title: Věc C-216/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 11. března 2019 — WQ v. Land Berlin

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 11. března 2019 — WQ v. Land Berlin
      (Věc C-216/19)
      (2019/C 206/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WQ

         Žalovaná: Land Berlin

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má vlastník způsobilých hektarů tyto hektary k dispozici ve smyslu čl. 24 odst. 2 první věty nařízení č. 1307/2013 (1), jestliže ke způsobilým hektarům nemá užívací právo, zejména užívací právo odvozené od vlastníka, žádná třetí osoba, nebo má tuto plochu k dispozici třetí či žádná osoba, pokud třetí osoba skutečně vykonává na těchto hektarech zemědělskou činnost, a to bez užívacího práva?

                  2)

                  Je nutno „jak[oukoliv] ploch[u], pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby v režimu jednotné platby nebo v režimu jednotné platby na plochu stanoveným v hlavách III a IVA nařízení (ES) č. 1782/2003 (2)“, v čl. 32 odst. 2 písm. b) nařízení 1307/2013 vykládat v tom smyslu, že tato plocha musela v roce 2008 splňovat podmínky, které stanoví hlavy III a IV (A) nařízení (ES) č. 1782/2003 pro právo na platby v režimu jednotné platby nebo v režimu jednotné platby na plochu?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Je nutno „jak[oukoliv] ploch[u], pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby v režimu jednotné platby nebo v režimu jednotné platby na plochu stanoveným v hlavách III a IVA nařízení (ES) č. 1782/2003“, v čl. 32 odst. 2 písm. b) nařízení 1307/2013 vykládat v tomto smyslu, že pro zařazení plochy zalesněné podle článku 31 nařízení (ES) č. 1257/1999 (3) jako způsobilých hektarů ve smyslu čl. 32 odst. 2 písm. b) bodu ii) nařízení (ES) č. 1307/2013 je nezbytné, že pro plochu musel být využit nárok při vynětí půdy z produkce či jiný platební nárok ve smyslu čl. 44 odst. 1 nebo čl. 54 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na třetí otázku: Je nutno „jak[oukoliv] ploch[u], pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby v režimu jednotné platby nebo v režimu jednotné platby na plochu stanoveným v hlavách III a IVA nařízení (ES) č. 1782/2003“, v čl. 32 odst. 2 písm. b) nařízení 1307/2013 vykládat v tomto smyslu, že pro zařazení plochy zalesněné podle článku 31 nařízení (ES) č. 1257/1999 jako způsobilých hektarů ve smyslu čl. 32 odst. 2 písm. b) bodu ii) nařízení (ES) č. 1307/2013 je nezbytné, aby zemědělec podal v roce 2008 žádost podle čl. 22 odst. 1 nebo čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 a splnil ostatní podmínky pro přímé platby podle hlav III nebo IVA?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. 2003, L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).

         (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. 1999, L 160, s. 80; Zvl. vyd. 03/25, s. 391).


title: Věc C-238/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 20. března 2019 — EZ v. Spolková republika Německo

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 20. března 2019 — EZ v. Spolková republika Německo
      (Věc C-238/19)
      (2019/C 206/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Hannover

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EZ

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/95/EU (1) vykládán v tom smyslu, že „odepření výkonu vojenské služby za konfliktu“ nevyžaduje, aby dotčená osoba v případě, že právo země původu neupravuje právo odepřít výkon vojenské služby, odepřela výkon vojenské služby formalizovaným postupem odepření?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Vztahuje se ochrana, kterou čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/95/EU poskytuje „odepření výkonu vojenské služby za konfliktu“, rovněž na osoby, které se po uplynutí odkladu nástupu vojenské služby nedají k dispozici vojenské správě země původu a vyhnou se nucenému výkonu vojenské služby útěkem?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
                  Musí být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/95/EU vykládán v tom smyslu, že výkon vojenské služby brance, který nezná své budoucí služební zařazení v rámci armády, by přímo nebo nepřímo „zahrnoval zločiny nebo jednání spadající mezi důvody vyloučení uvedené v čl. 12 odst. 2“ pouze z toho důvodu, že ozbrojené síly země jeho původu brance využívají k opakovanému a systematickému páchání takovýchto zločinů a jednání?

                  4.

                  Musí být čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/95/EU vykládán v tom smyslu, že i v případě pronásledování podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/95/EU musí v souladu s čl. 2 písm. d) směrnice 2011/95/EU existovat souvislost mezi důvody uvedenými v článku 10 směrnice 2011/95/EU a jednáními označenými v čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2011/95/EU za pronásledování nebo neexistencí ochrany před takovým jednáním?

                  5.

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: Je souvislost ve smyslu čl. 9 odst. 3 ve spojení s čl. 2 písm. d) směrnice 2011/95/EU mezi pronásledováním zakládajícím se na trestním stíhání nebo trestu za odepření výkonu vojenské služby a důvodem pronásledování dána již tehdy, když se trestní stíhání nebo trest vážou k tomuto odepření?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).


title: Věc C-242/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 20. března 2019 — CHEP Equipment Pooling NV v. Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 20. března 2019 — CHEP Equipment Pooling NV v. Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți
      (Věc C-242/19)
      (2019/C 206/31)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: CHEP Equipment Pooling NV

         Žalovaní: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje přeprava palet z jednoho členského státu do jiného členského státu za účelem jejich následného pronájmu v posledně uvedeném členském státě osobě povinné k dani, která je usazena a identifikována pro účely DPH v Rumunsku, přepravu, která se nepovažuje za přemístění ve smyslu čl. 17 odst. 2 směrnice [2006/112/ES] (1)?

                  2)

                  Bez ohledu na odpověď na první otázku, považuje se za osobu povinnou k dani ve smyslu čl. 2 bodu 1 směrnice 2008/9/ES (2) osoba povinná k dani ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice 2006/112/ES, která není usazená v členském státě vrácení daně, avšak je usazená na území jiného členského státu, i když je tato osoba identifikována pro účely DPH nebo je povinna být identifikována pro účely DPH v členském státě vrácení daně?

                  3)

                  Představuje podmínka nebýt identifikován pro účely DPH v členském státě vrácení daně, s ohledem na ustanovení směrnice 2008/9/ES, dodatečnou podmínku k podmínkám stanoveným v článku 3 směrnice 2008/9/ES, aby osoba povinná k dani usazená v jiném členském státě a neusazená v členském státě vrácení daně mohla mít v takovém případě, jako je projednávaný případ, nárok na vrácení daně?

                  4)

                  Musí být článek 3 směrnice 2008/9/ES vykládán v tom smyslu, že brání praxi vnitrostátního správního orgánu spočívající v odmítnutí vrácení DPH z důvodu nesplnění podmínky stanovené výlučně ve vnitrostátních právních předpisech?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).

         (2)  Směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (Úř. věst. L 44, 20.2.2008, s. 23).


title: Věc C-249/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 25. března 2019 — JE v. KF

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București (Rumunsko) dne 25. března 2019 — JE v. KF
      (Věc C-249/19)
      (2019/C 206/32)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul București

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení v prvním stupni a odvolatelka: JE

         Odpůrce v řízení v prvním stupni a odpůrce: KF

         Předběžná otázka

      Soudnímu dvoru Evropské unie se předkládá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 10 nařízení č. 1259/2010 (1), podle něhož „[j]estliže rozhodné právo podle článků 5 nebo 8 neupravuje rozvod nebo jednomu z manželů nezajišťuje rovný přístup k rozvodu nebo rozluce z důvodu jeho pohlaví, použije se právo místa soudu“, a to s cílem objasnit, zda výraz „rozhodné právo podle článků 5 nebo 8 neupravuje rozvod“: má být vykládán restriktivně, doslovně, tedy pouze ve vztahu k situaci, ve které použitelné cizí právo neupravuje žádnou formu rozvodu, anebo má být vykládán extenzivně ve smyslu zahrnutí také situace, ve které použitelné cizí právo rozvod připouští, ale za mimořádně omezujících podmínek, které vyžadují povinné řízení předcházející rozvodu, jež se týká rozluky, což je řízení, pro které právo místa soudu neobsahuje rovnocenná procesní ustanovení?

         (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1259/2010 ze dne 20. prosince 2010, kterým se zavádí posílená spolupráce v oblasti rozhodného práva ve věcech rozvodu a rozluky (Úř. věst. L 343, 29.12.2010, s. 10).


title: Věc C-254/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irsko) dne 26. března 2019 — Friends of the Irish Environment Limited v. An Bord Pleanála

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irsko) dne 26. března 2019 — Friends of the Irish Environment Limited v. An Bord Pleanála
      (Věc C-254/19)
      (2019/C 206/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Friends of the Irish Environment Limited

         Odpůrce: An Bord Pleanála

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje rozhodnutí o prodloužení doby platnosti územního rozhodnutí schválení projektu a z tohoto důvodu podléhá čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS (1) ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (dále jen „směrnice o stanovištích“)? [(omissis])

                  2)

                  Má na zodpovězení první otázky vliv kterákoli z následujících skutečností?

                              a)

                              Územní rozhodnutí (jehož doba platnosti má být prodloužena) bylo vydáno na základě ustanovení vnitrostátního práva, které řádně neprovádělo směrnici o stanovištích, neboť tyto právní předpisy nesprávně ztotožňovaly odpovídající posouzení pro účely směrnice o stanovištích s posouzením vlivů na životní prostředí pro účely směrnice EIA (směrnice 2011/92/EU) (2). [(omissis]

                              b)

                              Původní územní rozhodnutí neuvádí, zda byla žádost o vydání rozhodnutí vyřízena v rámci 1. nebo 2. fáze ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích, a neobsahuje „úplná, přesná a konečná zjištění a závěry, na jejichž základě by byla odstraněna jakákoli důvodná vědecká pochybnost ohledně účinků prací, které byly zamýšleny v dotčeném místě“, jak je požadováno ve věci C-404/09, Komise v. Španělsko (3).

                              c)

                              Původní doba platnosti územního rozhodnutí skončila, v důsledku čehož územní rozhodnutí pozbylo účinnosti, pokud jde o celý stavební projekt. Na základě územního rozhodnutí nelze provádět žádné stavební práce, nebude-li rozhodnuto o prodloužení doby jeho platnosti.

                              d)

                              Na základě územního rozhodnutí nebyly nikdy provedeny žádné stavební práce.

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, jaká hlediska má příslušný orgán vzít v úvahu při provádění šetření v rámci fáze 1 podle čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích? Je například příslušný orgán povinen přihlédnout k některým nebo všem z následujících hledisek: i) zda došlo k nějakým změnám v navrhovaných stavebních pracích a využití; ii) zda došlo k nějaké změně ohledně ochrany životního prostředí, např. pokud jde o vyhlášení evropských lokalit od vydání územního rozhodnutí; iii) zda nastaly nějaké relevantní změny ve vědeckých poznatcích, např. aktuálnější průzkumy týkající se kvalifikovaných zájmů evropských lokalit? Anebo je příslušný orgán povinen posoudit dopady celého stavebního projektu na životní prostředí?

                  4)

                  Je třeba rozlišovat mezi i) územním rozhodnutím, které stanoví lhůtu pro trvání činnosti (provozní fázi), a ii) územním rozhodnutím, které stanoví pouze lhůtu, během níž mohou probíhat stavební práce (stavební fáze), ale za předpokladu, že stavební práce budou dokončeny v této lhůtě, není stanovena žádná lhůta pro trvání dané činnosti nebo provozu?

                  5)

                  Do jaké míry, pokud vůbec, je povinnost vnitrostátního soudu vykládat právní předpisy, pokud možno co nejvíce v souladu s ustanoveními směrnice o stanovištích a Aarhuské úmluvy, podmíněna povinností stran sporu tyto interpretační problémy výslovně namítnout? Pokud konkrétně vnitrostátní právo upravuje dva rozhodovací postupy, přičemž pouze jeden z nich zajišťuje soulad se směrnicí o stanovištích, je vnitrostátní soud povinen vykládat vnitrostátní právo tak, že lze uplatnit pouze ten rozhodovací postup, který je v souladu se směrnicí o stanovištích, bez ohledu na to, že se strany sporu konkrétně takového výkladu výslovně nedovolávaly?

                  6)

                  Jestliže odpověď na druhou otázku písm. a) zní tak, že posouzení, zda územní rozhodnutí (jehož doba platnosti má být prodloužena) bylo vydáno na základě ustanovení vnitrostátního práva, které řádně neprovádělo směrnici o stanovištích, je relevantní, je vnitrostátní soud povinen neuplatnit pravidlo vnitrostátního procesního práva, které brání navrhovateli, aby vznesl námitku zpochybňující platnost předchozího územního rozhodnutí (jehož doba platnosti již skončila) v souvislosti s následnou žádostí o vydání územního rozhodnutí? Je takové pravidlo vnitrostátního procesního práva neslučitelné s povinností zjednat nápravu, která byla nedávno znovu potvrzena ve věci C-348/15, Stadt Wiener (4)?

         (1)  Úř. věst. 1992, L 206, s. 7.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. 2012, L 26, s. 1).

         (3)  EU:C:2011:768.

         (4)  EU:C:2016:882.


title: Věc C-257/19: Žaloba podaná dne 26. března 2019 — Evropská komise v. Irsko

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/31

      Žaloba podaná dne 26. března 2019 — Evropská komise v. Irsko
      (Věc C-257/19)
      (2019/C 206/36)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. L. Kalėda, N. Yerrell, zmocněnci)

         Žalované: Irsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

                  —

                  určil, že Irsko tím, že nezřídilo vyšetřovací orgán, který je nezávislý, pokud jde o jeho organizaci, právní strukturu a rozhodování, na jakékoli straně, jejíž zájmy by mohly být ve střetu s úkoly jemu svěřenými, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/18/ES, (1) kterou se stanoví základní zásady pro vyšetřování nehod v odvětví námořní dopravy a kterou se mění směrnice Rady 1999/35/ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES;

                  —

                  uložil Irsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2009/18/ES členské státy zajistí, aby bezpečnostní vyšetřování velmi vážných námořních nehod bylo prováděno nestrannými stálými vyšetřovacími orgány. Aby mohl vyšetřovací orgán provádět bezpečnostní vyšetřovaní nepodjatým způsobem, vyžaduje čl. 8 odst. 1, aby byl nezávislý, pokud jde o jeho organizaci, právní strukturu a rozhodování, na jakékoli straně, jejíž zájmy by mohly být ve střetu s tímto úkolem [s úkolem jemu svěřeným].
      Komise má za to, že tento požadavek nesplňuje Marine Casualty Investigation Board, který byl zřízen Irskem, z důvodu, že dva z jeho pěti členů mají rovněž obecné regulační a donucovací pravomoci ve vztahu k námořní bezpečnosti plavidel plujících pod irskou vlajkou a bezpečnostní inspekci v irských vodách.

         (1)  Úř. věst. 2009, L 131, s. 114.


title: Věc C-263/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 28. března 2019 — T-Systems Magyarország Zrt. a další v. Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság a další

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 28. března 2019 — T-Systems Magyarország Zrt. a další v. Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság a další
      (Věc C-263/19)
      (2019/C 206/37)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Žalovaní: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., T-Systems Magyarország Zrt.

         Vedlejší účastník: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 41 odst. 1 a 47 Listiny základních práv Evropské unie a ustanovení bodů 10, 29, 107, 109 a 111 odůvodnění a čl. 1 odst. 2 a článku 72 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU (1) ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES takové vnitrostátní právní úpravě, nebo takovému výkladu a použití této právní úpravy v praxi, které s ohledem na smluvní vztah smluvními stranami stanoví, že se porušení zákona prostřednictvím nezákonného opomenutí vyhlásit výběrové řízení na veřejnou zakázku a nedodržení ustanovení o změnách v zadávací dokumentaci dopustil nejen veřejný zadavatel, jenž tím zřejmě porušil právní předpisy o změnách v zadávací dokumentaci, nýbrž také úspěšný uchazeč, který s ním uzavřel smlouvu o veřejné zakázce, na základě toho, že nezákonná změna smlouvy o veřejné zakázce vyžaduje společné jednání stran[?]

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, brání body 19, 20 a 21 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES (2) ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS (3) a 92/13/EHS (4), pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek a čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce a čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992, o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, s ohledem na ustanovení čl. 41 odst. 1 a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie a body 10, 29, 107, 109 a 111 odůvodnění a čl. 1 odst. 2 a článek 72 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES, takové vnitrostátní právní úpravě, nebo takovému výkladu a použití této právní úpravy v praxi, které umožňují, aby se také na veřejného zadavatele, který uzavře smlouvu s úspěšným uchazečem, uplatnila sankce (pokuta) —odlišná od zkrácení doby platnosti smlouvy— za nezákonné opomenutí vyhlásit výběrové řízení na veřejnou zakázku a nedodržení ustanovení o změnách v zadávací dokumentaci[?]

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první dvě otázky žádá předkládající soud Soudní dvůr Evropské unie, aby mu sdělil také to, zda je pro určení výše sankce (pokuty) dostačující skutečnost, že mezi stranami existuje smluvní vztah, aniž by bylo přezkoumáno jednání obou stran, které vedlo ke změně smlouvy, a jeho dopad na tuto změnu.

         (1)  Úř. věst. 2014, L 94, s. 65.

         (2)  Úř. věst. 2007, L 335, s. 31.

         (3)  Úř. věst. 1989, L 395, s. 33.

         (4)  Úř. věst. 1992, L 76, s. 14.


title: Věc C-265/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 29. března 2019 — Recorded Artists Actors Performers Ltd v. Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 29. března 2019 — Recorded Artists Actors Performers Ltd v. Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Věc C-265/19)
      (2019/C 206/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Žalovaní: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je povinnost vnitrostátního soudu vykládat směrnici 2006/115/ES (1) o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (dále jen „směrnice“) ve světle účelu a cíle Římské úmluvy (2) nebo Smlouvy WPPT (3) omezena na pojmy, které jsou ve směrnici výslovně uvedeny, nebo se tato povinnost vztahuje i na pojmy, které se vyskytují pouze ve dvou uvedených mezinárodních dohodách? Do jaké míry je konkrétně nutno vykládat článek 8 směrnice ve světle požadavku na „národní zacházení“ podle článku 4 Smlouvy WPPT?

                  2.

                  Má členský stát právo na volné uvážení, pokud jde o stanovení kritérií pro určení, kteří výkonní umělci jsou způsobilí býti „dotčenými výkonnými umělci“ podle článku 8 směrnice? Může konkrétně členský stát omezit právo podílet se na spravedlivé odměně na situace, kdy buď i) se výkon uskuteční v některé zemi Evropského hospodářského prostoru (EHP), nebo ii) výkonní umělci mají bydliště nebo pobyt v některé zemi EHP?

                  3.

                  Jaký prostor pro volné uvážení má členský stát při reakci na výhradu vznesenou jinou smluvní stranou dle čl. 15 odst. 3 Smlouvy WPPT? Je konkrétně třeba, aby právo členského státu přesně odráželo podmínky výhrady vznesené druhou smluvní stranou? Je smluvní strana povinna neuplatňovat pravidlo 30 dnů uvedené v článku 5 Římské úmluvy, pokud by to mohlo mít za následek, že odměnu za záznam dle čl. 15 odst. 1 obdrží výrobce ze smluvní strany, která výhradu vznesla, ale nikoli výkonní umělci? Nebo je smluvní strana, která na výhradu reaguje, oprávněna poskytnout státním příslušníkům strany, která výhradu vznesla, rozsáhlejší práva, než poskytla strana, která výhradu vznesla, tj. může strana, která na výhradu reaguje, poskytnout práva, která nejsou stranou, která výhradu vznesla, opětována?

                  4.

                  Je za určitých okolností přípustné omezit právo na spravedlivou odměnu na výrobce zvukového záznamu, tj. upřít toto právo výkonným umělcům, jejichž výkony byly na tomto zvukovém záznamu zachyceny?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 376, s. 28.

         (2)  Mezinárodní úmluva o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových snímků [záznamů] a rozhlasových organizací (1961).

         (3)  Smlouva Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech z roku 1996.


title: Věc C-276/19: Žaloba podaná dne 1. dubna 2019 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/35

      Žaloba podaná dne 1. dubna 2019 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
      (Věc C-276/19)
      (2019/C 206/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. X. P. Lewis, J. Jokubauskaitė, zmocněnci)

         Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  prohlásil, že zavedením nových zjednodušujících opatření, jimiž se rozšiřuje uplatnění nulové sazby a výjimky ze standardního požadavku na vedení záznamů o dani z přidané hodnoty, stanovených původním nařízením Terminal Markets Order 1973 [nařízení o koncových trzích z roku 1973], bez podání žádosti Komisi za účelem získání povolení Rady, Spojené království Velké Británie a Severního Irska nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 395 odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systém daně z přidané hodnoty („směrnice o DPH“);

                  —

                  uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dne 28. prosince 1977 oznámilo Spojené království zvláštní opatření včetně Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 [nařízení o dani z přidané hodnoty (koncové trhy) z roku 1973], podle kterého jsou komoditní termínové obchody na určitých trzích ve Spojeném království za určitých podmínek osvobozeny od DPH a od povinnosti vést záznamy o DPH.
      Nařízení Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 bylo několikrát novelizováno tak, že byla do jeho působnosti zahrnuta řada komoditních trhů, které nebyly uvedeny v původním oznámení.
      Komise tvrdí, že změny nařízení Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 rozšiřují působnost původní výjimky, kterou Spojené království oznámilo v roce 1977. Tyto změny tedy měly být následně oznámeny Komisi na základě čl. 395 odst. 1 směrnice o DPH, což se však nestalo.

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-286/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Francie) dne 5. dubna 2019 — JE, KF v. XL Airways SA

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Francie) dne 5. dubna 2019 — JE, KF v. XL Airways SA
      (Věc C-286/19)
      (2019/C 206/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: JE, KF

         Odpůrkyně: XL Airways SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Pokud jde o použitelnost čl. 3 odst. 2 písm. a) v případě zpoždění letu podle jeho dvou částí:

                              a)

                              S ohledem na skutečnost, že právo na náhradu škody v případě odepření nástupu na palubu nebo zrušení na palubu podle článku 7 nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 (1) bylo prostřednictvím judikatury (SDEU, 4. senát, 19. listopadu 2009, věc C-402/07 a C-432/07, Sturgeon) rozšířeno na zpoždění letu, použije se formální podmínka ohledně přihlášení se k přepravě stanovená v čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, která je použitelná pouze v případě odepření nástupu na palubu, v rámci odškodnění požadovaného cestujícím, jehož let byl zpožděn a jemuž nebyl odepřen nástup na palubu?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 písm. a), musí být s ohledem na cíle stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 („nejpozději do 45 minut před zveřejněným časem odletu“) v souvislosti s nadměrnými rezervacemi a bezpečnostními cíli tato doba vykládána tak, že v daném případě jde o dobu „nejpozději do 45 minut před novým časem odletu zpožděného letu, který je oznámen na vývěsních tabulích na letišti nebo sdělen cestujícím“?

                  2)

                  O důkazním břemenu ohledně „přihlášení se k přepravě“
                  V případě kladné odpovědi na otázku 1 písm. a), tj. v případě použití čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 na náhradu škody požadovanou cestujícím, jehož let byl zpožděn:

                              a)

                              Jsou podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) základními podmínkami, které musí spotřebitel prokázat, aby se použilo nařízení, nebo důvodem pro osvobození letecké společnosti, který jí umožňuje předložit seznam cestujících s cílem prokázat, že spotřebitel se nepřihlásil k přepravě, „jak je předem a písemně (rovněž elektronickými prostředky) stanoveno a v čase uvedeném leteckým dopravcem, provozovatelem souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy nebo oprávněným zprostředkovatelem služeb v cestovním ruchu, nebo, jestliže není uveden čas, nejpozději do 45 minut před zveřejněným časem odletu“, jak uvádí čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, a to s ohledem na technologický vývoj umožňující elektronické vydání palubních vstupenek, na neexistenci jakéhokoli časového označení na palubní vstupence, na související absenci jakékoli povinnosti fyzicky se dostavit k odbavovací přepážce a na to, že pouze letecké společnosti mají veškeré informace týkající se registrace cestujících leteckými společnostmi až do ukončení odbavování?

                              b)

                              Brání zásada užitečného účinku, cíle nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 a obecně vysoká úroveň ochrany cestujících a spotřebitelů zaručená nařízením (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 nebo jinými ustanoveními nebo normami práva Společenství tomu, aby pouze cestujícího tížilo důkazní břemeno ohledně toho, že se přihlásil k přepravě, „jak je předem a písemně (rovněž elektronickými prostředky) stanoveno a v čase uvedeném leteckým dopravcem, provozovatelem souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy nebo oprávněným zprostředkovatelem služeb v cestovním ruchu, nebo, jestliže není uveden čas, nejpozději do 45 minut před zveřejněným časem odletu“, jak uvádí čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, a to s ohledem na technologický vývoj umožňující elektronické vydání palubních vstupenek, na neexistenci jakéhokoli časového označení na palubní vstupence, na související absenci jakékoli povinnosti fyzicky se dostavit k odbavovací přepážce a na to, že pouze letecké společnosti mají veškeré informace týkající se registrace cestujících leteckými společnostmi až do ukončení odbavování?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91.(Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-288/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht des Saarlandes (Německo) dne 9. dubna 2019 — QM v. Finanzamt Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/38

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht des Saarlandes (Německo) dne 9. dubna 2019 — QM v. Finanzamt Saarbrücken
      (Věc C-288/19)
      (2019/C 206/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht des Saarlandes

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: QM

         Žalovaný: Finanzamt Saarbrücken

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 56 odst. 2 směrnice o DPH (1) vykládán v tom smyslu, že se „nájmem dopravního prostředku osobám nepovinným k dani“ rozumí rovněž přenechání vozidla, které je součástí obchodního majetku osoby povinné k dani, (dále jen „služební vozidlo“) jejím zaměstnancům k užívání, pokud za ně zaměstnanci neposkytují žádnou úplatu, která nespočívá v práci, kterou vykonávají, (nebo v její části), tedy nehradí žádnou platbu, nevynakládají za tímto účelem žádnou část své odměny v hotovosti a ani podle dohody mezi stranami, podle které je nárok na užívání služebního vozidla spjat se vzdáním se jiných výhod, nevolí mezi různými výhodami nabízenými osobou povinnou k dani?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1), ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008 (Úř. věst. 2008, L 44, s. 11).


title: Věc T-226/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. dubna 2019 — Adapta Color v. EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA) („Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie Rustproof ADAPTA — Částečné prohlášení neplatnosti odvolacím senátem — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001] — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení 2017/1001) — Porušení práva být vyslechnut — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 94 nařízení 2017/1001) — Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/40

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. dubna 2019 — Adapta Color v. EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
      (Věc T-226/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie Rustproof ADAPTA - Částečné prohlášení neplatnosti odvolacím senátem - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001] - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení 2017/1001) - Porušení práva být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 94 nařízení 2017/1001) - Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)
      (2019/C 206/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Adapta Color, SL (Peñiscola, Španělsko) (zástupci: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal a E. Armero Lavie, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Markakis, A. Söder a D. Walicka, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci A. Rajendra, solicitor, a S. Malynicz, QC)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. února 2017 (věc R 2408/2015-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Coatings Foreign IP a Adapta Color.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Společnosti Adapta Color, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 202, 26.6.2017.


title: Věc T-481/18: Usnesení Tribunálu ze dne 8. dubna 2019 — Electroquimica Onubense v. ECHA („REACH — Zastoupení advokátem, který nemá postavení třetí osoby — Zjevná nepřípustnost“)

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/41

      Usnesení Tribunálu ze dne 8. dubna 2019 — Electroquimica Onubense v. ECHA
      (Věc T-481/18) (1)

      („REACH - Zastoupení advokátem, který nemá postavení třetí osoby - Zjevná nepřípustnost“)
      (2019/C 206/45)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Electroquimica Onubense, SL (Palos de la frontera, Espagne) (zástupce: D. González Blanco, advokát)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat a M. Heikkilä, zmocněnci, ve spolupráci s C. García Molyneux, advokátem)

         Předmět

      Žaloba podaná proti rozhodnutí ECHA SME D(2018)2931-DC, ze dne 31. května 2018, kterým se prohlašuje, že žalobkyně nesplňuje podmínky zakládající nárok na snížení registračního poplatku stanovené pro střední podniky a kterým se jí ukládá administrativní poplatek.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

                  2)

                     Společnosti Electroquimica Onubense, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc T-79/19 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 2. dubna 2019 — Lantmännen a Lantmännen Agroetanol v. Komise („Předběžná opatření — Hospodářská soutěž — Postup při narovnání — Přístup k dokumentům — Absence naléhavosti“)

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/41

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 2. dubna 2019 — Lantmännen a Lantmännen Agroetanol v. Komise
      (Věc T-79/19 R)
      („Předběžná opatření - Hospodářská soutěž - Postup při narovnání - Přístup k dokumentům - Absence naléhavosti“)
      (2019/C 206/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Lantmännen ek för (Stockholm, Švédsko), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Švédsko) (zástupci: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, advokáti, a R. Bachour, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Jimeno Fernández, G. Conte a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článků 278 a 279 SFEU znějící na odklad vykonatelnosti prováděcího rozhodnutí Evropské komise C(2019) 743 final ze dne 28. ledna 2019, o námitkách Lantmännen ek för a Lantmännen Agroetanol AB proti sdělení informací jejich zveřejněním podle článku 8 rozhodnutí předsedy Evropské komise 2011/695/EU ze dne 13. října 2011 o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (Věc AT.40054 — Referenční ceny ethanolu);

         Výrok

                  1)

                     Návrh na vydání předběžných opatření se zamítá.

                  2)

                     Usnesení ze dne 14. února 2019, Lantmännen a Lantmännen Agroetanol v. Komise (T-79/19 R), se zrušuje.

                  3)

                     O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-99/19: Žaloba podaná dne 18. února 2019 — Magnan v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/42

      Žaloba podaná dne 18. února 2019 — Magnan v. Komise
      (Věc T-99/19)
      (2019/C 206/47)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Nathaniel Magnan (Aix-en-Provence, Francie) (zástupce: J. Fayolle, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil za přípustnou projednávanou žalobu týkající se nečinnosti Evropské komise a založil mimosmluvní odpovědnost Komise na základě článku 340 SFEU;

                  —

                  prohlásil za přípustnou projednávanou žalobu znějící na zrušení implicitního rozhodnutí Evropské komise o odmítnutí jednat, a to v dopise ze dne 20. prosince 2018;

                  —

                  ve věci samé zaprvé,

                              —

                              rozhodl, že čl. 55 písm. a) Loi sur l’Assurance-maladie (zákon o zdravotním pojištění, tzv. LAMal) porušuje:

                                          —

                                          článek 2 (zákaz diskriminace), článek 7 (právo na rovné zacházení) a článek 13 (povinnost „stand still“) dohody o volném pohybu osob mezi Švýcarskem a Evropskou unií (dále jen „DVPO“);

                                          —

                                          článek 55 směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací;

                              —

                              konstatoval, že horizontální směrnice kantonu Ženeva o „Postupu přijímání pracovníků v rámci veřejnoprávních orgánů a dotovaných subjektů“ je v rozporu s DVPO a že všechny ostatní švýcarské federální právní předpisy o upřednostňování švýcarských občanů jsou v rozporu s DVPO;

                              —

                              konstatoval, že členské státy Evropské unie nediskriminují lékaře, kteří jsou švýcarskými státními příslušníky;

                              —

                              konstatoval protiprávní nečinnost Evropské komise, která musí zajišťovat uplatňování Smluv, čímž porušila zásadu ochrany legitimního očekávání a zásadu jistoty nabytých práv doktora Magnana Nathaniela;

                              —

                              konstatoval příčinnou souvislost mezi protiprávní nečinností Evropské komise a újmou způsobenou doktoru Magnanu Nathanielovi;

                              —

                              určil, že se Evropská komise dopustila nečinnosti;

                              —

                              uložil Evropské komisi, aby částku 1 141 198,10 eur (jeden milión sto čtyřicet jedna tisíc sto devadesát osm eur a deset centů ve směnném kurzu ke dni 7. ledna 2019 v 11:39 UTC), která odpovídá 1 281 444 CHF (jeden milión dvě stě osmdesát jedna tisíc čtyři sta čtyřicet čtyři švýcarských franků), zaplatila doktorovi Magnanu Nathanielovi jako náhradu újmy již vzniklé od roku 2013 z důvodu mimosmluvní odpovědnosti Komise na základě článku 340 SFEU;

                              —

                              uložil Evropské komisi povinnost zaplatit doktorovi Magnanu Nathanielovi penále 500 eur (pět set eur) za pracovní dny z důvodu pokračující, trvalé a skutečné ekonomické újmy, která odpovídá denní ekonomické újmě, dokud Švýcarská konfederace nebude respektovat DVPO nebo jedna ze stran neodstoupí od dohody na základě článku 340 SFEU pro nečinnost;

                  —

                  zadruhé,

                              —

                              konstatoval, že dopis s odpovědí Evropské komise ze dne 20. prosince 2018 je zamítavým rozhodnutím;

                              —

                              zrušil toto implicitní rozhodnutí Evropské komise, že nezahájí postup proti Švýcarské konfederaci pro porušení Smluv a nenahradí způsobenou újmu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Švýcarsko porušilo dohodu mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob (Úř. věst. 2002, L 114, s. 6) a směrnici Evropského parlamentu a Rady č. 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. 2005, L 255, s. 22). Žalobce má totiž za to, že Švýcarská konfederace přijala v červenci roku 2013 ustanovení omezující usazení lékařů v oblastech s nadbytečným počtem pracovníků, na které se vztahuje švýcarský systém povinného zdravotního pojištění, a že toto ustanovení je nepřímou diskriminací na základě státní příslušnosti, jelikož toto omezení se netýká lékařů, kteří mají 3 roky praxe ve švýcarských univerzitních nemocnicích.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z neexistence diskriminačních opatření ze strany Evropské unie vůči lékařům, kteří jsou švýcarskými státními příslušníky, v souladu se zásadou vzájemnosti v mezinárodním právu, která má být podle žalobce konstatována Tribunálem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z protiprávní nečinnosti Komise v rozsahu, v němž Komise měla povinnost jednat, neboť je strážkyní Smluv na základě čl. 17 odst. 1 SEU a základních práv občanů Evropské unie. V tomto ohledu se žalobce dovolává zásady ochrany legitimního očekávání vůči orgánům a zásady právní jistoty nabytých práv.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že nezareagování Komise na výzvu žalobce, aby použila naléhavý postup, ve skutečnosti představuje implicitní odmítnutí, a tedy rozhodnutí nepříznivě zasahující do právního postavení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z mimosmluvní odpovědnosti Evropské komise na základě článku 340 SFEU pro nečinnost.


title: Věc T-181/19: Žaloba podaná dne 27. března 2019 — Dickmanns v. EUIPO

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/47

      Žaloba podaná dne 27. března 2019 — Dickmanns v. EUIPO
      (Věc T-181/19)
      (2019/C 206/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn Rechtsanwalt)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí EUIPO ze dne 4. června 2018 oznámená dopisem, podle nichž nebylo vyhověno návrhům podaným žalobkyní v jejím dopise ze dne 25. ledna 2018, jimiž požadovala

                              i.

                              odstranění rozvazovací doložky v článku 5 smlouvy žalobkyně, jakož i změnu její smlouvy na smlouvy na dobu neurčitou podle čl. 2 písm. f) pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „pracovní řád“), jakož i — v rozsahu, v němž je to nezbytné — zrušení rozhodnutí ze dne 14. prosince 2017, a dále

                              ii.

                              druhé prodloužení její smlouvy podle čl. 2 písm. f) pracovního řádu i po 30. červnu 2018 (příp. po 30. září 2018, tedy datu ukončení smlouvy posunutého z důvodu nemoci), přinejmenším však účast žalobkyně na postupu druhého prodloužení smluv s dočasnými zaměstnanci podle čl. 2 písm. f) pracovního řádu, jejichž smlouvy končí v roce 2018, v souladu s „Pokyny pro prodlužování smluv dočasných zaměstnanců na dobu určitou“ ze dne 28. ledna 2016 (dále jen „pokyny“),

                  —

                  uložil EUIPO nahradit žalobkyni škodu v přiměřené výši stanovené soudem za nemajetkovou újmu, která jí vznikla v důsledku výše uvedeného rozhodnutí EUIPO, a

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody

                  1.

                  Zjevně nesprávné posouzení, neuplatnění uvážení ze strany žalovaného, porušení zásady zákazu diskriminace a zásady rovného zacházení, jakož i porušení zákazu svévole.

                  2.

                  Protiprávnost rozvazovací doložky z důvodu porušení pokynů, zásad řádné správy, zákazu diskriminace, zásady rovného zacházení, jakož i zásady, že ukončení smlouvy na dobu určitou dočasného zaměstnance vyžaduje oprávněný důvod („iusta causa“) a porušení článku 30 Listiny základních práv Evropské unie, směrnice 1999/70/ES (1), rámcové dohody (zejména jejího § 1 písm. b) a § 5 odst. 1, jakož i článku 4 Úmluvy MOP č. 158 o ukončení pracovního vztahu ze strany zaměstnavatele.

                  3.

                  Porušení pokynů, které představuje rovněž podstatnou procesní vadu, jakož i porušení zásady zákazu diskriminace a zásady rovného zacházení, zásady řádné správy a řádného finančního řízení, práva každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout (čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie), povinnosti jednat s náležitou péčí a povinnosti zohlednit oprávněné zájmy žalobkyně, jakož i zjevně nesprávné posouzení při vyvážení zájmů žalobkyně se služebním zájmem a porušení zákazu svévole.

                  4.

                  Z důvodu porušení čl. 8 odst. 1 druhé a třetí věty pracovního řádu, jakož i zákazu opakovaně uzavíraných pracovněprávních vztahů platí smlouva žalobkyně na dobu neurčitou bez rozvazovací doložky.

                  5.

                  Protiprávní zachování rozvazovací doložky v rámci protokolu o opětovném začlenění, jakož i porušení legitimní důvěry, oprávněných zájmů žalobkyně a povinnosti náležité péče z důvodu použití sporné doložky.

                  6.

                  Porušení legitimní důvěry žalobkyně, povinnosti žalované jednat s náležitou péčí vůči ní a nezohlednění oprávněných zájmů žalobkyně z důvodu odmítnutí prodloužit pracovní smlouvu, jakož i zjevně nesprávné posouzení při zkoumání služebního zájmu.

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, 10.7.1999, s. 43.


title: Věc T-192/19: Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Ceramica Flaminia v. EUIPO — Ceramica Cielo (goclean)

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/48

      Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Ceramica Flaminia v. EUIPO — Ceramica Cielo (goclean)
      (Věc T-192/19)
      (2019/C 206/51)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ceramica Flaminia SpA (Civita Castellana, Itálie) (zástupci: A. Improda a R. Arista, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ceramica Cielo SpA (Fabrica di Roma, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „goclean“– Ochranná známka Evropské unie č. 13 270 046

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. ledna 2019, ve věci R 991/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil a změnil;
                  a tedy,

                  —

                  uznal platnost ochranné známky Evropské unie „goclean“ č. 13 270 046, přihlášené dne 9. února 2013, pro všechny nebo část výrobků zařazených do třídy 11 (splachovací záchodové nádrže, záchodové mísy, zdroje dodávek vody)

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení Ceramica Cielo SpA společně nebo odděleně náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v rámci tohoto řízení, jakož i v rámci dřívějších řízení před námitkovým oddělením a odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Výklad rozlišovací způsobilosti ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Neopodstatněná kvalifikace ochranné známky jako sloganu;

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 s ohledem na jeho článek 59;

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-193/19: Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Achema a Achema Gas Trade v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/50

      Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Achema a Achema Gas Trade v. Komise
      (Věc T-193/19)
      (2019/C 206/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Achema AB (Jonava, Litva) a Achema Gas Trade UAB (Jonava) (zástupci: J. Ruiz Calzado, J. Wileur, a N. Solárová, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2018) 7141 final přijaté Evropskou komisí dne 31. října 2018, ve věci státní podpory SA.44678 (2018/N) — Litva — Úprava podpory pro terminál LNG v Litvě;

                  —

                  uložil Komisi a případným vedlejším účastníkům na podporu Komise náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jediný žalobní důvod v tom smyslu, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení, čímž zbavila žalobkyně a další zúčastněné třetí strany procesních práv podle čl. 108 odst. 2 SFEU.

                  —

                  Žalobkyně tvrdí, že všechny důkazy v projednávané věci ukazují, že Komise měla mít pochybnosti o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, a měla tedy zahájit formální vyšetřování. Tyto důkazy se uplatní od délky předběžného šetření, jiných okolností, za kterých bylo napadené rozhodnutí přijato, a nedostatků, které se odrážejí v obsahu rozhodnutí, které je nedostatečně odůvodněno a stiženo závažnými nesprávnými posouzeními. Žalobkyně kromě toho tvrdí, že Komise nezohlednila velmi relevantní aspekty, které měly být zváženy před tím, než dospěla k závěru, že má dostatek informací, aby mohla prohlásit podporu za slučitelnou s vnitřním trhem.

                  —

                  Žalobkyně zejména tvrdí, že: i) posouzení potřeby služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ) a její rozsahu je chybné a nedostatečné; ii) Komise se dopustila pochybení, když měla za to, že podpora je v souladu s rámcem SOHZ; iii) napadené rozhodnutí dostatečně neposoudilo poslední změny podpory, a proto postrádá odpovídající odůvodnění; iv) posouzení nezbytnosti a přiměřenosti opatření podpory v napadeném rozhodnutí je nesprávné a nedostatečné; a v) napadené rozhodnutí dostatečně nezohledňuje významný dopad na hospodářskou soutěž v dodávkách plynu v Litvě a obchod s ostatními členskými státy.


title: Věc T-195/19: Žaloba podaná dne 3. dubna 2019 — GEA Group v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/51

      Žaloba podaná dne 3. dubna 2019 — GEA Group v. Komise
      (Věc T-195/19)
      (2019/C 206/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: GEA Group AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: I. du Mont, R. van der Hout a C. Wagner, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise BUDG/DGAl/C/4/PL/Ares(2019) s. 283284, zed ne 24. ledna 2019 ; a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené rozhodnutí porušuje článek 266 SFEU v rozsahu, v němž odmítá vrátit zpět pokuty zaplacené žalobkyní podle rozhodnutí Komise C (2016) 3920 ze dne 29. června 2016.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené rozhodnutí porušuje článek 266 SFEU v rozsahu, v němž de facto znovu uplatňuje rozhodnutí C(2010) 727 (final) ze dne 8. února 2010 nebo rozhodnutí Komise C(2016) 3920 ze dne 29. června 2016, která byla obě zrušena rozsudkem Tribunálu ze dne 15. července 2015, GEA Group v. Komise, T-189/10, EU:T:2015:504, a rozsudkem ze dne 18. října 2018, GEA Group v. Komise, T-640/16, EU:T:2018:700.


title: Věc T-199/19: Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Glaswerk Ernsthal v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/53

      Žaloba podaná dne 4. dubna 2019 — Glaswerk Ernsthal v. Komise
      (Věc T-199/19)
      (2019/C 206/55)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Glaswerk Ernsthal GmbH (Lauscha, Německo) (zástupci: F. Wagner a N. Voß, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje náhradu více než 20 % zveřejněných síťových poplatků; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-206/19: Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Egger Beschichtungswerk Marienmünster v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/57

      Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Egger Beschichtungswerk Marienmünster v. Komise
      (Věc T-206/19)
      (2019/C 206/57)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Egger Beschichtungswerk Marienmünster GmbH & Co. KG (Marienmünster-Vörden, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-207/19: Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Yara Brunsbüttel v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/59

      Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Yara Brunsbüttel v. Komise
      (Věc T-207/19)
      (2019/C 206/58)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Yara Brunsbüttel GmbH (Büttel, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje náhradu více než 20 % zveřejněných síťových poplatků; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-208/19: Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Nolte Holzwerkstoff v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/60

      Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Nolte Holzwerkstoff v. Komise
      (Věc T-208/19)
      (2019/C 206/59)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Nolte Holzwerkstoff GmbH & Co. KG (Germersheim, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-216/19: Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Glatfelter Steinfurt v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/64

      Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Glatfelter Steinfurt v. Komise
      (Věc T-216/19)
      (2019/C 206/61)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Glatfelter Steinfurt GmbH (Steinfurt, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-217/19: Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Schott v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/65

      Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Schott v. Komise
      (Věc T-217/19)
      (2019/C 206/62)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Schott AG (Mohuč, Německo) (zástupkyně: N. Voß, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % zveřejněných síťových poplatků; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-218/19: Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Evonik Degussa v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/67

      Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Evonik Degussa v. Komise
      (Věc T-218/19)
      (2019/C 206/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evonik Degussa GmbH (Essen, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % zveřejněných síťových poplatků; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-219/19: Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Julius Schulte Trebsen v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/69

      Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Julius Schulte Trebsen v. Komise
      (Věc T-219/19)
      (2019/C 206/64)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Julius Schulte Trebsen GmbH & Co. KG (Trebsen, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  dále podpůrně, aby zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 20 %, pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % a pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 8 000 hodin používání za rok, náhradu ve výši 10 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  dále podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje pro velké spotřebitele, jejichž spotřeba dosáhne minimálně 7 500 hodin používání za rok, náhradu ve výši 15 % zveřejněných síťových poplatků;

                  —

                  podpůrně konečně navrhuje, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 v rozsahu, v němž požaduje náhradu více než 20 % zveřejněných síťových poplatků; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
                  V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že prostřednictvím rozhodnutí žalované byly stanoveny pouze povinnosti k dodatečným platbám pro velké spotřebitele, kteří byli v letech 2012 a 2013 zcela osvobozeni od síťových poplatků za elektřinu. S těmito velkými spotřebiteli tak bylo ve vztahu k velkým spotřebitelům, kteří za stejné časové období využili paušálního snížení síťových poplatků za elektřinu a pro které nebyly stanoveny žádné povinnosti k dodatečným platbám, zacházeno nerovným způsobem a byli tak nespravedlivě znevýhodněni.
                  V této souvislosti je rovněž vytýkána skutečnost, že žalovaná, pokud jde o nerovné zacházení, porušila svoji povinnost uvést odůvodnění, která je zakotvena v čl. 263 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. Nerovné zacházení je rovněž v rozporu se zákazem diskriminace, který je zakotven v čl. 32 odst. 1 směrnice 2009/72/ES (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-220/19: Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Mitsubishi Polyester Film v. Komise

text:
               17.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 206/70

      Žaloba podaná dne 8. dubna 2019 — Mitsubishi Polyester Film v. Komise
      (Věc T-220/19)
      (2019/C 206/65)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Mitsubishi Polyester Film GmbH (Wiesbaden, Německo) (zástupkyně: N. Voß a D. Fouquet, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 (Úř. věst. 2019, L 14, s. 1) pro rok 2012 a 2013;

                  —

                  podpůrně, aby vůči žalobkyni zrušil rozhodnutí SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) ze dne 28. května 2018 ve věci C(2018) 3166 pro rok 2012 a 2013; jakož i

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů právního zastoupení a cestovného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nesprávného předpokladu státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
                  V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně žalované vytýká, že při přezkumu osvobození od síťových poplatků za elektřinu, které je předmětem sporu, z právního hlediska nesprávně předpokládala existenci použití státních prostředků.
                  Navíc byl při přezkumu znaku skutkové podstaty „selektivita“ nesprávným a neúplným způsobem stanoven referenční systém.
                  Dále se uvádí, že žalovaná na základě neúplného stanovení referenčního systému porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.
                  V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že vzhledem k individuálním okolnostem mohla legitimně očekávat, že zvláštní síťové poplatky za elektřinu, které jí byly přiznány, jí budou zachovány.