title: Věc C-262/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 19. června 2008 – CopyGene A/S v. Skatteministeriet

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 19. června 2008 – CopyGene A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-262/08)
   (2008/C 209/50)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Østre Landsret
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CopyGene A/S

      Žalovaný: Skatteministeriet
   Předběžné otázky

               1)

               Je nutno pojem činnosti „úzce související“ s nemocniční péčí obsažený v čl. 13 části A odst. 1 písm. b) šesté směrnice (1) vykládat tak, že s sebou nese časový požadavek, takže nemocniční péče, s níž daná služba úzce souvisí, musí existovat nebo být konkrétně prováděna, zahájena nebo zamýšlena, anebo postačí, že daná služba bude potenciálně úzce souviset s možnou, ale dosud neexistující nebo neurčenou budoucí nemocniční péčí, takže zahrne služby poskytované bankou kmenových buněk spočívající v odběru, dopravě, rozboru a skladování pupečníkové krve novorozenců pro autologní použití?
               Je v této spojitosti relevantní, že popsané služby nemohou být poskytnuty později než v době porodu?

               2)

               Musí být čl. 13 část A odst. 1 písm. b) šesté směrnice vykládán tak, že se vztahuje na obecné preventivní služby, jsou-li tyto služby poskytnuty před zahájením nemocniční nebo lékařské péče, a dříve, než nastane potřeba této nemocniční nebo lékařské péče ve smyslu časovém i zdravotním?

               3)

               Je pojem „další řádně uznaná zařízení téže povahy“ obsažený v čl. 13 části A odst. 1 písm. b) šesté směrnice nutno vykládat tak, že se vztahuje na soukromé banky kmenových buněk, kde služby – které jsou poskytovány a dodávány odbornými zdravotnickými pracovníky, jimiž jsou zdravotní sestry, porodní asistentky a bioanalytici – spočívají v odběru, dopravě, rozboru a skladování pupečníkové krve novorozenců se záměrem jejího autologního použití ve spojitosti s budoucí možnou nemocniční péčí, kdy dotčeným bankám kmenových buněk není poskytována podpora veřejného zdravotního pojištění a kdy výdaje za služby poskytované těmito bankami kmenových buněk nejsou kryty z veřejného zdravotního pojištění?
               Je v této spojitosti relevantní, zda soukromá banka kmenových buněk obdržela či neobdržela povolení příslušných zdravotnických orgánů členského státu nakládat s tkáněmi a buňkami – ve formě zpracování, uchování a skladování kmenových buněk z pupečníkové krve pro autologní použití – podle vnitrostátních zákonů, kterými se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/23/ES ze dne 31. března 2004 o stanovení jakostních a bezpečnostních norem pro darování, odběr, vyšetřování, zpracování, konzervaci, skladování a distribuci lidských tkání a buněk? (2)

               4)

               Je odpověď na otázky 1 až 3 ovlivněna skutečností, že výše zmíněné služby jsou poskytovány s výhledem na možné alogenní použití, nebo skutečností, že jsou poskytovány soukromou bankou kmenových buněk, která obdržela povolení od příslušných zdravotních orgánů členského státu nakládat s tkáněmi a buňkami – ve formě zpracování, uchovávání a skladování kmenových buněk z pupečníkové krve pro autologní použití – podle vnitrostátních zákonů k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/23/ES ze dne 31. března 2004 o stanovení jakostních a bezpečnostních norem pro darování, odběr, vyšetřování, zpracování, konzervaci, skladování a distribuci lidských tkání a buněk?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).

      (2)  Úř. věst. L 102, 7.4.2004, s. 1.


title: Věc T-541/08: Žaloba podaná dne 15. prosince 2008 – Sasol a další v. Komise

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/57

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2008 – Sasol a další v. Komise
   (Věc T-541/08)
   (2009/C 44/99)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sasol Ltd (Johannesburg, Jižní Afrika) Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburg, Německo), Sasol Wax International AG (Hamburg, Německo), Sasol Wax GmbH (Hamburg, Německo) (zástupci: W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit nebo podstatně snížit pokutu uloženou společnostem Sasol Limited, Sasol Holding in Germany GmbH, Sasol Wax International AG a Sasol Wax GmbH na základě článku 2 rozhodnutí; a

               —

               uložit Komisi, aby žalobkyním uhradila právní a jiné náklady a výdaje spojené s touto věcí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba, podaná jménem žalobkyň, směřuje k částečnému zrušení, na základě článku 230 ES, rozhodnutí Komise K(2008) konečné ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 EHS ve věci COMP/39.181 – Parafíny.
   Komise ve svém rozhodnutí dospěla k závěru, že několik výrobců parafínu a surového parafínu uzavřelo v letech 1992 až 2005 kartelovou dohodu, v jejímž rámci pravidelně organizovalo schůze, jejichž předmětem bylo vedení diskuzí o cenách, rozdělování trhů nebo zákazníků a výměna citlivých obchodních údajů, pokud jde o parafín a surový parafín prodávaný konečným spotřebitelům v Německu.
   Žaloba je založena na následujících žalobních důvodech a hlavních argumentech:
   Podle žalobkyň Komise jednala nesprávně, když shledala společnosti Sasol Limited (mateřská společnost společnosti Sasol group), Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International AG odpovědnými za „období společného podniku“ (od 1. května 1995 do 30. června 2002). Žalobkyně tvrdí, že domněnka Komise, že společnost Sasol Limited (prostřednictvím svého podílu na společnosti Sasol Holding in Germany) měla rozhodující vliv na společnost Schümann Sasol International AG, představuje zjevně nesprávné posouzení skutečností, kterými Komise disponovala.
   Žalobkyně krom toho uvádějí, že se Komise rovněž dopustila nesprávného posouzení, když shledala společnosti Sasol Limited, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International AG odpovědnými za „odbobí Sasol“ od 1. července 2002 do 28. dubna 2005. Navíc žalobkyně tvrdí, že Komise použila nesprávné právní pravidlo a nezohlednila důkazní materiály předložené společností Sasol (1) prokazující, že společnost Sasol Wax jednala na trhu autonomně a vyvracející domněnku odpovědnosti mateřské společnosti.
   Krom toho žalobkyně uvádějí, že Komise pochybila tím, že neshledala společnost VARA společně a nerozdílně odpovědnou za „období Schümann“ (od 3. září 1992 do 30. dubna 1995). Místo toho, aby Komise vycházela z odpovědnosti společnosti VARA (2), která vykonávala kontrolu nad entitou, která se podílela na protiprávních jednáních, přiřkla veškerou odpovědnost pouze společnosti Sasol, a ztížila tak případné opravné prostředky společnosti Sasol proti společnosti VARA.
   Žalobkyně uvádějí, že se Komise dále dopustila zjevného pochybení při stanovení základní výše pokuty uložené společnosti Sasol tím, že neoprávněně zvýšila obrat, který má být zohledněn a že zahrnula obrat související s výrobky, na které se protiprávní jednání nevztahuje přímo nebo nepřímo ve smyslu čl. 23 odst. 2 a 1 nařízení (ES) 1/2003 (3). Komise se dopustila nesprávného právního posouzení rovněž tím, že zvolila nesprávnou metodu k určení základní částky, která má být použita v případech, ve kterých konečné rozhodnutí ukládající pokutu směřuje proti různým adresátům za různá období protiprávního jednání.
   Krom toho žalobkyně uvádějí, že se Komise dopustila pochybení tím, že předpokládala vedoucí úlohu společnosti Sasol v oblasti parafínu a neoprávněně zvýšila pokutu, která měla být uložena společnosti Sasol, o nadměrnou a nepřiměřenou částku ve výši 50 %.
   Žalobkyně krom toho tvrdí, že Komise neprávem neuplatnila horní hranici 10 % stanovenou ve čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 a porušila zásadu osobní právní odpovědnosti tím, že pokutu, která měla být za toto období uložena, neomezila na 10 % z obratu přičitatelného H.-O. Schümannovi, který, podle žalobkyň vykonával skutečnou kontrolu nad společností, která se přímo účastnila protiprávního jednání.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise pochybila tím, že společnosti Sasol nepřiznala plnou ochranu, pokud jde o určité části pokuty, jež Komise založila hlavně na důkazních prostředcích dobrovolně poskytnutých společností Sasol v rámci její spolupráce s Komisí.

      (1)  Není-li stanoveno jinak, odkazuje na společnosti skupiny Sasom, které se údajně účastnily kartelu.

      (2)  Partner společného podniku Schümann Sasol International AG společně se společností Sasol Ltd, která nepřímo nabyla dvě třetiny společnosti Hans-Otto Schümann GmbH & Co KG.

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc C-399/13 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 4. června 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory v. Evropská komise, Spolková republika Německo „Kasační opravný prostředek — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Přístup k dokumentům unijních orgánů — Dokumenty týkající se obchodních jednání mezi Evropskou unií a Indickou republikou — Plný přístup — Zamítnutí“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/5

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 4. června 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory v. Evropská komise, Spolková republika Německo
   (Věc C-399/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Přístup k dokumentům unijních orgánů - Dokumenty týkající se obchodních jednání mezi Evropskou unií a Indickou republikou - Plný přístup - Zamítnutí“)
   (2015/C 236/06)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Stichting Corporate Europe Observatory (zástupce: S. Crosby, Solicitor)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a I. Zervas, zmocněnci)
   Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Stichting Corporate Europe Observatory se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


title: Věc T-161/17: Žaloba podaná dne 11. března 2017 – Le Pen v. Parlament

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/38

         Žaloba podaná dne 11. března 2017 – Le Pen v. Parlament
   (Věc T-161/17)
   (2017/C 151/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Marine Le Pen (Saint-Cloud, Francie) (zástupci: M. Ceccaldi a J.-P. Le Moigne, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 6. ledna 2017, přijaté podle článků 33, 43, 62, 68 rozhodnutí 2009/C 159/01 předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května a 9. července 2008, „kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu“ v pozměněném znění, jímž byla konstatována pohledávka za žalobkyní ve výši 41 554 eur z titulu částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a zdůvodněno její vrácení a pověření příslušného příkazce ve spolupráci s účetním orgánu, a provedení jejich výběru na základě článku 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců a článků 66, 78, 79 a 80 finančního nařízení;

               —

               zrušil oznámení o dluhu č. 2017-22 11. ledna 2017, jímž byla žalobkyně informována, že byla vůči ní konstatována na základě rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 6. ledna 2017 pohledávka ve výši 41 554 eur, vrácení částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a uplatnění článku 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců a článků 78, 79 a 80 finančního nařízení;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               uložil Evropskému parlamentu zaplatit Marine Le Pen částku 50 000,00 eur z titulu náhrady nahraditelných nákladů.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z vad postihujících formální legalitu napadených aktů. Tento žalobní důvod se dělí na pět částí.

                           —

                           První část, podle níž pravomoc v oblasti finančních rozhodnutí týkajících se poslanců přísluší předsednictvu Evropského parlamentu, a nikoliv generálnímu tajemníkovi.

                           —

                           Druhou část, podle níž předsednictvo Evropského parlamentu nemůže změnit povahu svých pravomocí a rozšířit je. Generální tajemník přitom neprokázal žádné řádné zmocnění předsedy předsednictva Parlamentu, které by mu dávalo pravomoc přijímat a oznamovat napadené akty, pokud jde o vyřizování finančních otázek týkajících se poslanců.

                           —

                           Třetí část, podle níž nejsou napadené akty dostatečně odůvodněny a vykazují svévolný charakter.

                           —

                           Čtvrtou část vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí.

                           —

                           Pátou část vycházející z neexistence osobního přezkoumání spisu generálním tajemníkem Evropského parlamentu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z vad postihujících materiální legalitu napadených aktů. Tento žalobní důvod se dělí na šest částí.

                           —

                           První část vycházející z porušení zásad ochrany legitimního očekávání a právní jistoty.

                           —

                           Druhou část vycházející z neexistence skutečností podporujících napadené akty.

                           —

                           Třetí část, podle níž jsou napadené akty stiženy zneužitím pravomoci.

                           —

                           Čtvrtou část, podle níž jsou napadené akty stiženy vadou řízení.

                           —

                           Pátou část vycházející z toho, že jsou napadené akty diskriminační, a z existence fumus persecutionis.

                           —

                           Šestou část vycházející z neexistence nezávislosti OLAF.


title: Věc T-188/17: Žaloba podaná dne 21. března 2017 – Bernard Krone Holding v. EUIPO (Coil Liner)

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/36

         Žaloba podaná dne 21. března 2017 – Bernard Krone Holding v. EUIPO (Coil Liner)
   (Věc T-188/17)
   (2017/C 161/51)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Spelle, Německo) (zástupci: T. Weeg a K. Lüken, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „Coil Liner“ – přihláška č. 14 473 193

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. ledna 2017 ve věci R 443/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž bylo její odvolání zamítnuto;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-95/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale (Itálie) dne 20. února 2007 – Ecotrade spa v. Agenzia Entrate Ufficio Genova 3

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale (Itálie) dne 20. února 2007 – Ecotrade spa v. Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   (Věc C-95/07)
   (2007/C 117/05)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria provinciale
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Ecotrade spa

      Žalovaný: Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   Předběžné otázky

               1)

               Brání správný výklad článku 17, čl. 21 odst. 1 a článku 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu vnitrostátní právní úpravě (v tomto případě článku 19 nařízení prezidenta republiky č. 633 ze dne 26. října 1972), která podmiňuje uplatnění nároku na odpočet daně z přidané hodnoty, kterou má platit osoba povinná k dani při výkonu své podnikatelské činnosti, dodržením lhůty (dvouleté) a sankcionuje její nedodržení zánikem tohoto nároku, konkrétně pokud jde o případy, v nichž ke zdanění nákupu zboží nebo služby daní z přidané hodnoty dochází za použití dynamiky reverse charge, která umožňuje finančnímu úřadu požadovat placení daně ve lhůtě (čtyřleté, podle článku 57 nařízení prezidenta republiky č. 633/72) překračující lhůtu stanovenou podnikateli k jejímu odpočtu, která naopak propadne v důsledku uplynutí?

               2)

               Brání správný výklad čl. 18 odst. 1 písm. d) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 vnitrostátní právní úpravě, aby při úpravě „náležitostí “stanovených tímto článkem prostřednictvím mechanismu reverse charge upraveného ustanovením čl. 17 odst. 3 ve spojení s článkem 23 a 25 nařízení prezidenta republiky č. 633/72 mohla zavést (pouze ke škodě daňového poplatníka) dodržování časového omezení – jak je stanoveno článkem 19 nařízení prezidenta republiky č. 633/72 – pro uplatnění odpočtu podle článku 17 téže směrnice?

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 1.


title: Věc T-97/16: Žaloba podaná dne 29. února 2016 – Kasztantowicz v. EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)

text:
               25.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/33

         Žaloba podaná dne 29. února 2016 – Kasztantowicz v. EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)
   (Věc T-97/16)
   (2016/C 145/41)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Martin Kasztantowicz (Berlín, Německo) (zástupce: R. Ronneburger advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gbb Group Ltd (Letchworth, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Unie „GEOTEK“ – Přihláška č. 5 772 975

      Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. prosince 2015, ve věci R 3025/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí, jakož i rozhodnutí zrušovacího oddělení EUIPO ze dne 26. září 2014 (rozhodnutí o zrušení č. 9014 C);

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení pravidla č. 57 a 65 nařízení 2868/95;

               —

               Porušení rozhodnutí prezidenta úřadu EX-11-3.


title: Věc T-330/05: Žaloba podaná dne  2. září 2005  – Aqua-Terra Bioprodukt v. OHIM

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/26

         Žaloba podaná dne 2. září 2005 – Aqua-Terra Bioprodukt v. OHIM
   (Věc T-330/05)
   (2005/C 296/56)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aqua-Terra Bioprodukt GmbH (Griesheim, Německo) (zástupce: P. A. Müller, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: De Ceuster Meststoffen N.V. (Sint-Katelijne-Waver, Belgie)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu v odvolacím řízení č. R0984/2004-1, ze dne 1. července 2005,

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu v odvolacím řízení č. R0984/2004-1, ze dne 1. července 2005 v rozsahu, ve kterém jsou dotčeny „biologické látky, konkrétně prostředky ke zlepšení, sanaci a rekultivaci odpadních vod nebo k použití v čističkách odpadních vod“ (anglické znění: „biological substances, namely preparations for conditioning, reconstructing and recultivating sewage or for use in sewage treatment plants“).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „aqua terra“ pro výrobky tříd 1 a 3 – přihláška č. 1 480 243

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: De Ceuster Meststoffen N.V.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „AQUATERRA“ pro výrobky tříd 1, 5 a 31

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek, které byly omezeny, pokud jde o výrobky třídy 1, a zamítnutí přihlášky pro všechny výrobky třídy 1

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně

      Dovolávané žalobní důvody: Napadené rozhodnutí porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 z důvodu nesprávného posouzení nebezpečí záměny kolidujících ochranných známek. Nezbytné zohlednění jednotlivých výrobků nebylo provedeno a místo toho bylo provedeno zobecňující hodnocení.


title: Věc T-263/14: Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products a další v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/38

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products a další v. Komise
   (Věc T-263/14) (1)

   (2015/C 155/47)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Věc C-91/06: Žaloba podaná dne  14. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/6

         Žaloba podaná dne 14. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
   (Věc C-91/06)
   (2006/C 96/09)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. února 2006 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Bernhardem Schimou a Florence Simonetti, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               rozhodl, že Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES (1) ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, nebo v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 této směrnice

               2.

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice uběhla dne 21. července 2004.

      (1)  Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.


title: Věc C-146/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. března 2017 společnostmi Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne S.A. proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 10. ledna 2017 ve věci T-577/14, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Evropská unie

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. března 2017 společnostmi Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne S.A. proti rozsudku Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 10. ledna 2017 ve věci T-577/14, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Evropská unie
   (Věc C-146/17 P)
   (2017/C 151/33)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne S.A. (zástupce: F. Puel a E. Durand, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská unie zastoupená Soudním dvorem Evropské unie, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zčásti zrušil napadený rozsudek doručený prostřednictvím aplikace e-Curia právním zástupcům navrhovatelek dne 16. ledna 2017, jímž Tribunál sice uznal porušení přiměřené lhůty soudního rozhodování ve věcech, v nichž byly vydány rozsudky ze dne 16. listopadu 2011, Groupe Gascogne v. Komise (T-72/06) a Sachsa Verpackung v. Komise (T-79/06), a existenci majetkové a nemajetkové újmy vzniklé navrhovatelkám v důsledku porušení přiměřené lhůty, avšak uložil Unii neodpovídající a neúplnou náhradu takto vzniklé újmy;

               —

               vydal konečné rozhodnutí o finanční náhradě majetkové a nemajetkové újmy navrhovatelek na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci v souladu s návrhy navrhovatelek;

               —

               uložil žalované v prvním stupni řízení náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost Gascogne tvrdí, že když Tribunál nepřiznal náhradu majetkové újmy vzniklé za dobu před 30. květnem 2011 s odůvodněním, že nemůže rozhodovat ultra petita, dopustil se tím zjevně nesprávného právního posouzení při výkladu a uplatňování této zásady.
   V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost Gascogne tvrdí, že když Tribunál rozhodl, že za počáteční okamžik majetkové újmy pro účely výpočtu této újmy vezme okamžik stanovený společností Gascogne zpětně na základě nepřiměřené délky, kterou odhadovala na 30 měsíců, ale kterou Tribunál odhadl na 20 měsíců, a když takto nahradil majetkovou újmu vzniklou společnosti Gascogne za období 6 měsíců, ačkoli výslovně rozhodl, že vzniklá majetkové újma spočívá v platbě nákladů na bankovní záruku za dobu odpovídající překročení přiměřené lhůty (tj. za období 20 měsíců), formálně si tak protiřečil a neuvedl vlastní závěry v účinnost.
   V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnost Gascogne tvrdí, že když Tribunál použil jinou metodu výpočtu majetkové újmy, než jakou původně předložily navrhovatelky, přičemž se navrhovatelky nemohly k možným důsledkům této metody výpočtu vyjádřit, porušil tím právo na obhajobu.
   V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že když Tribunál rozhodl, že nemůže poskytnout náhradu vzniklé nemajetkové újmy, jejíž výše by se jevila příliš vysoká v poměru k pokutě uložené Evropskou komisí, a to s odůvodněním, že podle judikatury nemůže unijní soud zcela či zčásti zpochybnit částku pokuty z důvodu nerespektování přiměřené lhůty, dopustil se tím nesprávného právního posouzení při výkladu a uplatňování uvedené judikatury.
   V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že když Tribunál nevyhověl návrhu na náhradu vzniklé nemajetkové újmy s odůvodněním, že přiznání navrhovatelkami požadované náhrady by vzhledem ke své výši fakticky vedlo ke zpochybnění výše pokuty, která jim byla uložena, přestože ustanovení čl. 256 odst. 1 a čl. 340 druhého pododstavce SFEU mají právě za cíl umožnit každému žalobci, jemuž evropské orgány způsobily škodu, domoci se náhrady u Tribunálu, porušil tím ustanovení čl. 256 odst. 1 a čl. 340 druhého pododstavce SFEU i právo na účinnou právní ochranu a zbavil je jejich užitečného účinku.
   V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že když jim Tribunál přiznal náhradu ve výši 5 000 eur z titulu vzniklé nemajetkové újmy, zatímco zaprvé uvedl, že náhrada nemajetkové újmy nemůže ani částečně zpochybňovat výši pokuty uložené Komisí, a zadruhé výslovně uznal existenci nemajetkové újmy vzniklé navrhovatelkám, kterou bylo třeba nahradit vzhledem „rozsahu nedodržení přiměřené lhůty“ a k „efektivitě projednávané žaloby“, formálně si tak protiřečil.
   V rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že když Tribunál bez jakékoli opory rozhodl, že konstatování porušení přiměřené lhůty soudního rozhodování je s ohledem na předmět a závažnost tohoto porušení dostatečné pro nápravu tvrzeného zásadu do dobré pověsti a že odškodnění ve výši 5 000 eur představuje přiměřenou náhradu vzniklé nemajetkové újmy, porušil tím povinnost uvést odůvodnění.


title: Věc C-192/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – K. Tas-Hagen, R. A. Tas v. Raadskamer WUBO van de Pensioen – en Uitkeringsraad (Dávky, které členský stát poskytuje civilním obětem války — Podmínka bydliště na území tohoto státu ke dni podání žádosti o dávku — Článek 18 odst. 1 ES)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/10

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – K. Tas-Hagen, R. A. Tas v. Raadskamer WUBO van de Pensioen – en Uitkeringsraad
   (Věc C-192/05) (1)

   (Dávky, které členský stát poskytuje civilním obětem války - Podmínka bydliště na území tohoto státu ke dni podání žádosti o dávku - Článek 18 odst. 1 ES)
   (2006/C 326/21)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Centrale Raad van Beroep
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: K. Tas-Hagen, R. A. Tas

      Žalovaná: Raadskamer WUBO van de Pensioen – en Uitkeringsraad
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Centrale Raad van Beroep – Udělení členským státem podpory civilním obětem války – Právo na dávky vyhrazené státním příslušníkům dotyčného členského státu s bydlištěm na jeho území v okamžiku podání žádosti – Slučitelnost s článkem 18 ES
   Výrok
   Článek 18 odst. 1 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které tento stát odmítne poskytnout jednomu ze svých státních příslušníků dávku pro civilní oběti války pouze z toho důvodu, že dotčená osoba nemá ke dni podání žádosti bydliště na území tohoto členského státu, ale na území jiného členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


title: Věc T-572/08 P: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. června 2009 – Komise v. Traore ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Přijetí — Oznámení o uvolnění pracovního místa — Jmenování na místo vedoucího operací delegace Komise v Tanzánii — Určení úrovně pracovního místa — Zásada oddělení platové třídy a funkce )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/49

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. června 2009– Komise v. Traore
   (Věc T-572/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přijetí - Oznámení o uvolnění pracovního místa - Jmenování na místo vedoucího operací delegace Komise v Tanzánii - Určení úrovně pracovního místa - Zásada oddělení platové třídy a funkce“)
   2009/C 180/92
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall, G. Berscheid a B. Eggers, zmocněnci)

      Další účastník řízení: Amadou Traore (Rhode-St-Genèse, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Vedlejší účastníci na podporu účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropský parlament (zástupkyně: C. Burgos a K. Zejdová, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci) a Účetní dvůr Evropských společenství (zástupci: T. Kennedy a J.-M. Stenier, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2008, Traore v. Komise (F-90/07, dosud nezveřejněný ve sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 13. listopadu 2008, Traore v. Komise (F-90/07), se zrušuje v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí ředitele personálního oddělení úřadu pro spolupráci EuropeAid Komise Evropských společenství ze dne 12. prosince 2006, kterým byla zamítnuta kandidatura A. Traoreho na místo vedoucího operací delegace Komise v Tanzánii, a rozhodnutí o jmenování pana S. na uvedené místo.

               2)

               Žaloba podaná A. Traorem k Soudu pro veřejnou službu ve věci F-90/07 se zamítá.

               3)

               A. Traore a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení jak řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

               4)

               Evropský parlament, Rada Evropské unie a Účetní dvůr Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc C-91/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 25. února 2011 — Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH v. Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; další účastník řízení: Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               11.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 173/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 25. února 2011 — Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH v. Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; další účastník řízení: Deutsches Patent- und Markenamt
   (Věc C-91/11)
   2011/C 173/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundespatentgericht

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH

      Odpůrkyně: Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH

      Další účastník řízení: Deutsches Patent- und Markenamt

      Předběžné otázky

   Je třeba použít důvod zamítnutí uvedený v čl. 3 odst. 1 písm. b) nebo c) směrnice 2008/95/ES (1) rovněž na slovní označení, jež je vytvořeno spojením — v případě odděleného posuzování — nepopisného sledu písmen a popisné slovní složeniny, jestliže sled písmen je v obchodním styku vnímán jako zkratka popisných slov, vzhledem k tomu, že opakuje jejich počáteční písmena, a celek ochranné známky lze tudíž chápat jako kombinaci navzájem se vysvětlujících popisných údajů, respektive zkratek?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (kodifikované znění) (Úř. věst. L 299, s. 25)


title: Věc C-23/13: Žaloba podaná dne 17. ledna 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/11

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-23/13)
   2013/C 79/18
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-P. Keppenne a E. Manhaeve, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Francouzská republika tím, že nezajistila odvádění a čištění městských odpadních vod z osmi aglomerací s populačním ekvivalentem více než 15 000 PE, umístěných v takzvaných normálních oblastech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení článků 3 a 4 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1);

               —

               uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V této žalobě vytýká Komise Francii, že v osmi aglomeracích nesprávně provedla směrnici Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod.
   Podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice 91/271/EHS měly všechny aglomerace s populačním ekvivalentem (PE) více než 15 000 PE být vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod a podrobit tyto vody sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, a to nejpozději do 31. prosince 2000.
   V souvislosti s povinností čistit městské odpadní vody stanoví čl. 4 odst. 1 směrnice členským státům povinnost zajistit, aby odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
   Konečně kontrolní postupy stanovené v příloze I D směrnice umožňují ověřit, zda je vypouštění městských odpadních vod z čistíren v souladu s požadavky směrnice v oblasti vypouštění odpadních vod.

      (1)  Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


title: Věc C-274/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Hamburg ze dne 16. června 2004 ve věci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Hamburg ze dne 16. června 2004 ve věci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-274/04)
   (2004/C 228/47)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Hamburg (Německo) ze dne 16. června 2004 ve věci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 28. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Finanzgericht Hamburg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Jsou vnitrostátní úřady a soudy oprávněny v rámci řízení o opravném prostředku proti rozhodnutí o uvalení sankce opírajícímu se o čl. 11 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 3665/87 (1) zkoumat, zda vývozce žádal vyšší náhradu, než jaká mu přísluší, pokud rozhodnutí o jejím navrácení dle čl. 11 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 nabylo právní moci před vydáním rozhodnutí o uvalení sankce?

               2.

               V případě záporné odpovědi na předchozí otázku, smí být ve sporném řízení proti rozhodnutí o uvalení sankce dle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 za okolností vylíčených v tomto rozhodnutí zkoumáno, zda vývozce žádal vyšší vývozní náhradu, než jaká mu příslušela, aby byl zohledněn zatímní výklad práva Společenství?

      (1)  Úř. věst. L 351, s. 1.


title: Věc C-386/11: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG v. Kreis Düren ( „Veřejné zakázky — Směrnice 2004/18/ES — Pojem „veřejné zakázky“ — Článek 1 odst. 2 písm. a) — Smlouva uzavřená mezi dvěma územními celky — Přenesení povinnosti úklidu určitých prostor subjektem, jenž tyto prostory vlastní, na jiný subjekt za finanční náhradu“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/7

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG v. Kreis Düren
   (Věc C-386/11) (1)

   (Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Pojem „veřejné zakázky“ - Článek 1 odst. 2 písm. a) - Smlouva uzavřená mezi dvěma územními celky - Přenesení povinnosti úklidu určitých prostor subjektem, jenž tyto prostory vlastní, na jiný subjekt za finanční náhradu)
   2013/C 225/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG

      Odpůrce: Kreis Düren

      za přítomnosti: Stadt Düren

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Düsseldorf — Výklad čl. 1 písm. a) směrnice Evropského paramentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Dohoda, podle které jeden územní celek přenáší za náhradu vynaložených nákladů úklid veřejných budov, které vlastní, na jiný územní celek, na jehož území se předmětné budovy nachází — Kvalifikace této dohody jako veřejné zakázky na služby nebo jako spolupráce mezi obcemi, která je vyňata z působnosti unijních právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek

      Výrok

   Taková smlouva, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, jejímž prostřednictvím veřejnoprávní subjekt — ač není zavedena spolupráce mezi veřejnoprávními subjekty/smluvními stranami za účelem plnění společného úkolu v rámci veřejných služeb — svěřuje jinému veřejnoprávnímu subjektu úkol provádět úklid určitých kancelářských, správních a školních budov za finanční náhradu, jež má odpovídat nákladům vzniklým plněním uvedeného úkolu, a vyhrazuje si pravomoc kontrolovat řádné provádění tohoto úkolu, přičemž druhý subjekt je oprávněn využít k plnění tohoto úkolu třetích osob případně disponujících kapacitou k vyvíjení aktivity na trhu za účelem plnění tohoto úkolu, představuje veřejnou zakázku na služby ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.

      (1)  Úř. věst. C 311, 22.10.2011.


title: Věc C-299/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 26. května 2016 – Z Denmark ApS v. Skatteministeriet

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 26. května 2016 – Z Denmark ApS v. Skatteministeriet
   (Věc C-299/16)
   (2016/C 279/28)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Z Denmark ApS

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Předběžné otázky

               1.

               Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES (1) ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v tom smyslu, že společnost, která je rezidentem členského státu podle článku 3 této směrnice a která za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, získá úrok od dceřiné společnosti z jiného členského státu, je „skutečným vlastníkem“ tohoto úroku pro účely této směrnice?

                           1.1.

                           Má být pojem „skutečný vlastník“ podle čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v souladu s příslušným pojmem nacházejícím se v článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977?

                           1.2.

                           V případě kladné odpovědi na otázku 1.1., je třeba tento pojem vykládat pouze s ohledem na komentář k článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977 (odstavec 8), anebo lze při výkladu použít i následné komentáře včetně dodatků z roku 2003 týkajících se „prostřednických společností“ (odstavec 8.1, nyní odstavec 10.1), a dodatků z roku 2014 týkajících se „smluvních či zákonných povinností“ (odstavec 10.2)?

                           1.3.

                           Lze-li komentář z roku 2003 zohlednit při tomto výkladu, jaký význam má při posuzování otázky, zda lze konstatovat, že společnost není „skutečným vlastníkem“ pro účely směrnice 2003/49/ES, že předmětný úrok přirůstá k jistině, že příjemce úroku má smluvní či zákonnou povinnost převést jej na jinou osobu a většina osob, které stát, jehož rezidentem je osoba vyplácející úrok, považuje za „skutečné vlastníky“ úroku, je rezidenty v jiných členských státech nebo ve státech, s nimiž Dánsko uzavřelo smlouvu o zamezení dvojímu zdanění, takže podle vnitrostátních předpisů by nebyl dán základ pro sražení daně u zdroje, pokud by tyto osoby byly poskytovateli úvěru a úrok jim tak plynul přímo?

                           1.4.

                           Jaký význam má pro posouzení otázky, zda lze příjemce úroku považovat za „skutečného vlastníka“ pro účely uvedené směrnice, pokud předkládající soud dospěl po posouzení skutkového stavu k závěru, že příjemce — který nemá povinnost převést přijatý úrok na jinou osobu na základě smlouvy ani zákona — nemá „plné“ právo na to „požívat a užívat“ úrok ve smyslu komentáře z roku 2014 ke vzorové úmluvě OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977?

               2.

               Je podmínkou k tomu, aby se členský stát mohl dovolávat čl. 5 odst. 1 směrnice týkajícího se uplatnění vnitrostátních předpisů zamezujících daňovým únikům a zneužití daňových režimů nebo čl. 5 odst. 2 této směrnice, že dotyčný členský stát přijal zvláštní vnitrostátní předpis provádějící článek 5 této směrnice nebo že vnitrostátní právní úprava obsahuje obecná ustanovení či zásady týkající se daňových úniků a zneužití daňových režimů, které lze vykládat v souladu s článkem 5?

                           2.1.

                           V případě kladné odpovědi na otázku 2, lze § 2 odst. 2 písm. d) zákona o korporační dani, který stanoví, že omezená povinnost k dani z úroku se nevztahuje na „úrok osvobozený od daně […] podle směrnice 2003/49/ES o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států“, považovat za zvláštní vnitrostátní předpis ve smyslu článku 5 uvedené směrnice?

               3.

               Je ustanovení ve smlouvě o zamezení dvojímu zdanění, která byla sepsána podle vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, kterou uzavřely dva členské státy a podle níž je úrok zdaňován v závislosti na tom, zda je příjemce úroku považován za skutečného vlastníka úroku, smluvním ustanovením zamezujícím zneužití daňových režimů ve smyslu článku 5 směrnice?

               4.

               Musí členský stát, který nehodlá uznat, že společnost v jiném členském státě je skutečným vlastníkem úroku, a tvrdí, že společnost v jiném členském státě je tzv. umělou prostřednickou společností, určit na základě směrnice 2003/49/ES či článku 10 ES, koho v takovém případě považuje za skutečného vlastníka?

               5.

               V případě, že je osoba, která úrok vyplácí, rezidentem v jednom členském státě a osoba, která úrok přijímá, je rezidentem v druhém členském státě, a prvně uvedený členský stát nepovažuje příjemce úroku za „skutečného vlastníka“ předmětného úroku podle směrnice 2003/49/ES, a tato osoba má tudíž v uvedeném členském státě omezenou povinnost k dani z tohoto úroku, brání článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES právní úpravě, podle níž prvně uvedený členský stát při zdanění příjemce úroku nerezidenta nezohledňuje náklady v podobě nákladů na úroky, které příjemce úroku vynaložil za takových okolností, jaké nastaly v posuzované věci, i když náklady na úroky jsou podle právních předpisů tohoto členského státu obvykle odpočitatelnou položkou, a příjemce úroků, který je rezidentem tohoto státu, si je proto může odečíst ze zdanitelného příjmu?

               6.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 2003/49/ES osvobozena od srážkové daně z úroku získaného od společnosti, která je rezidentem v druhém členském státě (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě zde má omezenou povinnost k dani z tohoto úroku, brání článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES právní úpravě, podle níž tento druhý členský stát vyžaduje, aby společnost, která má povinnost zaplatit srážkovou daň (dceřiná společnost), zaplatila v případě prodlení s platbou srážkové daně úrok z prodlení ve vyšší úrokové sazbě, než je sazba úroku z prodlení, kterou tento členský stát stanoví pro pohledávky z korporační daně (včetně příjmu z úroků) za společností, která je rezidentem v tomtéž členském státě?

               7.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 2003/49/ES osvobozena od srážkové daně z úroku získaného od společnosti, která je rezidentem v druhém členském státě (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě má v tomto státě omezenou povinnost k dani z tohoto úroku, brání článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES (a subsidiárně článek 56 ES) jako celek či zvlášť takové právní úpravě, podle níž:

                           7.1.

                           druhý členský stát vyžaduje, aby osoba, která vyplácí úrok, srazila u zdroje daň z tohoto úroku, a stanoví, že tato osoba má povinnost odvést orgánům daň, kterou nesrazila u zdroje, jestliže povinnost srazit daň u zdroje neplatí v případě, že je příjemce úroku rezidentem v tomto druhém členském státě?

                           7.2.

                           by mateřská společnost v druhém členském státě nemusela zaplatit zálohy na korporační daň v prvních dvou zdaňovacích obdobích a korporační daň by začala platit k mnohem pozdějšímu datu, než je datum splatnosti srážkové daně?

         Soudní dvůr Evropské unie je žádán, aby odpověď na otázku 6 zahrnul do odpovědi na tuto otázku.

      (1)  Směrnice Rady 2003/49/ES ze dne 3. června 2003 o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států (Úř. věst. 2003 L 157, s. 49; Zvl. vyd. 09/01, s. 380).


title: Věc T-249/14: Žaloba podaná dne 16. dubna 2014 – Masafi v. OHIM – Hd1 (masafi)

text:
               21.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/23

         Žaloba podaná dne 16. dubna 2014 – Masafi v. OHIM – Hd1 (masafi)
   (Věc T-249/14)
   2014/C 235/32
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Masafi Co. LLC (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupce: G. Hinarejos Mulliez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hd1 Ltd (Huddersfield, Spojené království)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. února 2014 vydané ve věci R 1131/2013-4;

               —

               uložil další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů tohoto řízení v případě, že by do něho vstoupila.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: černobílá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „masafi“ pro výrobky spadající do tříd 29, 30 a 32

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Spojeného království „masafi“, zapsaná pod č. 2 551 560

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


title: Věc T-303/05: Žaloba podaná dne 3. srpna 2005 – ACEA Electrabel Produzione S.p.A. v. Komise Evropských společenství

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/14

         Žaloba podaná dne 3. srpna 2005 – ACEA Electrabel Produzione S.p.A. v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-303/05)
   (2005/C 257/28)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: ACEA Electrabel Produzione S.p.A. (Řím, Itálie) (Zástupci: Luca G. Radicati di Brozolo, Massimo Merola, Chiara Bazoli, Fabrizio D'Alessandri, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhy žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 16. března 2005 o podpoře pro snížení skleníkového efektu prostřednictvím využívání alternativních zdrojů energie (státní podpora č. C 35/03) v části, v níž kvalifikuje finanční opatření pro výstavbu tepelné sítě v oblasti Torrino-Mezzocammino jako státní podpory, jakož i v části, v níž pozastavuje vyplacení podpory až do okamžiku, kdy Itálie poskytne důkaz o navrácení podpory od ACEA, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s rozhodnutím 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o daňových úlevách pro bývalé obecní podniky;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně v projednávané věci je společnost ovládaná Electrabel SA a ACEA. Konkrétněji byla tato společnost jednou ze tří společností ovládaných holdingem ACEA Electrabel Holding S.p.A., joint venture vytvořeným Electrabel a ACEA za účelem působení v oblasti elektrické energie a plynu.
   Žaloba je podána proti rozhodnutí ze dne 16. března 2005, kterým Komise ukončila řízení zahájené podle čl. 88 odst. 2 ES za účelem přezkoumání slučitelnosti financování regionem Latium rozšíření tepelné sítě v oblasti Torrino-Mezzocammino blízko Říma s právem Společenství (státní podpora č. C-35/03 – ex NN 90/2002).
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud prvního stupně Evropských společenství určil neplatnost rozhodnutí v části, v níž kvalifikuje finanční opatření pro výstavbu tepelné sítě v oblasti Torrino-Mezzocammino jako státní podporu, a v části, v níž pozastavuje vyplacení podpory až do okamžiku, kdy Itálie poskytne důkaz o navrácení podpory od ACEA, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s rozhodnutím 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o daňových úlevách pro bývalé obecní podniky („rozhodnutí o daňových úlevách“).
   Žaloba se zakládá zejména na těchto hlavních důvodech:

               a)

               Dotčené opatření není státní podporou, neboť nemůže mít vliv na hospodářskou soutěž a v každém případě není na újmu obchodu uvnitř Společenství. Toto opatření má totiž účinky pouze na místní úrovni, jelikož je určeno k podpoře projektu (výstavba tepelné sítě ve čtvrti blízko Říma), ze kterého bude mít prospěch omezený počet uživatelů v oblasti omezené na italské území a dokonce pouze satelitní čtvrť města;

               b)

               příjemce opatření (tj. žalobkyně) se neshoduje s příjemcem podpory, která je předmětem rozhodnutí o daňových úlevách (tj. ACEA) a ani s ním nevytváří jediný hospodářský subjekt, a tudíž je pozastavení vyplacení podpory neopodstatněné;

               c)

               i kdybychom chtěli nepřihlížet k pochybení v určení příjemce podpory a považovat (quod non) ACEA za skutečného příjemce předmětného financování, použití rozsudku Deggendorf
                   (1) v projednávaném případě není relevantní. Komise neprokázala zejména existenci domněnek (a to konkrétně vliv kumulace předchozích opatření s novými opatřeními), které podle zásad uvedených v témže rozsudku musejí být opodstatněné pro to, aby mohly pozastavit vyplacení podpory.

      (1)  Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2003 ve spojených věcech T-244/93 a T-486/93, TWD v. Komise (Recueil, s. II-2265) potvrzený rozsudkem Soudního dvora ze dne 15. května 1997 ve věci C-355/95 (Recueil, s. I-2549).


title: Věc C-373/04 P: Opravný prostředek podaný dne 27. srpna 2004 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 10. června 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve spojených věcech T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno v. Komise Evropských společenství

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/10

         Opravný prostředek podaný dne 27. srpna 2004 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 10. června 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve spojených věcech T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-373/04 P)
   (2004/C 251/19)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 27. srpna 2004 opravný prostředek podaný Komisí Evropských společenství, zastoupenou F. Clotuche-Duvieusart a D. Martinem, zmocněnci, proti rozsudku vydanému dne 10. června 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve spojených věcech T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               zrušil rozsudek vydaný Soudem v rozsahu, v němž se týká věci T-323/01;

               2.

               prohlásil žalobu ve věci T-323/01 za nepřípustnou;

               3.

               podpůrně sám rozhodl o této žalobě v souladu s článkem 61 Statutu ES a zamítl žalobu ve věci T-323/01 jako neopodstatněnou;

               4.

               uložil Alvarez Moreno náhradu nákladů řízení v tomto stupni a uložil jí, aby nesla své náklady ve věci T-323/01.

         Důvody a hlavní argumenty
   Žaloba podaná Alvarez Moreno ve věci T-323/01 by měla být prohlášena za nepřípustnou. Soud se totiž dopustil nesprávného právního posouzení tím, že dopis ze dne 23. února 2001 kvalifikoval jako „rozhodnutí“ a následně mu přiznal charakter aktu, kterým byla žalobkyně zkrácena na svém právu. Zaprvé dopis žalobkyně adresovaný Komisi neobsahuje žádost o rozhodnutí ve smyslu článku 90 služebního řádu úředníků, ale pouze žádost o informace ohledně právního základu, na němž se Komise rozhodla nepřijímat tlumočníky starší 65 let. Tudíž odpověď na tento dopis nemůže zakládat akt, kterým byla žalobkyně zkrácena na svém právu ve smyslu stejného ustanovení. Následně dopis ze dne 23. února 2001 neobsahuje žádné rozhodnutí Komise působící závazné právní účinky toho druhu, aby ovlivnily zájmy žalobkyně a změnily zřejmým způsobem její právní situaci.
   Co se týče základu věci, Soud se dopustil nesprávného právního posouzení jednak tím, že článek 74 pracovního řádu ostatních zaměstnanců se nevztahuje na pomocné zaměstnance přijaté na základě čl. 78 třetího pododstavce pracovního řádu ostatních zaměstnanců a jednak ohodnocením, že dohoda vztahující se na pomocné tlumočníky přijaté na dobu zasedání Evropského parlamentu, přijatá Evropským parlamentem dne 13. července 1999, pokrývá otázku skončení pracovního poměru. Článek 78 třetí pododstavec pracovního řádu ostatních zaměstnanců, který umožňuje podrobit pracovní smlouvy simultánních tlumočníků jakožto pomocných zaměstnanců odchylnému režimu, se zabývá výlučně podmínkami přijetí a odměňování, a nevztahuje se na skončení pracovního poměru, které je upraveno článkem 74 pracovního řádu ostatních zaměstnanců, kde se stanoví věkové omezení. Není správné uvážit, jak Soud učinil v napadeném rozsudku, že co se týče smluv omezených na určité dny, tak skončení pracovního poměru zakládá podmínku přijetí, a vnést tímto rozlišení mezi smlouvy na několik dní a dlouhodobější smlouvy, nepředpokládané pracovním řádem ostatních zaměstnanců. Ostatně i kdybychom připustili, že otázka skončení pracovního poměru simultánních tlumočníků jakožto pomocných zaměstnanců se musí řídit dohodou vztahující se na pomocné tlumočníky přijaté na dobu zasedání Evropského parlamentu, tato dohoda neobsahuje žádné výslovné ustanovení zakládající věkové omezení. Neboť pokud dohoda vztahující se na pomocné tlumočníky přijaté na dobu zasedání Evropského parlamentu mlčí, pak platí pracovní řád ostatních zaměstnanců, a tudíž se použije jeho článek 74.


title: Věc C-294/16: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi – Polsko) – JZ v. Prokuratura Rejonowa Łódź – Śródmieście „Řízení o předběžné otázce — Naléhavé řízení o předběžné otázce — Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Článek 26 odst. 1 — Evropský zatýkací rozkaz — Účinky předání — Započtení doby vazby ve vykonávajícím členském státě — Pojem ‚vazba‘ — Jiná opatření omezující osobní svobodu než uvěznění — Domácí vězení spojené s nošením elektronického náramku — Listina základních práv Evropské unie — Články 6 a 49“

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/12

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi – Polsko) – JZ v. Prokuratura Rejonowa Łódź – Śródmieście
   (Věc C-294/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 26 odst. 1 - Evropský zatýkací rozkaz - Účinky předání - Započtení doby vazby ve vykonávajícím členském státě - Pojem ‚vazba‘ - Jiná opatření omezující osobní svobodu než uvěznění - Domácí vězení spojené s nošením elektronického náramku - Listina základních práv Evropské unie - Články 6 a 49“)
   (2016/C 402/15)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: JZ

      Žalovaná: Prokuratura Rejonowa Łódź – Śródmieście

      Výrok

   Článek 26 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že taková opatření, jako je domácí vězení po dobu devíti hodin v noci spojené se sledováním dotyčné osoby prostřednictvím elektronického náramku, povinností hlásit se denně nebo několikrát týdně ve stanovených hodinách na policejním komisařství, jakož i zákazem žádat o vydání dokladů umožňujících vycestování do zahraničí, v zásadě nejsou, s ohledem na druh, délku, účinky a podmínky výkonu všech těchto opatření natolik omezující, aby jejich účinkem bylo zbavení osobní svobody srovnatelné s takovým účinkem, jaký vyplývá z uvěznění, a mohla být kvalifikována jako „vazba“ ve smyslu uvedeného ustanovení; předkládajícímu soudu nicméně přísluší, aby tuto skutečnost ověřil.

      (1)  Úř. věst. C 296, 16.8.2016.


title: Věc T-54/11: Žaloba podaná dne 27. ledna 2011 — Španělské království v. Evropská komise

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/33

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2011 — Španělské království v. Evropská komise
   (Věc T-54/11)
   2011/C 80/58
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobce

   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise K(2010) 7700 ze dne 16. listopadu 2010 o zrušení části příspěvku poskytnutého z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) ve prospěch integrovaného operačního programu 1 pro Andalusii (2000-2006), č. kódu CCI 2000.ES.16.1.PO.003, jelikož ukládá finanční opravu ve výši 100 % nákladů financovaných EFRR pro smlouvy č. 2075/2003 a č. 2120/2005.

               —

               uložil žalovanému orgánu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce se na podporu své žaloby dovolává dvou žalobních důvodů:

               1)

               První žalobní důvod je založen na porušení článku 39 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31), neboť Komise nedodržela pro vydání napadeného rozhodnutí lhůtu tří měsíců od konzultace, respektive od poskytnutí dodatečných informací španělskými orgány.

               2)

               Druhý žalobní důvod je založen na neoprávněném použití, potažmo porušení článku 39 odst. 3 písm. b) výše uvedeného nařízení č. 1260/1999, neboť Komise uplatnila finanční opravu na smlouvy č. 2075/2003 a č. 2120/2005 v důsledku domnělých vad řízení při zadávání těchto smluv, přičemž jednací řízení bez uveřejnění bylo zcela v souladu s čl. 6 odst. 3 písm. b) a c) směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110).


title: Věc C-329/09 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. prosince 2011 — Iride SpA, dříve Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA v. Evropská komise, A2A SpA, dříve ASM Brescia SpA ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Režim podpor poskytovaný podnikům veřejných služeb — Osvobození od daně — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Aktivní legitimace — Právní zájem na podání opravného prostředku“ )

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/5

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. prosince 2011 — Iride SpA, dříve Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA v. Evropská komise, A2A SpA, dříve ASM Brescia SpA
   (Věc C-329/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Režim podpor poskytovaný podnikům veřejných služeb - Osvobození od daně - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Aktivní legitimace - Právní zájem na podání opravného prostředku)
   2012/C 49/08
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Iride SpA, dříve Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA (zástupci: L. Radicati di Brozolo, M. Merola a T. Ubaldi, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, E. Righini a D. Grespan, zmocněnci), A2A SpA, dříve ASM Brescia SpA

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) ze dne 11. června 2009 ve věci T-300/02, AMGA v. Komise, kterým Soud prvního stupně odmítl jako nepřípustnou žalobu na neplatnost článků 2 a 3 rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o státních podporách ve formě osvobození od daně a zvýhodněných půjček poskytovaných Itálií podnikům veřejných služeb s převládajícím veřejným kapitálem (Úř. věst. 2003, L 77, s. 21)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Irid SpA se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s kasačním opravným prostředkem.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s návrhem na nahrazení odůvodnění.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-585/13 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. března 2015 – Europäisch-Iranische Handelsbank AG v. Rada Evropské unie, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Omezující opatření vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Omezení převodů finančních prostředků — Napomáhání označeným subjektům při vyhýbání se omezujícím opatřením nebo při jejich porušování“

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/15

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. března 2015 – Europäisch-Iranische Handelsbank AG v. Rada Evropské unie, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropská komise
   (Věc C-585/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Omezující opatření vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Omezení převodů finančních prostředků - Napomáhání označeným subjektům při vyhýbání se omezujícím opatřením nebo při jejich porušování“)
   (2015/C 138/19)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Europäisch-Iranische Handelsbank AG (zástupci: S. Jeffrey, S. Ashley a A. Irvine, Solicitors, H. Hohmann, D. Wyatt QC, advokát, R. Blakeley, Barrister)

      Další účastníci řízení: Rada Evropské unie (zástupci: F. Naert a M. Bishop, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: V. Kaye, zmocněnec, ve spolupráci s R. Palmer, barrister)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Europäisch-Iranische Handelsbank AG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska.

      (1)  Úř. věst. C 15, 18.1.2014.


title: Věc T-469/17: Žaloba podaná dne 28. července 2017 – The Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)

text:
               18.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 309/38

         Žaloba podaná dne 28. července 2017 – The Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)
   (Věc T-469/17)
   (2017/C 309/50)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Scotch Whisky Association (Edinburgh, Spojené království) (zástupci: F. Rodríguez Domínguez a J. Gracia Albero, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: José Estévez, SA (Jerez de la Frontera, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „JOHN COR“ – Ochranná známka Evropské unie č. 10 965 937

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. května 2017, ve věci R 1290/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 64 odst. 1 a čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 52 odst. 1 písm. a), ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. g) a j) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-596/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Enzo Di Puma v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Enzo Di Puma v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Věc C-596/16)
   (2017/C 063/20)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Enzo Di Puma

      Odpůrkyně: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 50 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že pokud bylo s konečnou platností zjištěno, že nedošlo k jednání, které naplňuje znaky trestného činu, je vyloučeno, bez nutnosti provádět jakékoli další posuzování vnitrostátním soudem, zahájení nebo pokračování dalšího řízení týkajícího se stejných skutků, jehož účelem je uložení sankcí, které vzhledem ke své povaze a závažnosti mohou být kvalifikovány jako trestní?

               2)

               Musí vnitrostátní soud při posuzování účinnosti, přiměřenosti a odrazující povahy sankcí za účelem zjištění, zda byla porušena zásada ne bis in idem uvedená v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, zohlednit meze trestů stanovené ve směrnici 2014/57/EU (1)?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/57/EU ze dne 16. dubna 2014 o trestních sankcích za zneužívání trhu (směrnice o zneužívání trhu) (Úř. věst. L 173, s. 179).


title: Věc C-311/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 7. června 2013 — O. Tümer v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 7. června 2013 — O. Tümer v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Věc C-311/13)
   2013/C 252/31
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: O. Tümer

      Odpůrce: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

      Předběžné otázky

   Je třeba — i s přihlédnutím k základu obsaženému v čl. 137 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 153 odst. 2 SFEU) — vykládat směrnici 2008/94 (1), zejména články 2, 3 a 4 této směrnice v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jakou je čl. 3 odst. 3 a článek 61 WW, podle které nelze považovat cizince, který je státním příslušníkem třetí země a nemá legální pobyt v Nizozemsku ve smyslu čl. 8 písm. a) až e) a l) Vreemdelingenwet 2000, za zaměstnance, třebaže se cizinec nachází v takové situaci, jako je situace odvolatele, který požadoval dávky v platební neschopnosti, z hlediska občanského práva je namístě považovat jej za zaměstnance a splňuje ostatní podmínky pro poskytnutí těchto dávek?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (kodifikované znění) (Úř. věst. L 283, s. 36).


title: Věc C-463/08: Žaloba podaná dne 27. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/20

         Žaloba podaná dne 27. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-463/08)
   (2008/C 327/33)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a M. A. Ravanal Suárez, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (1) ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací, nebo v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 20. října 2007.

      (1)  Úř. věst. L 255, s. 22.


title: Věc T-279/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. listopadu 2016 – T & L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise „Mimosmluvní odpovědnosti — Zemědělství — Cukr — Mimořádná opatření — Zásobování unijního trhu — Hospodářský rok 2010/2011 — Právní norma, jejímž předmětem je přiznat práva jednotlivcům — Dostatečně závažné porušení — Nařízení (ES) č. 1234/2007 — Zásada nediskriminace — Přiměřenost — Legitimní očekávání — Povinnost řádné péče a zásada řádné správy“

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. listopadu 2016 – T & L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise
   (Věc T-279/11) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnosti - Zemědělství - Cukr - Mimořádná opatření - Zásobování unijního trhu - Hospodářský rok 2010/2011 - Právní norma, jejímž předmětem je přiznat práva jednotlivcům - Dostatečně závažné porušení - Nařízení (ES) č. 1234/2007 - Zásada nediskriminace - Přiměřenost - Legitimní očekávání - Povinnost řádné péče a zásada řádné správy“)
   (2017/C 022/25)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: T & L Sugars Ltd (Londýn, Spojené králvoství), Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugalsko) (zástupci: původně D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, solicitor, poté D. Waelbroeck)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: DAI – Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA (Coruche, Portugalsko) (zástupce: M. Mendes Pereira, advokát), RAR – Refinarias de Açúcar Reunidas, SA (Porto, Portugalsko) (zástupce: M. Mendes Pereira), SFIR Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA (Cesena, Itálie) a SFIR Raffineria di Brindisi SpA (Cesena) (zástupci: P. Buccarelli a M. Todino, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Demeneix, P. Rossi a N. Donnelly, poté P. Rossi a P. Ondrůšek, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas a C. Candat, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: E. Sitbon a A. Westerhof Löfflerová, zmocněnci) a Evropský výbor výrobců cukru (CEFS) (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Pitschas, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článku 268 SFEU, znějící na náhradu újmy, kterou žalobkyně údajně utrpěly přijetím nařízení Komise (EU) č. 222/2011 ze dne 3. března 2011, kterým se stanoví výjimečná opatření, pokud jde o uvolnění cukru a isoglukózy nepodléhajících kvótám na trh Unie při snížené dávce z přebytku v hospodářském roce 2010/11 (Úř. věst. 2011, L 60, s. 6), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 293/2011 ze dne 23. března 2011 o stanovení přídělového koeficientu, o odmítnutí dalších žádostí a o ukončení období pro podání žádostí o dostupná množství cukru nepodléhajícího kvótám, jež mají být prodána na trhu Unie při snížené dávce z přebytku (Úř. věst. 2011, L 79, s. 8), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 302/2011 ze dne 28. března 2011 o otevření výjimečné dovozní celní kvóty pro určité množství cukru pro hospodářský rok 2010/11 (Úř. věst. 2011, L 81, s. 8) a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 393/2011 ze dne 19. dubna 2011, kterým se stanoví koeficienty přidělení pro vydávání dovozních licencí na produkty v odvětví cukru v rámci některých celních kvót, o něž bylo zažádáno od 1. do 7. dubna 2011, a kterým se pozastavuje podávání žádostí o tyto licence (Úř. věst. 2011, L 104, s. 39), a dále odmítnutím Komise přijmout opatření nezbytná k obnovení dodávek surového třtinového cukru

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               T & L Sugars Ltd a Sidul Açúcares, Unipessoal Lda, na straně jedné, a Evropská komise, na straně druhé, ponesou vlastní náklady řízení související s námitkou nepřípustnosti, na jejímž základě byl vydán rozsudek ze dne 6. června 2013, T & L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise (T-279/11, EU:T:2013:299).

               3)

               T & L Sugars a Sidul Açúcares ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí, jež souvisí s opodstatněností žaloby.

               4)

               Francouzská republika a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení, včetně nákladů řízení souvisejících s námitkou nepřípustnosti, na jejímž základě byl vydán rozsudek ze dne 6. června 2013, T & L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise (T-279/11, EU:T:2013:299).

               5)

               DAI – Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA, RAR – Refinarias de Açùcar Reunidas, SA, SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA a SFIR Raffineria di Brindisi SpA, jakož i Evropský výbor výrobců cukru (CEFS) ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


title: Věc C-629/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) dne 24. prosince 2010 — TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen v. Civil Aviation Authority

text:
               19.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) dne 24. prosince 2010 — TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen v. Civil Aviation Authority
   (Věc C-629/10)
   2011/C 89/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen

      Odpůrce: Civil Aviation Authority

      Předběžné otázky

               1)

               Mají být články 5 až 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládány tak, že vyžadují poskytnutí náhrady podle článku 7 cestujícím, jejichž lety byly zpožděny ve smyslu článku 6, a pokud ano, za jakých okolností?

               2)

               Jsou v případě záporné odpovědi na první otázku články 5 až 7 nařízení (ES) č. 261/2004 zcela nebo zčásti neplatné z důvodu porušení zásady rovného zacházení?

               3)

               Jsou v případě kladné odpovědi na první otázku články 5 až 7 nařízení (ES) č. 261/2004 zcela nebo zčásti neplatné z důvodu a) neslučitelnosti s Montrealskou úmluvou, b) porušení zásady proporcionality, nebo c) porušení zásady právní jistoty?

               4)

               Jaká omezení, pokud vůbec, mají být v případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na třetí otázku uložena ve vztahu k časovým účinkům rozhodnutí Soudního dvora o předběžných otázkách v projednávané věci?

               5)

               Jaký účinek, pokud vůbec, má být v případě záporné odpovědi na první otázku přiznán rozsudku Sturgeon a další v období od 19. listopadu 2009, kdy byl uvedený rozsudek vynesen, do dne rozhodnutí Soudního dvora o předběžných otázkách v projednávané věci?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Spojené věci C-465/09 P až C-470/09 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. června 2011 — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-465/09 P a C-468/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-466/09 P a C-469/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-467/09 P a C-470/09 P) v. Evropská komise, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Confederación Empresarial Vasca (Confebask) ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Žaloba na neplatnost — Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES — Pozdější konečná rozhodnutí konstatující neslučitelnost režimů státních podpor zavedených Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provinciích Álava, Vizcaya a Guipúzcoa se společným trhem — Osvobození od korporační daně — Překážka věci zahájené — Pojem „schválená podpora“ — Legitimní očekávání — Dodržení přiměřené lhůty — Neoznámení“ )

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. června 2011 — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-465/09 P a C-468/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-466/09 P a C-469/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-467/09 P a C-470/09 P) v. Evropská komise, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Confederación Empresarial Vasca (Confebask)
   (Spojené věci C-465/09 P až C-470/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Žaloba na neplatnost - Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES - Pozdější konečná rozhodnutí konstatující neslučitelnost režimů státních podpor zavedených Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provinciích Álava, Vizcaya a Guipúzcoa se společným trhem - Osvobození od korporační daně - Překážka věci zahájené - Pojem „schválená podpora“ - Legitimní očekávání - Dodržení přiměřené lhůty - Neoznámení)
   2011/C 226/07
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-465/09 P a C-468/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-466/09 P a C-469/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-467/09 P a C-470/09 P) (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, abogados)

      Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a C. Urraca Caviedes, zmocněnci), Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, abogados), Comunidad autónoma de La Rioja (zástupci: J. Criado Gámez a M. Martínez Aguirre, abogados), Confederación Empresarial Vasca (Confebask)

      Vedlejší účastník podporující žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 9. září 2009, Diputación Foral de Álava a další v. Komise (T-30/01 až T-32/01, T-86/02 až T-88/02), kterým Soud rozhodl ve spojených věcech T-30/01 až T-32/01, že již není důvodné rozhodovat o návrhu na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 28. listopadu 2000 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES ohledně daňových zvýhodnění poskytovaných na základě ustanovení přijatých ze strany Diputación Foral de Álava, Diputación Foral de Guipúzcoa a Diputación Foral de Vizcaya ve formě vynětí z povinnosti platit korporační daň některým nově založeným podnikům, a ve věcech T-86/02 až T-88/02 zamítl návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/28/ES, 2003/86/ES a 2003/192/ES ze dne 20. prosince 2001 o režimech státních podpor zavedených Španělskem v roce 1993 ve prospěch některých nově založených podniků v provinciích Álava (T-86/02), Vizcaya (T-87/02) a Guipúzcoa (T-88/02) (Úř. věst. 2003, L 17, s. 20; Úř. věst. 2003, L 40, s. 11, a Úř. věst. 2003, L 77, s. 1) ve formě vynětí z povinnosti platit korporační daň.

      Výrok

               1)

               Kasační opravné prostředky se zamítají.

               2)

               Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa a Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco se rovným dílem ukládá náhrada nákladů řízení spojených s těmito kasačními opravnými prostředky.

               3)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 13.2.2011.


title: Věc T-313/16: Žaloba podaná dne 21. června 2016 – Grupo Riberebro Integral a Riberebro Integral v. Komise

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/28

         Žaloba podaná dne 21. června 2016 – Grupo Riberebro Integral a Riberebro Integral v. Komise
   (Věc T-313/16)
   (2016/C 287/34)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Grupo Riberebro Integral, SL (Alfaro, Španělsko), a Riberebro Integral, SA (Alfaro, Španělsko) (zástupci: R. Allendesalazar Corcho a A. Rincón García-Loygorri, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 SFEU zrušil článek 2 rozhodnutí Evropské komise C(2016) 1933 final ze dne 6. dubna 2016 týkajícího se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP, ve věci AT.39965 – Houby, v rozsahu výše pokuty uložené žalobkyním, neboť toto rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením Evropské komise ve vztahu ke skutkovým okolnostem, z důvodu kterých Evropská komise neuznala platební neschopnost (inability to pay) na straně žalobkyň;

               —

               podpůrně, na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, kterou mu svěřuje článek 31 nařízení (ES) č. 1/2003 podle článku 261 SFEU, změnil článek 2 rozhodnutí Evropské komise C(2016) 1933 final ze dne 6. dubna 2016 týkajícího se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP, ve věci AT.39965 – Houby, tak, že sníží pokutu uloženou Riberebro;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Toto řízení má původ v žádosti o shovívavost podané k Evropské komisi blíže určeným podnikem v souvislosti s jeho podílem na kartelu v odvětví konzervovaných hub. Podle vlastního textu rozhodnutí bylo cílem tohoto kartelu stabilizovat trh s houbami a zabrzdit pokles cen na něm.
   Žalobkyně nezpochybňují skutkové okolnosti ani jejich právní kvalifikaci, které již uznali, když spolupracovali v řízení o shovívavosti i v odpovědi na oznámení námitek, v němž uvedli, že uznávají popis i právní posouzení skutkových okolností. Touto žalobou ovšem zpochybňují posouzení a proporcionalitu uložené pokuty.
   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že zjevně nesprávné je posouzení skutkových okolností, z důvodu kterých nebyla uznána platební neschopnost (inability to pay) žalobkyň. Uložení pokuty totiž natrvalo ohrožuje jejich hospodářskou životaschopnost, povede k naprostému znehodnocení jejich majetku a nebere v potaz příslušný hospodářský a sociální kontext.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nedodržení zásady proporcionality

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že v napadeném rozhodnutí není zohledněno omezené výrobní portfolio žalobkyň.


title: Věc C-144/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. března 2013 — VDP Dental Laboratory NV, Staatssecretaris van Financiën

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. března 2013 — VDP Dental Laboratory NV, Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-144/13)
   2013/C 178/03
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: VDP Dental Laboratory NV, Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 17 odst. 1 a 2 šesté směrnice (1) vykládat v tom smyslu, že osoba povinná k dani má s odvoláním na čl. 17 odst. 1 a 2 šesté směrnice nárok na odpočet daně, pokud vnitrostátní ustanovení v rozporu se směrnicí stanoví osvobození od daně (čímž je vyloučen nárok na odpočet daně)?

               2)

               Je třeba čl. 143 písm. a) a čl. 140 písm. a) a b) směrnice o DPH z roku 2006 (2) vykládat v tom smyslu, že osvobození od DPH stanovená v těchto ustanoveních neplatí pro dovoz a pořízení zubních náhrad uvnitř Společenství? V případě záporné odpovědi: Závisí osvobození od daně na tom, že zubní náhrada ze zahraničí byla dodána zubním lékařem či zubním technikem nebo pro zubního lékaře či zubního technika?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).

      (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-307/07: Žaloba podaná dne 14. srpna 2007 – Hansgrohe v. OHIM (AIRSHOWER)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/24

         Žaloba podaná dne 14. srpna 2007 – Hansgrohe v. OHIM (AIRSHOWER)
   (Věc T-307/07)
   (2007/C 235/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hansgrohe AG (Schiltach, Německo) (zástupci: S. Weidert a J. Zehnsdorf, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 31. května 2007 ve věci odvolání R 1281/2006-1 ohledně přihlášky ochranné známky Společenství č. 4 869 319;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „AIRSHOWER“ pro výrobky zařazené do třídy 11 (přihláška č. 4 869 319).

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož přihlášené označení nemá rozlišovací způsobilost a není popisné.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-213/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — Barsoum Chabo v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen ( Celní unie — Nařízení (ES) č. 1719/2005 — Společný celní sazebník — Vybrání dovozního cla — Dovoz zpracovaných potravin — Konzervované houby — Podpoložka KN 20031030 — Vybrání dodatečné částky — Zásada proporcionality )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — Barsoum Chabo v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen
   (Věc C-213/09) (1)

   (Celní unie - Nařízení (ES) č. 1719/2005 - Společný celní sazebník - Vybrání dovozního cla - Dovoz zpracovaných potravin - Konzervované houby - Podpoložka KN 20031030 - Vybrání dodatečné částky - Zásada proporcionality)
   2011/C 30/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Barsoum Chabo

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Hamburg — Platnost nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř.věst. L 286, s. 1) pokud jde o dodatečnou sazbu na dovoz výrobků zařazených do podpoložky 20031030000 — Konzervované houby — Zásada proporcionality

      Výrok

   Přezkum předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost částky specifického cla ve výši 222 eur za 100 kilogramů čisté odkapané hmotnosti, použitelné podle nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, která se ukládá na dovoz konzervovaných hub rodu Agaricus, spadajících do podpoložky 2003 10 30 kombinované nomenklatury uvedené v této příloze, uskutečněný nad rámec kvóty otevřené nařízením Komise (ES) č. 1864/2004 ze dne 26. října 2004 o otevření a správě celních kvót pro konzervované houby dovážené ze třetích zemí, ve znění nařízení Komise č. 1995/2005 ze dne 7. prosince 2005.

      (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009.