury zahrnující DPH za plnění poskytnuté z titulu obdržených poplatků.

         (1)  Úř. věst. C 372, 4.11.2019.


title: Věc C-619/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Land Baden-Württemberg v. D.R. („Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Aarhuská úmluva – Směrnice 2003/4/ES – Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí – Projekt výstavby infrastruktury ‚Stuttgart 21‘ – Zamítnutí žádosti o informace o životním prostředí – Článek 4 odst. 1 – Důvody pro zamítnutí – Pojem ‚vnitřní komunikace‘ – Rozsah – Časové omezení ochrany takové komunikace“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/13

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Land Baden-Württemberg v. D.R.
      (Věc C-619/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/4/ES - Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí - Projekt výstavby infrastruktury ‚Stuttgart 21‘ - Zamítnutí žádosti o informace o životním prostředí - Článek 4 odst. 1 - Důvody pro zamítnutí - Pojem ‚vnitřní komunikace‘ - Rozsah - Časové omezení ochrany takové komunikace“)
      (2021/C 79/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Land Baden-Württemberg

         Žalovaný: D.R.

         za přítomnosti: Deutsche Bahn AG, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Výrok

                  1)

                  Článek 4 odst. 1 první pododstavec písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „vnitřní komunikace“ zahrnuje všechny informace, které se pohybují v rámci orgánu veřejné správy a ke dni podání žádosti o přístup neopustily vnitřní sféru tohoto orgánu, případně poté, co je uvedený orgán obdržel, a pokud nebyly nebo neměly být zpřístupněny veřejnosti před tímto obdržením.

                  2)

                  Článek 4 odst. 1 první pododstavec písm. e) směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že použitelnost výjimky z práva na přístup k informacím o životním prostředí, kterou stanoví pro vnitřní komunikaci orgánu veřejné správy, není časově omezena. Tato výjimka se však může uplatnit pouze po dobu, po kterou je ochrana požadované informace odůvodněná.

         (1)  Úř. věst. C 406, 2.12.2019.


title: Věc C-744/19: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 14. ledna 2021 – Evropská komise v. Italská republika („Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2013/59/Euratom – Základní bezpečnostní standardy ochrany před nebezpečím vystavení ionizujícímu záření – Článek 106 – Neprovedení ve stanovené lhůtě“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/14

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 14. ledna 2021 – Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-744/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2013/59/Euratom - Základní bezpečnostní standardy ochrany před nebezpečím vystavení ionizujícímu záření - Článek 106 - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
      (2021/C 79/17)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Tricot a G. Gattinara, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika (zástupkyně: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Výrok

                  1)

                  Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2013/59/Euratom ze dne 5. prosince 2013, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy ochrany před nebezpečím vystavení ionizujícímu záření a zrušují se směrnice 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom a 2003/122/Euratom, a tím, že nesdělila Evropské komisi znění případně přijatých ustanovení vnitrostátního práva v oblasti upravené touto směrnicí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 106 odst. 1 a 3 této směrnice.

                  2)

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc C-843/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Španělsko) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) v. BT („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení – Směrnice 79/7/EHS – Článek 4 odst. 1 – Dobrovolný odchod do předčasného důchodu – Předčasný důchod – Způsobilost – Výše pobíraného důchodu, která musí odpovídat alespoň zákonem stanovené minimální částce – Podíl pracovníků každého pohlaví, jimž je upřen nárok na předčasný důchod – Odůvodnění případného konkrétního znevýhodnění pracovníků ženského pohlaví – Cíle sociální politiky dotyčného členského státu“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/15

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. ledna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Španělsko) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) v. BT
      (Věc C-843/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení - Směrnice 79/7/EHS - Článek 4 odst. 1 - Dobrovolný odchod do předčasného důchodu - Předčasný důchod - Způsobilost - Výše pobíraného důchodu, která musí odpovídat alespoň zákonem stanovené minimální částce - Podíl pracovníků každého pohlaví, jimž je upřen nárok na předčasný důchod - Odůvodnění případného konkrétního znevýhodnění pracovníků ženského pohlaví - Cíle sociální politiky dotyčného členského státu“)
      (2021/C 79/18)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Žalovaná: BT

         Výrok

      Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v případě odchodu pracovníka, který je účastníkem obecného systému sociálního zabezpečení, do předčasného starobního důchodu na vlastní žádost podmiňuje jeho nárok na předčasný starobní důchod tím, že se jeho výše rovná alespoň minimální částce důchodu, na kterou by měl tento pracovník nárok ve věku 65 let, ačkoli uvedená právní úprava znevýhodňuje zejména pracovníky ženského pohlaví ve srovnání s pracovníky mužského pohlaví, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, lze-li ovšem tento důsledek odůvodnit legitimními cíli sociální politiky, které nijak nesouvisí s diskriminací na základě pohlaví.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Spojené věci C-67/20 až C-69/20: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour du travail de Liège – Belgie) – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. M.M. (C-67/20), C. (C-68/20), C. (C-69/20) („Řízení o předběžné otázce – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/16

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour du travail de Liège – Belgie) – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil) v. M.M. (C-67/20), C. (C-68/20), C. (C-69/20)
      (Spojené věci C-67/20 až C-69/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 79/19)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour du travail de Liège

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Žalovaní: M.M. (C-67/20), C. (C-68/20), C. (C-69/20)

         Výrok

      O žádostech o rozhodnutí o předběžné otázce podaných Cour du travail de Liège (Belgie) rozhodnutími ze dne 10. února 2020 není důvodné rozhodnout.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-99/20: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 3. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunsko) – Siebenburgisches Nugat SRL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Celní unie – Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Položky a podpoložky sazebníku – Podpoložka 8302 41 30 – Součástí kovových tyčí na závěsy“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/16

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 3. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunsko) – Siebenburgisches Nugat SRL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Věc C-99/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Celní unie - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Položky a podpoložky sazebníku - Podpoložka 8302 41 30 - Součástí kovových tyčí na závěsy“)
      (2021/C 79/20)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Siebenburgisches Nugat SRL

         Žalovaní: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

         za přítomnosti: Hans Draser Internationales Marketing

         Výrok

      Kombinovaná nomenklatura obsažená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění vyplývajícím z prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1754 ze dne 6. října 2015 musí být vykládána v tom smyslu, že součástí kovových tyčí na závěsy ve formě dokončených trubek (opatřených barvou, potažených niklem nebo chromem) patří do podpoložky 8302 41 90, ledaže tyto dokončené trubky sestávají z profilů, trubek a lišt, jednoduše řezaných na požadovanou délku.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc C-220/20: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano – Itálie) – XX v. OO („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Vnitrostátní mimořádná zdravotní situace – Kontinuita soudní činnosti – Odročení jednání – Nedostatečná upřesnění skutkového a právního kontextu sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících nezbytnost odpovědi na předběžnou otázku – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/17

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano – Itálie) – XX v. OO
      (Věc C-220/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Vnitrostátní mimořádná zdravotní situace - Kontinuita soudní činnosti - Odročení jednání - Nedostatečná upřesnění skutkového a právního kontextu sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících nezbytnost odpovědi na předběžnou otázku - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 79/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XX

         Žalovaný: OO

         za přítomnosti: WW, XC, VS

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Lanciano (smírčí soudce v Lanciano, Itálie) podaná rozhodnutím ze dne 18. května 2020 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc C-318/20: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Vodafone Italia SpA, Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell’economia e delle finanze v. Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’economia e delle finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri („Řízení o předběžné otázce – Zásada zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti – Vnitrostátní právní úprava v oblasti zpoplatňování odposlechů nařízených soudy – Nezohlednění zásady náhrady veškerých nákladů telekomunikačních operátorů – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/18

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Vodafone Italia SpA, Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell’economia e delle finanze v. Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’economia e delle finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri
      (Věc C-318/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zásada zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti - Vnitrostátní právní úprava v oblasti zpoplatňování odposlechů nařízených soudy - Nezohlednění zásady náhrady veškerých nákladů telekomunikačních operátorů - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Nedostatečné upřesnění skutkového a právního rámce sporu v původním řízení, jakož i skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku - Zjevná nepřípustnost“)
      (2021/C 79/22)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Vodafone Italia SpA

         Za přítomnosti: Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma

         Žalovaní: Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Wind Tre SpA, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) zed ne 13. února 2020 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 348, 10.10.2020.


title: Věc C-293/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 1. července 2020 – A a M v. Bezirkshauptmannschaft Kirchdorf

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 1. července 2020 – A a M v. Bezirkshauptmannschaft Kirchdorf
      (Věc C-293/20)
      (2021/C 79/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelé: A, M

         Orgán, proti kterému stížnost směruje: Bezirkshauptmannschaft Kirchdorf

         Vedlejší účastník: Finanzamt Kirchdorf – Perg – Steyr
      Soudní dvůr (desátý senát) usnesením ze dne 20. ledna 2021 rozhodl, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) rozhodnutím ze dne 29. října 2020 je zjevně nepřípustná.


title: Věc C-625/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social n° 26 de Barcelona (Španělsko) dne 19. listopadu 2020 – KM v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Španělsko) dne 19. listopadu 2020 – KM v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
      (Věc C-625/20)
      (2021/C 79/24)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KM

         Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je španělské pravidlo týkající se slučitelnosti dávek stanovené v čl. 163 odst. 1 LGSS, jak je vykládá judikatura, které brání souběhu dvou dávek v trvalé pracovní neschopnosti přiznaných v jednom a témže režimu sociálního zabezpečení, zatímco uznává jejich slučitelnost, jsou-li přiznány v různých režimech, třebaže na ně v každém případě vznikl nárok na základě nezávislých příspěvků, se zřetelem k zastoupení jednotlivých pohlaví v různých režimech španělského sociálního zabezpečení, v rozporu s evropskou právní úpravou zakotvenou v článku 4 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (1) a článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (2), s ohledem na to, že může vyvolávat nepřímou diskriminaci na základě pohlaví nebo genderu?

                  2)

                  Mohla by při záporné odpovědi na první otázku být španělská právní úprava v rozporu s výše uvedenou evropskou právní úpravou v případě, že by obě dávky byly odůvodněny různým poškozením zdraví?

         (1)  Úř. věst. 1979, L 006, s. 24

         (2)  Úř. věst. 2006, L 204, s. 23


title: Věc C-642/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 27. listopadu 2020 – Caruter s.r.l. v. S.R.R. Messina Provincia S.c.P.A., Comune di Basicò, Comune di Falcone, Comune di Fondachelli Fantina, Comune di Gioiosa Marea, Comune di Librizzi, Comune di Mazzarrà Sant'Andrea, Comune di Montagnareale, Comune di Oliveri, Comune di Piraino, Comune di San Piero Patti, Regione Siciliana – Urega – Ufficio regionale espletamento gare d’appalti lavori pubblici Messina, Regione Siciliana – Assessorato regionale delle infrastrutture e della mobilità

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 27. listopadu 2020 – Caruter s.r.l. v. S.R.R. Messina Provincia S.c.P.A., Comune di Basicò, Comune di Falcone, Comune di Fondachelli Fantina, Comune di Gioiosa Marea, Comune di Librizzi, Comune di Mazzarrà Sant'Andrea, Comune di Montagnareale, Comune di Oliveri, Comune di Piraino, Comune di San Piero Patti, Regione Siciliana – Urega – Ufficio regionale espletamento gare d’appalti lavori pubblici Messina, Regione Siciliana – Assessorato regionale delle infrastrutture e della mobilità
      (Věc C-642/20)
      (2021/C 79/25)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Caruter s.r.l.

         Odpůrci: S.R.R. Messina Provincia S.c.P.A., Comune di Basicò, Comune di Falcone, Comune di Fondachelli Fantina, Comune di Gioiosa Marea, Comune di Librizzi, Comune di Mazzarrà Sant'Andrea, Comune di Montagnareale, Comune di Oliveri, Comune di Piraino, Comune di San Piero Patti, Regione Siciliana – Urega – Ufficio regionale espletamento gare d’appalti lavori pubblici Messina, Regione Siciliana – Assessorato regionale delle infrastrutture e della mobilità

         Předběžná otázka

      Brání článek 63 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24 (1) ze dne 26. února 2014 týkající se institutu využití schopností třetích osob, spolu se zásadami svobody usazování a volného pohybu služeb, uvedenými v článcích 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), uplatnění italské vnitrostátní právní úpravy v oblasti „kritérií výběru a doplnění či poskytnutí vysvětlení“, která je obsažena v čl. 83 odst. 8 předposlední větě zákoníku veřejných zakázek, který je uveden v legislativním nařízení č. 50 ze dne 18. dubna 2016, v tom smyslu, že v případě uplatnění institutu využití schopností třetích osob (na základě článku 89 zákoníku veřejných zakázek, který je uveden v legislativním nařízení č. 50 ze dne 18. dubna 2016) musí zmocněnkyně v každém případě splňovat požadavky a uskutečnit plnění ve větší míře?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).


title: Věc C-654/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Apelativen sad – Sofia (Bulharsko) dne 15. listopadu 2020 – trestní řízení proti VD

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Apelativen sad – Sofia (Bulharsko) dne 15. listopadu 2020 – trestní řízení proti VD
      (Věc C-654/20)
      (2021/C 79/26)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Apelativen sad – Sofia

         Účastník původního trestního řízení

      VD

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání zásada zákonnosti trestných činů a trestů vnitrostátnímu ustanovení, které za stejný skutek, totiž řízení motorového vozidla během výkonu donucovacího správního opatření v podobě pozastavení řidičského oprávnění, stanoví současně odpovědnost za správní delikt a trestněprávní odpovědnost, aniž by stanovilo kritéria umožňující objektivní rozlišení těchto dvou druhů odpovědnosti?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi Soudního dvora Evropské unie na první otázku: Jaké pravomoci má vnitrostátní soud, aby zajistil účinné uplatňování zásad práva Evropské unie?

                  3.

                  Je trest odnětí svobody v trvání až tří let a peněžitý trest ve výši 200 až 1 000 leva (BGN) za trestný čin řízení motorového vozidla během výkonu donucovacího správního opatření v podobě pozastavení řidičského oprávnění přiměřený ve smyslu čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie?


title: Věc C-671/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 9. prosince 2020 – trestní řízení s M.M.

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 9. prosince 2020 – trestní řízení s M.M.
      (Věc C-671/20)
      (2021/C 79/27)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastník původního trestního řízení

      M.M.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být unijní právo – zejména článek 2 SEU a v něm zakotvená hodnota právního státu, čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a zásady přednosti, loajální spolupráce a právní jistoty – vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby právní úprava členského státu, jako je čl. 41 b odst. 1 a 3 ustawy z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zákona ze dne 27. července 2001 o soustavě obecných soudů), byla uplatňována tak, že předseda soudu může – samostatně a bez soudního přezkumu – přijmout rozhodnutí o změně složení soudu na základě toho, že takový orgán, jako je Kárné kolegium, udělil souhlas s trestním stíháním soudce původně zařazeného do soudního kolegia (soudce krajského soudu I.T.), který zahrnoval povinné pozastavení výkonu funkce tohoto soudce, s čímž je konkrétně spojen zákaz zasedání tohoto soudce v soudních kolegiích ve věcech, které mu byly přiděleny, a to i v těch, které mu byly přiděleny před udělením shora uvedeného souhlasu?

                  2)

                  Musí být unijní právo – zejména ustanovení uvedená v první otázce – vykládáno v tom smyslu, že brání:

                              a)

                              právní úpravě členského státu, jako je čl. 42a odst. 1 a 2 a čl. 107 odst. 1 bod 3 ustawy z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zákona ze dne 27. července 2001 o soustavě obecných soudů), které vnitrostátnímu soudu zakazují posuzovat – v rámci přezkumu, zda tento soud splnil požadavky předchozího zřízení zákonem – závaznost a právní okolnosti souhlasu Kárného kolegia, o němž je řeč v první otázce a který je bezprostředním důvodem změny složení soudu, a zároveň stanoví, že snaha o takové posouzení zakládá kárnou odpovědnost soudce?

                              b)

                              judikatuře vnitrostátního soudu, jako je Trybunał Konstytucyjny (Ústavní soud), podle níž akty takových vnitrostátních orgánů, jako je prezident Polské republiky a Krajowa Rada Sądownictwa (Národní rada soudnictví), při jmenování osob do orgánu, jakým je Kárné kolegium, nepodléhají soudnímu přezkumu, včetně přezkumu z hlediska unijního práva – bez ohledu na povahu a rozsah porušení – a akt jmenování osoby do funkce soudce je konečný a nezrušitelný?

                  3)

                  Musí být unijní právo – zejména ustanovení uvedená v první otázce – vykládáno v tom smyslu, že brání uznání závaznosti souhlasu, o němž je řeč v první otázce, zejména pokud jde o pozastavení výkonu funkce soudce, byl-li vysloven takovým orgánem, jako je Kárné kolegium, takže:

                              a)

                              všechny orgány státu (včetně předkládajícího soudu a orgánů příslušných k určení a změně složení vnitrostátního soudu, konkrétně předsedy soudu) jsou povinny nebrat tento souhlas do zřetele a umožnit soudci vnitrostátního soudu, kterého se vyslovení souhlasu týká, aby zasedal v soudním kolegiu tohoto soudu,

                              b)

                              soud, v jehož kolegiu nezasedá soudce, jemuž byla věc původně přidělena k rozhodnutí – výlučně z důvodu, že se na tohoto soudce vztahuje uvedený souhlas – není soudem předem zřízeným zákonem a v souvislosti s tím nemůže jakožto „soud“ rozhodnout o otázkách týkajících se použití nebo výkladu unijního práva?

                  4)

                  Má pro odpověď na předchozí otázky význam skutečnost, že Kárné kolegium a Trybunał Konstytucyjny (Ústavní soud) nezaručují účinnou soudní ochranu vzhledem k nedostatku nezávislosti a vzhledem ke konstatovaným porušením ustanovení týkajících se jmenování jejich členů?


title: Věc C-680/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 15. prosince 2020 – Unilever Italia Mkt. Operations Srl v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               8.3.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 15. prosince 2020 – Unilever Italia Mkt. Operations Srl v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
      (Věc C-680/20)
      (2021/C 79/28)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Unilever Italia Mkt. Operations Srl

         Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Předběžné otázky

                  1)

                  Kromě případů výkonu kontroly nad podniky, jaká jsou rozhodná kritéria pro určení, zda smluvní koordinace mezi formálně samostatnými a nezávislými hospodářskými subjekty představuje jediný hospodářský subjekt ve smyslu článků 101 a 102 SFEU? Lze zejména existenci určitého stupně zásahu do obchodních rozhodnutí jiného podniku, který je typický pro vztahy obchodní spolupráce mezi výrobcem a zprostředkovateli distribuce, považovat za dostatečnou k tomu, aby tyto subjekty byly považovány za součást téže hospodářské jednotky, nebo je nezbytný „hierarchický“ vztah mezi oběma podniky, který lze konstatovat v případě smlouvy, na jejímž základě se několik samostatných podniků „podřídí“ řízení a koordinaci jednoho z těchto podniků, takže Úřad musí prokázat systematickou a stálou existenci pokynů, jež mohou ovlivnit rozhodnutí týkající se řízení podniku, a sice strategická a provozní rozhodnutí finanční, průmyslové a obchodní povahy?

                  2)

                  Je třeba pro účely posouzení existence zneužití dominantního postavení prostřednictvím výhradních doložek vykládat článek 102 SFEU v tom smyslu, že úřad pro hospodářskou soutěž má povinnost ověřit, zda je účinkem těchto doložek vytěsnění stejně výkonných soutěžitelů z trhu, a podrobně zkoumat hospodářské analýzy předložené účastníkem ohledně konkrétní schopnosti namítaného jednání vytěsnit z trhu stejně výkonné soutěžitele? Anebo v případě vylučujících výhradních doložek nebo jednání vyznačujícím se mnoha zneužívajícími praktikami (věrnostní slevy a výhradní doložky) nemá Úřad žádnou právní povinnost založit zjištění o protisoutěžním jednání na kritériu stejně výkonného soutěžitele?