title: Věc C-589/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2021 Abitron Germany GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. července 2021 ve věci T-75/20, Abitron Germany GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/11

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2021 Abitron Germany GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. července 2021 ve věci T-75/20, Abitron Germany GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      (Věc C-589/21 P)
      (2022/C 64/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Abitron Germany GmbH (zástupci: T. Dolde, C. Zimmer, advokáti)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Hetronic International, Inc.
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 13. prosince 2021 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-619/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. října 2021 Cora proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. července 2021 ve věci T-500/19, Coravin v. EUIPO – Cora (CORAVIN)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/11

      Kasační opravný prostředek podaný dne 1. října 2021 Cora proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. července 2021 ve věci T-500/19, Coravin v. EUIPO – Cora (CORAVIN)
      (Věc C-619/21 P)
      (2022/C 64/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cora (zástupkyně: M. Georges-Picot, advokátka)

         Další účastníci řízení: Coravin, Inc., Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 13. prosince 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný.


title: Věc C-375/20: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Coimbra – Portugalsko) – Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, dříve Liberty Seguros SA v. DR („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel – Směrnice 2009/103/ES – Pojistná smlouva uzavřená na základě nepravdivých prohlášení – Mezinárodní přeprava osob a zboží bez povolení – Neplatnost pojistné smlouvy – Možnost namítat neplatnost vůči poškozeným třetím osobám a subjektu pověřenému odškodněním poškozených“)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/2

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Coimbra – Portugalsko) – Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, dříve Liberty Seguros SA v. DR
      (Věc C-375/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 2009/103/ES - Pojistná smlouva uzavřená na základě nepravdivých prohlášení - Mezinárodní přeprava osob a zboží bez povolení - Neplatnost pojistné smlouvy - Možnost namítat neplatnost vůči poškozeným třetím osobám a subjektu pověřenému odškodněním poškozených“)
      (2022/C 64/02)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal da Relação de Coimbra

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, dříve Liberty Seguros SA

         Žalovaný: DR

         za přítomnosti: Fundo de Garantia Automóvel, VS, FN, JT, Seguradoras Unidas SA

         Výrok

      Článek 3 první pododstavec a čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje namítat vůči třetím osobám, jež byly poškozeny při dopravní nehodě motorových vozidel, neplatnost smlouvy o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, která vyplývá z toho, že pojistník provozoval podnikatelskou činnost mezinárodní přepravy bez povolení a při uzavírání této smlouvy zatajil pojišťovně informace nebo učinil nepravdivá prohlášení, třebaže poškozenými třetími osobami jsou cestující, kteří o této neexistenci povolení museli vědět.

         (1)  Úř. věst. C 348, 19.10.2020.


title: Věc C-583/20: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 21. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria – Maďarsko) – EuroChem Agro Hungary Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 273 – Boj proti podvodům – Ohlašovací povinnost týkající se přepravy zboží – Systém elektronické kontroly silniční nákladní dopravy – Sankční režim platný pro rizikové poplatníky – Proporcionalita“)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/3

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 21. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria – Maďarsko) – EuroChem Agro Hungary Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-583/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 273 - Boj proti podvodům - Ohlašovací povinnost týkající se přepravy zboží - Systém elektronické kontroly silniční nákladní dopravy - Sankční režim platný pro rizikové poplatníky - Proporcionalita“)
      (2022/C 64/03)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastnice původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): EuroChem Agro Hungary Kft.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

      Článek 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a zásada proporcionality musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která pro osobu povinnou k dani kvalifikovanou ve vnitrostátním právu jako „rizikový poplatník“ stanoví k potrestání nesrovnalostí v hlášeních o přepravě zboží pokutu, jejíž výše nesmí za žádných okolností být nižší než 30 % ze 40 % hodnoty zboží.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25.1.2021.


title: Věc C-691/20: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho – Portugalsko) – B v. O, P, OP, G, N („Řízení o předběžné otázce – Právo Evropské unie – Zásady – Článek 18 SFEU – Rovné zacházení – Diskriminace na základě státní příslušnosti – Zákaz – Článek 49 SFEU – Svoboda usazování – Společná a nerozdílná odpovědnost společností, které jsou součástí jedné skupiny, za pohledávky vyplývající z pracovní smlouvy uzavřené jednou z těchto společností – Právní úpravou dotyčného členského státu stanovené vyloučení společností se sídlem v jiném členském státě“)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/3

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho – Portugalsko) – B v. O, P, OP, G, N
      (Věc C-691/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právo Evropské unie - Zásady - Článek 18 SFEU - Rovné zacházení - Diskriminace na základě státní příslušnosti - Zákaz - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Společná a nerozdílná odpovědnost společností, které jsou součástí jedné skupiny, za pohledávky vyplývající z pracovní smlouvy uzavřené jednou z těchto společností - Právní úpravou dotyčného členského státu stanovené vyloučení společností se sídlem v jiném členském státě“)
      (2022/C 64/04)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: B

         Žalované: O, P, OP, G, N

         Výrok

      Zásada zákazu diskriminace provedená článkem 49 SFEU musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které společnost usazená v jiném členském státě než společnost jí ovládaná nemůže být společně a nerozdílně odpovědná za dluhy této ovládané společnosti vyplývající z pracovní smlouvy.

         (1)  Úř. věst. C 110, 29.03.2021.


title: Věc C-87/21: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – NSV, NM v. BT („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Oblast působnosti – Článek 1 odst. 2 – Smluvní ujednání, která odrážejí závazné právní nebo správní předpisy – Smlouvy o úvěru vyjádřené v cizí měně – Ujednání týkající se kurzového rizika přebírající doplňkové pravidlo vnitrostátního práva – Tvrzené nesplnění povinnosti informování náležející bankovní instituci poskytující úvěr – Požadavek dobré víry – Přezkum, který musí vnitrostátní soud provést s ohledem na čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 přednostně“)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/4

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – NSV, NM v. BT
      (Věc C-87/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Oblast působnosti - Článek 1 odst. 2 - Smluvní ujednání, která odrážejí závazné právní nebo správní předpisy - Smlouvy o úvěru vyjádřené v cizí měně - Ujednání týkající se kurzového rizika přebírající doplňkové pravidlo vnitrostátního práva - Tvrzené nesplnění povinnosti informování náležející bankovní instituci poskytující úvěr - Požadavek dobré víry - Přezkum, který musí vnitrostátní soud provést s ohledem na čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 přednostně“)
      (2022/C 64/05)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Cluj

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelé: NSV, NM

         Odpůrkyně: BT

         Výrok

      Článek 1 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že ujednání vložené do smlouvy o úvěru vyjádřené v cizí měně uzavřené mezi spotřebitelem a poskytovatelem, které odráží ustanovení vnitrostátního práva doplňkové povahy, nespadá do oblasti působnosti této směrnice, i když

                  —

                  toto ustanovení vnitrostátního práva nebylo předmětem posouzení vnitrostátním zákonodárcem za účelem zavedení rovnováhy mezi zájmy spotřebitele a poskytovatele ve specifickém rámci smluv o bankovním úvěru uzavřených se spotřebiteli,

                  —

                  poskytovatel toto ujednání do dotyčné smlouvy vložil, aniž splnil svou povinnost informování a transparentnosti;

                  —

                  existují indicie umožňující mít za to, že dotyčný poskytovatel vložil uvedené ujednání do této smlouvy, aniž byl v dobré víře, jelikož tento poskytovatel nemohl přehlédnout, že použití téhož ujednání může založit významnou nerovnováhu mezi právy a povinnostmi stran uvedené smlouvy na úkor spotřebitele.

         (1)  Úř. věst. C 206, 31.5.2021.


title: Věc C-316/21: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Belgie) – Monument Vandekerckhove NV v. Stad Gent („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Směrnice 2014/24/EU – Průběh řízení – Výběr účastníků a zadání veřejných zakázek – Článek 63 – Uchazeč, který ke splnění požadavků zadavatele využije kapacity jiného subjektu – Nedodržení podmínek týkajících se technické a odborné způsobilosti uchazeče subjektem, jehož služby hodlá uchazeč využít – Povinnost umožnit uvedenému uchazeči nahradit uvedený subjekt – Zásada proporcionality“)

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/5

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Belgie) – Monument Vandekerckhove NV v. Stad Gent
      (Věc C-316/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Směrnice 2014/24/EU - Průběh řízení - Výběr účastníků a zadání veřejných zakázek - Článek 63 - Uchazeč, který ke splnění požadavků zadavatele využije kapacity jiného subjektu - Nedodržení podmínek týkajících se technické a odborné způsobilosti uchazeče subjektem, jehož služby hodlá uchazeč využít - Povinnost umožnit uvedenému uchazeči nahradit uvedený subjekt - Zásada proporcionality“)
      (2022/C 64/06)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Monument Vandekerckhove NV

         Žalovaný: Stad Gent

         Za účasti: Denys NV, Aelterman BVBA

         Výrok

      Článek 63 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES ve spojení se zásadami rovného zacházení, zákazu diskriminace a proporcionality, které jsou uvedeny v čl. 18 odst. 1 této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že veřejný zadavatel, pokud zjistí, že subjekt, jehož služeb hodlá hospodářský subjekt využít, nesplňuje kritéria výběru, je povinen požadovat, aby hospodářský subjekt tento subjekt nahradil, pokud nechce být z dotčeného zadávacího řízení vyloučen.

         (1)  Úř. věst. C 320, 9. 8. 2021.


title: Věc C-193/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. března 2021 RY proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. ledna 2021 ve věci T-824/19, RY v. Komise

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. března 2021 RY proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. ledna 2021 ve věci T-824/19, RY v. Komise
      (Věc C-193/21 P)
      (2022/C 64/07)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: RY (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 9. prosince 2021 Soudní dvůr (šestý senát) odmítl kasační opravný prostředek jako zjevně nepřípustný.


title: Věc C-382/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. června 2021 Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. dubna 2021 ve věci T-579/19, The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. června 2021 Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. dubna 2021 ve věci T-579/19, The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      (Věc C-382/21 P)
      (2022/C 64/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Hanf, D. Gája, E. Markakis, V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil v celém rozsahu napadený rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 14. dubna 2021 ve věci T-579/19, The KaiKai Company Jaeger Wichmann v. EUIPO (Tělocvičné nebo sportovní přístroje a zařízení);

                  —

                  zamítl v celém rozsahu žalobu žalobkyně v prvním stupni, která byla podána proti napadenému rozhodnutí třetího odvolacího senátu ve věci R 573/2019-3;

                  —

                  uložil žalobkyni v prvním stupni nahradit náklady řízení, které vznikly navrhovateli v tomto řízení, jakož i v řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatel, EUIPO, uvádí jako důvod kasačního opravného prostředku porušení čl. 41 odst. 1 nařízení (ES) č. 6/2002 (1), které nastoluje otázku významnou pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva ve smyslu čl. 58a odst. 3 Statutu Soudního dvora.
      Napadený rozsudek porušuje čl. 41 odst. 1 nařízení č. 6/2002 tím, že v rozporu s jasným a jednoznačným zněním tohoto ustanovení konstatuje, že toto ustanovení neupravuje případ (lacuna legis), kdy se právo přednosti v souvislosti se zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství zakládá na předchozím „patentu“. Tribunál tím porušil jasné a jednoznačné rozhodnutí unijního normotvůrce, které je vyjádřeno v tomto ustanovení, vyloučit patenty jako základ pro uplatnění práva přednosti v souvislosti se zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství a omezit takovéto nároky výlučně na starší (průmyslové) vzory Společenství a užitné vzory.
      Napadený rozsudek kromě toho porušuje čl. 41 odst. 1 nařízení č. 6/2002 tím, že nahradil jeho výslovnou a komplexní právní úpravu přímým odkazem na článek 4 Pařížské úmluvy (2). Uznání, které z toho nutně vyplývá, že právní úprava článku 4 Pařížské úmluvy má přímý účinek, je v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, podle níž nemůže ani Pařížská úmluva, ani Dohoda TRIPS (3), zakládat práva, kterých se může jednotlivec na základě unijního práva dovolávat u soudů v Evropské unii.
      Napadený rozsudek konečně porušuje čl. 41 odst. 1 nařízení č. 6/2002 tím, že nahrazuje jeho výslovnou a komplexní právní úpravu nesprávným výkladem článku 4 Pařížské úmluvy. Pařížská úmluva neobsahuje žádný právní základ, který by mohl podpořit konstatování Tribunálu, podle kterých uplatnění práva přednosti v souvislosti se zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství může být založeno na patentu během dvanáctiměsíční lhůty pro uplatnění práva přednosti.
      Základní zásady, které upravují vztah mezi mezinárodním právem a unijním právem, které jsou v napadeném rozsudku porušeny, slouží zejména na ochranu institucionální rovnováhy a autonomie unijního právního řádu a mají důležité konstitutivní postavení pro unijní právní řád. Napadený rozsudek neovlivňuje jen otázku uplatnění práva přednosti pro zápis duševního vlastnictví, ale představuje i precedens pro všechny oblasti právní úpravy, které spadají do působnosti Dohody TRIPS.

         Přijatelnost kasačního opravného prostředku

      Usnesením Soudního dvora (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) ze dne 10. prosince 2021 byl tento kasační opravný prostředek prohlášen v celém rozsahu za přijatelný.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1).

         (2)  Pařížská úmluva na ochranu průmyslového vlastnictví podepsaná v Paříži dne 20. března 1883, naposledy revidovaná ve Stockholmu dne 14. července 1967 a pozměněná dne 28. září 1979 (Recueil des traités des Nations unies, sv. 828, č. 11851, s. 305, dále jen „Pařížská úmluva“).

         (3)  Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Úř. věst. 1994, L 336, s. 214) (dále jen „Dohoda TRIPS“).


title: Věc C-387/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. června 2021 Asolo LTD a WeMO Brands BV proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 28. dubna 2021 ve věci T-509/19, Asolo v. EUIPO

text:
               7.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. června 2021 Asolo LTD a WeMO Brands BV proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 28. dubna 2021 ve věci T-509/19, Asolo v. EUIPO
      (Věc C-387/21 P)
      (2022/C 64/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Asolo LTD a WeMO Brands BV (zástupci: W. Pors, advocaat, N. Dorenbosch, advocaat)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 13. prosince 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a že společnosti Asolo LTD a WeMo Brands BV ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc C-825/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 23. prosince 2021 – UP v. Centre public d’action sociale de Liège

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 23. prosince 2021 – UP v. Centre public d’action sociale de Liège
      (Věc C-825/21)
      (2022/C 158/04)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UP

         Odpůrce: Centre public d’action sociale de Liège

         Předběžná otázka

      Brání články 6 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1) vnitrostátnímu právnímu ustanovení, podle kterého vydání povolení zakládajícího oprávnění k pobytu v rámci posuzování žádosti o povolení k pobytu ze zdravotních důvodů, které bylo s ohledem na výše uvedená kritéria prohlášeno za přípustné, znamená, že příslušník třetí země má po dobu posuzování této žádosti oprávnění k pobytu, byť dočasné a nejisté, a že s vydáním takového povolení je tudíž spojeno implicitní zrušení dřívějšího rozhodnutí o navrácení vydaného v rámci azylového řízení, s nímž je prvně uvedené povolení neslučitelné?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98).


title: Věc C-24/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 11. ledna 2022 – PR Pet BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 11. ledna 2022 – PR Pet BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven
      (Věc C-24/22)
      (2022/C 158/07)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: PR Pet BV

         Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být číslo 9403 KN vykládáno v tom smyslu, že škrabadla pro kočky vyrobená z různých materiálů, která jsou určena k umístění a ponechání na podlaze v (obytných) místnostech, aby na ně kočky mohly lézt, sedat a lehat si na ně a škrábat je, nepatří do tohoto čísla KN, protože se jedná o jiný druh [zboží] ve smyslu prováděcích nařízení Komise (EU) č. 1229/2013 (1) ze dne 28. listopadu 2013 a č. 350/2014 (2) ze dne 3. dubna 2014? Pokud je toto zboží jiného druhu, který brání jejich zařazení do čísla 9403 KN, jaká je charakteristika této jinosti?

                  2)

                  Má odpověď na první otázku vliv na platnost prováděcích nařízení č. 1229/2013 a 350/2014?

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1229/2013 ze dne 28. listopadu 2013 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2013, L 322, s. 8).

         (2)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 350/2014 ze dne 3. dubna 2014 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2014, L 104, s. 4).


title: Věc T-56/22: Žaloba podaná dne 26. ledna 2022 – Spojené království v. Komise

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/11

      Žaloba podaná dne 26. ledna 2022 – Spojené království v. Komise
      (Věc T-56/22)
      (2022/C 158/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: L. Baxter, zmocněnec, a T. Buley, Barrister)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2021/2019 (1) v části, v níž z financování Evropskou unií vylučuje některé výdaje vynaložené schválenými platebními agenturami žalobce v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) na základě deklarovaného důvodu spočívajícího v nedostatcích v definici „aktivní zemědělec – propojené společnosti“, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod, který vychází z toho, že výklad čl. 9 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 (2) podaný žalovanou je nesprávný. Dle názoru žalobce se čl. 9 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 týká pouze přímých plateb zemědělcům (vymezeným v článku 4 shora uvedeného nařízení), kteří sami provozují příslušné infrastruktury či služby. Žalobce tvrdí, že žalovaná rozhodla nesprávně, protože:

                  —

                  i. znění ani smysl čl. 9 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 neznamenají zákaz plateb zemědělci z pouhého důvodu, že nějaká propojená entita provozuje činnost uvedenou ve výčtu vyloučených činností v tomto článku,

                  —

                  ii. neexistuje žádný účelový či teleologický základ pro výklad čl. 9 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013, který podala Komise a který se neslučuje s cíli tohoto článku.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 413, s. 3.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608).


title: Věc C-52/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Raksoukso) dne 26. ledna 2022 – BF v. Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Raksoukso) dne 26. ledna 2022 – BF v. Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau
      (Věc C-52/22)
      (2022/C 158/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatel: BF

         Dotčený orgán: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES (1), resp. zásady právní jistoty, zachování nabytých práv a efektivity unijního práva vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž se první úprava starobního důchodu skupiny úředníků, které vznikl nárok na starobní důchod (celkový důchod podle Pensionsgesetz 1965, zákon o důchodech) nejpozději od 1. prosince 2021, provede až s účinkem od 1. ledna druhého kalendářního roku následujícího po vzniku nároku na starobní důchod, zatímco první úprava starobního důchodu skupiny úředníků, které vznikl nebo vznikne nárok na starobní důchod (celkový důchod podle Pensionsgesetz 1965) až od 1. ledna 2022, se provede již s účinkem od 1. ledna kalendářního roku následujícího po vzniku nároku na starobní důchod?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16). Zvl. vydání v českém jazyce: Kapitola 05 Svazek 004 S. 79.


title: Věc C-6/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 4. ledna 2022 – M. B., U. B., M. B. v. X S.A.

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 4. ledna 2022 – M. B., U. B., M. B. v. X S.A.
      (Věc C-6/22)
      (2022/C 158/05)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud:

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: M. B., U. B., M. B.

         Žalovaná: X S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je s ohledem na cíl směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), kterým je ochrana spotřebitele před zneužívajícími ujednáními ve smlouvách uzavřených s prodávajícími nebo poskytovateli, legitimní takový výklad, podle kterého v okamžiku, kdy soud na základě norem směrnice určí neplatnost smlouvy, končí uplatňování této směrnice, potažmo ochrana spotřebitele, takže pravidla pro vypořádání mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem je třeba hledat v ustanoveních vnitrostátního závazkového práva platných pro vypořádání stran neplatné smlouvy?

                  2)

                  Je s ohledem na články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS v případě, kdy soud určí, že určité ujednání je nedovolené, přičemž bez dotyčného ujednání smlouva nemůže být nadále závazná a strany se nedohodly na překlenutí vzniklé mezery sjednáním ujednání odpovídajících jejich vůli ani neexistují dispozitivní ustanovení, soud povinen určit neplatnost smlouvy jen na základě vůle spotřebitele, který se u soudu domáhá určení neplatnosti smlouvy, nebo má soud z úřední povinnosti, nad rámec návrhových žádání účastníků řízení, zkoumat majetkové poměry spotřebitele, aby zjistil, zda by určení neplatnosti smlouvy nemělo pro spotřebitele zvláště nepříznivé důsledky?

                  3)

                  Lze článek 6 směrnice 93/13/EHS vykládat v tom smyslu, že když soud dospěje k závěru, že by určení neplatnosti smlouvy bylo pro spotřebitele zvláště nepříznivé, a když se stranám přes veškeré nabádání nepodaří dosáhnout dohody na zhojení smlouvy, se zřetelem k objektivně chápanému zájmu spotřebitele, může soud mezeru vzniklou ve smlouvě „odstraněním“ zneužívajících ujednání překlenout za pomoci norem vnitrostátního práva, která nejsou dispozitivní ve smyslu rozsudku ve věci C-260/18, tzn. přímo použitelné na mezeru ve smlouvě, nýbrž představují zvláštní ustanovení vnitrostátního práva, která lze na danou smlouvu použít jen přiměřeně nebo analogicky a která odrážejí platná pravidla vnitrostátního závazkového práva?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26.


title: Věc T-85/22: Žaloba podaná dne 16. února 2022 – Korporacija „Mastěrnet“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/11

      Žaloba podaná dne 16. února 2022 – Korporacija „Mastěrnet“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Věc T-85/22)
      (2022/C 158/14)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZAO Korporacija „Mastěrnet“ (Moskva, Ruská federace) (zástupce: N. Bürglen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie STAYER – Ochranná známka Evropské unie č. 9 498 395

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. prosince 2021, ve věci R 932/2021-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 15 nařízení Rady (ES) č. 207/2009.


title: Věc C-9/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 5. ledna 2022 – NJ, OZ v. An Bord Pleanála, Ireland, Attorney General

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 5. ledna 2022 – NJ, OZ v. An Bord Pleanála, Ireland, Attorney General
      (Věc C-9/22)
      (2022/C 158/06)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: NJ, OZ

         Žalovaní: An Bord Pleanála, Ireland, Attorney General

         Vedlejší účastník: DBTR-SCR1 Fund a Sub Fund of TWTC Multi-Family ICAV

         Předběžné otázky

                  1.

                  Má čl. 2 písm. a) směrnice 2001/42/ES (1) za následek, že do kategorie „plány a programy […] a rovněž jejich veškeré změny […][,] které podléhají přípravě nebo přijetí orgánem na národní, regionální nebo místní úrovni […]“ spadá i plán nebo program, který je společně připraven nebo přijat orgánem na místní úrovni a oznamovatelem ze soukromého sektoru jako vlastníkem pozemků sousedících s pozemky ve vlastnictví místního orgánu?

                  2.

                  Má čl. 2 písm. a) směrnice 2001/42/ES za následek, že do kategorie „plány a programy […] a rovněž jejich veškeré změny […][,] které jsou vyžadovány právními a správními předpisy“ spadá i plán nebo program, který je výslovně předpokládán povinným plánem rozvoje místního orgánu (přičemž tento plán rozvoje byl vypracován na základě ustanovení právního předpisu), a to buď obecně, nebo pokud plán rozvoje stanoví, že místní orgán „vyhotoví zvláštní pokyn pro oblasti strategického rozvoje a obnovy […] s využitím vhodných mechanismů plánů místních oblastí […] schematických územních plánů a místních plánů na zlepšení životního prostředí“?

                  3.

                  Má čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice 2001/42/ES za následek, že do kategorie „plán[y] a program[y], […] které se připravují v odvětvích zemědělství, lesnictví, rybolovu, energetiky, průmyslu, dopravy, nakládání s odpady, vodohospodářství, telekomunikací, turistiky, územního plánování nebo využívání půdy a které stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice 85/337/EHS (2) […]“ spadá i plán nebo program, který buď sám o sobě závazný není, je ale výslovně předpokládán v povinném plánu rozvoje, který závazný je, nebo který de facto navrhuje nebo předpokládá změnu plánu, který byl předmětem strategického posuzování vlivů na životní prostředí?

                  4.

                  Má čl. 2 odst. 1 směrnice 2011/92/EU (3) za následek, že brání tomu, aby příslušný orgán v rámci procesu posuzování vlivů na životní prostředí zohlednil závazné vládní politiky, zejména ty, které nejsou založeny výlučně na environmentálních kritériích, přičemž se jedná o politiky, které za určitých okolností vymezují situace, kdy nemá být udělení povolení vyloučeno?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, 21.7.2001, s. 30; Zvl. vyd. kapitola 15, sv. 006, s. 157).

         (2)  Směrnice Rady ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, 5.7.1985, s. 40; Zvl. vyd. kapitola 15, sv. 001, s. 248)

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 26, 28.1.2012, s. 1).


title: Věc T-104/22: Žaloba podaná dne 25. února 2022 – Maďarsko v. Komise

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/12

      Žaloba podaná dne 25. února 2022 – Maďarsko v. Komise
      (Věc T-104/22)
      (2022/C 158/15)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2021, kterým se přezkoumávají námitky vznesené Maďarskem proti zpřístupnění, v souvislosti s potvrzující žádostí GESTDEM 2021/2808, jejímž cílem je zajistit přístup veřejnosti k dokumentům pocházejícím z Maďarska;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      V napadeném rozhodnutí umožnila Komise částečný přístup k dokumentům požadovaným žadatelem, přestože se maďarské orgány výslovně dovolávaly výjimky týkající se ochrany rozhodovacího procesu, o které hovoří čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001 (1) a Komise tuto výjimku v projednávaném případě až do potvrzující žádosti připouštěla.
      Maďarská vláda tvrdí, že výklad, který Komise použila v napadeném rozhodnutí, je nejen v rozporu s dosavadní praxí Komise a judikaturou Soudního dvora, ale nadto působí vážnou újmu spolupráci mezi Komisí a správními orgány členských států. Maďarská vláda — vedle toho, že argumentuje tím, že při změně operačních programů dochází k rozhodování na straně unijního orgánu, v souvislosti s jeho schvalováním Komisí, a proto se uplatní výjimka podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001 — zdůrazňuje, že specifikum tohoto procesu spočívá v tom, že v rámci sdíleného řízení je rozhodnutí členského státu přijímáno de facto pod striktním dohledem Komise. Třebaže se formálně jedná o rozhodnutí orgánu členského státu, má na něj Komise prokazatelný vliv, a je proto ještě více nepřípustné, aby takové rozhodnutí nebylo chráněno uvedenou výjimkou. Výjimka, o které hovoří čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001, má chránit rovněž rozhodování orgánů členských států.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc C-80/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Bologna (Itálie) dne 7. února 2022 – BU v. Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Bologna (Itálie) dne 7. února 2022 – BU v. Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino
      (Věc C-80/22)
      (2022/C 158/09)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Bologna

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: BU

         Odpůrce: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jaké jsou právní důsledky vyplývající z práva Evropské unie v případě, že dožadující stát v rámci řízení o přijetí zpět podle čl. 18 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 (1) poruší informační povinnost stanovenou v článku 4 nebo povinnost zajistit osobní pohovor s žadatelem podle článku 5 uvedeného nařízení, a zejména zda je třeba vykládat články 4 a 5 nařízení (EU) č. 604/2013:

                              —

                              v tom smyslu, že neposkytnutí informačního letáku podle čl. 4 odst. 2 osobě za podmínek popsaných v článku 23 nařízení nebo neprovedení osobního pohovoru s žadatelem podle článku 5 nařízení samo o sobě zakládá nenapravitelnou protiprávnost rozhodnutí o přemístění a následné určení příslušnosti k přijetí rozhodnutí o žádosti o mezinárodní ochranu dožadujícího členskému státu;

                              —

                              nebo v tom smyslu, že protiprávnost rozhodnutí o přemístění je podmíněna tvrzením a prokázáním, že řízení by mělo jiný výsledek, kdyby orgán dožadujícího státu dodržel povinnosti stanovené v článcích 4 a 5 nařízení (EU) č. 604/2013;

                              —

                              nebo v tom smyslu, že orgán dožadujícího státu není v žádném případě povinen poskytnout cizinci, jehož se týká řízení o přemístění do dožádaného členského státu, informace a záruky účasti stanovené v článcích 4 a 5 nařízení (EU) č. 604/2013?

                  2)

                  Je třeba čl. 27 odst. 1 nařízení (EU) č. 604/2013, samostatně nebo ve spojení s článkem 47 SFEU, vykládat:

                              —

                              v tom smyslu, že ukládá povinnost zajistit záruky stanovené v článcích 4 a 5 nařízení cizinci, jehož se týká řízení o přemístění do jiného členského státu, jako nástroj ochrany práva na účinný opravný prostředek proti rozhodnutí o přemístění;

                              —

                              v případě kladné odpovědi v tom smyslu, že soud, který rozhoduje o návrhu na zrušení rozhodnutí o přemístění podle článku 27 nařízení (EU) č. 604/2013, je oprávněn znovu věcně posoudit rozhodnutí, kterým správní orgán dožádaného státu při uplatnění kritérií příslušnosti uvedených v kapitole III nařízení určil svou příslušnost k rozhodnutí o žádosti o mezinárodní ochranu podané žadatelem?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc T-31/22: Žaloba podaná dne 11. ledna 2022 – Perez Lopes Pargana Calado v. Soudní dvůr

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/9

      Žaloba podaná dne 11. ledna 2022 – Perez Lopes Pargana Calado v. Soudní dvůr
      (Věc T-31/22)
      (2022/C 158/10)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ana Teresa Perez Lopes Pargana Calado (Lisabon, Portugalsko) (zástupkyně: M. Marques Matias, advokátka)

         Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval, že rozhodnutí týkající se žalobkyně v rámci tohoto řízení je neplatné, jelikož je nepodložené;

                  —

                  nahradil uvedené rozhodnutí jiným, které uvede, zda se žalobkyně připouští do zadávacího řízení či nikoliv, a v případě, že nikoliv, důvody, které hovoří v její neprospěch v porovnání s jinými uchazeči a ve vztahu k oznámení o zadávacím řízení;

                  —

                  přezkoumal rozhodnutí a nahradil jej jiným, kterým se žalobkyně připouští do zadávacího řízení za stejných podmínek jako ostatní uchazeči.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení: rozhodnutí není v porovnání s ostatními uchazeči spravedlivé.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nemožnosti uplatnění porušení práva, jelikož je to protiprávní.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z pokynů od Soudního dvora ukončit probíhající překlad.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že všechny předložené dokumenty jsou v souladu s požadavky a že v rozhodnutí o jejím nepřipuštění nejsou uvedeny důvody vyloučení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že předložené prohlášení by mělo být vyňato ze spisu a nebýt na úkor uchazečky, jelikož nebylo součástí požadovaných dokumentů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnuta před přijetím opatření v souvislosti s vyloučením ze zadávacího řízení na základě údajného porušení práva [čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie].

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti správních orgánů odůvodňovat svá rozhodnutí [čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie].


title: Věc T-109/22: Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Schneider v. EUIPO – Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas (frutania)

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/13

      Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Schneider v. EUIPO – Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas (frutania)
      (Věc T-109/22)
      (2022/C 158/16)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Markus Schneider (Bonn, Německo) (zástupci: M. Bergermann a D. Graetsch, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas, SL (Zaragoza, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie frutania v modré barvě – Přihláška č. 11 987 419

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. prosince 2021, ve věci R 1058/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  nesprávné použití a výklad čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-526/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. srpna 2021 Antoniem Maria Vervloetem a Cornelií Wilhelminou Vervloet-Mulder proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 25. června 2021 ve věci T-211/21, Vervloet a Vervloet-Mulder v. AREB

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/2

      Kasační opravný prostředek podaný dne 24. srpna 2021 Antoniem Maria Vervloetem a Cornelií Wilhelminou Vervloet-Mulder proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 25. června 2021 ve věci T-211/21, Vervloet a Vervloet-Mulder v. AREB
      (Věc C-526/21 P)
      (2022/C 158/02)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Antonius Maria Vervloet, Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder (zástupce: P. Van der Veld, advokát)

         Další účastnice řízení: Agència Estatal de Resolució d’Entitats Bancàries (AREB)
      Soudní dvůr (osmý senát) usnesením ze dne 1. března 2022 rozhodl, že kasační opravný prostředek je zjevně nepřípustný, a že Antonius Maria Vervloet a Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc T-53/22: Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Collard v. Parlament a ID

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/10

      Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Collard v. Parlament a ID
      (Věc T-53/22)
      (2022/C 158/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Gilbert Collard (Vauvert, Francie) (zástupce: B. Kuchukian, advokát)

         Žalovaní: Evropský parlament a Politická skupina Identita a demokracie (ID)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil obě rozhodnutí, a sice zaprvé rozhodnutí o dočasném vyloučení ze dne 22. ledna 2022 a zadruhé rozhodnutí o trvalém vyloučení ze dne 25. ledna 2022;

                  —

                  nařídil okamžitý odklad vykonatelnosti obou těchto rozhodnutí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí předsednictva politické skupiny „Identita a demokracie“ (ID) ze dne 22. ledna 2022, kterým byl žalobce na dobu dvou měsíců dočasně vyloučen z této skupiny, a zadruhé na zrušení rozhodnutí politické skupiny „Identita a demokracie“ (ID) ze dne 25. ledna 2022, kterým byl žalobce z této skupiny vyloučen trvale, žalobce těmto rozhodnutím vytýká formálně nedodržení elementárních náležitostí disciplinárního řízení a věcně neexistenci jakéhokoli platného základu.


title: Věc C-721/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. listopadu 2021 – Eco Advocacy CLG v. An Bord Pleanála

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. listopadu 2021 – Eco Advocacy CLG v. An Bord Pleanála
      (Věc C-721/21)
      (2022/C 158/03)
      Jednací jazyk: angličtina.

         Předkládající soud:

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Eco Advocacy CLG

         Žalovaná: An Bord Pleanála

         Amici curiae: Keegan Land Holdings

         Další účastnice řízení: An Taisce – The National Trust for Ireland a ClientEarth AISBL

         Předběžné otázky

                  i.

                  Má obecná zásada přednosti unijního práva nebo spolupráce v dobré víře, buď obecně, nebo v konkrétním kontextu práva životního prostředí, za následek to, že pokud účastník řízení podá žalobu, v níž napadá platnost správního opatření s výslovným nebo implicitním odkazem na určitý nástroj unijního práva, avšak neupřesní, která ustanovení tohoto nástroje byla porušena nebo neodkáže na konkrétní výklad, vnitrostátní soud, u něhož bylo řízení zahájeno, musí nebo může přezkoumat žalobu bez ohledu na vnitrostátní procesní pravidla, která vyžadují, aby konkrétní dotčená porušení byla uvedena v písemných podáních účastníka řízení?

                  ii.

                  Mají v případě kladné odpovědi na první otázku čl. 4 odst. 2, 3, 4 nebo 5 či příloha III směrnice 2011/92 o EIA (1) nebo celá tato směrnice vykládaná ve světle zásady právní jistoty a řádné správy ve smyslu článku 41 Listiny základních práv Evropské unie za následek to, že pokud se příslušný orgán rozhodne nepodrobit návrh na vydání stavebního povolení procesu posuzování vlivů na životní prostředí, měl by výslovně, samostatně nebo konkrétně uvést, v jakých konkrétních dokumentech jsou uvedeny důvody, o něž se přitom opírá?

                  iii.

                  Mají v případě kladné odpovědi na první otázku čl. 4 odst. 2, 3, 4 nebo 5 či příloha III směrnice 2011/92 o EIA nebo celá tato směrnice vykládaná ve světle zásady právní jistoty a řádné správy podle článku 41 Listiny základních práv Evropské unie za následek to, že pokud se příslušný orgán rozhodne nepodrobit návrh na vydání stavebního povolení procesu posuzování vlivů na životní prostředí, je povinen výslovně uvést úvahy o všech konkrétních položkách a podpoložkách přílohy III směrnice o EIA, pokud jsou tyto položky a podpoložky potenciálně relevantní pro daný stavební záměr?

                  iv.

                  Musí být čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS (2) vykládán v tom smyslu, že při uplatňování zásady, dle níž pro určení, zda je nutné následně provést odpovídající posouzení důsledků plánu nebo projektu pro dotčenou lokalitu, není vhodné ve fázi předběžného šetření zohlednit opatření, která mají zabránit škodlivým účinkům plánu nebo projektu na tuto lokalitu nebo je omezit, je příslušný orgán členského státu oprávněn zohlednit prvky plánu nebo projektu zahrnující odstranění znečišťujících látek, které může mít za následek omezení škodlivých účinků na evropskou lokalitu, pouze z toho důvodu, že tyto prvky nejsou zamýšleny jako opatření ke zmírnění dopadů, i když takový účinek mají, a že by byly do projektu začleněny jako standardní prvky bez ohledu na jakýkoli vliv na dotčenou evropskou lokalitu?

                  v.

                  Musí být čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS vykládán v tom smyslu, že pokud je příslušný orgán členského státu přesvědčen, že bez ohledu na otázky nebo obavy vyjádřené odbornými subjekty ve fázi předběžného šetření není třeba provádět odpovídající posouzení, musí tento orgán uvést výslovné a podrobné odůvodnění, které je způsobilé rozptýlit veškeré důvodné vědecké pochybnosti týkající se vlivů zamýšlených prací na dotčenou evropskou lokalitu a které výslovně a jednotlivě odstraní každou z pochybností vyjádřených v tomto ohledu v rámci účasti veřejnosti?

                  vi.

                  Mají v případě kladné odpovědi na první otázku čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích 92/43 nebo celá tato směrnice vykládaná ve světle zásad právní jistoty a řádné správy podle článku 41 Listiny základních práv Evropské unie za následek to, že pokud se příslušný orgán rozhodne nepodrobit návrh na vydání stavebního povolení procesu odpovídajícího posouzení, měl by výslovně, samostatně nebo specificky uvést, v jakých konkrétních dokumentech jsou uvedeny důvody, o něž se opírá?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. 2012, L 26, s. 1).

         (2)  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992, L 206, s. 7).


title: Věc T-54/22: Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Rivière v. Parlament a ID

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/10

      Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Rivière v. Parlament a ID
      (Věc T-54/22)
      (2022/C 158/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Jérôme Rivière (Paříž, Francie) (zástupce: B. Kuchukian, advokát)

         Žalovaní: Evropský parlament a Politická skupina Identita a demokracie (ID)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil obě rozhodnutí, a sice zaprvé rozhodnutí o dočasném vyloučení ze dne 21. ledna 2022 a zadruhé rozhodnutí o trvalém vyloučení ze dne 25. ledna 2022;

                  —

                  nařídil okamžitý odklad vykonatelnosti obou těchto rozhodnutí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí předsednictva politické skupiny „Identita a demokracie“ (ID) ze dne 21. ledna 2022, kterým byl žalobce na dobu dvou měsíců dočasně vyloučen z této skupiny, a zadruhé na zrušení rozhodnutí politické skupiny „Identita a demokracie“ (ID) ze dne 25. ledna 2022, kterým byl žalobce z této skupiny vyloučen trvale, žalobce těmto rozhodnutím vytýká formálně nedodržení elementárních náležitostí disciplinárního řízení a věcně neexistenci jakéhokoli platného základu.


title: Věc T-110/22: Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Kremer v. Komise

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/14

      Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Kremer v. Komise
      (Věc T-110/22)
      (2022/C 158/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Christiane Kremer (Brusel, Belgie) (zástupci: D. Grisay a A. Ansay, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vyhověl této žalobě na zrušení/určení mimosmluvní odpovědnosti,

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a v důsledku toho:

                              —

                              prohlásil žalobu na zrušení za opodstatněnou a určil, že rozhodnutí o zamítnutí přípustnosti ze strany orgánu oprávněného ke jmenování (AIPN) ze dne 24. února 2022 je neplatné z důvodu, že

                                          —

                                          článek 77 služebního řádu a článek 11 přílohy VIII služebního řádu, na nichž je založeno, jsou protiprávní;

                                          —

                                          Evropská komise tím, že žalobkyni ve svém oznámení o stanovení nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, nesplnila svou povinnost řádné péče;

                                          —

                                          Evropská komise tím, že žalobkyni ve svém oznámení o stanovení nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, porušila zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace;

                              —

                              a vrátil spis AIPN, aby určil částku, kterou je třeba žalobkyni vrátit;

                  —

                  podpůrně:

                              —

                              určil, že žaloba na náhradu škody založená na bezdůvodném obohacení je opodstatněná z důvodu, že žalobkyně ztratila částku svých nároků na důchod, kterými přispívala do svého vnitrostátního systému důchodového zabezpečení, což nezohlednil příslušný unijní orgán, který tak obohatil důchodový fond Evropské unie;

                              —

                              uložil Komisi povinnost nahradit obě majetkové újmy, které žalobkyně utrpěla a které byly ke dni podání žaloby stanoveny na částku 55 401,07 eur jako jistina;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti čl. 77 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu. Žalobkyně tvrdí, že výše uvedená ustanovení stanoví, že úředník musí rozhodnout o převodu svých nároků na důchod získaných ve vnitrostátním systému do důchodového systému Evropské unie ve lhůtě deseti roků od zahájení své činnosti ve službě institucí Evropské unie. Úředník, který převod provedl, však může správně vypočíst rozsah svého případného převodu teprve v okamžiku svého odchodu do důchodu, a to zejména z důvodu pravidla omezujícího výši důchodů na 70 %. Žalobkyně z toho vyvozuje, že toto pravidlo zakládá rozdílné zacházení ve vztahu k úředníkovi, který strávil celý svůj služební postup v evropském systému, čímž porušuje zásadu zákazu diskriminace.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti pomoci a povinnost péče uvedených v článku 24 služebního řádu. Žalobkyně tvrdí, že úředníci při převodu svých nároků na důchod z vnitrostátního systému do důchodového systému Evropské unie obvykle dostávají od Komise tabulku, v níž se uvádí, zda mají nárok na náhradu nezohledněného pojistně-matematického ekvivalentu částek příspěvků do jejich původního vnitrostátního systému, které nejsou započítány do důchodového systému Unie. Krom toho se náhrada obecně provádí bez jakýchkoli omezení nebo zvláštních postupů. Žalobkyně však tvrdí, že neobdržela takovou tabulku, ani žádnou náhradu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti zacházení a zákazu diskriminace. Žalobkyně se domnívá, že existuje diskriminace mezi některými úředníky, kterým se při převodu jejich nároků na důchod poskytuje náhrada a dalšími úředníky, v jejichž případě tomu tak není, přičemž tato diskriminace není odůvodněna objektivním kritériem.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zpochybnění mimosmluvní odpovědnosti za bezdůvodné obohacení v neprospěch žalobkyně.


title: Věc T-111/22: Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Baert v. Komise

text:
               11.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/15

      Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Baert v. Komise
      (Věc T-111/22)
      (2022/C 158/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Rhonny Baert (Deinze, Belgie) (zástupci: D. Grisay a A. Ansay, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vyhověl této žalobě na zrušení/určení mimosmluvní odpovědnosti,

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a v důsledku toho:

                              —

                              prohlásil žalobu na zrušení za opodstatněnou a určil, že implicitní zamítnutí ze strany orgánu oprávněného ke jmenování (AIPN) ze dne 28. února 2022, jakož i rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. prosince 2016 (oznámení o stanovení) jsou neplatné z důvodu, že

                                          —

                                          článek 77 služebního řádu a článek 11 přílohy VIII služebního řádu, na nichž je oznámení o stanovení ze dne 21. prosince 2016 založeno, jsou protiprávní;

                                          —

                                          Evropská komise tím, že žalobci ve svém oznámení o stanovení ze dne 21. prosince 2016 nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, nesplnila svou povinnost řádné péče;

                                          —

                                          Evropská komise tím, že žalobci ve svém oznámení o stanovení ze dne 21. prosince 2016 nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, porušila zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace;

                              —

                              a vrátil spis AIPN, aby určil částku, kterou je třeba žalobci vrátit;

                  —

                  podpůrně:

                              —

                              určil, že žaloba na náhradu škody založená na bezdůvodném obohacení je opodstatněná z důvodu, že žalobce ztratil částku svých nároků na důchod, kterými přispíval do svého vnitrostátního systému důchodového zabezpečení, což nezohlednil příslušný unijní orgán, který tak obohatil důchodový fond Evropské unie;

                              —

                              uložil Komisi povinnost nahradit finanční újmu, kterou žalobce utrpěl a která byla ke dni podání žaloby stanovena na částku 31 066,80 eur jako jistina nebo alespoň jako 39,18 % pravidelných splátek, které Komise obdržela od 1. února 2017, přičemž o stejné procento se má újma zvýšit i ve vztahu k budoucím splátkám;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti čl. 77 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu. Žalobce tvrdí, že výše uvedená ustanovení stanoví, že úředník musí rozhodnout o převodu svých nároků na důchod získaných ve vnitrostátním systému do důchodového systému Evropské unie ve lhůtě deseti roků od zahájení své činnosti ve službě institucí Evropské unie. Úředník, který převod provedl, však může správně vypočíst rozsah svého případného převodu teprve v okamžiku svého odchodu do důchodu, a to zejména z důvodu pravidla omezujícího výši důchodů na 70 %. Žalobce z toho vyvozuje, že toto pravidlo zakládá rozdílné zacházení ve vztahu k úředníkovi, který strávil celý svůj služební postup v evropském systému, čímž porušuje zásadu zákazu diskriminace.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti pomoci a povinnost péče uvedených v článku 24 služebního řádu. Žalobce tvrdí, že úředníci při převodu svých nároků na důchod z vnitrostátního systému do důchodového systému Evropské unie obvykle dostávají od Komise tabulku, v níž se uvádí, zda mají nárok na náhradu nezohledněného pojistně-matematického ekvivalentu částek příspěvků do jejich původního vnitrostátního systému, které nejsou započítány do důchodového systému Unie. Krom toho se náhrada obecně provádí bez jakýchkoli omezení nebo zvláštních postupů. Žalobce však tvrdí, že neobdržel takovou tabulku, ani žádnou náhradu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti zacházení a zákazu diskriminace. Žalobce se domnívá, že existuje diskriminace mezi některými úředníky, kterým se při převodu jejich nároků na důchod poskytuje náhrada a dalšími úředníky, v jejichž případě tomu tak není, přičemž tato diskriminace není odůvodněna objektivním kritériem.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zpochybnění mimosmluvní odpovědnosti za bezdůvodné obohacení v neprospěch žalobce.


title: Věc C-174/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven kasacionen sad (Bulharsko) dne 8. března 2022 – trestní řízení proti EV

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven kasacionen sad (Bulharsko) dne 8. března 2022 – trestní řízení proti EV
      (Věc C-174/22)
      (2022/C 191/30)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varchoven kasacionen sad

         Účastník původního trestního řízení

      EV

         Předběžná otázka

      Umožňují ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 (1) ze dne 11. února 2004, která vyplňují blanketní ustanovení článku 354a nakazatelen kodeks (trestní zákoník) ve spojení s čl. 3 odst. 4 zakon za kontrol varhu narkotičnite veštestva i prekursorite (zákon o kontrole omamných látek a prekurzorů drog), aby osoba byla uznána vinou za držení látky kategorie 3 přílohy I, totiž toluenu v množství dva litry?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog (Úř. věst. L 47, 18.2.2004, s. 1).


title: Věc C-821/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. prosince 2018 Linak A/S proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 18. října 2018 ve věci T-367/17, Linak v. EUIPO — ChangZhou Kaidi Electrical

text:
               29.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 255/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 27. prosince 2018 Linak A/S proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 18. října 2018 ve věci T-367/17, Linak v. EUIPO — ChangZhou Kaidi Electrical
      (Věc C-821/18 P)
      (2019/C 255/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Linak A/S (zástupci: V. von Bomhard, Rechtsanwältin, a J. Fuhrmann, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 19. června 2019 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že je kasační opravný prostředek nepřípustný.


title: Věc C-31/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. ledna 2019 Seven SpA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 21. listopadu 2018 ve věci T-339/17, Shenzhen Jiayz Photo Industrial v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) — Seven

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. ledna 2019 Seven SpA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 21. listopadu 2018 ve věci T-339/17, Shenzhen Jiayz Photo Industrial v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) — Seven
      (Věc C-31/19 P)
      (2019/C 280/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Seven SpA (zástupce: L. Trevisan, avvocato)

         Další účastníci řízení: Shenzhen Jiayz Photo Industrial Ltd, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 2. července 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) odmítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný.


title: Věc C-515/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 8. července 2019 — Eutelsat SA v. Autorité de régulation des communications électroniques et des postes, Inmarsat Ventures Ltd

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 8. července 2019 — Eutelsat SA v. Autorité de régulation des communications électroniques et des postes, Inmarsat Ventures Ltd
      (Věc C-515/19)
      (2019/C 295/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Eutelsat SA

         Žalovaní: Autorité de régulation des communications électroniques et des postes, Inmarsat Ventures Ltd

         Další účastníci: Viasat Inc a Viasat UK Ltd

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jaká právní kritéria umožňují identifikovat pozemní pohyblivou pozemskou stanici ve smyslu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 626/2008/ES ze dne 30. června 2008 (1)? Musí být toto rozhodnutí vykládáno tak, že vyžaduje, aby pozemní pohyblivá pozemská stanice, která komunikuje s pozemským komplementárním komponentem, dokázala zároveň bez použití dalších zařízení komunikovat s družicí? V případě kladné odpovědi na tuto otázku, jak je třeba posuzovat, zda jde o jediné zařízení?

                  2)

                  Musejí být ustanovení čl. 2 odst. 2 uvedeného rozhodnutí vykládána v tom smyslu, že družicová pohyblivá soustava musí být založena primárně na družicovém komponentu, nebo z nich lze dovodit závěr, že role družicového komponentu a pozemských komponentů je irelevantní, a to i v případě takového nastavení soustavy, kdy je družicový komponent užitečný pouze pokud nelze zajistit komunikaci s pozemskými komponenty? Mohou být pozemské komplementární komponenty rozmístěny takovým způsobem, že pokrývají celé území Evropské unie, a to z důvodu, že v žádném bodě nelze zajistit dostatečně kvalitní spojení s kosmickými stanicemi ve smyslu odst. 2 písm. b) uvedeného článku?

                  3)

                  Pokud je zjištěno, že provozovatel vybraný v souladu s hlavou II uvedeného rozhodnutí nedostál svým závazkům ohledně pokrytí území prostřednictvím družicové pohyblivé soustavy, jak je stanoveno v čl. 7 odst. 2, ve lhůtě stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. c) bodě ii), musí příslušné orgány členských států odmítnout udělit povolení k provozování pozemských komplementárních komponentů? V případě záporné odpovědi na tuto otázku, mohou uvedené orgány odmítnout tato povolení udělit?

         (1)  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 626/2008/ES ze dne 30. června 2008 o výběru a povolování soustav poskytujících družicové pohyblivé služby (MSS) (Úř. věst.2008, L 172, s. 15).


title: Věc C-537/19: Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/12

      Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-537/19)
      (2019/C 295/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Haasbeek, M. Noll-Ehlers, P. Ondrůšek, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

                  —

                  určil, že Rakouská republika tím, že město Vídeň — Wiener Wohnen uzavřelo smlouvu ze dne 25. února 2012 týkající se kancelářské budovy v ulici Guglstrasse 2-4 ve Vídni bez provedení výběrového řízení a příslušného oznámení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 28 a čl. 35 odst. 2 směrnice 2004/18/ES (1);

                  —

                  uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise tvrdí, že město Vídeň jakožto veřejný zadavatel uzavřelo se soukromým subjektem v roce 2012 smlouvu o dlouhodobém pronájmu týkající se jisté kancelářské budovy, a to ještě před její výstavbou. Město Vídeň přitom vykonávalo na plánování stavby rozhodující vliv, který zdaleka přesahoval rámec obvyklých požadavků pronajímatele na novou nemovitost.
      Podle Komise se jedná o veřejnou zakázku na stavební práce, jak vyplývá z relevantní judikatury Soudního dvora týkající se pronajímání nemovitostí ve výstavbě veřejnými zadavateli. Vzhledem k tomu, že se nekonalo žádné výběrové řízení, je podle Komise tento postup v rozporu s články 2 a 28 a čl. 35 odst. 2 směrnice 2004/18. Dokud bude trvat tato smlouva o pronájmu, kterou nelze před rokem 2040 řádně vypovědět, bude podle ní přetrvávat i tento rozpor.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


title: Věc T-523/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Italmobiliare a další v. Komise („Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU — Přičitatelnost protiprávního jednání — Podmínky přiznání ochrany — Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 — Hodnota tržeb — Maximální výše pokuty — Délka správního řízení — Přiměřená lhůta — Platební schopnost“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Italmobiliare a další v. Komise
      (Věc T-523/15) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU - Přičitatelnost protiprávního jednání - Podmínky přiznání ochrany - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Hodnota tržeb - Maximální výše pokuty - Délka správního řízení - Přiměřená lhůta - Platební schopnost“)
      (2019/C 295/17)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Italmobiliare SpA (Milán, Itálie) a 6 dalších žalobkyň, jejichž názvy jsou uvedeny v příloze rozsudku (zástupci: původně M. Siragusa, F. Moretti a A. Bardanzellu, poté M. Siragusa a F. Moretti, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, A. Biolan, F. Jimeno Fernández a T. Vecchi, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39563 — Potravinové obaly pro maloobchodní prodej), a podpůrně na snížení výše pokut uložených žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Italmobiliare SpA a ostatním žalobkyním, jejichž názvy jsou uvedeny v příloze, se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


title: Věc T-530/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Huhtamäki a Huhtamaki Flexible Packaging Germany v. Komise („Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP — Důkaz o účasti na kartelové dohodě — Jediné a trvající protiprávní jednání — Přičitatelnost protiprávního jednání — Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 — Proporcionalita — Rovné zacházení“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Huhtamäki a Huhtamaki Flexible Packaging Germany v. Komise
      (Věc T-530/15) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Důkaz o účasti na kartelové dohodě - Jediné a trvající protiprávní jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Proporcionalita - Rovné zacházení“)
      (2019/C 295/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Huhtamäki Oyj (Espoo, Finsko) a Huhtamaki Flexible Packaging Germany GmbH & Co.KG (Ronsberg, Německo) (zástupci: H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg a L. Stammwitz, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan, F. Jimeno Fernández a L. Wildpanner, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39563 — Potravinové obaly pro maloobchodní prodej) a podpůrně na snížení pokut uložených žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnostem Huhtamäki Oyj a Huhtamaki Flexible Packaging Germany GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


title: Věc T-624/15, T-694/15 a T-704/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2019 — European Food a další v. Komise („Státní podpory — Nález vydaný rozhodčím senátem zřízeným pod záštitou Mezinárodního střediska pro řešení investičních sporů (ICSID) — Výplata náhrady škody přiznané některým hospodářským subjektům — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizující její navrácení — Pravomoc Komise“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/15

      Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2019 — European Food a další v. Komise
      (Věc T-624/15, T-694/15 a T-704/15) (1)

      („Státní podpory - Nález vydaný rozhodčím senátem zřízeným pod záštitou Mezinárodního střediska pro řešení investičních sporů (ICSID) - Výplata náhrady škody přiznané některým hospodářským subjektům - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizující její navrácení - Pravomoc Komise“)
      (2019/C 295/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně ve věci T-624/15: European Food SA (Drăgănești, Rumunsko), Starmill SRL (Drăgănești), Multipack SRL (Drăgănești) a Scandic Distilleries SA (Oradea, Rumunsko) (zástupci: K. Struckmann, G. Forwood a A. Kadri, advokáti)

         Žalobce ve věci T-694/15: Ioan Micula, (Oradea, Rumunsko), (zástupci: K. Struckmann, G. Forwood a A. Kadri, advokáti)

         Žalobci ve věci T-704/15: Viorel Micula (Oradea), European Drinks SA (Ștei, Rumunsko), Rieni Drinks SA (Rieni, Rumunsko), Transilvania General Import-Export SRL (Oradea) a West Leasing International SRL (Păntășești, Rumunsko) (zástupci: původně J. Derenne, D. Vallindas, advokáti, A. Dashwood, barrister a V. Korom, solicitor, poté J. Derenne, D. Vallindas a A. Dashwood)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. J. Loewenthal a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Španělské království (zástupci: S. Centeno Huerta a A. Rubio González, zmocněnci) a Maďarsko (zástupci: původně M. Fehér, G. Koós a M. Bóra, poté M. Fehér a G. Koós zmocněnci)

         Předmět věci

      Tři návrhy založené na článku 263 SFEU směřující ke zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/1470 ze dne 30. března 2015 o státní podpoře SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) poskytnuté Rumunskem — Rozhodčí nález ve věci Micula v. Rumunsko ze dne 11. prosince 2013 (Úř. věst. 2015, L 232, s. 43),

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Věci T 624/15, T 694/15 a T 704/15 se spojují pro účely rozsudku.

                  2)

                     Rozhodnutí Komise (EU) 2015/1470 ze dne 30. března 2015 o státní podpoře SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) poskytnuté Rumunskem — Rozhodčí nález ve věci Micula v. Rumunsko ze dne 11. prosince 2013 se zrušuje.

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL, Scandic Distilleries SA, Ioanem a Viorelem Miculou, společnostmi European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL a West Leasing International SRL.

                  4)

                     Španělské království a Maďarsko ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


title: Věc T-245/16 a T-286/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Janukovyč v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Janukovyč v. Rada
      (Věc T-245/16 a T-286/17) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 295/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Janukovyč (Doněck, Ukrajina) (zástupce: T. Beazley, QC, E. Dean a J. Marjason-Stamp, barristers)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: P. Mahnič a J. P. Hix, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení, zaprvé, rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 76), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 1), a, zadruhé, rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, s. 34), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, s. 1), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, jakož i rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo jméno Oleksandra Viktorovyče Janukovyče ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření.

                  2)

                     Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené panem M. Janukovyčem.

         (1)  Úř. věst. C 243, 4.7.2016.


title: Věc T-573/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2019 — PT v. EIB („Veřejná služba — Zaměstnanci EIB — Organizační struktura — Zproštění výkonu služby — Přístup k elektronické poště a počítačovému připojení — Postup před zahájením soudního řízení — Přípustnost — Právní jistota — Právo být vyslechnut — Presumpce neviny — Závěrečná zpráva OLAF — Povinnost uvést odůvodnění — Odpovědnost — Majetková újma — Nemajetková újma“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/17

      Rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2019 — PT v. EIB
      (Věc T-573/16) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Organizační struktura - Zproštění výkonu služby - Přístup k elektronické poště a počítačovému připojení - Postup před zahájením soudního řízení - Přípustnost - Právní jistota - Právo být vyslechnut - Presumpce neviny - Závěrečná zpráva OLAF - Povinnost uvést odůvodnění - Odpovědnost - Majetková újma - Nemajetková újma“)
      (2019/C 295/21)
      Jednací jazyk: švédština

         Účastníci řízení

         Žalobce: PT (zástupce: E. Nordh, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: původně G. Nuvoli, E. Raimond, T. Gilliams a G. Faedo, poté G. Faedo a M. Loizou, zmocněnci, ve spolupráci s M. Johanssonem, B. Wägenbaurem, advokáty, a J. Currallem, barrister)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a článku 50a statutu Soudního dvora Evropské unie a znějící na zrušení rozhodnutí EIB ze dne 13. dubna, 12. května, 16. června a 20. října 2015, 6. června 2016 a 7. února 2017, kterými se žalobce zprošťuje výkonu služby, rozhodnutí EIB ze dne 18. června 2015 o zamezení přístupu žalobce k jeho elektronické poště a počítačovému připojení EIB a rozhodnutí EIB nepředat mu jeho výplatní pásky a vyškrtnout jeho jméno z organizačního schématu uveřejněného na intranetu EIB, a dále na náhradu újmy, kterou žalobce údajně utrpěl.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Evropské investiční banky (EIB) ze dne 13. dubna, 12. května, 16. června a 20. října 2015, 6. června 2016 a 7. února 2017, kterými se PT zprošťuje výkonu služby, jakož i rozhodnutí EIB ze dne 18. června 2015 o zamezení přístupu PT k jeho elektronické poště a počítačovému připojení EIB, se zrušují.

                  2)

                     EIB se ukládá povinnost zaplatit PT z titulu utrpěné nemajetkové újmy částku ve výši 25 000 eur navýšenou o úroky z prodlení, ode dne vyhlášení tohoto rozsudku, v sazbě stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace, zvýšené o 3,5 procentní body.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     EIB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 383, 17.10.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-150/15 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc T-741/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2019 — Changmao Biochemical Engineering v. Komise („Dumping — Dovoz aspartamu pocházejícího z Číny — Odepření přiznat zacházení jako s tržním hospodářstvím — Uložení konečného antidumpingového cla — Článek 2 odst. 7 písm. b) a c) druhá odrážka nařízení (EU) 2016/1036 — Článek 2 odst. 7 písm. a) nařízení 2016/1036 — Článek 2 odst. 10 nařízení 2016/1036 — Článek 3 odst. 2 a 6 nařízení 2016/1036 — Článek 6 odst. 7 nařízení 2016/1036 — Nesoulad s účetními doklady — Nedodržení mezinárodních účetních standardů — Použití údajů unijního průmyslu — Žádost o úpravu — Důkazní břemeno — Právo na obhajobu — Zásada řádné správy — Legitimní očekávání“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2019 — Changmao Biochemical Engineering v. Komise
      (Věc T-741/16) (1)

      („Dumping - Dovoz aspartamu pocházejícího z Číny - Odepření přiznat zacházení jako s tržním hospodářstvím - Uložení konečného antidumpingového cla - Článek 2 odst. 7 písm. b) a c) druhá odrážka nařízení (EU) 2016/1036 - Článek 2 odst. 7 písm. a) nařízení 2016/1036 - Článek 2 odst. 10 nařízení 2016/1036 - Článek 3 odst. 2 a 6 nařízení 2016/1036 - Článek 6 odst. 7 nařízení 2016/1036 - Nesoulad s účetními doklady - Nedodržení mezinárodních účetních standardů - Použití údajů unijního průmyslu - Žádost o úpravu - Důkazní břemeno - Právo na obhajobu - Zásada řádné správy - Legitimní očekávání“)
      (2019/C 295/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Čchang-čou, Čína) (zástupci: R. Antonini, E. Monard a B. Maniatis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.–F. Brakeland, T. Maxian Rusche a N. Kuplewatzky, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Hyet Sweet (Gravelines, Francie) (zástupci: T. Müller-Ibold, F.–C. Laprévote a S. Branca, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/1247 ze dne 28. července 2016 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu aspartamu pocházejícího z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2016, L 204, s. 92).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 462, 12.12.2016.


title: Věc T-838/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — BP v. FRA („Mimosmluvní odpovědnost — Přístup k dokumentům — Částečné odepření přístupu — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 a 45/2001 — Ochrana osobních údajů — Morální újma — Majetková újma — Příčinná souvislost“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — BP v. FRA
      (Věc T-838/16) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Přístup k dokumentům - Částečné odepření přístupu - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 a 45/2001 - Ochrana osobních údajů - Morální újma - Majetková újma - Příčinná souvislost“)
      (2019/C 295/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: BP (zástupce: E. Lazar, advokát)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro základní práva (zástupci: původně C. Manolopoulos a M. O’Flaherty, poté M. O’Flaherty, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem, A. Duronovou a I. Antypasovou, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 268 SFEU znějící na přiznání náhrady škody údajně vzniklé žalobci.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Agentuře Evropské unie pro základní práva (FRA) se ukládá zaplatit BP částku ve výši 5 000 eur.

                  2)

                     Náhrada škody uvedená výše v bodě 1) bude ode dne vyhlášení tohoto rozsudku do úplného zaplacení navýšena o úroky z prodlení v sazbě stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro její hlavní refinanční operace navýšené o dva procentní body.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     FRA a BP ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 38, 6.2.2017.


title: Věc T-888/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — BP v. FRA („Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — FRA — Smlouva na dobu určitou — Rozhodnutí o neprodloužení — Nové rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení ze strany Tribunálu — Právo na obhajobu — Zásada řádné správy — Povinnost uvést odůvodnění — Odpovědnost“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — BP v. FRA
      (Věc T-888/16) (1)

      („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - FRA - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o neprodloužení - Nové rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení ze strany Tribunálu - Právo na obhajobu - Zásada řádné správy - Povinnost uvést odůvodnění - Odpovědnost“)
      (2019/C 295/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: BP (zástupkyně: E. Lazar, advokátka)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) (zástupci: M. O’Flaherty, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí FRA ze dne 4. dubna 2016 o neprodloužení smlouvy žalobce coby smluvního zaměstnance, které bylo přijato na základě výkonu rozsudku ze dne 3. června 2015, BP v. FRA (T-658/13 P, EU:T:2015:356), a na náhradu újmy, která žalobci údajně vznikla.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     BP ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro základní práva (FRA).

         (1)  Úř. věst. C 53, 20.2.2017.


title: Věc T-185/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — PlasticsEurope v. ECHA („REACH — Sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 — Zařazení bisfenolu A jako toxické látky pro reprodukci na tento seznam — Články 57 a 59 nařízení č. 1907/2006“)

text:
               2.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — PlasticsEurope v. ECHA
      (Věc T-185/17) (1)

      („REACH - Sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 - Zařazení bisfenolu A jako toxické látky pro reprodukci na tento seznam - Články 57 a 59 nařízení č. 1907/2006“)
      (2019/C 295/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: PlasticsEurope (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Cana, E. Mullier a F. Mattioli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere a N. Herbatschek, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: původně D. Colas, J. Traband a B. Fodda, poté D. Colas, J. Traband a E. de Moustier, zmocněnci) a ClientEarth (Londýn, Spojené království) (zástupce: P. Kirch, advokát)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ECHA ze dne 4. ledna 2017 (ED/01/2017), kterým byl bisfenol A zapsán na seznam látek pro jejich případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky a o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93 a nařízení Komise (ES) č. 1488/94 a směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1, oprava Úř. věst. 2007, L 136, s. 3), který je uveden v čl. 59 odst. 1 tohoto nařízení, z důvodu, že tato látka byla identifikována jako toxická látka pro reprodukci ve smyslu článku 57 písm. c) nařízení č. 1907/2006.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     PlasticsEurope ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA) a společností ClientEarth.

                  3)

                     Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017.