title: Věc C-322/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. srpna 2009 NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 9. června 2009 ve věci T-152/06, NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB v. Komise Evropských společenství

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. srpna 2009 NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 9. června 2009 ve věci T-152/06, NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-322/09 P)
   2009/C 233/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB (zástupci: M. Merola a L. Armati, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání navrhovatelky

   Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu;

               —

               prohlásil žalobu podanou Destination Stockholm ve věci T-152/06 za přípustnou a opodstatněnou, a vyhověl tak návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Podpůrně:

               —

               zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu a prohlásil žalobu podanou Destination Stockholm ve věci T-152/06 za přípustnou;

               —

               vrátil věc Soudu prvního stupně k posouzení merita případu;

               —

               rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Žalobkyně tvrdí, že v napadeném rozsudku Soud prvního stupně:

               —

               nesprávně použil článek 230 ES, když zjevně zkreslil obsah sporných dopisů, úmysl jejich autora a důkazů, které mu byly předloženy;

               —

               nesprávně klasifikoval stanovisko Komise ohledně slučitelnosti sporných opatření jako předběžné a použil k tomu kontradiktorní odůvodnění;

               —

               odkázal nevhodně na čl. 88 odst. 1 ES, když se domníval, že Komise zamítla žádost o doporučení vhodných opatření;

               —

               nesprávně použil články 4, 10, 13 a čl. 20 odst. 2 nařízení č. 659/1999 (1), zejména tím, že rozhodl, že klasifikace sporných opatření ze strany Komise jakožto existující podpory, zamezuje tomu, aby bylo zamítnutí stížnosti napadeno.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


title: Věc C-666/13: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Rohm Semiconductor GmbH v. Hauptzollamt Krefeld „Řízení o předběžné otázce — Celní unie — Sazební zařazení zboží — Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Čísla 8541 a 8543 — Moduly pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost — Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 — Pojem ‚části a součásti elektrických strojů a přístrojů“

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/7

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Rohm Semiconductor GmbH v. Hauptzollamt Krefeld
   (Věc C-666/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Celní unie - Sazební zařazení zboží - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 8541 a 8543 - Moduly pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost - Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 - Pojem ‚části a součásti elektrických strojů a přístrojů“)
   (2015/C 026/09)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Rohm Semiconductor GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Krefeld

      Výrok

               1)

               Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002, musí být vykládána v tom smyslu, že moduly tvořené vzájemným propojením LED, fotodiody a několika dalších polovodičových zařízení, které mohou být používány jako infračervené vysílače a přijímače, pokud jsou elektricky napájeny prostřednictvím přístrojů, v nichž jsou použity, spadají do čísla 8543 této nomenklatury.

               2)

               Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 1832/2002, musí být vykládána v tom smyslu, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, které jsou použity v přístrojích, pro jejichž mechanickou nebo elektrickou funkčnost nejsou nezbytné, netvoří části nebo součásti ve smyslu podpoložky 8543 90 80 této nomenklatury, ale spadají pod její podpoložku 8543 89 95, týkající se ostatních elektrických strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 nomenklatury neuvedených a nezahrnutých.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014.


title: Věc T-636/15: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Infratel Italia a další v. Komise

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/49

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Infratel Italia a další v. Komise
   (Věc T-636/15)
   (2016/C 016/59)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA) (Řím, Itálie), Ericsson telecomunicazioni SpA (Řím, Itálie), Italdata SpA (Avellino, Itálie), Linea Com Srl (Cremona, Itálie) (zástupci: G. M. Roberti, I. Perego, M. S. Serpone a M. Serpone, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí v plném rozsahu nebo částečně;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Evropské komise ze dne 28. srpna 2015 (ref. č. Ares [2015] 3551496), Termination of grant agreement 621078 project VIRGO.

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení práva se v řízení účinně bránit, zásady řádné správy, článků 41 a 48 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), článku 135 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, s. 1) a článku 208 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. L 362, s. 1), jakož i porušení povinnosti uvést odůvodnění.

                           —

                           Komise nevyslechla žalobkyně před přijetím rozhodnutí, kterým vypověděla grantovou dohodu a nařídila navrácení částek obdržených v rámci předběžného financování. Komise porušila právo žalobkyň se v řízení účinně bránit, článek 135 nařízení č. 966/2012, článek 208 nařízení č. 1268/2012 a články 41 a 48 Listiny. Komise mimoto založila rozhodnutí výlučně na závěrech učiněných externími odborníky, když odkázala na tyto závěry, aniž rozhodnutí samostatně odůvodnila. Komise tudíž porušila zásadu řádné správy a povinnost uvést náležité odůvodnění.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení, porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady zákazu diskriminace, jakož i článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012.

                           —

                           Závěry Komise a jejích externích odborníků, na nichž bylo založeno rozhodnutí, jsou výsledkem nesprávných skutkových a právních zjištění a nejsou podloženy soudržným a náležitým odůvodněním. Komise porušila též čl. 135 odst. 3 a 4 nařízení č. 966/2012.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení a porušení zásady proporcionality, řádné správy a povinnosti uvést odůvodnění, článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement.

                           —

                           Komise nesprávně posoudila skutečnost, že deliverables (výstupy) v rámci daného projektu nebyly všechny stejného významu, čímž porušila povinnost řádné správy a pravidla v dané oblasti stanovená v Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement). Komise v tomto ohledu neuvedla ani žádné konkrétní a náležité odůvodnění.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i zásady proporcionality a povinnosti uvést odůvodnění.

                           —

                           Komise vydala inkasní příkaz znějící na plnou částku vyplacenou v rámci předběžného financování, aniž náležitě zohlednila význam daného projektu pro unijní politiky a skutečnost, že práce odvedená konsorciem mohla být opětovně využita. Tímto Komise porušila článek 135 nařízení č. 966/2012 a článek 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i zásadu proporcionality.


title: Věc C-422/08: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/35/ES — Odpovědnost za životní prostředí — Prevence a náprava škod na životním prostředí — Neprovedení ve stanovené lhůtě )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/22

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-422/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/35/ES - Odpovědnost za životní prostředí - Prevence a náprava škod na životním prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
   2009/C 180/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a B. Schöfer, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: E. Riedl, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357) ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Rakouská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc C-384/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Itálie) — Attanasio Group Srl v. Comune di Carbognano ( Články 43 ES a 48 ES — Regionální právní úprava, která stanoví povinné minimální vzdálenosti mezi čerpacími stanicemi pohonných hmot — Pravomoc Soudního dvora a přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Svoboda usazování — Omezení )

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/11

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Itálie) — Attanasio Group Srl v. Comune di Carbognano
   (Věc C-384/08) (1)

   („Články 43 ES a 48 ES - Regionální právní úprava, která stanoví povinné minimální vzdálenosti mezi čerpacími stanicemi pohonných hmot - Pravomoc Soudního dvora a přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce - Svoboda usazování - Omezení“)
   2010/C 113/14
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Attanasio Group Srl

      Žalovaný: Comune di Carbognano

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví povinné minimální vzdálenosti mezi čerpacími stanicemi pohonných hmot, s články 43, 48, 49 a 56 ES a se zásadami Společenství týkajícími se hospodářské soutěže a zákazu diskriminace.

      Výrok

   Článek 43 ES nazíraný ve spojení s článkem 48 ES je třeba vykládat v tom smyslu, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví povinné minimální vzdálenosti mezi čerpacími stanicemi pohonných hmot, představuje omezení svobody usazování zakotvené Smlouvou. Za takových okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, není patrné, že by takové omezení bylo odůvodněno cíli ochrany bezpečnosti silničního provozu, životního prostředí a veřejného zdraví nebo cílem racionalizace služeb, k ověření čehož je v případě potřeby příslušný předkládající soud.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc T-65/17: Žaloba podaná dne 1. února 2017 – Westbrae Natural v. EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM)

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/32

         Žaloba podaná dne 1. února 2017 – Westbrae Natural v. EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM)
   (Věc T-65/17)
   (2017/C 086/42)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Westbrae Natural, Inc. (Delaware, Spojené státy americké) (zástupce: D. McFarland, barrister)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Kaufland Warenhandel GmbH & Co. KG (Neckarsulm, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „COCONUT DREAM“ – přihláška č. 13 599 501

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. listopadu 2016 ve věci R 182/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil náhradu nákladů řízení ve prospěch žalobkyně.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. března 2005 ve věci C-499/03 P: Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH proti Komisi Evropských společenství (Opravný prostředek — Společný celní sazebník — Vybrání dovozního cla po propuštění zboží — Zřeknutí se nároků na vybrání — Podmínky — Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2913/92 — Chyba celních orgánů — Zjistitelná chyba — Kombinovaná nomenklatura — Poznámky — Dosah)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/8

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 3. března 2005
   ve věci C-499/03 P: Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Opravný prostředek - Společný celní sazebník - Vybrání dovozního cla po propuštění zboží - Zřeknutí se nároků na vybrání - Podmínky - Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2913/92 - Chyba celních orgánů - Zjistitelná chyba - Kombinovaná nomenklatura - Poznámky - Dosah)
   (2005/C 106/14)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-499/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 25. listopadu 2003, Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH, se sídlem v Langen (Německo) (advokáti: K. Landry a L. Harings), přičemž druhým účastníkem řízení je Komise Evropských společenství (zmocněnci: X. Lewis a J. Schieferer), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet a J. Malenovský (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 3. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 17. září 2003, Biegi Nahrungsmittel et Commonfood v. Komise (T-309/01 a T-239/02 ), se zrušuje.

               2)

               Rozhodnutí Komise C (2001) 2533 ze dne 14. srpna 2001 (REC 4/00) se zrušuje v rozsahu, v němž nařizuje dodatečné zaúčtování dovozního cla dlužného Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH ve výši 218 605,64 DEM.

               3)

               Rozhodnutí Komise C (2002) 857 ze dne 5. března 2002 (REC 4/01), kterým se nařizuje dodatečné zaúčtování dovozního cla, dlužného Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH ve výši 222 116,06 DEM, se zrušuje.

               4)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc T-610/17: Žaloba podaná dne 6. září 2017 – ICL IP Terneuzen and ICL Europe Coöperatief v. Komise

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/30

         Žaloba podaná dne 6. září 2017 – ICL IP Terneuzen and ICL Europe Coöperatief v. Komise
   (Věc T-610/17)
   (2017/C 357/39)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ICL-IP Terneuzen, BV (Terneuzen, Nizozemsko) a ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdam, Nizozemsko (zástupci: R. Cana a E. Mullier, lawyers)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;

               —

               zrušil nařízení Komise (EU) 2017/999 ze dne 13. června 2017, kterým se mění příloha XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH) (Úř. věst. 2017, L 150, s. 7), v rozsahu, v němž zahrnuje nPB do Přílohy XIV nařízení REACH;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů tohoto řízení; a

               —

               přijal jakákoli další opatření, která bude považovat za vhodná

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, neboť nezohlednila všechny relevantní skutečnosti a porušil zásadu řádné správy.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Evropská komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož náležitě a nestranně neposoudila relevantní informace, které jí předložily a které dokládaly, že Látka nesplňuje kritéria pro prioritní látky k zařazení na seznam do Přílohy XIV nařízení REACH. Pokud by Evropská komise tyto informace zohlednila, podle žalobkyň by látka získala nižší či obdobné skóre jako jiné látky, které nebyly označeny za prioritní v tomtéž kole, a nebyla by sporným zařízením zařazena do Přílohy XIV nařízení REACH.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že sporné nařízení porušuje článek 55 nařízení REACH, nerespektuje účel spočívající v konkurenceschopnosti a zasahuje do práva na podnikání.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že sporné nařízení nerespektuje účel nařízení REACH spočívající v konkurenceschopnosti a konkrétně cíle určené v jeho hlavě VII upravující povolování látek, čímž zasahuje do konkurenceschopnosti žalobkyň a jejich práva na podnikání, neboť Látku označuje za prioritní, ačkoli se ukázalo, že tato Látka nesplňuje kritéria pro prioritní látky k zařazení do Přílohy XIV.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, Evropská komise porušila právo žalobkyň na obhajobu a porušila povinnost uvést odůvodnění.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Evropská komise porušila jejich právo na obhajobu a porušila povinnost uvést odůvodnění, když neuvedla důvody pro „seskupení“ látky s trichlorethylenem, ačkoli Evropská agentura pro chemické látky výslovně uznala (v Pokynech pro prioritní zařazení), že v případě, kdy jsou zohledněny faktory jako „seskupení“, které nejsou součástí formálních kritérií stanovených v čl. 5 odst. 8 bodu 3, musí být důvod pro prioritní zařazení jasně uveden a musí odpovídat roli a účelu doporučení v rámci povolovacího procesu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že napadené nařízení porušuje legitimní očekávání žalobkyň.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že přijetím nařízení byla porušena jejich legitimní očekávání, neboť toto nařízení není v souladu s pokyny pro prioritní zařazení. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že k označení nPB za prioritní k zařazení do Přílohy XIV došlo v rozporu s jejich legitimním očekáváním, že kritérium hodnotící objem a seskupení bude uplatněno způsobem, který je stanoven v Pokynech pro prioritní zařazení a v Obecných pokynech.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že sporné nařízení porušuje zásadu proporcionality.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Evropská komise měla odložit zařazení nPB do Přílohy XIV sporného nařízení z důvodu, že by to žalobkyně méně omezovalo, neboť by nemusely nést následky zařazení do Přílohy XIV již nyní, ale teprve v okamžiku, kdy by došlo k řádnému zařazení nPB do Přílohy XIV vzhledem k jeho relativně vysoké prioritě.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že napadené nařízení porušuje zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace.

               7.

               Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace, jelikož tím, že ji řadí do Přílohy XIV nařízení REACH, s Látkou nakládá jinak než s ostatními látkami včetně neapolské žluti. Podle žalobkyň jsou obě látky srovnatelné: obě byly hodnoceny ve stejném kole, obě získaly (nebo měly získat) stejné celkové skóre 17 a v obou případech jejich posouzení zahrnovalo seskupování. Žalobkyním se však údajně dostalo odlišného zacházení ze strany ECHA a Evropské komise, neboť tato látka byla doporučena a později zařazena do Přílohy XIV, zatímco neapolská žluť nebyla doporučena k zařazení a do přílohy XIV tak zařazena nebyla.


title: Věc C-120/09: Žaloba podaná dne 1. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/28

         Žaloba podaná dne 1. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-120/09)
   2009/C 141/50
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království tím, že nezajistilo provedení čl. 2 písm. f), j) a k) a přílohy III bodu 4 písm. C) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (1) do valonského práva, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby vznáší Evropská komise dva žalobní důvody.
   Žalovanému vytýká, že do práva Valonského regionu neprovedlo pojmy „podzemní úložiště“, „skládkový plyn“ a „eluát“ upravené v ustanoveních čl. 2 písm. f), j) a k) směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů. Komise trvá na významu těchto pojmů, které jsou coby klíčové pojmy pro účely provádění směrnice obsaženy také v dalších předpisech přijatých na základě této směrnice a v předpisech přijatých k jejímu provedení.
   Žalobkyně dále poukazuje na skutečnost, že valonské právo neobsahuje žádné ustanovení o krizových hodnotách, při jejichž překročení lze mít za to, že skládka má významný nepříznivý účinek na jakost podzemních vod. Ustanovení bodu 4 písm. C) přílohy III směrnice, které upravuje vypracování takových ustanovení, má přitom zásadní význam pro zajištění účinné kontroly jakosti podzemních vod, a tím pádem i pro zaručení ochrany životního prostředí, která je základním cílem směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 182, s. 1


title: Věc T-445/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. března 2009 – Associazione italiana del risparmio gestito a Fineco Asset Management v. Komise ( Státní podpory — Režim podpor zavedený italskými orgány ve prospěch některých subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů specializujících se na držení akcií společností s malou a stření kapitalizací — Rozhodnutí, jímž se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Bezprostřední a osobní dotčenost — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Selektivní charakter opatření — Povinnost navrácení )

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/24

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. března 2009 – Associazione italiana del risparmio gestito a Fineco Asset Management v. Komise
   (Věc T-445/05) (1)

   („Státní podpory - Režim podpor zavedený italskými orgány ve prospěch některých subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů specializujících se na držení akcií společností s malou a stření kapitalizací - Rozhodnutí, jímž se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Bezprostřední a osobní dotčenost - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Selektivní charakter opatření - Povinnost navrácení“)
   2009/C 90/38
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Associazione italiana del risparmio gestito (Řím, Itálie); a Fineco Asset Management SpA (Řím) (zástupci: G. Escalar, G. Cipolla a V. Giordano, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 3302 ze dne 6. září 2005, kterým byl prohlášen za neslučitelný se společným trhem režim podpory, který stanoví daňové pobídky ve prospěch jistých subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které se specializují na držbu akcií společností s malou a střední kapitalizací, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném evropském trhu (Úř. věst. 2006, L 268, s.1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobcům se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc F-93/10: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 25. května 2011 — AL v. Parlament

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/43

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 25. května 2011 — AL v. Parlament
   (Věc F-93/10) (1)

   2011/C 232/79
   Jednací jazyk: francouzština
   V důsledku smírného urovnání sporu rozhodl předseda prvního senátu o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010, s. 61.


title: Věc T-461/08: Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Evropaïki Dynamiki v. EIB

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/30

         Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Evropaïki Dynamiki v. EIB
   (Věc T-461/08)
   (2009/C 19/57)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a P. Katsimani, advokáti)

      Žalovaná: Evropská investiční banka
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské investiční banky, kterým byla nabídka žalobkyně ohodnocena jako neúspěšná a veřejná zakázka byla zadána úspěšnému uchazeči;

               —

               uložit Evropské investiční bance povinnost nahradit škodu ve výši 1 940 000 eur, která byla žalobkyni způsobena dotčeným zadávacím řízením;

               —

               uložit Evropské investiční bance náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souvislosti s touto žalobou, a to i v případě, že žaloba bude zamítnuta;

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou se žalobkyně domáhá podle článků 230 ES a 235 ES jednak zrušení rozhodnutí Evropské investiční banky ze dne 26. července 2008, kterým byla zamítnuta nabídka podaná žalobkyní v nabídkovém řízení „EIB – Pomoc na podporu zachování a vývoj systému ‚Loans Front Office‘ (SERAPIS) u Evropské investiční banky“ (Úř. věst. 2007/S 176-215155), a jednak náhrady škody.
   Žalobkyně uvádí, že jí nebyl výsledek zadávacího řízení sdělen a že se pouze náhodou dozvěděla o tom, že oznámení o zadání zakázky bylo zveřejněno v Úředním věstníku (1) dne 26. července 2008. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná v napadeném rozhodnutí porušila zásadu transparentnosti a rovného zacházení a pravidla EIB pro zadávání zakázek a právo ES o zadávání veřejných zakázek. Dále tvrdí, že tím, že žalobkyni neoznámila své rozhodnutí o zadání zakázky, že své rozhodnutí o zadání zakázky jinému uchazeči dostatečně neodůvodnila, že stanovila kritéria, která vedou k nerovnému zacházení, že zaměnila výběrová kritéria a kritéria pro zadání zakázky, že použila diskriminační hodnotící vzorec v poměru 75 %/25 %, nesplnila žalovaná svou povinnost zajistit nenarušenou hospodářskou soutěž, a porušila tak přitom opakovaně povinnost transparentnosti a rovného zacházení.
   Žalobkyně krom toho požaduje, aby Soud, pokud rozhodne, že žalovaná porušila právo Společenství v oblasti veřejných zakázek a/nebo zásady transparentnosti a rovného zacházení, uložil EIB náhradu škody, která odpovídá 50 % z částky 3 880 000 eur (1 940 000 eur), což je částka odpovídající odhadovanému hrubému zisku z výše uvedeného zadávacího řízení, kdyby byla zakázka udělena žalobkyni.
   Žalobkyně dále požaduje, aby Soud uložil žalované náhradu nákladů řízení, a to i tehdy, pokud Soud žalobu zamítne, v souladu s čl. 87 odst. 3 písm. b) jednacího řádu Soudu prvního stupně, jelikož má za to, že musela zahájit toto řízení před Soudem kvůli nedostatečnému ohodnocení nabídky žalobkyně ze strany žalované, jakož i z důvodu, že žalovaná neuvedla důvody a neinformovala žalobkyni včas o důvodech, proč vybrala úspěšného uchazeče.

      (1)   Úř. věst. 2008/S 144-192307.


title: Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 6. července 2004 ve věci T-117/02, Grupo El Prado Cervera, SL proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHUFAFIT — Starší slovní a obrazové národní ochranné známky CHUFI — Nebezpečí záměny — Nebezpečí asociace — Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94))

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/18

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 6. července 2004
   ve věci T-117/02, Grupo El Prado Cervera, SL proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHUFAFIT - Starší slovní a obrazové národní ochranné známky CHUFI - Nebezpečí záměny - Nebezpečí asociace - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94))
   (2004/C 239/36)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-117/02, Grupo El Prado Cervera, SL, se sídlem ve Valencii (Španělsko), zastoupená P. Kochem Morenem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. F. Crespo Carillo a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník v řízení před Soudem jsou Helene Debuschewitz a další, jako dědici po Johannu Debuschewitzovi, s bydlištěm v Rösrath-Forsbach (Německo), zastoupení E. Kringsem, advokátem, jejímž předmětem je žaloba na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. února 2002 (věc R 798/2001-1), týkajícího se námitkového řízení mezi Grupo El Prado Cervera, SL a J. Debuschewitzem, Soud (první senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, P. Mengozzi a M. E. Martins Ribeiro, soudci; tajemník: I. Natsinas, rada, vydal dne 6. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 156, 29.6.2002.


title: Věc C-330/12: Žaloba podaná dne 9. července 2012 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/23

         Žaloba podaná dne 9. července 2012 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-330/12)
   2012/C 287/43
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, L. Nicolae a J. Hottiaux)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala, nebo každopádně Komisi nesdělila právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 této směrnice;

               —

               uložit Polské republice penále podle čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu porušení povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2009/140/ES, a to ve výši 56 095,20 eur ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 25. května 2011.

      (1)  Úř. věst. L 337, s. 37.


title: Věc T-445/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2012 — Berning & Söhne v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trhy se zipy a  „jinými zapínadly“ a se stroji na přišívání zapínadel — Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání porušující článek 81 ES — Koordinované zvyšování cen, stanovení minimálních cen, rozdělení zákazníků a trhů a vyměňování dalších obchodních informací — Důkaz — Právo na obhajobu — Jediné a trvající protiprávní jednání — Promlčení — Pokuty — Délka trvání a závažnost protiprávního jednání — Polehčující okolnosti — Rovné zacházení — Proporcionalita“ )

text:
               11.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2012 — Berning & Söhne v. Komise
   (Věc T-445/07) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trhy se zipy a „jinými zapínadly“ a se stroji na přišívání zapínadel - Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání porušující článek 81 ES - Koordinované zvyšování cen, stanovení minimálních cen, rozdělení zákazníků a trhů a vyměňování dalších obchodních informací - Důkaz - Právo na obhajobu - Jediné a trvající protiprávní jednání - Promlčení - Pokuty - Délka trvání a závažnost protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Rovné zacházení - Proporcionalita)
   2012/C 243/21
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Berning & Söhne GmbH & Co. KG (Wuppertal, Německo) (zástupci: P. Niggemann a K. Gaßner, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Mojzesowicz a R. Sauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 4257 final ze dne 19. září 2007, přijatého v řízení podle článku 81 [ES] (Věc COMP/39.168 — PO/Tvrdá galanterie: zapínadla) a podpůrně návrh na snížení pokuty, která byla žalobkyni uvedeným rozhodnutím uložena.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Berning & Söhne GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc T-9/15: Žaloba podaná dne 9. ledna 2015 – Ball Europe v. OHIM – Crown Hellas Can

text:
               16.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/32

         Žaloba podaná dne 9. ledna 2015 – Ball Europe v. OHIM – Crown Hellas Can
   (Věc T-9/15)
   (2015/C 089/39)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ball Europe GmbH (Curych, Švýcarsko) (zástupce: A. Renck, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Crown Hellas Can SA (Atény, Řecko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 230 990-0006

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2014, ve věci R 1408/2012-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil žalovanému – a v případě formálního přistoupení – další účastnici v řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 25 odst. 1 písm. b) ve spojení s článkem 6 nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení článku 62 nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-553/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2008 společností Powerserv Personalservice GmbH, dříve Manpower Personalservice GmbH proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-405/05, Powerserv Personalservice GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2008 společností Powerserv Personalservice GmbH, dříve Manpower Personalservice GmbH proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-405/05, Powerserv Personalservice GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-553/08 P)
   (2009/C 69/35)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Powerserv Personalservice GmbH, dříve Manpower Personalservice GmbH (zástupkyně: B. Kuchar, advokátka)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Manpower Inc.
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. října 2008, T-405/05 a prohlásit ochrannou známku CTM 76059 pro všechny výrobky a služby za neplatnou;

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. října 2008 v rozsahu, v němž se týká důkazu nabyté rozlišovací způsobilosti ochranné známky CTM 76059, který nebyl proveden a věc vrátit;

               —

               v každém případě určit, že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu a majitelka ochranné známky CTM ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé navrhovatelce v řízení před odvolacím senátem OHIM, Soudem prvního stupně a Soudním dvorem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelkou na zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (dále jen „OHIM“) ze dne 22. července 2005 o prohlášení ochranné známky Společenství „MANPOWER“ za neplatnou. Soud rozhodl, že ochranná známka Společenství „MANPOWER“ pro výrobky a služby je popisná pouze ve Spojeném království, Irsku, Německu a Rakousku a potvrdil rozhodnutí odvolacího senátu, podle kterého dotyčná ochranná známka v členským státech, v nichž je popisná, nabyla jejím používáním rozlišovací způsobilost.
   Jako důvody kasačního opravného prostředku je uplatněno porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 2 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství.
   Na rozdíl od názoru Soudu je označení „MANPOWER“ – jak bylo odvolacím senátem OHIM správně posouzeno – popisné rovněž v Nizozemsku, Švédsku, Dánsku a ve Finsku, jakož i ve všech ostatních členských státech, které byly členy Společenství před 1. květnem 2004. Posoudil-li by Soud skutečnost, že podle statistiky Evropské komise 47 % dotyčných osob ve Společenství mluví anglicky, musel by dospět k závěru, že slovní ochranná známka „MANPOWER“ je popisná kromě v Německu a Rakousku i v dalších státech EU, zejména v Nizozemsku, Švédsku, Finsku a Dánsku. Rovněž pokud jde o další státy, které byly členy Společenství před 1. květnem 2004, Soud neuznal, že podstatná část obyvatelstva má na základě povinného školního vzdělání v každém z těchto členských států dostatečně znalosti anglického jazyka, aby pochopila základní slovo, jako jsou slova „MAN“ a „POWER“, podle jejich smyslu a tím rovněž slovo „MANPOWER“ jako popisné s ohledem na výrobky a služby majitelky ochranné známky. Soud nejen neodůvodňuje, z jakého důvodu by se obyvatelstvu mimo Spojené království a Irsko neměla uznat základní znalost anglického jazyka, avšak dostává se i do rozporu s dosavadní judikaturou, podle které rovněž veškerému obyvatelstvu mimo Spojené království a Irsko jsou přiznány určité základní znalosti anglického jazyka v souvislosti s vnímáním ochranné známky.
   V souvislosti s důkazem rozlišovací způsobilosti nabyté používáním se dopustil Soud právního omylu v rozsahu, v němž rozšířil relevantní veřejnost ve srovnání s rozhodnutím odvolacího senátu, aniž by znovu přezkoumal předložené důkazy o nabyté rozlišovací způsobilosti. I kdyby se přijal názor Soudu, že důkaz proslulosti je třeba předložit pouze s ohledem na Spojené království, Irsko, Německo a Rakousko, měl s ohledem na rozšířenou relevantní veřejnost zrušit rozhodnutí odvolacího senátu v tomto bodě a vrátit věc odvolacímu senátu. Soud rovněž nesprávně potvrdil názor odvolacího senátu ohledně „účinku přelévání“ případné proslulosti dotčené slovní ochranné známky ze Spojeného království na Irsko, ačkoli nelze vycházet z „účinku přelévání“ proslulosti ochranné známky ani z jednoho členského státu na jiný, ani z výrobku nebo služby na jiný výrobek či službu.


title: Věc T-415/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. prosince 2006 De Smedt proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 19. října 2006 ve věci F-59/05, De Smedt v. Komise

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/43

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. prosince 2006 De Smedt proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 19. října 2006 ve věci F-59/05, De Smedt v. Komise
   (Věc T-415/06 P)
   (2007/C 42/75)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (Navrhovatelka): Elizabeth De Smedt (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupce: L. Vogel a R. Kechiche, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání navrhovatelky

               —

               zrušit v celém rozsahu napadený rozsudek vydaný dne 19. října 2006 druhým senátem Soudu pro veřejnou službu, oznámený doporučeným dopisem ze dne 19. října 2006, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelkou dne 8. července 2005;

               —

               vyhovět návrhovým žádání navrhovatelky uvedeným ve zmíněné žalobě podané dne 8. července 2005;

               —

               uložit žalované v prvním stupni a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, včetně nezbytných nákladů vyložených v souvislosti s řízením, a zejména nákladů souvisejících s vytvořením adresy pro účely doručování, nákladů na dopravu a pobyt, jakož i výdaje na advokáta podle čl. 91 písm. b) jednacího řádu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Soud zamítl rozsudkem ze dne 19. října 2006, jehož zrušení je v rámci tohoto kasačního opravného prostředku navrhováno, žalobu podanou navrhovatelkou, jejímž předmětem bylo jednak zrušení rozhodnutí Komise ze dne 21. března 2005, kterým se stavoví zařazení a plat navrhovatelky, bývalého pomocného pracovníka přijatého jako smluvní pracovník, a jednak návrh na náhradu škody.
   Navrhovatelka se na podporu svého návrhu na zrušení uvedeného rozsudku dovolává dvou důvodů kasačního opravného prostředku, z nichž první vychází z porušení čl. 80 odst. 3, kterým se stanoví pracovní řád ostatních zaměstnanců (ŘOZ) (1), jakož i zjevně nesprávného posouzení. Navrhovatelka uplatňuje, že Soud tím, že zamítl první žalobní důvod její původní žaloby z toho důvodu, že Komise nebyla povinna dodržet kalendář, který byl vymezen podle nařízení č. 723/2004 (2), k nahrazení původního statutu pomocného pracovníka novým statutem smluvního pracovníka, umožnil Komisi nedodržet postupy předcházející prvnímu přijetí smluvních zaměstnanců na pracovní místo, což je v rozporu s čl. 80 odst. 3 ŘOZ.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady zákazu diskriminace, neuvedení odůvodnění a neposkytnutí odpovědi na písemnosti navrhovatelky při zamítnutí druhého žalobního důvodu její původní žaloby, který vycházel ze znevýhodňujícího postavení, v němž se při svém pracovním poměru nacházela ve srovnání s jinými osobami, jež vykonávají stejné funkce jako ona v téže službě Komise. Navrhovatelka vytýká Soudu, že neposkytl přiměřenou odpověď na její příslušná vysvětlení a pouze zamítl žalobní důvod abstraktním výrokem.

      (1)  Řád ostatních zaměstnanců Společenství (ŘOZ) byl vymezen článkem 3 nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 5).

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 130).


title: Věc T-271/05: Žaloba podaná dne 8. července 2005 Miriam Arana de la Cal proti Komisi Evropských společenství

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/31

         Žaloba podaná dne 8. července 2005 Miriam Arana de la Cal proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-271/05)
   (2005/C 229/67)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. července 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Miriam Arana de la Cal, s bydlištěm v Saint-Gilles (Belgie), zastoupenou Lucasem Vogelem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným k uzavírání smluv (OOUS) dne 21. března 2005, kterým byla zamítnuta žádost, překvalifikovaná na stížnost, podaná žalobkyní dne 30. listopadu 2004 proti rozhodnutí stanovícímu zařazení a odměnu přiznané žalobkyni jako smluvní zaměstnankyni podle smlouvy, která vstoupila v platnost dne 16. září 2004;

               —

               bude-li to nezbytné, zrušil rovněž toto původní rozhodnutí, kterým byly stanoveny zařazení a odměna žalobkyně jako smluvní zaměstnankyně podle úmluvy, která vstoupila v platnost dne 16. září 2004;

               —

               uložil žalované povinnost náhrady škody 25 000 eur, s výslovnou výhradou pozdějšího zvýšení, snížení nebo upřesnění;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty uplatňovanými v rámci věci T-253/05, Fernandez Tunon v. Komise.


title: Věc C-145/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien — Rakousko) — Eva-Maria Painer v. Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG ( „Soudní příslušnost v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 6 bod 1 — Více osob žalovaných společně — Směrnice 93/98/EHS — Článek 6 — Ochrana fotografií — Směrnice 2001/29/ES — Článek 2 — Rozmnožování — Užití fotografického portrétu jako předlohy pro vytvoření počítačem sestaveného portrétu — Článek 5 odst. 3 písm. d) — Výjimky a omezení v případě citací — Článek 5 odst. 3 písm. e) — Výjimky a omezení z důvodů veřejné bezpečnosti — Článek 5 odst. 5“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien — Rakousko) — Eva-Maria Painer v. Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG
   (Věc C-145/10) (1)

   (Soudní příslušnost v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 6 bod 1 - Více osob žalovaných společně - Směrnice 93/98/EHS - Článek 6 - Ochrana fotografií - Směrnice 2001/29/ES - Článek 2 - Rozmnožování - Užití fotografického portrétu jako předlohy pro vytvoření počítačem sestaveného portrétu - Článek 5 odst. 3 písm. d) - Výjimky a omezení v případě citací - Článek 5 odst. 3 písm. e) - Výjimky a omezení z důvodů veřejné bezpečnosti - Článek 5 odst. 5)
   2012/C 32/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Handelsgericht Wien

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Eva-Maria Painer

      Žalované: Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

      Předmět

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Handelsgericht Wien — Výklad čl. 6 bodu 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42), čl. 1 odst. 1, čl. 5 odst. 3 písm. d) a e), jakož i čl. 5 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) — Zveřejnění fotografií v několika tiskovinách bez svolení autora a bez řádné citace — Příslušnost soudu pro rozhodnutí o několika žalobách podaných z důvodu stejného porušení autorského práva proti různým žalovaným, jež jsou založeny na právních normách práv dvou členských států, které jsou v zásadě totožné — Porušení autorského práva odůvodněné cíli veřejné bezpečnosti

      Výrok

               1)

               Článek 6 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že pouhá skutečnost, že žaloby podané proti více žalovaným z důvodu obsahově totožných porušení autorského práva jsou založeny na vnitrostátních právních základech, které se v závislosti na daném členském státě liší, použití tohoto ustanovení nebrání. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby s ohledem na všechny poznatky obsažené ve spisu posoudil existenci rizika toho, že v oddělených řízeních budou vydána vzájemně si odporující rozhodnutí.

               2)

               Článek 6 směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících musí být vykládán v tom smyslu, že fotografický portrét může podle tohoto ustanovení požívat autorskoprávní ochrany za podmínky — jejíž splnění přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu v každém jednotlivém případě — že je duševním výtvorem autora, který odráží jeho osobnost a je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody při realizaci této fotografie. Bylo-li ověřeno, že dotčený fotografický portrét splňuje požadavky na dílo, není tento portrét chráněn v menším rozsahu, než jsou chráněna všechna ostatní díla, včetně děl fotografických.

               3)

               Článek 5 odst. 3 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být ve světle čl. 5 odst. 5 této směrnice vykládán v tom smyslu, že takový sdělovací prostředek, jako je vydavatelství tisku, nesmí z vlastního podnětu užít dílo chráněné autorským právem a dovolávat se přitom cíle veřejné bezpečnosti. Nelze však vyloučit, že by toto vydavatelství mohlo v některých případech přispívat k uskutečnění takového cíle tím, že by zveřejnilo fotografii hledané osoby. Je třeba vyžadovat, aby tento krok jednak souvisel s rozhodnutím přijatým nebo činností vedenou příslušnými vnitrostátními orgány, které směřují k zajištění veřejné bezpečnosti, a jednak aby byl učiněn po dohodě a v koordinaci s uvedenými orgány, aby se zamezilo riziku toho, že bude v rozporu s opatřeními přijatými těmito orgány, aniž by však byla nezbytná konkrétní, aktuální a výslovná výzva bezpečnostních orgánů ke zveřejnění fotografie pro účely pátrání.

               4)

               Článek 5 odst. 3 písm. d) směrnice 2001/29 musí být ve světle čl. 5 odst. 5 této směrnice vykládán v tom smyslu, že použití tohoto ustanovení nebrání skutečnost, že článek v tisku, v němž je citováno dílo nebo jiný předmět ochrany, není literárním dílem chráněným autorským právem.

               5)

               Článek 5 odst. 3 písm. d) směrnice 2001/29 musí být ve světle čl. 5 odst. 5 této směrnice vykládán v tom smyslu, že jeho použití je podmíněno povinností, aby byl uveden zdroj, včetně jména autora citovaného díla či jiného předmětu ochrany nebo interpretujícího výkonného umělce. Pokud však jméno nebylo uvedeno v souladu s čl. 5 odst. 3 písm. e) směrnice 2001/29, je třeba uvedenou povinnost považovat za splněnou, přestože je uveden jen zdroj.

      (1)  Úř. věst. C 148, 5.6.2010


title: Věc T-249/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Masafi v. OHIM – Hd1 (masafi) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství masafi — Starší národní slovní ochranná známka masafi — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Masafi v. OHIM – Hd1 (masafi)
   (Věc T-249/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství masafi - Starší národní slovní ochranná známka masafi - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 016/39)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Masafi Co. LLC (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupce: G. Hinarejos Mulliez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Hd1 Ltd (Huddersfield, Spojené království)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. února 2014 (věc R 1131/2013-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Hd1 Limited a Masafi Co. LLC

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnost Masafi Co. LLC ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

      (1)  Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


title: Věc T-93/13: Žaloba podaná dne 15. února 2013 — Spojené království v. ECB

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/38

         Žaloba podaná dne 15. února 2013 — Spojené království v. ECB
   (Věc T-93/13)
   2013/C 114/61
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: K. Beal, QC, a E. Jenkinson, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zčásti zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 11. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí ECB/2007/7 o podmínkách TARGET2-ECB (ECB/2012/31) (Úř. věst. 2013 L 13, s. 8);

               —

               zčásti zrušil obecné zásady Evropské centrální banky ze dne 5. prosince 2012 o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET2) (ECB/2012/27) (Úř. věst. 2013 L 30, s. 1);

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Evropská centrální banka (dále jen „ECB“) nebyla oprávněna zveřejnit napadené akty, a to buď vůbec, nebo přinejmenším bez odkazu na zveřejnění takového legislativního aktu, jako je nařízení přijaté Radou nebo případně samotnou ECB.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené akty de iure nebo de facto stanoví požadavek sídla pro zúčtovací ústřední protistrany, které chtějí uskutečňovat zúčtovací nebo vypořádací operace v eurech a jejich denní obchody přesahují určitý objem. Dále, nebo podpůrně, omezují nebo brání uskutečňování nebo rozsahu služeb nebo kapitálu, jenž může být poskytován ústředním protistranám se sídlem v členských státech, které nejsou členy eurozóny. Napadené akty porušují všechny nebo některé z článků 48, 56 nebo 63 SFEU tím, že:

                           —

                           ústřední protistrany usazené v členských státech, které nejsou součástí eurozóny, například ve Spojeném království, budou povinny přemístit své správní sídlo a vedení do členských států, které jsou členy Eurosystému. Budou rovněž povinny znovu zřídit právnickou osobu podle vnitrostátního práva jiného členského státu;

                           —

                           v případě, pokud ústřední protistrany v rozporu s tímto požadavkem nepřemístí své sídlo, bude jim bráněno v přístupu na finanční trhy v členských státech Eurosystému za stejných podmínek, které mají ústřední protistrany se sídlem na území Eurosystému, nebo zcela;

                           —

                           tyto nerezidentní ústřední protistrany nebudou mít nárok na facility nabízené ECB nebo vnitrostátními centrálními bankami Eurosystému, a to buď vůbec, nebo za stejných podmínek;

                           —

                           v důsledku toho bude možnost takových ústředních protistran nabízet zúčtovací a vypořádací služby v eurech zákazníkům v Unii omezena nebo dokonce v plném rozsahu vyloučena.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené akty porušují článek 101 SFEU, nebo 102 SFEU ve spojení s článkem 106 SFEU a článkem 13 SEU, neboť:

                           —

                           ve skutečnosti požadují, aby všechny zúčtovací operace prováděné v eurech přesahující určitou úroveň, mají být prováděny ústřední protistranou se sídlem v členském státu eurozóny;

                           —

                           ve skutečnosti nařizují ECB nebo eurozóně nebo vnitrostátním centrálním bankám, aby neposkytovaly rezervy v euroměně ústředním protistranám se sídlem v členském státu, který není členem eurozóny, pokud překročí práh stanovený v uvedeném rozhodnutí.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že požadavek, aby ústřední protistrany mající sídlo v členském státu, který není členem eurozóny, přijaly jinou právní formu a změnily sídlo, je přímou nebo nepřímou diskriminací na základě státní příslušnosti. Porušuje rovněž obecnou unijní zásadu rovného zacházení, jelikož ústřední protistrany se sídlem v různých členských státech jsou vystaveny zcela odlišnému zacházení bez objektivního odůvodnění.

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené akty porušují relevantní ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (Úř. věst. 2012 L 201, s. 1).

               6)

               Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené akty porušují všechny nebo některé z článků II. XI, XVI a XVII Všeobecné dohody o obchodu a službách.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že aniž by bylo převzato důkazní břemeno prokazující, že neexistuje veřejný zájem odůvodňující taková omezení (ECB nese důkazní břemeno týkající se existence předpokladů pro výjimku, pokud by jí chtěla uplatnit); Spojené království tvrdí, že, jakékoliv odůvodnění založené na veřejném zájmu uplatněné ECB, by nesplňovalo požadavek proporcionality, jelikož existují méně omezující opatření k zajištění dohledu nad finančními institucemu se sídlem v Unii, ale mimo eurozónu.


title: Věc C-545/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofiyski gradski sad – Bulharsko) – Apis-Hristovich EOOD v. Lakorda AD ( Směrnice 96/9/ES — Právní ochrana databází — Zvláštní právo — Pořízení, ověření nebo předvedení obsahu databáze — Vytěžování — Podstatná část obsahu databáze — Elektronická databáze obsahující oficiální právní údaje )

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofiyski gradski sad – Bulharsko) – Apis-Hristovich EOOD v. Lakorda AD
   (Věc C-545/07) (1)

   („Směrnice 96/9/ES - Právní ochrana databází - Zvláštní právo - Pořízení, ověření nebo předvedení obsahu databáze - Vytěžování - Podstatná část obsahu databáze - Elektronická databáze obsahující oficiální právní údaje“)
   2009/C 102/10
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Sofiyski gradski sad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Apis-Hristovich EOOD

      Žalovaná: Lakorda AD

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Městský soud v Sofii – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst. L 77, s. 20; Zvl. vyd. 13/15, s. 459) – Pojem vytěžování a použití – Databáze právních údajů týkajících se právních předpisů a judikatury v členském státě.

      Výrok

               1)

               Vymezení pojmů „trvalý přenos“ a „dočasný přenos“ ve smyslu článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází spočívá v kritériu délky doby uchování prvků vytěžených z chráněné databáze na jiném nosiči, než je nosič této databáze. Okamžikem, kdy došlo k vytěžování ve smyslu zmíněného článku 7 z chráněné databáze, která je přístupná elektronickými prostředky, je okamžik, kdy byly přenesené prvky uloženy na jiný nosič, než je nosič této databáze. Tento pojem „vytěžování“ nezávisí na cíli, který sledovala osoba, jež se dopustila dotčeného jednání, na případných změnách obsahu takto přenesených prvků, které provedla tato osoba, ani na případných rozdílech mezi strukturální organizací dotčených databází.
               Okolnost, že fyzické a technické vlastnosti, kterými se vyznačuje obsah chráněné databáze, jsou obsaženy rovněž v databázi jiného pořizovatele, může být vykládána jako indicie toho, že došlo k vytěžování ve smyslu článku 7 směrnice 96/9, ledaže takovou shodu lze vysvětlit jinými skutečnostmi než přenosem mezi oběma dotčenými databázemi. Skutečnost, že prvky získané pořizovatelem databáze ze zdrojů, které nejsou přístupné veřejnosti, jsou uvedeny rovněž v databázi jiného pořizovatele, jako taková nestačí k prokázání takového vytěžování, ale může představovat jeho indicii.
               Povaha počítačových programů použitých pro správu dvou elektronických databází nepředstavuje kritérium pro posouzení toho, zda došlo k vytěžování ve smyslu článku 7 směrnice 96/9.

               2)

               Článek 7 směrnice 96/9 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud se jedná o celý soubor prvků zahrnující samostatné podskupiny, rozsah prvků, které byly údajně vytěženy nebo zužitkovány z jedné z těchto podskupin, musí být pro účely posouzení, zda došlo k vytěžování nebo zužitkování kvantitativně podstatné části obsahu databáze ve smyslu uvedeného článku, srovnán s rozsahem celého obsahu této podskupiny, jestliže tato podskupina představuje jako taková databázi splňující podmínky pro poskytnutí ochrany podle zvláštního práva. V opačném případě a tehdy, pokud uvedený soubor představuje takovou chráněnou databázi, musí být srovnán rozsah prvků, které byly údajně vytěženy nebo zužitkovány z jednotlivých podskupin tohoto souboru, s rozsahem celého obsahu tohoto souboru.
               Okolnost, že prvky, které byly údajně vytěženy nebo zužitkovány z databáze chráněné podle zvláštního práva, získal její pořizovatel ze zdrojů, které nejsou přístupné veřejnosti, může mít – v závislosti na velikosti lidských, technických nebo finančních prostředků vynaložených tímto pořizovatelem ke shromáždění dotčených prvků z takových zdrojů – dopad na kvalifikaci těchto prvků jako kvalitativně podstatné části obsahu dotčené databáze ve smyslu článku 7 směrnice 96/9.
               Skutečnost, že část prvků obsažených v databázi má oficiální charakter a je přístupná veřejnosti, nezprošťuje vnitrostátní soud toho, aby pro účely posouzení, zda došlo k vytěžování nebo zužitkování podstatné části obsahu uvedené databáze, ověřil, zda prvky, které byly údajně vytěženy nebo zužitkovány z této databáze, tvoří kvantitativně nebo případně kvalitativně podstatnou část celého obsahu této databáze v rozsahu, v němž co do svého pořízení, ověření nebo předvedení představují významný lidský, technický nebo finanční vklad.

      (1)  Úř. věst. C 51, 23.2.2008.


title: Věc C-423/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 29. října 2009 — Staatssecretaris van Financiën v. X

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 29. října 2009 — Staatssecretaris van Financiën v. X
   (Věc C-423/09)
   2010/C 24/36
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: X

      Předběžné otázky

   Na základě jakých kritérií musí být určeno, zda zeleninu (hlavičky česneku), která je v určité míře sušená, která však neztratila (téměř) všechnu tekutinu a je dovezena chlazená, je nutno zařadit do podpoložky 0703 20 00 KN anebo do podpoložky 0712 90 90 KN?


title: Věc T-329/13: Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Chatzithoma a Chatzithoma v. Komise a Evropská centrální banka

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/33

         Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Chatzithoma a Chatzithoma v. Komise a Evropská centrální banka
   (Věc T-329/13)
   2013/C 252/56
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Petros Chatzithoma (Lefkosia, Kypr) a Elenitsa Chatzithoma (Lefkosia, Kypr) (zástupci: E. Efstathiou, K. Efstathiou a K. Liasidou, advokáti)

      Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

               —

               zrušil rozhodnutí Euroskupiny ze dne 25. března 2013, které nabylo definitivní podoby v rozhodnutí guvernéra kyperské centrální banky jakožto zástupce Evropského systému centrálních bank K.D.P. 104/2013 ze dne 29. března 2013, kterým bylo rozhodnuto o „prodeji některých činností“ společnosti Cypru Popular Bank Public Co Ltd a jež je v podstatě společným rozhodnutím Evropské centrální banky a Evropské komise,

               —

               podpůrně rozhodl, že bez ohledu na formu a druh výše uvedeného rozhodnutí Euroskupiny je toto rozhodnutí společným rozhodnutím Evropské centrální banky a Evropské komise;

               —

               uložil Evropské centrální bance a Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.

               1)

               Prvním žalobním důvodem žalobci tvrdí, že vzhledem k tomu, že Evropská centrální banka, jakož i Evropská komise překročily pravomoci, které jim svěřuje Smlouva o Evropské unii, je napadené rozhodnutí neplatné, a sice jde o akt, při jehož přijímání oba tyto orgány překročily své pravomoci.

               2)

               Druhým žalobním důvodem žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje vlastnické právo, které je chráněno článkem 1 Protokolu č. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a článkem 14 téže úmluvy, a také Listinou základních práv Evropské unie.

               3)

               Třetím žalobním důvodem žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí zjevně postrádá jakýkoliv právní základ a je v rozporu se zásadou proporcionality.

               4)

               Čtvrtým žalobním důvodem žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu také s obecnými právními zásadami Evropské unie a zejména se zásadou, podle níž se nikdo nemůže dovolávat svého protiprávního jednání, aby získal výhodu nebo legalizoval své protiprávní jednání.


title: Věc C-41/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Christie’s France SNC v. Syndicat national des antiquaires „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2001/84/ES — Článek 1 — Duševní vlastnictví — Prodej originálů uměleckých děl v dražbách — Právo na opětný prodej ve prospěch autora originálu díla — Dlužník poplatku hrazeného z titulu práva na opětný prodej — Kupující nebo prodávající — Smluvní odchylka“

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/19

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Christie’s France SNC v. Syndicat national des antiquaires
   (Věc C-41/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/84/ES - Článek 1 - Duševní vlastnictví - Prodej originálů uměleckých děl v dražbách - Právo na opětný prodej ve prospěch autora originálu díla - Dlužník poplatku hrazeného z titulu práva na opětný prodej - Kupující nebo prodávající - Smluvní odchylka“)
   (2015/C 138/24)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Christie’s France SNC

      Žalovaný: Syndicat national des antiquaires

      Výrok

   Článek 1 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/84/ES ze dne 27. září 2001 o právu na opětný prodej ve prospěch autora originálu uměleckého díla musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby osoba povinná k zaplacení autorské odměny, kterou takto označují vnitrostátní právní předpisy – ať už jí je prodávající nebo profesionální zástupce trhu s uměleckými díly, jenž se účastní transakce – mohla s jakoukoli jinou osobou včetně kupujícího uzavřít dohodu, že náklady na autorskou odměnu ponese v konečném důsledku zcela nebo částečně tato jiná osoba, pokud takové smluvní ujednání nemá žádný vliv na povinnosti a odpovědnost, jež má vůči autorovi osoba, která má platit autorskou odměnu.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc F-105/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 22. dubna 2015 – ED v. ENISA „Veřejná služba — Dočasný zaměstnanec — Výběrové řízení — Rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve fázi předběžného výběru po přezkumu výběrovou komisí — Nepodání stížnosti proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve lhůtě stanovené služebním řádem — Žádost o informace — Odpověď orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv bez přezkumu rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo — Stížnost podaná proti této odpovědi — Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení — Zjevná nepřípustnost — Článek 81 jednacího řádu“

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/32

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 22. dubna 2015 – ED v. ENISA
   (Věc F-105/14) (1)

   („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Výběrové řízení - Rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve fázi předběžného výběru po přezkumu výběrovou komisí - Nepodání stížnosti proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve lhůtě stanovené služebním řádem - Žádost o informace - Odpověď orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv bez přezkumu rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo - Stížnost podaná proti této odpovědi - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení - Zjevná nepřípustnost - Článek 81 jednacího řádu“)
   (2015/C 190/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ED (zástupce: S. A. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (zástupci: A. Ryan, zmocněnec, D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí nepřijmout žádost žalobce o pracovní místo právníka („legal officer“) v návaznosti na oznámení o volném pracovním místě ENISA-TA-AD-2013-05.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               ED ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12. 1. 2015, s. 53.


title: Věc C-48/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö v. A Oy ( „Přímé daně — Svoboda usazování — Volný pohyb kapitálu — Dohoda o EHP — Články 31 a 40 — Směrnice 2009/133/ES — Rozsah působnosti — Výměna akcií mezi společností usazenou v členském státě a společností usazenou ve třetí zemi, jež je smluvní stranou Dohody o EHP — Nepřiznání daňového zvýhodnění — Dohoda o vzájemné správní pomoci v oblasti daní“ )

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö v. A Oy
   (Věc C-48/11) (1)

   (Přímé daně - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Dohoda o EHP - Články 31 a 40 - Směrnice 2009/133/ES - Rozsah působnosti - Výměna akcií mezi společností usazenou v členském státě a společností usazenou ve třetí zemi, jež je smluvní stranou Dohody o EHP - Nepřiznání daňového zvýhodnění - Dohoda o vzájemné správní pomoci v oblasti daní)
   2012/C 295/12
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

      Žalovaná: A Oy

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Články 31 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. L 1994, L 1, s. 3; Zvl. vyd. 11/52, s. 3) — Výklad směrnice Rady 2009/133/ES ze dne 19. října 2009 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, částečných rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států a při přemístění sídla evropské společnosti nebo evropské družstevní společnosti mezi členskými státy (Úř. věst. L 310, s. 34) — Působnost uvedené směrnice — Výměna akcií mezi společností usazenou v členském státě Evropské unie a společností usazenou ve třetí zemi, jež je smluvní stranou Dohody o EHP (Norsko) — Postavení z daňového hlediska na roveň či nikoliv těchto transakcí s výměnou akcií mezi tuzemskými společnostmi nebo mezi společnostmi usazenými v členských státech

      Výrok

   Článek 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 brání právnímu předpisu členského státu, který pokládá výměnu akcií mezi společností usazenou na území uvedeného členského státu a společností usazenou na území třetí země, jež je smluvní stranou této dohody, za zdanitelný prodej akcií, přestože by taková operace byla z daňového hlediska neutrální, kdyby se týkala výlučně tuzemských společností nebo společností usazených v jiných členských státech, pokud mezi uvedeným členským státem a uvedenou třetí zemí existuje dohoda o vzájemné správní pomoci v oblasti daní, jež stanoví stejně účinnou výměnu informací mezi vnitrostátními orgány, jako je výměna informací stanovená ustanoveními směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní, jakož i směrnice Rady 2011/16/EU ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc T-384/08: Žaloba podaná dne 11. září 2008 – Elliniki Nafpigokataskevastiki a další v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/48

         Žaloba podaná dne 11. září 2008 – Elliniki Nafpigokataskevastiki a další v. Komise
   (Věc T-384/08)
   (2008/C 301/82)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou (Skaramangas, Řecko), Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (Kiel, Německo) a ThyssenKrupp Marine Systems AG (Hamburk, Německo) (zástupce: U. Soltész, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyň

               —

               urušit článek 16 rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2008 o opatřeních č. C 16/2004 (ex NN29/2004, CP 71/2002 a CP 133/2005), které Řecko přijalo ve prospěch Hellenic Shipyards; a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svojí žalobou se žalobkyně domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise C (2008)3118 konečné ze dne 2. července 2008, které se týká šestnácti opatření přijatých Řeckým státem ve prospěch Hellenic Shipyards SA (dále jen „HSY“) a zejména zrušení článku 16 uvedeného rozhodnutí, v němž Komise rozhodla, že záruka náhrady škody poskytnutá konsorciu (1) předchozím majitelem HSY, Hellenic Bank of Industrial Development (dále jen „ETVA“), která získala HSY prostřednictvím smlouvy o nákupu akcií (Howaldtswerke-Deutsche Werft (2) a Ferrostaal) v případě navrácení státní podpory ze strany HSY, představuje protiprávní státní podporu a musí být okamžitě ukončena.
   Žalobkyně tvrdí, že Komise měla nesprávně za to, že záruka náhrady škody ve smlouvě o privatizaci byla poskytnuta v okamžiku, kdy ETVA byla pod kontrolou státu. Podle žalobkyň byla záruka náhrady škody platně dohodnuta až po privatizaci ETVA a tedy představuje opatření sjednané mezi soukromými osobami, které nelze přičítat Řeckému státu, a nelze jej tedy považovat za státní podporu.
   Krom toho, žalobkyně uplatňují, že tvrzení Komise, že dvě oddělená ustanovení v dodatku ke smlouvě o nákupu akcií jsou všeobecným mechanismem, z něhož HSY měla prospěch, je nesprávné. Žalobkyně totiž tvrdí, že obě záruky byly poskytnuty nezávisle na sobě navzájem. Navíc žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně usoudila, že HSY měla prospěch ze záruky náhrady škody, neboť s ohledem na skutkové okolnosti, lze mít za to, že z ní mohla mít prospěch pouze Piraeus Bank.
   Žalobkyně argumentují, že Komise se nesprávně domnívala, že HSY byla poskytnuta hospodářská výhoda prostřednictvím záruky náhrady škody, která i) je běžným pojmem soukromého práva; ii) byla poskytnuta po řádně provedeném posouzení; a iii) je v souladu s jednáním soukromého prodejce.
   Dále tvrdí, že Komise nesprávně uplatnila čl. 88 odst. 2 ES a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, když se zaměřila na Elliniki Nafpigokataskevastiki, která nebyla příjemcem podpory, a nařídila jí záruku náhrady škody ukončit.
   Žalobkyně rovněž uplatňují, že argument Komise týkající se obcházení effet utile vrácení podpory spočívá na nesprávném předpokladu, že k obcházení dojde pouhým poskytnutím záruky náhrady škody.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně uplatnila článek 296 ES tak, že neumožňuje HSY uskutečňovat v jisté míře soukromoprávní činnost podpůrné povahy za účelem zachování celé loděnice v provozu.

      (1)  Toto konsorcium založilo Elliniki Nafpigokataskevastiki za účelem správy holdingu v HSY.

      (2)  HDW je zcela v majetku ThyssenKrupp Marine Systems, která v roce 2005 rovněž získala akcie Ferrostaaal's v Elliniki Nafpigokataskevastiki.


title: Věc T-469/09: Žaloba podaná dne 23. listopadu 2009 — Řecká republika v. Komise

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/62

         Žaloba podaná dne 23. listopadu 2009 — Řecká republika v. Komise
   (Věc T-469/09)
   2010/C 24/109
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, S. Papaioannou)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Komise v plném rozsahu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Ve své žalobě proti rozhodnutí Komise K(2009) 7044 konečné ze dne 24. září 2009, kterým se vylučují z financování Společenství některé výdaje uskutečněné členskými státy ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 257, s. 28), pokud jde o finanční opravy v její neprospěch, Řecká republika uplatňuje následující dva žalobní důvody směřující ke zrušení.
   Prvním žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týká odvětví zpracování ovoce a zeleniny (rajčata), žalobkyně uplatňuje nesprávný výklad a použití čl. 28 odst. 1 písm. f), čl. 28 odst. 2, čl. 31 odst. 1 a odst. 2 a čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2003 (1), jakož i hlavních zásad AGRI VI 5330/97, 17933/2000 a 63983/2002 o finančních opravách vzhledem k tomu, že v tomto odvětví byly všechny klíčové kontroly provedeny dostatečně a byly zjištěny vady pouze v doplňkových kontrolách vedlejší důležitosti.
   Druhým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týká odvětví veřejných zásob rýže, se žalobkyně dovolává toho, že oprava byla uložena na neplatném právním základě, neboť Evropská komise podala nesprávný výklad článků 4 a 6 nařízení (ES) č. 2148/1996 (2) a podpůrně toho, že byla porušena zásada proporcionality.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1535/2003 ze dne 29. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 218, 30.8.2003, s. 14; Zvl. vyd. 03/39, s. 555).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2148/96 ze dne 8. listopadu 1996, kterým se stanoví pravidla pro vyhodnocení a kontrolu veřejných intervenčních zásob zemědělských produktů (Úř. věst. L 288, 9.11.1996, s. 6; Zvl. vyd. 03/20, s. 27).


title: Věc T-263/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  15. prosince 2005  – BIC v. OHIM ( Ochranná známka Společenství — Trojrozměrná ochranná známka ve tvaru elektronického zapalovače — Absolutní důvod pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Rozlišovací způsobilost získaná užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/38

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. prosince 2005 – BIC v. OHIM
   (Věc T-263/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Trojrozměrná ochranná známka ve tvaru elektronického zapalovače - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2006/C 60/75)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: BIC SA (Clichy, Francie) (zástupci: M.-P. Escande a A. Guillemin, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. dubna 2004 (věc R 469/2003-4), týkajícího se zápisu trojrozměrné ochranné známky představované tvarem elektronického zapalovače jako ochranné známky Společenství
   Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


title: Věc T-526/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 — PAKI Logistics v. OHIM (PAKI) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAKI — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Ochranná známka odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům — Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009 )

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 — PAKI Logistics v. OHIM (PAKI)
   (Věc T-526/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAKI - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Ochranná známka odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 340/34
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: PAKI Logistics GmbH (Ennepetal, Německo) (zástupci: M. Bergermann, P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt a J. Vogtmeier, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Vedlejší účastník podporující žalovaného: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer, poté F. Penlington, zmocněnci, ve spolupráci s S. Malyniczem, barrister)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. října 2009 (věc R 1805/2007-1) týkajícímu se zápisu slovního označení PAKI jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost PAKI Logistics GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 80, 27.3.2010.


title: Věc C-666/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 14. prosince 2015 – X, GoPro Coöperatief UA v. Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 14. prosince 2015 – X, GoPro Coöperatief UA v. Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Věc C-666/15)
   (2016/C 106/13)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord-Holland

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: X, GoPro Coöperatief UA

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být vysvětlivky Komise k podpoložce 8525 80 30 a k podpoložkám 8525 80 91 a 8525 80 99 Kombinované nomenklatury vykládány v tom smyslu, že o „nejméně 30 minut souvislé nahrávky“ se jedná i v případě, že jsou videosekvence v rámci modu „video record“ nahrávány déle než 30 minut, avšak jsou ukládány v oddělených souborech o délce méně než 30 minut a divák musí při přehrávání otevřít každý soubor kratší než 30 minut zvlášť, avšak existuje možnost spojit videosekvence obsažené v těchto souborech na počítači za pomoci softwaru dodávaného společností GoPro a uložit tak jediný videofilm delší než 30 minut do jediného souboru na počítači?

               2)

               Brání zařazení videokamer se záznamem obrazu i zvuku, které mohou nahrávat signály z externích zdrojů, do podpoložky 8525 80 99 KN, že tyto signály nemohou být přenášeny přes externí televizi nebo externí monitor, neboť tyto videokamery se záznamem obrazu i zvuku, např. GoPro Hero 3 Silver Edition, mohou přehrávat na externí obrazovku nebo monitor pouze soubory zaznamenané za použití jejích čočky?


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 21. září 2004 ve věci T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères SA proti Komisi Evropských společenství (Vrácení dovozního cla — Čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 3319/94 — Pojem „zvláštní situace“ ve smyslu článku 905 nařízení (EHS) č. 2454/93 — Antidumpingové clo postihující dovoz roztoku urea-amonium nitrátu pocházejícího z Polska — Přímá fakturace dovozce)

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/15

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 21. září 2004
   ve věci T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères SA proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Vrácení dovozního cla - Čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 3319/94 - Pojem „zvláštní situace“ ve smyslu článku 905 nařízení (EHS) č. 2454/93 - Antidumpingové clo postihující dovoz roztoku urea-amonium nitrátu pocházejícího z Polska - Přímá fakturace dovozce)
   (2004/C 284/30)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená M. Famchonem, advokátem, s adresu pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Durand, B. Stromsky a X. Lewis, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2002) 24 konečné ze dne 14. ledna 2002, jímž bylo konstatováno, že prominutí dovozního cla není v konkrétním případě odůvodněné, Soud (pátý rozšířený senát), ve složení P. Lindh, předseda, a R. García-Valdecasas, J.D. Cooke, P. Mengozzi a M.E. Martins Ribeiro, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 21. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyně ponese své náklady, jakož i náklady Komise.

      (1)  Úř. věst. C 156, 29.6.2002.


title: Věc C-584/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 19. listopadu 2013 — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA v. Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

text:
               1.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 19. listopadu 2013 — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA v. Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques
   (Věc C-584/13)
   2014/C 31/05
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

      Žalovaní: Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

      Předběžná otázka

   Mají být článek 2 a čl. 13 část B písm. a) směrnice Rady 77/388 EHS (1) ze dne 17. května 1977 vykládány v tom smyslu, že plnění spočívající v tom, že nezávislému hospodářskému subjektu provozujícímu autobazar je po zaplacení paušální částky kryto riziko mechanické závady na určitých částech prodávaného vozidla, spadá do kategorie pojistných operací osvobozených od daně z přidané hodnoty, nebo naopak do kategorie poskytování služeb?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


title: Věc C-694/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Vigilanza Privata Turris Srl v. Questore di Napoli

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Vigilanza Privata Turris Srl v. Questore di Napoli
   (Věc C-694/15)
   (2016/C 106/24)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Vigilanza Privata Turris Srl

      Odpůrce: Questore di Napoli

      Předběžné otázky

               1)

               [Je třeba rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-465/2005, Komise v. Itálie, EU:C:2007:781, ve kterém Soudní dvůr] rozhodl, že Italská republika porušila zásady uvedené v článcích 43 a 49 Smlouvy o ES (svoboda usazování a volný pohyb služeb) tím, že stanovila, že:

                           (a)

                           činnost strážce soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána pouze pod podmínkou předchozího složení přísahy věrnosti Italské republice;

                           (b)

                           činnost soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána poskytovatelem služeb usazeným v jiném členském státě pouze na základě povolení vydaného prefektem s omezenou územní působností, aniž by byly zohledněny povinnosti, které jsou těmto poskytovatelům již uloženy v členském státě původu;

                           (c)

                           uvedené povolení má jen omezenou územní platnost a jeho vydání se váže na zohlednění počtu a velikosti podniků poskytujících soukromé bezpečnostní služby, které již vykonávají činnost na dotčeném území;

                           (d)

                           podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí mít provozovnu v každé provincii, kde vykonávají svou činnost;

                           (e)

                           každý zaměstnanec těchto podniků musí mít individuální povolení pro výkon činností soukromé bezpečnostní služby, aniž by byly zohledněny kontroly a prověření, ke kterým již došlo v členském státě původu;

                           (g)

                           podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí k tomu, aby získaly povolení, zaměstnávat minimální nebo maximální počet zaměstnanců;

                           (h)

                           tytéž podniky musejí složit jistotu u státní depozitní pokladny;

                           (i)

                           ceny soukromých bezpečnostních služeb jsou stanoveny v povolení prefekta ve vztahu k předem vymezenému možnému rozpětí[,]
                           [vykládat tak, že] sám o sobě […] vylučuje pravomoc provinčního orgánu veřejné bezpečnosti (policejního ředitele) stanovit takové podmínky provozování bezpečnostní služby, jako jsou napadené podmínky[, které] ukládají povinnost nasadit minimální počet bezpečnostních strážců (dva) na operace týkající se určitých služeb?

               2)

               Je problematika v této věci, byť se jedná o novou otázku, natolik podobná, že by vedla ke stejnému výsledku na základě výše uvedených článků 43 a 49 Smlouvy o ES?