title: Věc C-425/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalsko) dne 18. září 2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

text:
               15.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalsko) dne 18. září 2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
   (Věc C-425/12)
   2012/C 389/04
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

      Žalovaný: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

      Předběžná otázka

   Lze čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 93/38/EHS (1) ze dne 14. června 1993 a čl. 14 odst. 1 písm. c) bod i) téže směrnice ve znění pozměněném směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES (2) ze dne 16. února 1998, jakož i další ustanovení uvedených směrnic a použitelné obecné zásady práva Společenství vykládat tak, že na jejich základě vznikají jednotlivým koncesionářům veřejné služby [konkrétně entitě stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice 93/38/EHS] povinnosti, nebyla-li daná směrnice portugalským státem zatím do vnitrostátního práva provedena, a že se nedodržení těchto povinností může vůči danému koncesionáři dovolávat samotný portugalský stát prostřednictvím aktu přičitatelnému některému z jeho ministerstev?

      (1)  O koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194).

      (2)  Úř. věst. L 101, s. 1; Zvl. vyd. 06/03, s. 91.


title: Věc T-101/10: Žaloba podaná dne 3. března 2010 — Polsko v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/68

         Žaloba podaná dne 3. března 2010 — Polsko v. Komise
   (Věc T-101/10)
   2010/C 113/101
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: M. Szpunar, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 3 nařízení Komise (ES) č. 1193/2009 ze dne 3. listopadu 2009, kterým se opravují nařízení (ES) č. 1762/2003, (ES) č. 1775/2004, (ES) č.1686/2005 a (ES) č. 164/2007 a kterým se pro hospodářské roky 2002/03, 2003/04, 2004/05 a 2005/06 stanoví částky na dávky z výroby v odvětví cukru (1), v rozsahu, v němž se jím opravuje článek 2 nařízení Komise (ES) č. 1686/2005 ze dne 14. října 2005, kterým se pro hospodářský rok 2004/05 stanoví částky na dávky z výroby a koeficient doplňkové dávky v odvětví cukru (2);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně uvádí, že napadeným ustanovením byla ohledně koeficientu doplňkové dávky v odvětví cukru pro hospodářský rok 2004/05 zavedena diferenciace v tom smyslu, že tento koeficient byl pro nové členské státy stanoven ve výši 0,25466, a pro EU 15 ve výši 0,14911.
   Žalobkyně uplatňuje proti napadenému rozhodnutí následující žalobní důvody:

               Zaprvé byla Komise nepříslušná a porušila článek 16 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 (3), který Komisi zmocňoval výlučně jen ke stanovení jednoho jediného koeficientu, jehož výše je pro celou Unii stejná. Různá jazyková znění nařízení č. 1260/2001 jsou v tomto ohledu zcela shodná a jednoznačná. Krom toho nemohou zásady společné organizace trhu s cukrem odůvodnit žádnou odchylku od znění ustanovení nařízení č. 1260/2001, nýbrž takovouto odchylku naopak vylučují. Jednotný koeficient byl totiž podstatným nástrojem pro uskutečnění zásad společné organizace trhu s cukrem.

               Zadruhé byla porušena zásada okamžitého a úplného převzetí acquis communautaire novými členskými státy. Napadené ustanovení je de facto ustanovením přechodným a nemá žádnou oporu v aktu o přistoupení z roku 2003, ani v právních aktech vydaných na jeho základě. Článek 2 aktu o přistoupení tak tvoří základ pro převzetí veškerých práv a povinností vyplývajících z členství Polskou republikou, a tedy i práva na využívání přeplatků a povinností vyrovnávat ztráty na trhu s cukrem, k nimž došlo v předchozích hospodářských létech.

               Zatřetí došlo k porušení zákazu diskriminace. Jediným kritériem pro diferenciaci koeficientů je datum přistoupení členských států k Evropské unii. Přistoupení nových členských států nemůže samo o sobě tvořit objektivní kritérium, které by mohlo odůvodnit zavedenou diferenciaci, jelikož důsledky přístupu byly s konečnou platností upraveny v aktu o přistoupení a v právních aktech vydaných na jeho základě.

               Začtvrté byla porušena zásada solidarity. Zásada solidarity producentů představuje základní zásadu společné organizace trhu s cukrem a znamená, že náklady na financování tohoto trhu nesou společně všichni producenti a že finanční neutrality není dosahováno na úrovni jednotlivých členských států, nýbrž na úrovni celé Unie podle objektivních kritérií. Diferenciace koeficientů jednotlivých členských států představuje svévolné, nepřiměřené a nesolidární rozdělení nákladů na financování trhu s cukrem.

               Zapáté byl porušen článek 253 EG (nyní čl. 296 odst. 2 Smlouvy o fungování EU), jelikož je napadené rozhodnutí nedostatečně odůvodněné. Komise neuvedla ani okolnosti, z nichž vychází diferenciace koeficientů, ani cíle, jimž by takováto diferenciace mohla sloužit.

      (1)  Úř. věst. L 321, s. 1.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1686/2005 ze dne 14. října 2005, kterým se pro hospodářský rok 2004/05 stanoví částky na dávky z výroby a koeficient doplňkové dávky v odvětví cukru (Úř. věst. L 271, s. 12).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 03/33, s. 17).


title: Věc T-208/14: Žaloba podaná dne 28. března 2014 – Richard Anton v. ECHA

text:
               30.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/25

         Žaloba podaná dne 28. března 2014 – Richard Anton v. ECHA
   (Věc T-208/14)
   2014/C 202/32
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Richard Anton KG (Grâfelfing, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a J. Schrotz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky č. SME(2013) 4524 ze dne 21. ledna 2014 a fakturu č. 1 0 0 46  845 ze dne 23. ledna 2014 za neplatné, a

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci žalované

                           —

                           Žalovaná neměla pravomoc přijmout napadené rozhodnutí SME(2013) 4524. Nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) ani nařízení (ES) č. 340/2008 (2) neopravňují žalovanou k přijetí samostatného rozhodnutí o tom, zda žadatel splňuje kritéria pro MSP.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení nařízení č. 1 ze dne 15. dubna 1958

                           —

                           Žalovaná ve veškeré korespondenci s žalobkyní opomíjela svoji povinnost obracet se na osobu, která spadá pod svrchovanost členského státu, v úředním jazyce tohoto státu. Toto porušení práva zabránilo žalobkyni, aby splnila požadavky, které jí byly uloženy v souvislosti s prokázáním toho, že je malý podnik.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí jsou neodůvodněná a administrativní poplatek uložený žalobkyni je nepřiměřený

                           —

                           Napadená rozhodnutí jsou chybná po meritorní stránce. Žalobkyně měla nárok na snížení poplatku podle nařízení (ES) č. 340/2008. Faktura žalované týkající se správního poplatku není odůvodněna, protože správní poplatek byl žalobkyni uložen na základě nesprávného postupu. Správní poplatek postrádá vhodný právní základ a je nepřiměřený.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH)


title: Věc F-84/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — CN v. Rada ( „Veřejná služba — Článek 78 služebního řádu — Výbor pro otázky invalidity — Lékařská zpráva — Zdravotní údaje psychiatrického nebo psychologického charakteru — Lékařské tajemství — Přístupnost — Žaloba na neplatnost — Žaloba na náhradu škody“ )

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/33

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — CN v. Rada
      (Věc F-84/12) (1)

      (Veřejná služba - Článek 78 služebního řádu - Výbor pro otázky invalidity - Lékařská zpráva - Zdravotní údaje psychiatrického nebo psychologického charakteru - Lékařské tajemství - Přístupnost - Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody)
      (2014/C 71/64)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: CN (Brumath, Francie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. Herrmann a B. Bauer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci zamítnut přímý přístup k závěrečné zprávě obsahující závěry výboru pro otázky invalidity a přístup k diagnóze třetího lékaře tohoto výboru

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  CN ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 295, 29.9.2012, s. 35.


title: Věc C-201/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. června 2009 ArcelorMittal Luxembourg SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2009 ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. června 2009 ArcelorMittal Luxembourg SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2009 ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise
   (Věc C-201/09 P)
   2009/C 205/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ArcelorMittal Luxembourg SA, dříve Arcelor Luxembourg SA (zástupce: A. Vandencasteele, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, ArcelorMittal Belval & Differdange, dříve Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, dříve Arcelor International SA

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu vydaný ve věci T-405/06 v části, ve které ve vztahu ke společnosti ArcelorMittal Luxembourg SA potvrzuje rozhodnutí Komise K(2006) 5342 konečné ze dne 8. listopadu 2006 o řízení podle článku 65 [UO] ve věci kartelových dohod a jednání ve vzájemné shodě evropských výrobců nosníků (věc COMP/F/38.907 — Ocelové nosníky);

               —

               uložit účastníku řízení, proti kterému je podán kasační opravný prostředek, náhradu nákladů řízení v tomto stupni a nákladů řízení, které proběhlo před Soudem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uplatňuje na podporu svých návrhových žádání čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
   Svým prvním důvodem, obsahujícím dvě části, jednak tvrdí, že Soud tím, že použil článek 65 UO po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO dne 23. července 2002, porušil článek 97 UO a dopustil se zneužití pravomoci. Přitom povinnost orgánů provádět výklad jednotlivých smluv soudržným způsobem nemůže v žádném případě odůvodňovat zachovávání ustanovení smlouvy v právním řádu Společenství i poté, kdy tato smlouva uplynula.
   V rámci druhé části téhož důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka dále tvrdí, že Soud tím, že založil pravomoc Komise přijmout rozhodnutí vydané podle článku 65 UO na nařízení, které jí svěřuje pravomoc pouze k provádění článků 81 ES a 82 ES, porušil nařízení č. 1/2003 (1) a dopustil se zneužití pravomoci. Uvedené nařízení, které bylo přijato po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO pouze na základě Smlouvy o ES, totiž nemůže svěřovat Komisi žádné pravomoci k ukládání sankcí za porušení článku 65 UO, aniž by došlo k porušení jak Smlouvy o ESUO, tak pravidel hierarchie norem.
   Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku, obsahujícím tři části, navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že Soud porušil zásadu individualizace trestů a sankcí, judikaturu Soudního dvora v oblasti přičitatelnosti, překážky věci rozsouzené a pravidel hierarchie norem, jelikož tento soud přiznává Komisi právo přičítat společnosti odpovědnost za protisoutěžní jednání jiné společnosti skupiny, aniž by se tohoto jednání první společnost účastnila. Skutečnost, že jednotlivé dotčené společnosti, patřící do téže skupiny, tvoří jediný hospodářský subjekt, skutečnost, že mateřský společnost 100 % ovládá svoji dceřinou společnost, která se dopustila protiprávního jednání, dokonce ani rozhodující vliv mateřské společnosti na její dceřinou společnost nepostačuje k prokázání účasti navrhovatelky na protiprávním jednání, a nemůže tedy odůvodňovat, aby bylo jednání dceřiné společnosti přičítáno její mateřské společnosti.
   Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že Soud nesprávně použil pravidla v oblasti promlčecí doby pro zahájení stíhání a porušil zásadu překážky věci rozsouzené, jelikož ve svém rozsudku proti ní uplatňoval úkony, které přerušují běh promlčecí lhůty, přestože z původního rozhodnutí Komise, přijatého v roce 1994, jasně vyplývá, že navrhovatelka byla výslovně označena jako nepodílející se na protiprávním jednání.
   A konečně, svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že rozsudek Soudu porušil její právo na obhajobu, jelikož je stižen nedostatečným odůvodněním, pokud jde o zvláště dlouhou dobu trvání řízení, které jí znemožnilo předložit další důkazy nezbytné k vyvrácení domněnky odpovědnosti zohledněné ve vztahu k ní. Rozsudek Soudu navíc porušuje překážku věci rozsouzené, vyplývající z rozsudku ze dne 2. října 2003 (C-176/99 P, ARBED v. Komise), kterým bylo rozhodnutí Komise v rozsahu, ve kterém se týkalo navrhovatelky, zrušeno.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-341/10: Usnesení Tribunálu ze dne 16. dubna 2012 — F91 Diddeléng a další v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Odložení stížnosti — Nezahájení řízení pro nesplnění povinnosti — Neexistence napadnutelného aktu — Nepřípustnost“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. dubna 2012 — F91 Diddeléng a další v. Komise
   (Věc T-341/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Odložení stížnosti - Nezahájení řízení pro nesplnění povinnosti - Neexistence napadnutelného aktu - Nepřípustnost)
   2012/C 174/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: F91 Diddeléng (Dudelange, Lucembursko), Julien Bonnetaud (Yutz, Francie), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Francie), Rainer Hauck (Maxdorf, Německo), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Lucembursko), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Francie) a Yann Thibout (Algrange, Francie) (zástupci: L. Misson, C. Delrée a G. Ernes, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a P. Van Nuffel, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) (Mondercange, Lucembursko) (zástupci: původně K. Daly, solicitor, a D. Keane, SC, poté K. Daly)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. června 2010 o odložení stížnosti podané žalobci proti Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF), návrh na zrušení pravidel FLF, která jsou v rozporu s články 39 ES a 81 ES, jakož i návrh směřující k rozhodnutí „o uložení přiměřených sankcí“.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               F91 Diddeléng, Julien Bonnetaud, Thomas Gruszczynski, Rainer Hauck, Stéphane Martine, Grégory Molnar a Yann Thibout ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


title: Věc T-310/14: Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Fritz Winter Eisengießerei v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/59

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Fritz Winter Eisengießerei v. Komise
   (Věc T-310/14)
   2014/C 223/61
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fritz Winter Eisengießerei GmbH & Co. KG (Stadallendorf, Německo) (zástupci: D. Greinacher, J. Martin a B. Scholtka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení týkajícího se podpory energie z obnovitelných zdrojů a metanu podle zákona o přednosti energií z obnovitelných zdrojů (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien) (EEG) a nižším příplatkem EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie proti Spolkové republice Německo státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), zveřejněná v Úředním věstníku ze dne 7. února 2014, C 37, s. 73, podle čl. 263 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž Komise považuje zvláštní systém podpor podle § 40 a 41 EEG za státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU;

               —

               uložil Komisi na základě čl. 87 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu náhradu nutných nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně považovala podporu elektrické energie z obnovitelných zdrojů prostřednictvím průběžného financování i zvláštní systém kompenzací ke snížení příplatku EEG za státní podporu, a proto neměla zahájit formální vyšetřování.

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise se při předběžném posouzení otázky, zda zvláštní systém náhrad představuje státní podporu, dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož zvláštní systém kompenzací, jakožto výjimka z příplatku EEG, neposkytuje výhodu, kterou by uživatelé s vysokou spotřebou energie za obvyklých podmínek nezískali.

                           —

                           Žalobkyně krom toho uvádí, že se nejedná o státní prostředky. Vzhledem k tomu, že příjmy z příplatku EEG nepředstavují státní prostředky, státní prostředky nemohly být dotčeny výjimkou pro velké spotřebitele energie.

                           —

                           Dále žalobkyně tvrdí, že zvláštní systém kompenzací nenarušuje hospodářskou soutěž. Nanejvýš vytváří podmínky hospodářské soutěže, které by existovaly bez příplatku EEG.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání
               Žalobkyně tvrdí, že Komise vydáním rozhodnutí porušila i zásadu ochrany legitimního očekávání. Německá právní úprava podpory energie z obnovitelných zdrojů již byla dostatečně přezkoumána, pokud jde o oblast státní podpory. Komise v roce 2012 dospěla při vyšetřování k závěru, že s právní úpravou není spojený převod státních prostředků. Vzhledem k tomu, že EEG 2012 v této souvislosti ve srovnání s tehdejším právním stavem neobsahuje zásadní právní změny, dotčené hospodářské subjekty nemohly počítat s novým vyšetřováním, nýbrž se spoléhaly na zachování právní úpravy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci
               Konečně, žalobkyně zastává názor, že Komise zneužila posuzovací pravomoc, která jí přísluší podle článků 107 SFEU a 108 SFEU. Zahájením formálního vyšetřování Komise především sledovala cíl sjednocení podpory elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Tento základní cíl se projevil i v novém návrhu pokynů pro podpory v oblasti životního prostředí a energie, ve kterých Komise poprvé stanovuje podrobnou právní úpravu podpory elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Komise však měla pro účely podpory harmonizace použít postup směřující ke sbližování právních předpisů podle článků 116 SFEU a 117 SFEU, které jsou k tomu určeny.


title: Věc T-230/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. března 2012 — Španělsko v. Komise ( „EZOZF —  „Záruční“ sekce — Výdaje vyloučené z financování — Ovoce a zelenina — Povinnost odůvodnit výdaje — Podmínky uznání organizací producentů“ )

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. března 2012 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-230/10) (1)

   (EZOZF - „Záruční“ sekce - Výdaje vyloučené z financování - Ovoce a zelenina - Povinnost odůvodnit výdaje - Podmínky uznání organizací producentů)
   2012/C 118/40
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupci: původně M. Muñoz Pérez a A. Rubio González, abogados del Estado, poté A. Rubio González)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: F. Jimeno Fernández, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2010/152/EU ze dne 11. března 2010, kterým se z financování Evropské unie vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 63, s. 7) v rozsahu, v němž vylučuje některé výdaje vynaložené Španělským královstvím v odvětví ovoce a zeleniny.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Věc C-101/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Lucemburské velkovévodství) dne 5. března 2008 – Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier v. Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) – Vedlejší účastníci: Dexia Luxpart SA a další

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 116/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Lucemburské velkovévodství) dne 5. března 2008 – Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier v. Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) – Vedlejší účastníci: Dexia Luxpart SA a další
   (Věc C-101/08)
   (2008/C 116/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour de cassation.
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier.

      Žalovaní: Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ).
   Předběžné otázky

               1)

               Vychází odkazy na rovnost akcionářů a konkrétněji na ochranu menšinových akcionářů

                           (a)

                           v článcích 20 a 42 druhé směrnice „o společnostech“ 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 (1);

                           (b)

                           ve „třetí obecné zásadě“ a v „sedmnáctém doplňkovém ustanovení“ doporučení Komise ze dne 25. července 1977, kterým se stanoví Evropský kodex jednání týkající se transakcí s cennými papíry (2) (neoficiální překlad);

                           (c)

                           v bodě 2 písm. a) schématu C v příloze ke směrnici 79/279 ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů (3) (neoficiální překlad), převzaté do konsolidovaného znění směrnice ze dne 28. května 2001;

                           (d)

                           v čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (4) s přihlédnutím k bodu 8 odůvodnění této směrnice;

                     z obecné zásady práva Společenství?

               2)

               Musí se v případě kladné odpovědi na první otázku tato obecná zásada práva Společenství použít pouze ve vztazích mezi společností a jejími akcionáři nebo, naopak, platí rovněž ve vztazích mezi většinovými akcionáři, kteří vykonávají nebo nabyli kontrolu nad společností, a menšinovými akcionáři této společnosti, zvláště v případě společnosti, jejíž akcie byly kotovány na burze cenných papírů?

               3)

               Musí být v případě kladné odpovědi na obě předcházející otázky tato obecná zásada práva Společenství s ohledem na časovou posloupnost odkazů uvedených v otázce 1) považována za existující a použitelnou ve vztazích mezi většinovými a menšinovými akcionáři ve smyslu otázky 2) již před vstupem výše uvedené směrnice 2004/25/ES v platnost, a v projednávaném případě, před spornými skutečnostmi, ke kterým došlo v první polovině roku 2001?

      (1)  Druhá směrnice Rady 77/91/EHS, ze dne 13. prosince 1976 p koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (Úř. věst. 1977, L 26, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 8).

      (2)  Úř. věst. L 212, s. 37.

      (3)  Úř. věst. L 66, s. 21.

      (4)  Úř. věst. L 142, s. 12; Zvl. vyd. 17/02, s. 20.


title: Věc C-390/14: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Eparchiako Dikastirio Larnakas – Kypr) – trestní řízení proti Masoudovi Mehrabiparimu

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/25

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Eparchiako Dikastirio Larnakas – Kypr) – trestní řízení proti Masoudovi Mehrabiparimu
   (Věc C-390/14) (1)

   (2015/C 320/37)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


title: Věc C-242/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Commerz Nederland NV v. Havenbedrijf Rotterdam NV „Řízení o předběžné otázce — Hospodářská soutěž — Státní podpory — Článek 107 odst. 1 SFEU — Pojem ‚podpora‘  — Záruky, které veřejný podnik poskytl bance za účelem poskytnutí úvěru třetím osobám — Záruky, které ředitel tohoto veřejného podniku poskytl vědomě v rozporu s ustanoveními stanov uvedeného podniku — Presumpce nesouhlasu veřejného subjektu, jenž je vlastníkem uvedeného podniku — Přičitatelnost záruk státu“

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Commerz Nederland NV v. Havenbedrijf Rotterdam NV
   (Věc C-242/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Pojem ‚podpora‘ - Záruky, které veřejný podnik poskytl bance za účelem poskytnutí úvěru třetím osobám - Záruky, které ředitel tohoto veřejného podniku poskytl vědomě v rozporu s ustanoveními stanov uvedeného podniku - Presumpce nesouhlasu veřejného subjektu, jenž je vlastníkem uvedeného podniku - Přičitatelnost záruk státu“)
   2014/C 421/14
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Commerz Nederland NV

      Žalovaná: Havenbedrijf Rotterdam NV

      Výrok

   Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely určení, zda záruky poskytnuté veřejným podnikem jsou či nejsou přičitatelné veřejnému orgánu, který ho ovládá, jsou spolu se souborem indicií vyplývajících z okolností věci v původním řízení a z kontextu, v němž tyto okolnosti nastaly, relevantní okolnosti, že na straně jedné jediný jednatel uvedeného podniku, který tyto záruky poskytl, jednal neoprávněně, jejich poskytnutí vědomě tajil a porušil stanovy svého podniku, a že na straně druhé uvedený veřejný orgán by s poskytnutím těchto záruk nesouhlasil, pokud by o nich byl informován. Tyto okolnosti jsou samy o sobě v takové situaci, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, způsobilé takovouto přičitatelnost vyloučit pouze tehdy, pokud z nich vyplývá, že se tento veřejný orgán na poskytnutí dotčených záruk nepodílel.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


title: Věc C-424/06: Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 7. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/30

         Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 7. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-424/06) (1)

   (2008/C 171/49)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


title: Věc C-298/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance d'Orléans (Francie) dne 30. května 2013 — Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA, v. Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

text:
               27.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance d'Orléans (Francie) dne 30. května 2013 — Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA, v. Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant
   (Věc C-298/13)
   2013/C 215/15
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal d'instance d'Orléans

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA

      Žalovaní: Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

      Předběžné otázky

               1)

               Má být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru (1) vykládána v tom smyslu, že soud je povinen zkoumat z úřední povinnosti dodržování jejích ustanovení a vnitrostátních ustanovení, která z ní vyplývají?

               2)

               Má být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru vykládána v tom smyslu, že se má za to, že věřitel splnil předsmluvní povinnosti, které pro něj vyplývají z ustanovení vnitrostátního práva provádějících směrnicí, pokud soudu předloží pouze smlouvu o úvěru vyhotovenou na základě článku 10 směrnice bez jakékoli listiny prokazující dodržení jeho předsmluvních povinností?

               3)

               Má být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru vykládána v tom smyslu, že splnění takových povinností věřitele vůči spotřebiteli, jaké stanovují ustanovení vnitrostátního práva provádějící směrnici, není prokázáno v případě, kdy věřitel soudu nepředloží listiny prokazující obsah informací poskytnutých spotřebiteli a informací získaných za účelem posouzení jeho úvěruschopnosti, aniž bylo třeba uložit důkazní břemeno týkající se prokázání nesplnění těchto povinností spotřebiteli?

               4)

               Představuje nesplnění předsmluvní informační povinnosti věřitelem nebo nesplnění jeho povinnosti posoudit úvěruschopnost spotřebitele, které stanovují ustanovení vnitrostátního práva vyplývající ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru, nekalou obchodní praktiku ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (2)?

               5)

               Má být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru, případně ve světle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách, vykládána v tom smyslu, že nesplnění předsmluvních informačních povinností věřitelem nebo nesplnění jeho povinnosti posoudit úvěruschopnost spotřebitele, které stanovují ustanovení vnitrostátního práva provádějící směrnici, věřiteli neumožňují domoci se vrácení zbývajících nesplacených částek od dlužníka, jehož nesplnění závazku může být způsobeno nedodržením povinností věřitele?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, s. 66).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (Úř. věst. L 149, s. 22).


title: Věc T-537/17: Žaloba podaná dne 11. srpna 2017 – De Loecker v. ESVČ

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/40

         Žaloba podaná dne 11. srpna 2017 – De Loecker v. ESVČ
   (Věc T-537/17)
   (2017/C 347/53)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Stéphane De Loecker (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil a rozhodl, že

                           —

                           se ruší rozhodnutí ze dne 10. října 2016, kterým Evropská služba pro vnější činnost zamítla žádost o pomoc podanou panem De Loeckerem na základě článku 12a a 24 služebního řádu Evropské unie;

                           —

                           uložil Evropské službě pro vnější činnost povinnost zaplatit žalobci z titulu náhrady utrpěné morální újmy částku ve výši 250 000 eur;

                           —

                           Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 266 SFEU, jelikož žalovaná přijetím rozhodnutí ze dne 10. října 2016, kterým zamítla žádost o pomoc podanou žalobcem (dále jen „napadené rozhodnutí“), nezohlednila odůvodnění rozsudku Tribunálu veřejné služby ze dne 16. prosince 2015, De Loecker v. ESVČ (F-34/15, EU:F:2015:153). Žalobce má rovněž za to, že žalovaná nezohlednila řízení zahájené Úřadem pro vyšetřování a disciplinární opatření Komise (IDOC) v návaznosti na rozsudek ze dne 14. února 2017, Kerstens v. Komise (T 270/16 P, nezveřejněný, EU:T:2017:74).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práv na obhajobu a to konkrétně z porušení práva být slyšen a porušení práva na přístup ke spisu vyplývajícím z článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.


title: Věc T-477/08: Žaloba podaná dne 3. listopadu 2008 – Mundipharma v. OHIM – ALK-Abelló (AVANZALENE)

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/39

         Žaloba podaná dne 3. listopadu 2008 – Mundipharma v. OHIM – ALK-Abelló (AVANZALENE)
   (Věc T-477/08)
   (2009/C 6/77)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Mundipharma AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: F. Nielsen, právník)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: ALK-Abelló A/S (Hørsholm, Dánsko)
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. srpna 2008 ve věci R 1694/2007-4 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Mundipharma

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „AVANZALENE“ pro výrobky třídy 5 – přihláška č. 4 632 501

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: ALK-Abelló A/S

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „AVANZ“ pro výrobky třídy 5 – přihláška č. 3 331 444

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nesprávně shledal, že existuje nebezpečí záměny mezi dotčenými ochrannými známkami.


title: Věc T-169/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2007 – Charlott v. OHIM – Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Charlott France Entre Luxe et Tradition — Starší národní obrazová ochranná známka Charlot — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/38

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2007 – Charlott v. OHIM – Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition)
   (Věc T-169/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Charlott France Entre Luxe et Tradition - Starší národní obrazová ochranná známka Charlot - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2007/C 315/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Charlott SARL (Chaponost, Francie) (zástupci: L. Conrad, T. Parisot a L. Tremeaud, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Mongurial, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA.
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. dubna 2006 (věc R 223/2005-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA a Charlott SARL
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Charlott SARL se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů řízení vzniklých vedlejší účastnici.

               3)

               Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-163/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax) (Spojené království) dne 8. května 2009 — Repertoire Culinaire Ltd v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax) (Spojené království) dne 8. května 2009 — Repertoire Culinaire Ltd v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-163/09)
   2009/C 180/47
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax) (Spojené království)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Repertoire Culinaire Ltd

      Žalovaný: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Předběžné otázky

               1)

               Podléhá víno na vaření a portské na vaření spotřební dani podle směrnice 92/83/EHS (1) v členském státu dovozu z důvodu, že se na něj vztahuje definice „lihu“ podle čl. 20 první odrážky směrnice 92/83?

               2)

               Je slučitelné s povinností členského státu uplatnit osvobození od daně stanovené v čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83, ve spojení s čl. 27 odst. 6, nebo s článkem 28 ES nebo přímým účinkem takových povinností nebo zásadami rovného zacházení a proporcionality, je-li osvobození vína na vaření, portského na vaření a koňaku na vaření od daně omezeno na případy, kdy jsou alkoholické nápoje použity jako přísada, a mohou-li se takového osvobození domáhat pouze takové osoby, které použily alkoholické nápoje jako přísadu výrobků, nebo takové osoby, které podnikají jako velkoobchodníci s takovými výrobky nebo vyrobily takové výrobky pro účely takového podnikání, a s výhradou dalších podmínek, musí-li být žádosti o osvobození podány v celkové lhůtě čtyř měsíců od zaplacení daně a výše vrácení nesmí být nižší než 250 GBP?

               3)

               Je třeba mít za to, že víno na vaření a portské na vaření, podléhají-li dani podle čl. 20 první odrážky směrnice 92/83, nebo koňak na vaření, jež jsou předmětem projednávané věci, jsou osvobozeny od spotřební daně v místě výroby podle čl. 27 odst. 1 písm. f) nebo případně čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83?

               4)

               Jaký má ve světle článků 10 ES a 28 ES případný účinek na povinnosti členských států podle článku 20 a čl. 27 odst. 1 písm. f), případně čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83, jsou-li víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření propuštěny členským státem výroby z režimu přepravy výrobků podléhajících spotřební dani podle směrnice 92/12 do režimu volného oběhu v rámci Evropské unie?

      (1)  Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206).


title: Věc C-299/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial de Amares (Portugalsko) dne 17. června 2010 — Cristiano Marques Vieira v. Companhia de Seguros Tranquilidade S.A.

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial de Amares (Portugalsko) dne 17. června 2010 — Cristiano Marques Vieira v. Companhia de Seguros Tranquilidade S.A.
   (Věc C-299/10)
   ()
   2010/C 234/41
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Judicial de Amares

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Cristiano Marques Vieira

      Žalovaná: Companhia de Seguros Tranquilidade S.A.

      Předběžná otázka

   „V případě srážky mezi vozidly, a pokud zavinění nehody, jejímž následkem vznikla škoda na zdraví a majetková škoda jednomu z řidičů (poškozenému, který se domáhá náhrady škody a je nezletilý), nelze přičíst žádnému z řidičů, je v rozporu s právem Společenství, konkrétně s čl. 3 odst. 1 první směrnice (72/166/EHS) (1), čl. 2 odst. 1 druhé směrnice (84/5/EHS) (2) a článkem 1 třetí směrnice (90/232/EHS) (3), podle výkladu těchto ustanovení ze strany Soudního dvora, možnost stanovit rozdělení odpovědnosti za provoz (čl. 506 odst. 1 a 2 Código Civil), které se přímo odráží na výši náhrady škody, jež má být přiznána poškozenému za majetkovou a nemajetkovou škodu vyplývající z utrpěných zranění, neboť vyvolává snížení této náhrady ve stejném poměru?“

      (1)  Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1)

      (2)  Druhá Směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984 L 8, s. 17)

      (3)  Třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33)


title: Věc F-44/15: Žaloba podaná dne 18. března 2015 – ZZ v. Komise

text:
               6.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/27

         Žaloba podaná dne 18. března 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-44/15)
   (2015/C 221/36)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: G. Bellotti, avvocatto)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí jmenovat na místo vedoucího oddělení C4 („Legal Advice“) jinou osobu než žalobce, který byl vedoucím tohoto oddělení od odchodu předchozího vedoucího oddělení a který podal přihlášku v rámci oznámení o volném pracovním místě.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí s registračním číslem Ares (2015)43686 ze dne 7. ledna 2015, kterým byla zamítnuta stížnost podaná dne 30. září 2014 (č. R/994/14) podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 30. června 2014, které přijal generální ředitel úřadu OLAF jakožto orgán oprávněný ke jmenování a které se týká jmenování vedoucího oddělení OLAF.C4 (Legal advice);

               —

               prohlásit, že na základě zrušení dvou výše uvedených rozhodnutí je výběrové řízení na pozici vedoucího oddělení OLAF.C4 (Legal advice) protiprávní od okamžiku, kdy byla tato protiprávnost konstatována;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu – ex aequo et bono – újmy spojené se ztrátou šancí žalobce, jejíž částka nebude nižší než 10  000 eur;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-6/09: Usnesení Tribunálu ze dne 24. března 2010 — Hansen v. Komise ( „Žaloba na náhradu škody — Následky jaderné havárie v Thule (Grónsko) pro veřejné zdraví — Směrnice 96/29/Euratom — Nepřijetí opatření proti členskému státu ze strany Komise — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/35

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. března 2010 — Hansen v. Komise
   (Věc T-6/09) (1)

   („Žaloba na náhradu škody - Následky jaderné havárie v Thule (Grónsko) pro veřejné zdraví - Směrnice 96/29/Euratom - Nepřijetí opatření proti členskému státu ze strany Komise - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
   2010/C 134/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bent Hansen (Aarslev, Dánsko) (zástupce: I. Anderson, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. White a M. Patakia, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody směřující k získání náhrady škody vzniklé z důvodu údajného nepřijetí nezbytných opatření ze strany Komise, které měly přimět Dánské království, aby přijalo právní a správní předpisy, které by mu umožnily dosáhnout souladu se směrnicí Rady 96/29/Euroatom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (Úř. věst. L 159, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 291), a uplatnilo tato ustanovení na pracovníky, kteří byli postiženi jadernou havárií v Thule (Grónsko).

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Bentu Hansenovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc C-603/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juridiction de Proximité de Chartres (Francie) dne 25. listopadu 2011 — Hervé Fontaine v. Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juridiction de Proximité de Chartres (Francie) dne 25. listopadu 2011 — Hervé Fontaine v. Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale
   (Věc C-603/11)
   2012/C 39/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Juridiction de Proximité de Chartres

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hervé Fontaine

      Žalovaná: Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

      Předběžná otázka

   Brání články 101 a 102 Smlouvy o fungování Evropské unie, která byla podepsána v Lisabonu dne 13. prosince 2007 a na francouzském území vstoupila v platnost dne 1. prosince 2009, takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení vyplývající z článku L 112-1 francouzského zákona o vzájemném pojištění v rozsahu, v němž jeho výklad zakazuje vzájemným pojišťovnám poskytujícím doplňkové zdravotní pojištění přizpůsobovat jimi poskytovaná plnění v závislosti na podmínkách pro poskytnutí úkonů a služeb, zatímco takový zákaz není uložen jiným podnikům poskytujícím rovněž doplňkové zdravotní pojištění, které se řídí zákonem o pojišťovnictví nebo zákonem o sociálním zabezpečení?


title: Spojené věci T-102/11 a T-369/12 až T-371/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE) „Ochranná známka Společenství — Přihlášky slovních ochranných známek Společenství IP ZONE, EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE a EUROPEAN IP ZONE — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE)
   (Spojené věci T-102/11 a T-369/12 až T-371/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihlášky slovních ochranných známek Společenství IP ZONE, EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE a EUROPEAN IP ZONE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   2014/C 129/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: American Express Marketing & Development Corp. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda a S. Kirschstein-Freund, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: J. Crespo Carrillo a P. Bullock, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloby podané proti rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. prosince 2010 (věc R 1125/2010-2) a ze dne 12. června 2012 (věci R 1451/2011-2, R 1452/2011-2 a R 1453/2011-2) týkajícím se přihlášek označení IP ZONE a označení EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE a EUROPEAN IP ZONE jako ochranných známek Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Společnosti American Express Marketing & Development Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 130, 30.4.2011.


title: Věc T-111/14: Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Unitec Bio v. Rada

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/55

         Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Unitec Bio v. Rada
   (Věc T-111/14)
   2014/C 112/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Unitec Bio SA (Buenos Aires, Argentina) (zástupcei: J. F. Bellis a R. Luff, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1194/2013 ze dne 19. listopadu 2013 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie (Úř. věst. L 315, s. 2) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzením skutkových okolností, když rozhodly, že došlo ke zkreslení cen sójových bobů a sójového oleje, což odůvodňovalo použití čl. 2 odst. 5 druhého pododstavce základního antidumpingového nařízení. (1)

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že čl. 2 odst. 5 druhý pododstavec základního antidumpingového nařízení nelze použít na dovozy ze zemí, které jsou členy WTO, protože by to nebylo v souladu s Antidumpingovou dohodou WTO.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že při hodnocení újmy nebyli zohledněni činitelé, kterými se přerušuje příčinná souvislost mezi údajnou újmou a údajně dumpingovými dovozy, což je v rozporu s čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


title: Věc T-126/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2015 – Nizozemsko v. Komise „EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Finanční oprava uplatněná z důvodu nevykázání úroků — Povinnost odůvodnění — Povinnost účtovat úroky — Článek 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/2005 — Zásada rovnocennosti — Povinnost řádné péče“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2015 – Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-126/14) (1)

   („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Finanční oprava uplatněná z důvodu nevykázání úroků - Povinnost odůvodnění - Povinnost účtovat úroky - Článek 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/2005 - Zásada rovnocennosti - Povinnost řádné péče“)
   (2016/C 016/36)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, J. Langer a M. Noort, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg a P. Rossi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2103/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 338, s. 81).

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž na Nizozemské království uplatnilo finanční opravu ve výši 4 703 231,78 eura z důvodu nevykázaných úroků z pohledávek týkajících se doplňkových dávek zaplacených opožděně předcházejících 1. dubnu 1993 a vrácení vývozních náhrad neoprávněně vyplacených před 1. dubnem 1995.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a kromě toho nahradí náklady řízení vynaložené Nizozemským královstvím.

      (1)  Úř. věst. C 112, 14. 4. 2014.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne  15. prosince 2005  ve věci C-144/05: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/59/ES — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/10

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 15. prosince 2005
   ve věci C-144/05: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/59/ES - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 48/20)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-144/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 30. března 2005, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: K. Simonsson a W. Wils) proti Belgickému království (zmocněnec: M. Wimmer), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení J. Makarczyk, předseda, R. Silva de Lapuerta a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Belgické království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES ze dne 27. června 2002, kterou se stanoví kontrolní a informační systém Společenství pro provoz plavidel a kterou se zrušuje směrnice Rady 93/75/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 143, 11.06.2005.


title: Věc C-545/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Stockholms tingsrätt (Švédsko) dne 21. října 2013 — Abcur AB v. Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB

text:
               18.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 15/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Stockholms tingsrätt (Švédsko) dne 21. října 2013 — Abcur AB v. Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB
   (Věc C-545/13)
   2014/C 15/09
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Stockholms tingsrätt

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Abcur AB

      Žalované: Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB

      Předběžné otázky

               1)

               Může být humánní léčivý přípravek vázaný na lékařský předpis, který je připravován a dodáván za okolností věci projednávané před Stockholms tingsrätt (okresní soud ve Stockholmu) a pro který nebylo příslušným orgánem v členském státě nebo podle nařízení (EHS) č. 2309/93 (1) vydáno rozhodnutí o registraci, považován za léčivý přípravek ve smyslu čl. 3 odst. 1 nebo čl. 3 odst. 2 směrnice 2001/83 (2) o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, a to zejména v případě, že existuje jiný registrovaný léčivý přípravek se stejnou účinnou látkou, stejným dávkováním a stejnou formou?

               2)

               Vztahuje-li se směrnice 2001/83 na humánní léčivý přípravek vázaný na lékařský předpis, který je připravován a dodáván za okolností věci projednávané před Stockholms tingsrätt, může být směrnice 2005/29 (3) o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu použitelná souběžně se směrnicí 2001/83, pokud jde o údajná reklamní opatření?

               3)

               Vztahují-li se čl. 3 odst. 1, čl. 3 odst. 2 nebo čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/83 na humánní léčivý přípravek vázaný na lékařský předpis, který je připravován a dodáván za okolností věci projednávané před Stockholms tingsrätt, lze mít za to, že právní předpisy upravující reklamní opatření týkající se léčivých přípravků nejsou harmonizovány nebo že se jedná o takový druh opatření, jež v projednávané věci údajně představují reklamu upravenou i) směrnicí 2006/114 (4) o klamavé a srovnávací reklamě nebo ii) směrnicí 2005/29 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům?

               4)

               Je-li v souladu se třetí otázkou použitelná směrnice 2006/114 o klamavé a srovnávací reklamě, za jakých základních podmínek představují opatření zkoumaná před Stockholms tingsrätt (použití názvu přípravku, čísla přípravku a kódu ATC nebo jejich umístění na léčivý přípravek, uplatnění fixní ceny léčivého přípravku, poskytování informací o léčivém přípravku v národním registru léčivých přípravků (NPL), přidělení identifikačního čísla NPL léčivému přípravku, šíření informačního letáku o léčivém přípravku a informací o tomto přípravku prostřednictvím elektronického objednávání služeb pro zdravotnictví a prostřednictvím domovské stránky společnosti, poskytování informací o léčivém přípravku prostřednictvím publikace vydané vnitrostátní obchodní organizací, poskytování informací o léčivém přípravku v centrálním registru pro přípravky společnosti Apoteket a v souvisejícím registru (JACA), poskytování informací o léčivém přípravku v jiné národní informační databázi léčivých přípravků (SIL), poskytování informací prostřednictvím odbavovacího systému společnosti Apoteket (ATS) nebo prostřednictvím podobného lékárenského systému, poskytování informací o vlastním léčivém přípravku společnosti nebo o léčivém přípravku konkurenčního dodavatele ve spolupráci s lékařskými ordinacemi a s organizacemi pacientů, uvádění léčivého přípravku na trh, opatření týkající se farmaceutických kontrol léčivého přípravku a konkurenčních léčivých přípravků, neoznámení zdokumentovaných a relevantních rozdílů mezi přípravky, neoznámení složení vlastního léčivého přípravku společnosti a hodnocení léčivého přípravku Läkemedelsverket (švédská agentura pro léčivé přípravky), neinformování služby zdravotní péče o hodnocení konkurenčních přípravků, jež provedla vědecká poradní rada při Läkemedelsverket, zachování fixní cenové úrovně pro léčivý přípravek, omezení doby platnosti lékařského předpisu na tři (3) měsíce, vydávání léčivého přípravku v lékárně místo konkurenčního léčivého přípravku, ačkoliv má pacient lékařský předpis na tento konkurenční přípravek, a bránění tržním převodům standardizovaných přípravků na konkurenční léčivé přípravky a jejich znemožňování, včetně toho, že místní lékárny odmítají dodávky konkurenčního léčivého přípravku, a uplatnění fixní ceny jako součásti režimu, v rámci kterého mohou být léčivé přípravky dotovány bez předchozího rozhodnutí vnitrostátního orgánu) reklamu ve smyslu směrnice 2006/114?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a kterým se zakládá Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků (Úř. věst. L 214, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 151).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22).

      (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě (kodifikované znění) (Úř. věst. L 376, s. 21).


title: Věc T-529/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. prosince 2012 Moisesem Bermejo Gardeem proti rozsudku vydanému dne 25. září 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-51/10, Bermejo Garde v. EHSV

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. prosince 2012 Moisesem Bermejo Gardeem proti rozsudku vydanému dne 25. září 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-51/10, Bermejo Garde v. EHSV
   (Věc T-529/12 P)
   2013/C 55/27
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Moises Bermejo Garde (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Levi, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV)

      Návrhová žádání navrhovatele

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 25. září 2012 ve věci F-51/10 v rozsahu, v němž i) zamítl jako nepřípustná návrhová žádání na zrušení všech rozhodnutí přijatých na základě oznámení o volném pracovním místě EHSV č. 43/09, ii) nerozhodl o návrhu na náhradu škody ve výši 1 000 eur, která měla být uložena žalovanému, a iii) nerozhodl o meritorních důvodech vznesených na podporu prvního návrhového žádání, jehož předmětem bylo zrušení oznámení o volném pracovním místě EHSV č. 43/09;

               —

               v důsledku toho

                           —

                           vyhověl druhému a třetímu návrhovému žádání předloženým v prvním stupni řízení a

                                       —

                                       zrušil tedy všechna rozhodnutí přijatá na základě oznámení o volném pracovním místě EHSV č. 43/09;

                                       —

                                       uložil žalovanému povinnost nahradit škodu ve výši 1 000 eur;

                           —

                           vyhověl prvnímu návrhovému žádání předloženému v prvním stupni řízení rovněž na základě meritorních důvodů, které předložil, a zrušil oznámení o volném pracovním místě č. 43/09 EHSV na základě těchto meritorních důvodů;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů vzniklých v obou stupních řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku: porušení podmínky dodržení postupu před zahájením soudního řízení a porušení čl. 90 odst. 2 služebního řádu Evropské unie, jelikož Soud pro veřejnou službu odmítl jako nepřípustná návrhová žádání žalobce, jejichž předmětem bylo zrušení všech rozhodnutí přijatých na základě oznámení o volném pracovním místě EHSV č. 43/09.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku: porušení základního práva na přístup k soudu a porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož Soud pro veřejnou službu nerozhodl o návrhových žádání na náhradu škody.

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku: porušení povinnosti uvést odůvodnění a porušení zásady řádné správy soudnictví, neboť Soud pro veřejnou službu nerozhodl o meritorních důvodech předložených v prvním stupni řízení na podporu návrhových žádání, jejichž předmětem je zrušení oznámení o volném pracovním místě EHSV č. 43/09.


title: Věc C-239/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. února 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel – Belgie) – BVBA Management, Training en Consultancy v. Benelux-Merkenbureau (Ochranné známky — Směrnice 89/104/EHS — Přihláška k zápisu ochranné známky pro soubor výrobků a služeb — Přezkum označení příslušným orgánem — Zohlednění všech relevantních skutečností a okolností — Pravomoc vnitrostátního soudu, kterému byla předložena žaloba)

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. února 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel – Belgie) – BVBA Management, Training en Consultancy v. Benelux-Merkenbureau
   (Věc C-239/05) (1)

   (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Přihláška k zápisu ochranné známky pro soubor výrobků a služeb - Přezkum označení příslušným orgánem - Zohlednění všech relevantních skutečností a okolností - Pravomoc vnitrostátního soudu, kterému byla předložena žaloba)
   (2007/C 82/06)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hof van beroep te Brussel
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: BVBA Management, Training en Consultancy

      Žalovaný: Benelux-Merkenbureau
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van beroep te Brussel – Výklad článku 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01) – Přihláška k zápisu ochranné známky „The Kitchen Company “– Přezkum označení příslušným orgánem – Zohlednění všech relevantních skutečností a okolností – Rozsudek Koninklijke KPN Nederland
   Výrok
   První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládána v tom smyslu,

               —

               že příslušný orgán je povinen, jestliže zamítá zápis ochranné známky, ve svém rozhodnutí uvést závěr, ke kterému dospěl pro každý z výrobků a služeb uvedených v přihlášce k zápisu, nezávisle na způsobu, jakým byla tato přihláška formulována. Nicméně pokud je stejný důvod pro zamítnutí namítán vůči kategorii nebo skupině výrobků či služeb, může se příslušný orgán omezit na souhrnné odůvodnění pro všechny dotčené výrobky nebo služby;

               —

               že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která brání soudu, jemuž byla předložena žaloba proti rozhodnutí příslušného orgánu, aby se vyjádřil k rozlišovací způsobilosti ochranné známky odděleně pro každý z výrobků a služeb uvedených v přihlášce k zápisu, jestliže se ani toto rozhodnutí, ani tato přihláška netýkaly jednotlivých kategorií výrobků či služeb nebo jednotlivých výrobků či služeb;

               —

               že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která brání soudu, jemuž byla předložena žaloba proti rozhodnutí příslušného orgánu, aby zohlednil skutečnosti a okolnosti následující po datu přijetí tohoto rozhodnutí.

      (1)  Úř. věst. C 217, 3.9.2005.


title: Usnesení předsedy ze dne 28. srpna 2015 ve věci E-22/14 – Schenker North AB, Schenker Privpak AB, Schenker Privpak AS v. Kontrolní úřad ESVO

text:
               29.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/32

         USNESENÍ PŘEDSEDY
   ze dne 28. srpna 2015
   ve věci E-22/14
   Schenker North AB, Schenker Privpak AB, Schenker Privpak AS v. Kontrolní úřad ESVO
   (2016/C 357/12)
   s ohledem na žádost společností Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS ze dne 10. listopadu 2014 o zrušení rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO ze dne 9. září 2014 vydal dne 28. srpna 2015 předseda Soudního dvora usnesení, jehož výroková část zní:

               1.

               Věc E-22/14 byla vyškrtnuta z rejstříku.

               2.

               Žalobkyně a Kontrolní úřad ESVO ponesou vlastní náklady řízení.

               3.

               Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-222/06: Žaloba podaná dne  16. května 2006  – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               15.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/20

         Žaloba podaná dne 16. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-222/06)
   (2006/C 165/36)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Maidani a G. Braun, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/97/ES ze dne 4. prosince 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/308/EHS o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 15. června 2003.

      (1)  Úř. věst. L 344, s. 76.


title: Věc T-248/11: Žaloba podaná dne 12. května 2011 — International Engine Intellectual Property Company v. OHIM (PURE POWER)

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/28

         Žaloba podaná dne 12. května 2011 — International Engine Intellectual Property Company v. OHIM (PURE POWER)
   (Věc T-248/11)
   2011/C 211/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: International Engine Intellectual Property Company, LLC (Warrenville, Spojené státy) (zástupci: C. Thomas a B. Reiter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. února 2011 ve věci R 2310/2010-2;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení;

               —

               stanovit datum jednání pro případ, že Tribunál nebude moci rozhodnout bez takového jednání.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „PURE POWER“ pro výrobky zařazené do třídy 12

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009, jakož i „obecných zásad práva ochranných známek“, jelikož odvolací senát konstatoval, že požadovaná ochranná známka popisuje výrobky, pro které je zápis požadován, a nemá rozlišovací charakter.


title: Věc T-185/14: Žaloba podaná dne 14. března 2014 – Freitas v. Parlament a Rada

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/34

         Žaloba podaná dne 14. března 2014 – Freitas v. Parlament a Rada
   (Věc T-185/14)
   2014/C 184/56
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: José Freitas (Porto, Portugalsko) (zástupce: J.-P. Hordies, advokát)

      Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 2 bod b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/55/EU ze dne 20. listopadu 2013, kterou se mění směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací a nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu („nařízení o systému IMI“), zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 28. prosince 2013 (L 354/132);

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení článku 49 SFEU v rozsahu, v němž povolání notáře spadá do působnosti článku 49 SFEU, který se týká svobody usazování, a nespadá pod výkon veřejné moci ve smyslu článku 51 SFEU. Povolání notáře tedy nemůže být vyňato z působnosti směrnice 2005/36/ES (1).

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož notáři, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády, jsou obecně a absolutně vyňati z působnosti směrnice 2005/35/ES.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22)


title: Věc T-331/05: Žaloba podaná dne 1. září 2005 – IKEA v. OHIM

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/28

         Žaloba podaná dne 1. září 2005 – IKEA v. OHIM
   (Věc T-331/05)
   (2005/C 281/53)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Inter IKEA Systems B.V. (Delft, Nizozemsko) (zástupci: J. Gulliksson, J. Olsson, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 1. července 2005 ve věci R 799/2004-1 a

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka sestávající z kombinace modré a žluté barvy pro výrobky a služby ve třídách 20 a 35 (nábytek, reklama atd.) – přihláška č. 3 160 363

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky pro všechny výrobky a služby

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení Rady č. 40/94, jelikož má ochranná známka sama o sobě dostatečnou rozlišovací způsobilost, aby mohla být zapsána, a dále získala rozlišovací způsobilost užíváním v Německu, Nizozemsku a Švédsku.


title: Věc T-462/15: Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Asia Leader International (Kambodža) v. Komise

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/49

         Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Asia Leader International (Kambodža) v. Komise
   (Věc T-462/15)
   (2015/C 320/67)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Asia Leader International (Kambodža) Co. Ltd (Tai Seng SEZ, Kambodža) (zástupci: R. MacLean, solicitor, a A. Bochon, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/776 ze dne 18. května 2015, kterým se konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (EU) č. 502/2013 na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz jízdních kol zasílaných z Kambodže, Pákistánu a Filipín, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Kambodže, Pákistánu a Filipín, v části, v níž se týká žalobkyně;

               —

               uložil Komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady právního zastoupení a náklady řízení vynaložené žalobkyní; a

               —

               uložil případným vedlejším účastníkům tohoto řízení náhradu nákladů právního zastoupení a nákladů řízení, které žalobkyni vznikly v důsledku vstupu do řízení, a uložil jim, aby nesli vlastní náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 (kodifikované znění) o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství z důvodu zjevně nesprávného posouzení právního a skutkového stavu ze strany Komise ve vztahu k existenci obcházení a povahy dostupných informací.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise nemá k dispozici žádný důkaz na podporu konstatování, že sporné rámy pocházejí z Číny,

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že naopak všechny důkazy předložené žalobkyní dokládají, že sporné rámy jízdních kol pocházejí z Vietnamu.

                           —

                           Nakonec Komise nemůže podle žalobkyně ani na základě nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ani na základě judikatury Soudního dvora dospět bez dalšího automaticky k závěru, že se žalobkyně účastnila na překládce dotyčného výrobku z Číny.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 13 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 (kodifikované znění) o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství z důvodu zjevně nesprávného posouzení právního skutkového stavu ze strany Komise ve vztahu k existenci montážních postupů žalobkyně, jakož i porušení povinnosti jednat s náležitou péčí ze strany Komise.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise byla povinná použít aktuální informace a údaje poskytnuté žalobkyní jako základ pro posouzení její situace. Podle žalobkyně je použití kritérií třetích osob pro tyto účely nepřípustné, pokud existuje rozumné a odůvodněné vysvětlení pro aktuální údaje.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že Komise se dopustila dalšího porušení povinnosti správného odhadu výrobních nákladů žalobkyně tím, že kvalifikovala díly použité pro první prodej žalobkyně na trhu Evropské unie jako pocházející z Číny, ačkoliv pocházeli z Vietnamu. Komise tak porušila svou povinnost řádné péče.

                           —

                           Podle žalobkyně Komise provedla také chybný výpočet řádných nákladů na energie a pronájem tím, že nesprávně použila různé faktory pro přiřazení těchto jednotlivých nákladů. K témuž chybnému výpočtu došlo údajně při výpočtu Komise, že společnost během posuzovaného období vyráběla ve výši 13 % své výrobní kapacity.

                           —

                           Nakonec Komise podle žalobkyně odmítla uznat jakékoliv náklady na odpisy pro hmotný investiční majetek, ačkoliv žalobkyně podala důkaz o tom, že společníkovi společnosti byly náklady žalobkyní nahrazeny.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise v rozporu s čl. 18 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 (kodifikované znění) o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, řádně nepřiznala váhu informacím a údajům, které žalobkyně poskytla v odpovědi na poskytnutí konečných informací.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že skutečnost, že Komise zcela vyloučení všechny dodatečné údaje, které poskytla žalobkyně, dokládá, že těmto údajům nebyla přiznána dostatečná váha.

                           —

                           Podle žalobkyně pocházely dodatečné informace a důkazy, které předložila za účelem vyvrácení konstatování Komise ohledně překládky, z několika různých nezávislých zdrojů.

                           —

                           Nakonec žalobkyně tvrdí, že Komise, i když neměla žádné důkazy a indicie o tom, že rámy pocházely z Číny, měla dospět k závěru, že důkazy o vietnamském původu rámů mají větší váhu.


title: Věc C-480/13: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg) – Sysmex Europe GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen „Řízení o předběžné otázce — Sazební zařazení zboží — Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Čísla 3204, 3212 a 3822 — Látka vytvářející v důsledku chemické reakce a vystavení laserovému záření fluorescenční efekt sloužící k analýze bílých krvinek“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/24

         Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg) – Sysmex Europe GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen
   (Věc C-480/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sazební zařazení zboží - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 3204, 3212 a 3822 - Látka vytvářející v důsledku chemické reakce a vystavení laserovému záření fluorescenční efekt sloužící k analýze bílých krvinek“)
   2014/C 315/35
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sysmex Europe GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Výrok

   Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení (ES) č. 1810/2004 ze dne 7. září 2004, musí být vykládána v tom smyslu, že výrobek, jenž sestává z rozpouštědel a látky na bázi polymethinu a byť může mít slabý nikoli trvalý barvicí účinek na textilní látky, není prakticky používán pro své barvicí vlastnosti a je určen výlučně k analýze leukocytů v krvi prostřednictvím iontové usazeniny na určených částicích uvedených krvinek, které se při ozáření laserovým světlem stanou na omezenou dobu fluorescentními, spadá do čísla 3822 uvedené kombinované nomenklatury, jehož předmětem jsou laboratorní reagencie.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30.11.2013.


title: Věc T-407/10: Žaloba podaná dne 14. září 2010 — Maďarsko v. Komise

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/33

         Žaloba podaná dne 14. září 2010 — Maďarsko v. Komise
   (Věc T-407/10)
   ()
   2010/C 317/61
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: M. Fehér a K. Szíjjártó, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 1 odst. 3 a 4, jakož i přílohu II rozhodnutí Komise ze dne 8. července 2010 týkajícího se významného projektu nazvaného „modernizace železniční tratě Budapešť — Kelenföld Székesfehérvár — Boba, první část, první fáze“, který je součástí operačního programu „Doprava“, jenž stanoví strukturální podporu v Maďarsku prostřednictvím Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti, v rozsahu, v němž tato ustanovení definují maximální částku, na kterou je použitelná míra spolufinancování takovým způsobem, že z výdajů, na něž lze poskytnout příspěvek, vylučují některé výdaje související se zaplacením daně z přidané hodnoty;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně částečně zpochybňuje rozhodnutí Komise ze dne 8. července 2010 [oznámené pod číslem K(2010) 4593] týkající se významného projektu nazvaného „modernizace železniční tratě Budapešť — Kelenföld Székesfehérvár — Boba, první část, první fáze“, který je součástí operačního programu „Doprava“, jenž stanoví strukturální podporu Unie v rámci cíle „Konvergence“ prostřednictvím Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti. Komise v tomto rozhodnutí schválila finanční příspěvek z Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti na dotčený významný projekt. Krom toho Komise měla za to, že v případě dotčeného významného projektu nemůže být částka daně z přidané hodnoty zahrnuta do výpočtu maximální částky, na kterou se použije míra spolufinancování uplatňovaná u operačního programu.
   Ve své žalobě žalobkyně pokazuje na to, že Komise porušila platná pravidla práva Unie a konkrétněji čl. 56 odst. 4 nařízení (ES) č. 1083/2006 (1) a článek 3 nařízení (ES) č. 1084/2006 (2).
   Žalobkyně má za to, že čl. 3 písm. e) nařízení (ES) č. 1084/2006 jasně uvádí, že na daň z přidané hodnoty s nárokem na odpočet nelze poskytnout příspěvek z Fondu soudržnosti. Podle žalobkyně z toho jasně vyplývá, že na daň z přidané hodnoty bez nároku na odpočet naopak je poskytnut příspěvek. Proto žalobkyně tvrdí, že vzhledem k tomu, že příjemce podpory v rámci významného projektu dotčený napadeným rozhodnutím — (Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt.) — národní společnost pro rozvoj infrastruktury, dále jen „NIF“) nemá postavení osoby povinné k dani s ohledem na ustanovení práva Unie a vnitrostátního práva týkajících se daně z přidané hodnoty, takže nemá nárok na odpočet daně odvedené na vstupu, Komise nemohla v napadeném rozhodnutí vyloučit z financování výdaje na uvedenou daň.
   Krom toho žalobkyně vytýká Komisi, že odňala členským státům pravomoc, kterou jim přiznává čl. 56 odst. 4 nařízení (ES) č. 1083/2006, jelikož považovala za výdaje, na něž nelze poskytnout příspěvek, výdaje, které nařízení č. 1084/2006 neuvádí jako takové a které relevantní vnitrostátní ustanovení kvalifikují výslovně jako výdaje, na něž lze poskytnout příspěvek.
   Žalobkyně poukazuje také na to, že přístup Komise, podle něhož příjemce, který odvel daň z přidané hodnoty „má nárok na její vrácení“ prostřednictvím daně z přidané hodnoty zatěžující poplatek obdržený provozovateli infrastruktury vybudované příjemcem, znamená extenzivní výklad pojmu „daň z přidané hodnoty s nárokem na odpočet“ ve smyslu čl. 3 písm. e) nařízení (ES) č. 1084/2006, který není v souladu se zněním uvedeného ustanovení a který je navíc v rozporu s právními předpisy v oblasti daně z přidané hodnoty v právu Unie. Podle žalobkyně příjemce, který buduje infrastrukturu a entity, které budou zajišťovat její provoz poté, co bude dokončena, jsou na sobě nezávislí a jsou spojeni pouze nepřímo z důvodu relevantních právních ustanovení a nikoliv prostřednictvím činnosti, která nemá hospodářský charakter. S ohledem na to žalobkyně uvádí, že příjemce je povinen skutečně a definitivně odvést daň z přidané hodnoty na vstupu.
   Konečně žalobkyně má za to, že nařízení (ES) č. 1083/2006 ani nařízení (ES) č. 1084/2006 neumožňují výklad, podle něhož Komise při svém posouzení výdajů, na které lze poskytnout příspěvek, k nimž patří daň z přidané hodnoty, na kterou lze poskytnout příspěvek, může opřít své rozhodnutí o skutečnost, že dotčený členský stát mohl zvolit jiné legislativní řešení, pokud jde o provádění projektu a provozu infrastruktury. V tomto ohledu žalobkyně poukazuje také na to, že organizace správy infrastruktury členských států, jakož i souvisejících veřejných služeb patří do pravomoci členských států. Krom toho se žalobkyně domnívá, že jelikož podmínky stanovené právními předpisy Evropské unie jsou splněny, měla Komise přijmout řešení zvolené dotčeným členským státem včetně důsledků, které ve vztahu k výdajům, na něž lze poskytnout příspěvek, vyplývají z existence podmínky podrobení příjemce dani z přidané hodnoty nebo z její neexistence.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1084/2006 ze dne 11. července 2006 o Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1164/94 (Úř. věst. L 210, s. 79).


title: Věc C-48/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. ledna 2013 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/18

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. ledna 2013 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-48/12) (1)

   2013/C 108/44
   Jednací jazyk: polština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 80, 17.3.2012.


title: Věc T-262/08: Žaloba podaná dne 8. července 2008 – Canon Communications v. OHIM – Messe Düsseldorf (MEDTEC)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/55

         Žaloba podaná dne 8. července 2008 – Canon Communications v. OHIM – Messe Düsseldorf (MEDTEC)
   (Věc T-262/08)
   (2008/C 223/97)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Canon Communications LLC (Los Angeles, Spojené státy) (zástupce: M. Mak, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Messe Düsseldorf GmbH (Düsseldorf, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. dubna 2008 ve věci R 817/2005-1; a

               —

               uložit žalovanému/další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „MEDTEC“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35 a 41

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá ochranná známka č. 39 975 563 „Metec“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35 a 41; mezinárodní slovní ochranná známka 752 637 „Metec“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35 a 41

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Přijetí námitky u všech sporných výrobků a služeb

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Rozhodnutí odvolacího senátu musí být zrušeno z toho důvodu, že existuje značné riziko, že národní ochranné známky namítané v námitkovém řízení jsou neplatné; podpůrně porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94, jelikož neexistuje žádná podobnost mezi dotčenými službami, a proto ani nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami, nebo alternativně, že dotčené služby nejsou dostatečně podobné, aby mohlo být rozhodnuto, že existuje nebezpečí záměny. Alternativně je třeba rozhodnout, že se odvolací senát dopustil pochybení, jelikož nezohlednil skutečnost, že dotčená veřejnost je vysoce specializovaná a nezamění tedy kolidující ochranné známky. Konečně, jako podpůrný žalobní důvod, je třeba stanovit, že odvolací senát pochybil, jelikož nevzal v úvahu skutečnost, že další účastnice řízení před odvolacím senátem tolerovala po dobu delší než 5 let užívání dotčené ochranné známky žalobcem.