title: Věc C-253/05: Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 19. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/32

         Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 19. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
   (Věc C-253/05) (1)

   (2006/C 224/64)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


title: Věc T-379/16: Žaloba podaná dne 18. července 2016 – Basicmed Enterprises a další v. Rada a další

text:
               17.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/14

         Žaloba podaná dne 18. července 2016 – Basicmed Enterprises a další v. Rada a další
   (Věc T-379/16)
   (2016/C 383/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Basicmed Enterprises Ltd (Limassol, Kypr) a 19 dalších (zástupci: P. Tridimas, Barrister, K. Kakoulli, P. Panayides a C. Pericleous, advokáti)

      Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina, Evropská unie

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným zaplatit žalobcům částky uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu k žalobě, včetně úroků od 16. března 2013 do data vydání rozsudku Tribunálu, a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Subsidiárně žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že Evropské unii nebo žalovaným orgánům vznikla mimosmluvní odpovědnost,

               —

               rozhodl, jak má být postupováno pro účely určení škody, která žalobcům skutečně vznikla a která má být nahrazena, a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobci se domáhají náhrady škody podle článku 268, čl. 340 odst. 2 a čl. 340 odst. 3 SFEU upravujících mimosmluvní odpovědnost Evropské unie a Evropské centrální banky, která jim byla způsobena snížením jejich vkladů v důsledku režimu odepisování závazků (bail-in scheme) pro Kyperskou republiku, který přijaly žalované.
   Žalobci mají za to, že opatření na odepisování závazků přijatá Kyperskou republikou byla zavedena pouze za účelem provedení opatření, která přijaly žalované a která také žalované orgány schválily. Žalobci jsou toho názoru, že režim odepisování závazků (bail-in scheme) je vážným porušením, a na podporu své žaloby uplatňují čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na vlastnictví chráněného článkem 17 odst. 1 Listiny základních práv EU a článkem 1 protokolu 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu diskriminace.


title: Věc C-528/15: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie v. Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor „Řízení o předběžné otázce — Kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu — Nařízení (EU) č. 604/2013 (Dublin III) — Článek 28 odst. 2 — Zajištění za účelem přemístění — Článek 2 písm. n) — Vážné nebezpečí útěku — Objektivní kritéria — Chybějící zákonná definice“

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/8

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie v. Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor
   (Věc C-528/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu - Nařízení (EU) č. 604/2013 (Dublin III) - Článek 28 odst. 2 - Zajištění za účelem přemístění - Článek 2 písm. n) - Vážné nebezpečí útěku - Objektivní kritéria - Chybějící zákonná definice“)
   (2017/C 151/11)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatelka: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Další účastníci řízení: Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor

      Výrok

   Článek 2 písm. n) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, ve spojení s jeho čl. 28 odst. 2, musí být vykládány v tom smyslu, že členským státům ukládají povinnost stanovit obecně závazným právním předpisem objektivní kritéria, na nichž se zakládají důvody, pro které je možné se domnívat, že žadatel o mezinárodní ochranu, s nímž je vedeno řízení o přemístění, může uprchnout. Absence takového právního předpisu má za následek neaplikovatelnost čl. 28 odst. 2 tohoto nařízení.

      (1)  Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


title: Věc C-575/16: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2016 – Evropská komise v. Česká republika

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/17

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2016 – Evropská komise v. Česká republika
   (Věc C-575/16)
   (2017/C 022/23)
   Jednací jazyk: čeština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk, K. Walkerová, zmocněnci)

      Žalovaná: Česká republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že tím, že uložila podmínku státní příslušnosti pro výkon povolání notáře, Česká republika nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování EU; a

               —

               uložil České republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise se domnívá, že podmínka státní příslušnosti stanovená pro výkon povolání notáře v českém právním řádu je diskriminační a představuje nepřiměřené omezení svobody usazování. Česká republika tudíž nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie.
   Komise se domnívá, že funkce svěřené notářům právními předpisy České republiky nejsou svou povahou spjaty s výkonem veřejné moci, takže podmínku státní příslušnosti stanovenou pro přístup k povolání notáře v českém právním řádu nelze odůvodnit výjimkou stanovenou v článku 51 Smlouvy o fungování Evropské unie.


title: Věc C-510/11 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. října 2013 — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů — Pokuty — Oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů — Účinná soudní ochrana“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/2

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. října 2013 — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV v. Evropská komise
   (Věc C-510/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů - Pokuty - Oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů - Účinná soudní ochrana)
   2013/C 367/03
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV (zástupci: T. Vinje, solicitor, D. Paemen, avocat, a A. Tomtsis, dikigoros)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: E. Gippini Fournier a R. Sauer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011, Kone a další v. Komise (T-151/07), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující ke zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyním rozhodnutím Komise ze dne 21. února 2007 C(2007) 512 final v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), které se týká kartelové dohody na trhu instalace a údržby výtahů a mechanických eskalátorů v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku, jež se týkala manipulování s nabídkovými řízeními, rozdělení trhů, určování cen, přidělování projektů a smluv, které s nimi souvisí, a výměny informací.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Kone Oyj, Kone GmbH a Kone BV ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 362, 10.12.2011.


title: Věc C-332/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 9. července 2014 – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR v. Finanzamt Krefeld

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 9. července 2014 – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR v. Finanzamt Krefeld
   (Věc C-332/14)
   2014/C 329/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR

      Žalovaný: Finanzamt Krefeld

      Předběžné otázky

               1)

               Soudní dvůr Evropské Unie rozhodl, že čl. 17 odst. 5 třetí pododstavec šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu umožňuje členským státům, aby při výpočtu odpočitatelného podílu DPH splatné na vstupu pro určité plnění, jako je výstavba budovy ke smíšenému využití, upřednostnily namísto klíče rozdělení uvedeného v čl. 19 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, jenž je založen na obratu, jiný klíč rozdělení, a to pod podmínkou, že zvolená metoda zaručí přesnější určení tohoto podílu (rozsudek Soudního dvora Evropské Unie ze dne 8. listopadu 2012, BLC Baumarkt, C-511/10, [EU:C:2012:689]).

                           a)

                           Musí být – v případě pořízení nebo výstavby budovy ke smíšenému využití – plnění na vstupu, jejichž vyměřovací základ patří mezi pořizovací nebo výrobní náklady, za účelem přesnějšího určení odpočitatelné daně na vstupu, nejprve přiřazena k plněním podle druhu užívání budovy (podléhajícím dani nebo osvobozeným od daně), a pouze ty částky daně na vstupu, které poté zbydou, rozděleny podle klíče založeného na ploše nebo na obratu?

                           b)

                           Platí zásady stanovené Soudním dvorem Evropské unie v rozsudku ze dne 8. listopadu 2012, BLC Baumarkt, C-511/10, [EU:C:2012:689] a odpověď na předcházející otázku také pro částky daně z plnění na vstupu za užívání, údržbu nebo provoz budovy ke smíšenému využití?

               2)

               Musí být článek 20 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu vykládán v tom smyslu, že v tomto ustanovení upravená oprava původního odpočtu se uplatní i v situaci, kdy osoba povinná k dani rozdělila daň zaplacenou na vstupu z výstavby budovy ke smíšenému využití podle ve čl. 19 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu stanovené a vnitrostátním právem dovolené metody založené na obratu a členský stát dodatečně v průběhu opravného období stanoví přednostně jiný klíč rozdělení?

               3)

               V případě kladné odpovědi na předcházející otázku: Brání zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání použití článku 20 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, pokud členský stát pro případy výše popsaného druhu ani výslovně nenařizuje opravu daně na vstupu, ani nestanoví přechodnou úpravu, a pokud rozdělení daně na vstupu, které osoba povinná k dani použila, a které bylo založené na obratu, bylo Bundesfinanzhof (Spolkový finanční dvůr) obecně uznáno jako věcně správné?

      (1)  Směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, Úř. věst. L 145, s. 1.


title: Věc T-113/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. září 2009 — Fjord Seafood Norway a další v. Rada

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/82

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. září 2009 — Fjord Seafood Norway a další v. Rada
   (Věc T-113/06) (1)

   2009/C 267/146

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda pátého senátu rozhodl o částečném vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


title: Věc T-99/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2016 – Alesa v. Komise „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení — Poskytování služeb technické pomoci čínským orgánům pro potřeby projektu ‚Trvale udržitelná urbanizace — Spojení mezi ekologickými městy v Evropě a v Číně (EC LINK)‘ — Jednací řízení — Článek 266 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 — Transparentnost — Rovné zacházení — Mimosmluvní odpovědnost“

text:
               29.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2016 – Alesa v. Komise
   (Věc T-99/14) (1)

   („Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování služeb technické pomoci čínským orgánům pro potřeby projektu ‚Trvale udržitelná urbanizace - Spojení mezi ekologickými městy v Evropě a v Číně (EC LINK)‘ - Jednací řízení - Článek 266 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 - Transparentnost - Rovné zacházení - Mimosmluvní odpovědnost“)
   (2016/C 314/25)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alesa Srl (Chieti, Itálie) (zástupce: N. Giampaolo, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a A. Aresu, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé, návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise, zveřejněného v dodatku k Úřednímu věstníku Evropské unie (Úř. věst. 2013/S 234-405244), zadat veřejnou zakázku DCI-ASIE/2013/329-453 na poskytování služeb technické v rámci projektu „Trvale udržitelná urbanizace – Spojení mezi ekologickými městy v Evropě a v Číně (EC-LINK)“ jinému uchazeči než žalobkyni, zadruhé návrh založený na článku 268 SFEU a znějící na přiznání náhrady škody, která žalobkyni domněle vznikla, a zatřetí návrh založený na článku 277 SFEU a znějící na to, aby Tribunál posoudil „legalitu nebo nelegalitu, jakož i použitelnost nebo nepoužitelnost“ článku 266 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362), a bodu 2.4.13 Praktické příručky smluvních postupů v rámci vnější činnosti Evropské unie.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Alesa Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc C-367/15: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy – Polsko) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“ v. Stowarzyszenie Filmowców Polskich „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2004/48/ES — Článek 13 — Duševní a průmyslové vlastnictví — Porušení — Výpočet náhrady škody — Vnitrostátní právní úprava členského státu — Dvojnásobek částky obvykle placených poplatků“

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/2

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy – Polsko) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“ v. Stowarzyszenie Filmowców Polskich
   (Věc C-367/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2004/48/ES - Článek 13 - Duševní a průmyslové vlastnictví - Porušení - Výpočet náhrady škody - Vnitrostátní právní úprava členského státu - Dvojnásobek částky obvykle placených poplatků“)
   (2017/C 078/02)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Najwyższy

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“

      Odpůrce: Stowarzyszenie Filmowców Polskich

      Výrok

   Článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, podle níž může poškozený nositel autorských práv požadovat od osoby, která tato práva porušila, buď náhradu škody, kterou utrpěl, s přihlédnutím ke všem relevantním aspektům daného případu, anebo platbu dvojnásobku příslušné odměny, která by mu musela být zaplacena v případě udělení oprávnění k užívání dotyčného díla, aniž by tento nositel musel prokazovat skutečnou škodu.

      (1)  Úř. věst. C 7, 11.1.2016.


title: Věc C-465/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. srpna 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. června 2016 ve věci T-276/13, Growth Energy a Renewable Fuels Association v. Rada Evropské unie

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. srpna 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. června 2016 ve věci T-276/13, Growth Energy a Renewable Fuels Association v. Rada Evropské unie
   (Věc C-465/16 P)
   (2016/C 402/23)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupkyně: S. Boelaert, zmocněnkyně, N. Tuominen, advokátka)

      Další účastníci řízení: Growth Energy, Renewable Fuels Association, Evropská komise, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 9. června 2016 ve věci T-276/13, Growth Energy a Renewable Fuels Association v. Rada Evropské unie, doručený Radě dne 10. června 2016;

               —

               zamítl žalobu, kterou podaly v prvostupňovém řízení Growth Energy a Renewable Fuels Association a která zněla na zrušení napadeného nařízení (1);

               —

               uložil Growth Energy a Renewable Fuels Association, aby Radě nahradily náklady řízení vynaložené v prvostupňovém řízení i v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Podpůrně,

               —

               vrátil věc Tribunálu k opětovnému posouzení;

               —

               rozhodl, že o nákladech prvostupňového řízení a řízení o kasačním opravném prostředku v případě vrácení věci Tribunálu bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Rada v rámci tohoto kasačního opravného prostředku navrhuje, aby byl napadený rozsudek zrušen z těchto důvodů:
   Závěry Tribunálu o přípustnosti žaloby a zejména jeho závěry o bezprostředním a osobním dotčení žalobců jsou právně nesprávné.

               a.

               Zaprvé, Tribunál má za to, že pro závěr o bezprostředním dotčení postačuje, pokud jsou čtyři američtí výrobci zařazení do vzorku výrobci bioetanolu. Tento závěr o přímém účinku je však v rozporu s ustálenou judikaturou, která odmítá přímý účinek na základě čistě hospodářských důsledků.

               b.

               Zadruhé, není jasné, jak by pouhá skutečnost, že výrobci v USA prodali svůj bioetanol domácím obchodníkům/výrobcům, který byl následně znovu prodán na domácím trhu nebo vyvezen domácími obchodníky/výrobci ve významném množství do Unie před uložením cel, podstatně ovlivnila jejich postavení na trhu. K prokázání podstatného dotčení jejich postavení na trhu uložením cel by bylo nutné, aby žalobci prokázali alespoň vliv cel na úroveň dovozu do Unie v návaznosti na uložení antidumpingových cel. Žalobci však v tomto ohledu neuvedli žádné informace a ani napadený rozsudek v tomto ohledu neobsahuje žádné závěry. Došlo tak k nesprávnému právnímu posouzení při uplatnění testu osobního dotčení a dále zde chybí odůvodnění.

         Co se týče věci samé, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu základního nařízení (2) a ve dvou případech se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s právem WTO.

               a.

               Zaprvé, Tribunál nesprávně vyložil základní nařízení, pokud měl za to, že čl. 9 odst. 5 tohoto nařízení provádí články 9.2 a 6.10 antidumpingové dohody. Jak plyne ze znění čl. 9 odst. 5 základního nařízení, toto ustanovení se netýká výběru vzorku. A článek 6.10 antidumpingové dohody je proveden článkem 17 a čl. 9 odst. 6 základního nařízení, a nikoliv čl. 9 odst. 5 tohoto nařízení.

               b.

               Zadruhé, Tribunál nesprávně vyložil pojem „dodavatel“ uvedený v čl. 9 odst. 5 základního nařízení a v článku 9.2 antidumpingové dohody. Z logiky a systematiky čl. 9 odst. 5 vyplývá, že dodavatel může být pouze „zdroj, o němž bylo zjištěno, že je dumpingový a působí újmu“. Vzhledem k tomu, že výrobci v USA neměli žádnou vývozní cenu, dumping jim nemohl být přičítán. Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, pokud je kvalifikoval jako „dodavatele“ ve smyslu čl. 9 odst. 5 základního nařízení a článku 9.2 antidumpingové dohody.

               c.

               Zatřetí, Tribunál nesprávně vyložil slovní spojení „není-li to proveditelné“ použité v čl. 9 odst. 5 základního nařízení a článku 9.2 antidumpingové dohody, jelikož vycházel z nesprávného výkladu čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve světle článku 6.10 antidumpingové dohody a ze zprávy odvolacího orgánu ve věci ES – Spojovací prostředky (3). Tato zpráva se týká pouze článku 9.2 antidumpingové dohody a analýza provedená v této zprávě týkající se slovního spojení „není-li to proveditelné“ se tak vztahuje pouze na situaci a zacházení, které čl. 9 odst. 5 základního nařízení stanoví ve vztahu k vývozcům v netržním hospodářství. Odvolací orgán tedy neposkytl výklad slovního spojení „není-li to proveditelné“, který by mohl být použit v tomto řízení, jež se netýká vývozců v netržním hospodářství.

         Tribunál nakonec dospěl k věcně nesprávným skutkovým zjištěním, pokud dovodil, že výpočet individuálních cel je „proveditelný“. V situaci, kdy výrobci bioetanolu nemají vývozní cenu, ale pouze vnitrostátní cenu, je jednoznačně neproveditelné a nemožné stanovit individuální dumpingové rozpětí, a Komise tak může stanovit jednotné celostátní dumpingové rozpětí.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 157/2013 ze dne 18. února 2013 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bioethanolu pocházejícího ze Spojených států amerických (Úř. věst. 2013, L 49, s. 10).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51).

      (3)  Evropská společenství – konečná antidumpingová opatření vztahující se na některé spojovací prostředky ze železa nebo oceli z Číny – AB-2011-2 – Zpráva odvolacího orgánu, WT/DS397/AB/R („ES – Spojovací prostředky, WT/DS397/AB/R“).


title: Věc T-764/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 – European Dynamics Luxembourg a Evropaïki Dynamiki v. Komise „Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Technická pomoc, rozvoj a zavedení systému celního tranzitu Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) — Odmítnutí nabídky uchazeče — Zadání zakázky jinému uchazeči — Kritéria výběru — Kritéria zadávání — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Rovné zacházení — Transparentnost“

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/43

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 – European Dynamics Luxembourg a Evropaïki Dynamiki v. Komise
   (Věc T-764/14) (1)

   („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Technická pomoc, rozvoj a zavedení systému celního tranzitu Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zadání zakázky jinému uchazeči - Kritéria výběru - Kritéria zadávání - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Rovné zacházení - Transparentnost“)
   (2017/C 030/46)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Lucemburk, Lucembursko) a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: původně M. Sfyri a I. Ampazis, advokáti, poté M. Sfyri)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Bartelt a A. Marcoulli, poté S. Bartelt a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2014, kterým se odmítá nabídka předložená žalobkyněmi v rámci omezeného zadávacího řízení EuropeAid/135040/C/SER/MULTI týkajícího se rozvoje automatizovaného pilotního systému řízení celního tranzitu Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN Customs Transit System), a kterým se tato zakázka zadává jinému uchazeči.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnostem European Dynamics Luxembourg SA a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Věc C-125/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) dne 29. února 2016 – Malta Dental Technologists Association a další v. Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) dne 29. února 2016 – Malta Dental Technologists Association a další v. Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina
   (Věc C-125/16)
   (2016/C 191/13)
   Jednací jazyk: maltština

      Předkládající soud

   Prim’Awla tal-Qorti Ċivili

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Malta Dental Technologists Association a další

      Žalovaní: Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

      Předběžné otázky

               1)

               Je zákaz uplatňovaný maltskými orgány veřejného zdraví, nebo jejich odmítnutí uznat povolání klinického zubního technika („clinical dental technologist“), které i přes neexistenci právní diskriminace brání osobám z jiných členských států, které podaly příslušnou žádost, prakticky vykonávat jejich povolání na území Malty, neslučitelné se zásadami a ustanoveními upravujícími vytváření jednotného trhu, zejména těmi, které vyplývají z článku 49 SFEU, článku 52 SFEU a článku 56 SFEU, a to v situaci, kdy neexistuje žádné nebezpečí pro veřejné zdraví?

               2)

               Je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (1) ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací použitelná na povolání klinického zubního technika („clinical dental technologist“) s ohledem na to, že jediným důsledkem případné vady zubní náhrady je nutnost její úpravy nebo výměny, aniž by vznikalo jakékoli nebezpečí pro pacienta?

               3)

               Je zákaz uplatňovaný maltskými orgány veřejného zdraví, který je předmětem projednávané věci, způsobilý zajistit dosažení vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví, lze-li případnou vadnou zubní náhradu nahradit bez vzniku jakéhokoli nebezpečí pro pacienta?

               4)

               Je způsob, jímž žalovaný Vrchní inspektor veřejného zdraví vykládá a uplatňuje směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005ve vztahu ke klinickým zubním technikům („clinical dental technologists“), kteří požádali o uznání ze strany maltských orgánů veřejného zdraví, v rozporu se zásadou proporcionality?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. 2005 L 255, s. 22).


title: Věc T-96/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. října 2006 – Monte di Massima v. OHIM – Höfferle Internationale (Valle della Luna) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Valle della Luna — Starší národní obrazová ochranná známka VALLE DE LA LUNA — Důkaz užívaní starší ochranné známky — Článek 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/34

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. října 2006 – Monte di Massima v. OHIM – Höfferle Internationale (Valle della Luna)
   (Věc T-96/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Valle della Luna - Starší národní obrazová ochranná známka VALLE DE LA LUNA - Důkaz užívaní starší ochranné známky - Článek 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2006/C 281/59)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. (Viddalba, Itálie) (zástupci: E. Masu a P. Pittalis, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Capostagno, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH (Hamburk, Německo) (zástupce: G. Brugmann, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. listopadu 2004 (věc R 269/2004-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. a J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH.
   Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a vedlejší účastnice řízení.

      (1)  Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


title: Věc C-301/11: Žaloba podaná dne 16. června 2011 — Evropská komise v. Nizozemské království

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/20

         Žaloba podaná dne 16. června 2011 — Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-301/11)
   2011/C 252/38
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Roels, jako zmocněnci)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Nizozemské království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti články 3.60 a 3.61 zákona o dani z příjmů z roku 2001 (Wet inkomstenbelasting) a články 15c a 15d zákona o korporační dani z roku 1969 (Wet Vennootschapsbelasting) v platném znění, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o fungování Evropské Unie a zejména z jejího článku 49;

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise je toho názoru, že zdanění nerealizovaného kapitálového výnosu při přemístění podniku nebo jeho části do jiného členského státu, nebo přemístění hlavní kanceláře nebo skutečného administrativního centra podniku do jiného členského státu, je překážkou svobody usazování, která je neslučitelná s článkem 49 SFEU.


title: Věc T-356/16: Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Brita v. EUIPO – Aquis Wasser Luft Systeme (maxima)

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/63

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Brita v. EUIPO – Aquis Wasser Luft Systeme (maxima)
   (Věc T-356/16) (1)

   (2017/C 144/96)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 305, 22.8.2016.


title: Věc C-17/08 P: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. února 2009 — MPDV Mikrolab GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ( Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 7 odst. 1 písm. c) — Zamítnutí zápisu — Slovní ochranná známka manufacturing score card — Popisná povaha )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/15

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. února 2009 — MPDV Mikrolab GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-17/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. c) - Zamítnutí zápisu - Slovní ochranná známka manufacturing score card - Popisná povaha“)
   2009/C 113/29
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: MPDV Mikrolab GmbH (zástupce: W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 8. listopadu 2007, MPDV Mikrolab v. OHIM (manufacturing score card) (T-459/05), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. října 2005, kterým se zamítá odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta, zamítajícímu zápis slovní ochranné známky „manufacturing score card“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35 a 42 — Rozlišovací způsobilost slovní ochranné známky složené ze slov, z nichž každé je popisem vlastností dotčených výrobků nebo služeb

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               MPDV Mikrolab GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


title: Věc C-473/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Efeteio Athinon (Řecko) dne 21. listopadu 2006 – Ionas Stroumsas EPE v. GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Efeteio Athinon (Řecko) dne 21. listopadu 2006 – Ionas Stroumsas EPE v. GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Věc C-473/06)
   (2007/C 20/08)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Efeteio Athinon (Řecko).
   Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: Ionas Stroumsas EPE.

      Odpůrkyně: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton.
   Předběžné otázky

               1)

               Představuje odmítnutí podniku zaujímajícího dominantní postavení uspokojit plně objednávky, které jsou mu zaslány velkoobchodníky s farmaceutickými výrobky, když toto odmítnutí vede k omezení vývozní činnosti těchto velkoobchodníků, – i k omezení škody způsobené paralelním obchodem, samo o sobě zneužití ve smyslu článku 82 ES? Je odpověď na tuto otázku ovlivněna skutečností, že paralelní obchod je pro velkoobchodníky velmi výnosný vzhledem k rozdílným cenám existujícím v rámci Evropské unie z důvodu státního zásahu, nebo jinak řečeno, skutečností, že trh s farmaceutickými výrobky nevykazuje podmínky čisté hospodářské soutěže, nýbrž se naopak vyznačuje zvýšeným stupněm státního zásahu? Konečně, je příslušný vnitrostátní orgán v oblasti hospodářské soutěže povinen použít pravidla Společenství týkající se hospodářské soutěže stejným způsobem na trhy, které fungují v rámci režimu hospodářské soutěže, a na trhy, na kterých je hospodářská soutěž narušena zásahem státu?

               2)

               Jak má být eventuální zneužití posuzováno, jestliže Soudní dvůr rozhodne, že omezení paralelního obchodu z výše uvedených důvodů nepředstavuje zneužití vždy, když je provedeno podnikem v dominantním postavení?

         Obzvláště:

               2.1

               Je vhodné použít kritérium procentního podílu, o který je překročena běžná národní spotřeba, nebo kritérium škody, kterou utrpí podnik v dominantním postavení ve vztahu ke svému celkovému obratu a celkovému zisku? V případě kladné odpovědi, jakým způsobem je třeba určit úroveň procentuálního překročení a výši způsobené škody – škody brané jako určitý procentní podíl z obratu a celkového zisku –, nad kterou dotčené jednání může být kvalifikováno jako zneužití?

               2.2

               Je třeba zaujmout přístup založený na zvážení zájmů a v kladném případě, jaké zájmy musí být takto zváženy?
               Konkrétněji:

                           a)

                           Má na odpověď vliv skutečnost, že pacient – konečný spotřebitel získá omezenou hospodářskou výhodu z paralelního obchodu?

                           b)

                           Je třeba vzít v úvahu zájmy orgánů sociálního zabezpečení na získání levnějších léků, a pokud ano, do jaké míry?

               2.3

               Jaká jiná kritéria a jaké jiné přístupy mohou být považovány v projednávaném případě za vhodné?


title: Věc C-40/07: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2001/42/ES — Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/21

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-40/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/42/ES - Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2007/C 315/36)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Recchia a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec, a S. Fiorentino, advokát)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě veškerých předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157)
   Výrok

               1)

               Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Spojené věci C-162/08 až C-164/08: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. listopadu 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Rethymnis — Řecko) — Geórgios K. Lagoudakis v. Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08) a Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis v. Dimos Geropotamou (C-163/08) a Michail Zacharioudakis v. Dimos Lampis (C-164/08) ( Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou — Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru — První nebo jediná smlouva — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy — Rovnocenné právní opatření — Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců — Opatření pro předcházení zneužití — Sankce — Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru — Důsledky nesprávného provedení směrnice — Konformní výklad )

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/16

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. listopadu 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Rethymnis — Řecko) — Geórgios K. Lagoudakis v. Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08) a Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis v. Dimos Geropotamou (C-163/08) a Michail Zacharioudakis v. Dimos Lampis (C-164/08)
   (Spojené věci C-162/08 až C-164/08) (1)

   („Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 5 a 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru - První nebo jediná smlouva - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy - Rovnocenné právní opatření - Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců - Opatření pro předcházení zneužití - Sankce - Úplný zákaz přeměny pracovních smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou ve veřejném sektoru - Důsledky nesprávného provedení směrnice - Konformní výklad“)
   2010/C 63/25
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Geórgios K. Lagoudakis (C-162/08), Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis (C-163/08), Michail Zacharioudakis (C-164/08)

      Žalovaní: Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08), Dimos Geropotamou (C-163/08), Dimos Lampis(C-164/08)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Výklad ustanovení 5 a ustanovení 8 bodů 1 a 3 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Zákaz přijímat vnitrostátní právní úpravu pod záminkou provedení, pokud vnitrostátní právní předpisy rovnocenné ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 směrnice již existují a pokud nová právní úprava snižuje úroveň ochrany zaměstnanců v režimu pracovní smlouvy na dobu určitou

      Výrok

               1)

               Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát přijal vnitrostátní právní úpravu, jako je nařízení prezidenta 164/2004 o ustanoveních týkajících se zaměstnanců zaměstnaných na základě pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru, které s cílem provést směrnici 1999/70 specificky za účelem jejího uplatnění ve veřejném sektoru stanoví provedení opatření, jež mají předcházet zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou a která jsou vyjmenována v bodě 1 písm. a) až c) tohoto ustanovení, pokud již ve vnitrostátním právu existuje — což přísluší ověřit předkládajícímu soudu — „rovnocenné právní opatření“ ve smyslu zmíněného ustanovení, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920 o povinném vypovídání pracovních smluv zaměstnanců v soukromém sektoru, avšak za podmínky, že zmíněná úprava jednak nebude mít dopad na účinnost předcházení zneužití pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou, jak vyplývá ze zmíněného rovnocenného právního opatření, a jednak bude respektovat právo Společenství, zejména pak ustanovení 8 bod 3 uvedené dohody.

               2)

               Ustanovení 5 bod 1 písm. a) rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava, jako je ta, o niž se jedná v původním řízení, byla uplatňována orgány dotčeného členského státu tak, že obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru je považováno za ospravedlněné „objektivními důvody“ ve smyslu zmíněného ustanovení pouze z toho důvodu, že tyto smlouvy jsou založeny na zákonných ustanoveních, která umožňují jejich obnovování k uspokojení určitých dočasných potřeb, zatímco ve skutečnosti jsou uvedené potřeby stálé a trvalé. Naproti tomu se totéž ustanovení neuplatní v případě uzavření první nebo jediné smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou.

               3)

               Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že „snížení“, o něž se jedná v tomto ustanovení, musí být zkoumáno ve vztahu k obecné úrovni ochrany, která byla v dotyčném členském státě poskytována jak zaměstnancům, kteří uzavřeli po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, tak i zaměstnancům, kteří uzavřeli první nebo jedinou smlouvu na dobu určitou.

               4)

               Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jako je nařízení prezidenta 164/2004, které, na rozdíl od dřívějšího pravidla vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920, jednak v případě, že došlo ke zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru, již nestanoví povinnost rekvalifikace naposled zmíněných smluv na pracovní smlouvy na dobu neurčitou, anebo tuto rekvalifikaci podrobuje určitým kumulativním a restriktivním podmínkám, a jednak odpírá prospěch z jím stanovených ochranných opatření zaměstnancům, kteří uzavřeli první nebo jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, pokud se tyto změny, což musí ověřit zmíněný soud, týkají jen omezené kategorie zaměstnanců, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu určitou, anebo se jim dostává kompenzace přijetím opatření, jimiž má být předcházeno zneužití pracovních smluv na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 zmíněné rámcové dohody.

               5)

               Provedení této rámcové dohody vnitrostátní právní úpravou, jako je nařízení prezidenta 164/2004, však nemůže vést ke snížení ochrany, která byla předtím ve vnitrostátním právním řádu poskytována zaměstnancům na dobu určitou, na nižší úroveň, než jaká je stanovena minimálními ochrannými předpisy stanovenými touto rámcovou dohodou. Zejména dodržování ustanovení 5 bodu 1 uvedené rámcové dohody vyžaduje, aby takováto úprava stanovila pro případ zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou účinná a donucující opatření k předcházení takovéhoto zneužití, jakož i dostatečně účinné a odrazující sankce k zajištění plné účinnosti těchto opatření, jimiž má být předcházeno zneužití. Předkládajícímu soudu tudíž přísluší ověřit, že jsou tyto podmínky splněny.

               6)

               Za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, musí být rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou vykládána v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní řád dotčeného členského státu obsahuje v příslušné oblasti jiná účinná opatření, která by zabránila a případně sankcionovala zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 této dohody, nebrání uplatnění pravidla vnitrostátního práva, které pouze ve veřejném sektoru zcela zakazuje přeměňovat po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou, jež je vzhledem k tomu, že mají sloužit uspokojování stálých a trvalých potřeb zaměstnavatele, třeba považovat za zneužívající, na pracovní smlouvy na dobu neurčitou. Předkládajícímu soudu nicméně přísluší posoudit, v jakém rozsahu podmínky pro použití, jakož i účinné provedení příslušných ustanovení vnitrostátního práva činí z těchto ustanovení náležité opatření, které by předcházelo a případně sankcionovalo zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou veřejnou správou.

               7)

               Jelikož se ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody nepoužije na zaměstnance, kteří uzavřeli první nebo jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, zmíněné ustanovení naproti tomu členským státům neukládá povinnost přijmout sankce, jestliže takováto smlouva ve skutečnosti pokrývá stálé a trvalé potřeby zaměstnavatele.

               8)

               Předkládajícímu soudu přísluší vykládat relevantní ustanovení vnitrostátního práva v co největším možném rozsahu v souladu s ustanovením 5 bodem 1 a ustanovením 8 bodem 3 rámcové dohody a v tomto rámci určit, zda „rovnocenné právní opatření“ ve smyslu prvního z těchto ustanovení, jak je stanoveno v čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920, musí být použito na spory v původním řízení namísto některých jiných ustanovení vnitrostátního práva.

      (1)  Úř. věst. C 171, 5.7.2008.


title: Věc T-281/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer v. OHIM (CHROMA) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHROMA — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               12.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer v. OHIM (CHROMA)
   (Věc T-281/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHROMA - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 46/22
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Steinzeug Cremer Breuer AG (Frechen, Německo) (zástupce: J. Albrecht, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. května 2009 (věc R 1429/2008-4), týkajícímu se přihlášky slovního označení CHROMA jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Deutsche Steinzeug Cremer Breuer AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 244, 10.10.2009.


title: Věc C-85/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2017 společností Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 15. prosince 2016 ve věci T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Société des produits Nestlé SA

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2017 společností Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 15. prosince 2016 ve věci T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Société des produits Nestlé SA
   (Věc C-85/17 P)
   (2017/C 178/05)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (zástupci: T. Mitcheson QC, Barrister, P. Walsh, J. Blum a S. Dunstan, solicitors)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Société des produits Nestlé SA

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil následující části rozsudku Tribunálu vydaného ve věci T-112/13:

               1)

               úvahy týkající se druhé části prvního žalobního důvodu uvedené v bodech 37 až 44;

               2)

               úvahy týkající se první části prvního žalobního důvodu uvedené v bodech 58 až 64;

               3)

               úvahy týkající se třetí části prvního žalobního důvodu uvedené v bodech 78 až 11; a

               4)

               úvahy týkající se čtvrté části prvního žalobního důvodu uvedené v bodech 144 až 169, jakož i část bodu 177, který uvádí: „Ačkoli bylo prokázáno, že napadená ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v Dánsku, Německu, Španělsku, Francii, Itálii, Nizozemsku, Rakousku, Finsku, Švédsku a ve Spojeném království“.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Úvahy Tribunálu uvedené v bodech 37 až 44 rozsudku týkající se druhé části prvního žalobního důvodu jsou z právního hlediska nesprávné. Druhá část se týká užívání ochranné známky pro všechny výrobky, pro které byla zapsána. Tribunál pochybil, když rozhodl, že užívání v obchodě ve vztahu k čokoládové tabulce, která se skládá ze čtyř lichoběžníkových tyčinek, je třeba zařadit do kategorie sladkostí nebo sušenek.

               2)

               Úvahy Tribunálu uvedené v bodech 58 až 64 rozsudku týkající se první části prvního žalobního důvodu jsou z právního hlediska nesprávné. První část se týká užívání ochranné známky v podobě, v níž byla zapsána. Společnost Mondelez tvrdí, že ochranná známka nebyla vůbec užívána v této podobě. Tribunál uplatnil nesprávná právní kritéria v tom, že i) nepřiložil dostatečnou váhu svému závěru, podle kterého má tabulka tvar, který se přirozeně vybaví u dotčených výrobků; a ii) vycházel ze „spontánní a okamžité asociace“ mezi formou a slovem KITKAT v rozporu s požadavky stanovenými ve věci C-215/14, Société des Produits Nestlé, EU:C:2015:604 („věc C-215/14“).

               3)

               Úvahy Tribunálu uvedené v bodech 78 až 111 rozsudku týkající se třetí části prvního žalobního důvodu jsou z právního hlediska nesprávné. Tato část se týká neužívání ochranné známky jako údaje o původu a důkazů předložených v tomto ohledu. Tribunál uplatnil nesprávné právní kritérium, když vycházel ze závěrů o rozeznání či asociaci. Správným přístupem je tázat se, zda na rozdíl od všech ostatních ochranných známek, které mohou také existovat, vnímají zúčastněné kruhy výrobek nebo službu označenou samotnou ochrannou známkou jako výrobek nebo službu pocházející z určitého podniku, v souladu s úvahou Soudního dvora ve věci C-215/14.

               4)

               Úvahy Tribunálu uvedené v bodech 144 až 169 rozsudku týkající se čtvrté části prvního žalobního důvodu a v části bodu 177, který uvádí, že „ačkoli bylo prokázáno, že napadená ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v Dánsku, Německu, Španělsku, Francii, Itálii, Nizozemsku, Rakousku, Finsku, Švédsku a ve Spojeném království“, jsou z právního hlediska nesprávné. Čtvrtá část se týká neprokázání rozlišovací způsobilosti získané užíváním ochranné známky v celé Evropské unii. Tribunál právem učinil závěr, že společnost Nestlé neprokázala, že ochranná známka získala rozlišovací způsobilost v celé Evropské unii a společnost Mondelez nehodlá toto rozhodnutí zpochybnit. Nicméně společnost Mondelez nepřipouští, že společnost Nestlé někdy prokázala získanou rozlišovací způsobilost ochranné známky v 10 členských státech EU pro výrobky, pro které byla ochranná známka zapsána, nebo že ji vůbec prokázala. Tribunál pochybil, když uplatnil nesprávné právní kritérium ve vztahu ke každému dotčenému státu, jelikož ani rozeznání, ani přiřazení, a ani asociace nejsou rovnocenné vnímání ochranné známky dotyčnými spotřebiteli jako ochranné známky označující původ, jak vyžaduje kritérium stanovené Soudním dvorem ve věci C-215/14.


title: Věc C-7/16: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. července (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia n° 11 de Vigo – Španělsko) – Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL v. Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Směrnice 93/13/EH — Zneužívající klauzule — Postoupení pohledávky — Právo dlužníka na zaniknutí dluhu — Podmínky výkonu uvedeného práva“

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/17

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. července (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo – Španělsko) – Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL v. Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz
   (Věc C-7/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Směrnice 93/13/EH - Zneužívající klauzule - Postoupení pohledávky - Právo dlužníka na zaniknutí dluhu - Podmínky výkonu uvedeného práva“)
   (2016/C 343/26)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL

      Žalovaní: Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz

      Výrok

   Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že se nevztahuje na vnitrostátní právní úpravu, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, která se týká práva dlužníka pohledávky postoupené věřitelem třetí osobě na zaniknutí dluhu tím, že této třetí osobě zaplatí cenu, kterou tato osoba zaplatila za postoupení dluhu.

      (1)  Úř. věst. C 118, 4.4.2016.


title: Věc T-202/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – B. al-Asád v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Zařazení jednotlivce na seznam dotčených osob — Osobní vztahy se stoupenci režimu — Právo na obhajobu — Spravedlivý proces — Povinnost odůvodnění — Důkazní břemeno — Právo na účinnou soudní ochranu — Proporcionalita — Právo na vlastnictví — Právo na soukromý život“

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – B. al-Asád v. Rada
   (Věc T-202/12) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Zařazení jednotlivce na seznam dotčených osob - Osobní vztahy se stoupenci režimu - Právo na obhajobu - Spravedlivý proces - Povinnost odůvodnění - Důkazní břemeno - Právo na účinnou soudní ochranu - Proporcionalita - Právo na vlastnictví - Právo na soukromý život“)
   2014/C 129/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bušra al-Asád (Damašek, Sýrie) (zástupci: G. Karouni a C. Dumont, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a M. M. Joséphidès, zmocněnci)

      Předmět věci

   Částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2012/172/SZBP ze dne 23. března 2012, kterým se provádí rozhodnutí 2011/782/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 87, s. 103) v rozsahu, v němž bylo uvedeno jméno žalobkyně na seznamu osob a entit, na která se použijí tato omezující opatření.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Bušře al-Asád se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


title: Věc C-420/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg — Německo) — Söll GmbH v. Tetra GmbH ( „Uvádění biocidních přípravků na trh — Směrnice 98/8/ES — Článek 2 odst. 1 písm. a) — Pojem „biocidní přípravky“ — Přípravek, který způsobuje vločkování škodlivých organismů, aniž je ničí, odpuzuje nebo zneškodňuje“ )

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg — Německo) — Söll GmbH v. Tetra GmbH
   (Věc C-420/10) (1)

   (Uvádění biocidních přípravků na trh - Směrnice 98/8/ES - Článek 2 odst. 1 písm. a) - Pojem „biocidní přípravky“ - Přípravek, který způsobuje vločkování škodlivých organismů, aniž je ničí, odpuzuje nebo zneškodňuje)
   2012/C 118/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Hamburg

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Söll GmbH

      Žalovaná: Tetra GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Hamburg — Výklad čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (Úř.věst. L 123, s. 1) — Kvalifikace přípravku, který způsobuje vločkování škodlivých organismů, aniž je ničí, odpuzuje nebo zneškodňuje, jako „biocidního přípravku“ — Algicid obsahující účinnou látku chlorid-hydroxid hlinitý — Pojem „biocidní přípravek“

      Výrok

   Pojem „biocidní přípravky“ uvedený v čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i přípravky, které na cílové škodlivé organismy působí pouze nepřímo, pokud obsahují jednu nebo více účinných látek, jež mají chemický nebo biologický účinek, který je nedílnou součástí řetězce příčinných souvislostí, jehož cílem je inhibiční účinek na uvedené organismy.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc C-47/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 27. ledna 2016 – Valsts ieņēmumu dienests v. SIA „Veloserviss“

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 27. ledna 2016 – Valsts ieņēmumu dienests v. SIA „Veloserviss“
   (Věc C-47/16)
   (2016/C 111/18)
   Jednací jazyk: lotyšština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Valsts ieņēmumu dienests

      Žalobkyně: SIA „Veloserviss“

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být povinnost dovozce jednat v dobré víře, která je uvedena v čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady č. 2913/92 (1) ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, konkretizována v tom smyslu, že

                           a)

                           zahrnuje povinnost dovozce ověřit okolnosti, za kterých bylo vydáno osvědčení „A“, které obdržel vývozce (osvědčení o dílech, které tvoří zboží, role vývozce při výrobě zboží atd.)?

                           b)

                           dovozce nejednal v dobré víře z toho pouhého důvodu, že v dobré víře nejednal vývozce (například když vývozce nesdělí celním orgánům země vývozu skutečný původ nákladů, hodnotu dílů, které tvoří zboží, atd.)?

                           c)

                           povinnost jednat v dobré víře nebyla splněna z toho pouhého důvodu, že vývozce poskytl celním orgánům země vývozu nesprávnou informaci, a to i tehdy, když se samotné celní orgány při vydání osvědčení dopustily chyb?

               2)

               Může být povinnost dovozce jednat v dobré víře, která je uvedena v čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, dostatečně prokázána prostřednictvím obecného popisu situace, který je uveden v oznámení OLAF, a prostřednictvím závěrů OLAF, nebo jsou vnitrostátní celní orgány přesto povinny opatřit dodatečné důkazy o jednání vývozce?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.


title: Věc T-540/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2014 – Esso a další v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh parafínových vosků — Trh parafínového gáče — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Stanovení cen a rozdělení trhů — Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 — Doba trvání protiprávního jednání — Rovné zacházení — Přiměřenost — Soudní přezkum v plné jurisdikci“

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2014 – Esso a další v. Komise
   (Věc T-540/08) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh parafínových vosků - Trh parafínového gáče - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Doba trvání protiprávního jednání - Rovné zacházení - Přiměřenost - Soudní přezkum v plné jurisdikci“)
   2014/C 292/28
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Esso Société anonyme française (Courbevoie, Francie); Esso Deutschland GmbH (Hamburk, Německo); ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA (Anvers, Belgie); a Exxon Mobil Corp. (West Trenton, New Jersey, Spojené státy) (zástupci: R. Subiotto, QC, R. Snelders, L.-P. Rudolf a M. Piergiovanni, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a M. Gray, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 Svíčkové vosky), jakož i návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               Výše pokuty uložená společnosti Esso Société anonyme française v článku 2 rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 – Svíčkové vosky) se stanoví na 6 2 7 12  895 eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené společností Esso Société anonyme française.

               4)

               Společnosti Esso Deutschland GmbH, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA a Exxon Mobil Corp. ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21. 2. 2009.


title: Věc C-371/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret – Dánsko) – Danfoss A/S, AstraZeneca A/S v. Skatteministeriet ( Šestá směrnice o DPH — Článek 6 odst. 2 — Poskytování služeb, které bezplatně provádí osoba povinná k dani k jiným účelům než pro potřebu svého podniku — Nárok na odpočet DPH — Článek 17 odst. 6 druhý pododstavec — Možnost členských států zachovat vynětí z nároku na odpočet daně obsažená v jejich vnitrostátních předpisech v době vstupu šesté směrnice v platnost )

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret – Dánsko) – Danfoss A/S, AstraZeneca A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-371/07) (1)

   („Šestá směrnice o DPH - Článek 6 odst. 2 - Poskytování služeb, které bezplatně provádí osoba povinná k dani k jiným účelům než pro potřebu svého podniku - Nárok na odpočet DPH - Článek 17 odst. 6 druhý pododstavec - Možnost členských států zachovat vynětí z nároku na odpočet daně obsažená v jejich vnitrostátních předpisech v době vstupu šesté směrnice v platnost“)
   (2009/C 32/11)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Vestre Landsret
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Danfoss A/S, AstraZeneca A/S

      Žalované: Skatteministeriet
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Vestre Landsret – Výklad čl. 6 odst. 2 a čl. 17 odst. 6 druhého pododstavce směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Nárok na odpočet daně týkající se stravy poskytované bezplatně v jídelně společnosti zákazníkům a zaměstnancům této společnosti – Možnost členských států zachovat svou právní úpravu v oblasti vyloučení nároku na odpočet v době vstupu směrnice v platnost
   Výrok

               1)

               Článek 17 odst. 6 druhý pododstavec šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát po vstupu této směrnice v platnost uplatňoval vynětí z nároku na odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu z výdajů souvisejících se stravou bezplatně poskytovanou podnikovými jídelnami obchodním partnerům a zaměstnancům při pracovních schůzkách, ačkoli v době tohoto vstupu v platnost nebylo toto vynětí na uvedené výdaje ve skutečnosti použitelné z důvodu správní praxe, na základě které byla plnění poskytovaná těmito jídelnami zdaňována ve výši jejich výrobní ceny určené na základě nákladů na výrobu, tedy ceny surovin a mzdových nákladů souvisejících s přípravou a prodejem těchto potravin a nápojů, jakož i se správou jídelen, výměnou za nárok na plný odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu.

               2)

               Článek 6 odst. 2 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán tak, že toto ustanovení se jednak nevztahuje na bezplatné poskytování stravy v podnikových jídelnách obchodním partnerům při pracovních schůzkách, které se konají v prostorách těchto podniků, pokud vyplývá z objektivních údajů – přičemž je na předkládajícím soudu, aby tuto okolnost ověřil – že tato strava je poskytována k striktně podnikovým účelům. Krom toho se uvedené ustanovení v zásadě vztahuje na bezplatné poskytování stravy podnikem jeho zaměstnancům v jeho prostorách, ledaže – přičemž je rovněž na předkládajícím soudu, aby tuto okolnost posoudil – takové požadavky podniku, jako je požadavek na zaručení nepřetržitého a řádného průběhu pracovních schůzek, vyžadují, aby bylo poskytování stravy zajištěno zaměstnavatelem.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


title: Věc T-549/12: Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — Nemeco v. OHIM — Coca-Cola (NU)

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/21

         Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — Nemeco v. OHIM — Coca-Cola (NU)
   (Věc T-549/12)
   2013/C 63/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nemeco (Pažíž, Francie) (zástupce: E. Gaspar, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Coca-Cola Company (Atlanta, Spojené státy)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. října 2012 (věc č. R 266/2012-2);

               —

               uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vynaložených společností Nemeco.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „NU“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 32 — mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 033 122

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „NU YU“, zapsaná pod č. 5 386 081 pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30 a 32

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/1

         2009/C 256/01
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 244, 10.10.2009

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 233, 26.9.2009

      Úř. věst. C 220, 12.9.2009

      Úř. věst. C 205, 29.8.2009

      Úř. věst. C 193, 15.8.2009

      Úř. věst. C 180, 1.8.2009

      Úř. věst. C 167, 18.7.2009

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc C-220/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. května 2014 Ahmedem Abdelazizem Ezzem, Ablou Mohammedem Fawzim Alim Ahmedem, Khadigou Ahmedem Ahmedem Kamelem Yassinem, Shahinazem Abdelem Azizabdelem Wahabem Al Naggarem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. února 2014 ve věci T-256/11: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar v. Rada Evropské unie

text:
               21.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. května 2014 Ahmedem Abdelazizem Ezzem, Ablou Mohammedem Fawzim Alim Ahmedem, Khadigou Ahmedem Ahmedem Kamelem Yassinem, Shahinazem Abdelem Azizabdelem Wahabem Al Naggarem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. února 2014 ve věci T-256/11: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar v. Rada Evropské unie
   (Věc C-220/14 P)
   2014/C 235/09
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (zástupci: I. Burton, J. Binns, solicitors, J. Lewis QC, B. Kennelly, J. Pobjoy, barristers))

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé) navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2014 ve věci T-256/11;

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/172/SZBP (1) ze dne 21. března 2011 a nařízení č. 270/2011 (2) ze dne 21. března 2011 v rozsahu, v němž se tyto akty vztahují na navrhovatele;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem; a

               —

               přijal veškerá další opatření, která bude považovat za vhodná.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Dne 20. května 2011 podali navrhovatelé k Tribunálu návrh na zrušení uvedeného rozhodnutí a nařízení v rozsahu, v němž se tyto akty vztahují na navrhovatele (dále jen „žaloba“). Tribunál tuto žalobu zamítl. Navrhovatelé tvrdí, že Tribunál se tím dopustil nesprávného právního posouzení, a to z následujících důvodů:

               1)

               První důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že rozhodnutí bylo legálně přijato na základě článku 29 SEU.

               2)

               Druhý důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že důvod uložení omezujících opatření vůči každému z navrhovatelů je opodstatněný nebo splňuje zákonná kritéria pro zápis na seznam uvedená v čl. 1 odst. 1 rozhodnutí a čl. 2 odst. 1 nařízení.

               3)

               Třetí důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že Rada splnila svou povinnost uvést odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý důvod: Tribunál pochybil při zkoumání žalobních důvodů navrhovatelů týkajících se porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.

               5)

               Pátý důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že zásah do práva navrhovatelů na vlastnictví nebo do jejich svobody podnikání je přiměřený.

               6)

               Šestý důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že Rada se nedopustila „zjevně nesprávného posouzení“.

      (1)  Úř. věst. L 76, s. 63.

      (2)  Úř. věst. L 76, s. 4.


title: Věc T-716/14: Žaloba podaná dne 9. října 2014 – Tweedale v. EFSA

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/33

         Žaloba podaná dne 9. října 2014 – Tweedale v. EFSA
   (Věc T-716/14)
   (2014/C 448/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Antony C. Tweedale (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)

      Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že EÚBP jednal v souvislosti s rozhodnutím Komise ze dne 10. srpna 2011 v rozporu s Aarhuskou úmluvou, nařízením (ES) č. 1049/2001 a nařízením (ES) č. 1367/2006;

               —

               zrušil rozhodnutí EÚBP ze dne 30. července 2014;

               —

               uložil EÚBP náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z tvrzení, že EÚBP tím, že přijal napadené rozhodnutí jednal v rozporu s čl. 4 odst. 4 Úmluvy Organizace spojených národů o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí ze dne 25. června 1998 (dále jen „Aarhuská úmluva“), která byl schválena rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005, jakož i v rozporu s čl. 6 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (dále jen „Aarhurské nařízení“) a čl. 4 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. EÚBP v napadeném rozhodnutí v rozporu s těmito ustanoveními neuznal povinnost zpřístupnit informace týkající se emisí do životního prostředí, obsažené ve vyžádaných dokumentech.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že EÚBP přijetím napadeného rozhodnutí jednal v rozporu s čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, jakož i v rozporu se svojí povinností provést na základě čl. 4 odst. 4 Aarhuské úmluvy výklad důvodu pro zamítnutí uvedeného v čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 v souladu s Aarhuskou úmluvou.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne  12. ledna 2006  ve věci C-494/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Senior Engineering Investments BV proti Staatssecretaris van Financiën (Směrnice 69/335 — Nepřímé daně z kapitálových vkladů — Vnitrostátní režim, ukládající kapitálové společnosti (dceřiné společnosti) daň z kapitálu z vkladu provedeného její mateřskou společností (hlavní mateřskou společností) ve prospěch její dceřiné společnosti (vnukovské společnosti) — Daň z kapitálu — Zvýšení základního kapitálu — Platba  na ážio  — Zvýšení obchodního majetku — Zvýšení hodnoty podílů — Služba poskytnutá společníkem — Platba provedená společníkem společníka — Platba dceřiné společnosti —  Skutečný příjemce  — Výběr daně z kapitálu pouze jednou (v rámci Společenství) — Článek 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) — Svoboda usazování — Vnitrostátní praxe, která osvobozuje kapitálovou společnost (dceřinou společnost) od zdanění pouze tehdy, má-li její dceřiná společnost (vnukovská společnost) rovněž sídlo v tomto členském státě)

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 12. ledna 2006
   ve věci C-494/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Senior Engineering Investments BV proti Staatssecretaris van Financiën (1)

   (Směrnice 69/335 - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Vnitrostátní režim, ukládající kapitálové společnosti (dceřiné společnosti) daň z kapitálu z vkladu provedeného její mateřskou společností (hlavní mateřskou společností) ve prospěch její dceřiné společnosti (vnukovské společnosti) - Daň z kapitálu - Zvýšení základního kapitálu - Platba „na ážio“ - Zvýšení obchodního majetku - Zvýšení hodnoty podílů - Služba poskytnutá společníkem - Platba provedená společníkem společníka - Platba dceřiné společnosti - „Skutečný příjemce“ - Výběr daně z kapitálu pouze jednou (v rámci Společenství) - Článek 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) - Svoboda usazování - Vnitrostátní praxe, která osvobozuje kapitálovou společnost (dceřinou společnost) od zdanění pouze tehdy, má-li její dceřiná společnost (vnukovská společnost) rovněž sídlo v tomto členském státě)
   (2006/C 60/05)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-494/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 21. listopadu 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 24. listopadu 2003, v řízení Senior Engineering Investments BV proti Staatssecretaris van Financiën, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 12. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, ve spojení s čl. 2 odst. 1 a šestým bodem odůvodnění této směrnice, brání tomu, aby členský stát uložil kapitálové společnosti (dceřiné společnosti) daň z kapitálu z vkladu vloženého její mateřskou společností (hlavní mateřskou společností) do její dceřiné společnosti (vnukovské společnosti).

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc T-398/14: Žaloba podaná dne 5. června 2014 – Best-Lock (Europe) v. OHIM – Lego Juris (tvar hračkářské figurky)

text:
               13.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 361/11

         Žaloba podaná dne 5. června 2014 – Best-Lock (Europe) v. OHIM – Lego Juris (tvar hračkářské figurky)
   (Věc T-398/14)
   2014/C 361/14
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Best-Lock (Europe) Ltd (Colne, Spojené království) (zástupce: W. Krahl, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Lego Juris A/S (Billund, Dánsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. dubna 2014 ve věci R 1896/2013-4 a zrušil ochrannou známku č. 50  518 pro třídu 28;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: trojrozměrná ochranná známka ve tvaru hračkářské figurky pro výrobky zařazené do tříd 9, 25 a 28 – ochranná známka Společenství č. 50  518

      Majitelka ochranné známky Společenství: Lego Juris A/S

      Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) a čl. 15 odst. 2 písm. a) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-157/05: Žaloba podaná dne 25. dubna 2005 Deutsche Telekom AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/25

         Žaloba podaná dne 25. dubna 2005 Deutsche Telekom AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-157/05)
   (2005/C 171/41)
   Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. dubna 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Deutsche Telekom AG, se sídlem v Bonnu (Německo), zastoupenou J.-C. Gaedertzem.
   PCS Systemtechnik GmbH, se sídlem v Mnichově (Německo), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 9. února 2005 v odvolacím řízení R 248/2004-2;

               —

               uložil OHIM úplnou náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Žalobkyně

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „T-PCS“ pro výrobky a služby tříd 9, 16, 36, 38, 41 a 42 (přihláška č. 1077304).

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               PCS Systemtechnik GmbH

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Slovní ochranná známka „PCS“ pro výrobky a služby tříd 9, 37 a 42 (ochranná známka Společenství č. 628149).

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Opodstatněnost námitek a zamítnutí přihlášky č. 1077304.

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání.

               Dovolávané žalobní důvody:

               Rozhodnutí odvolacího senátu porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) in fine nařízení (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993o ochranné známce Společenství, neboť mezi srovnávanými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.


title: Věc C-304/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. července 2008 – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V. v. Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. července 2008 – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V. v. Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   (Věc C-304/08)
   (2008/C 247/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

      Žalovaná: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   Předběžná otázka
   Má být čl. 5 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je obchodní praktika, při které je účast spotřebitelů na soutěži o ceny nebo na výherní hře činěna závislou na koupi zboží nebo využití služby, v zásadě nepřípustná, aniž by přitom bylo rozhodující, zda toto reklamní opatření v konkrétním případě poškozuje zájmy spotřebitelů?

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 22.


title: Věc C-672/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – OTP Bank Nyrt v. Magyar Állam, Magyar Államkincstár „Řízení o předběžné otázce — Státní podpora — Článek 107 odst. 1 SFEU — Pojem ‚státní podpora‘ — Podpora na bydlení některým kategoriím domácností, přiznávaná před přistoupením Maďarska k Evropské unii — Výplata podpory úvěrovými institucemi výměnou za státní záruku — Článek 108 odst. 3 SFEU — Opatření, které nebylo předem oznámeno Evropské komisi — Protiprávnost“

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/5

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – OTP Bank Nyrt v. Magyar Állam, Magyar Államkincstár
   (Věc C-672/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Státní podpora - Článek 107 odst. 1 SFEU - Pojem ‚státní podpora‘ - Podpora na bydlení některým kategoriím domácností, přiznávaná před přistoupením Maďarska k Evropské unii - Výplata podpory úvěrovými institucemi výměnou za státní záruku - Článek 108 odst. 3 SFEU - Opatření, které nebylo předem oznámeno Evropské komisi - Protiprávnost“)
   (2015/C 155/06)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Törvényszék

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: OTP Bank Nyrt

      Žalovaní: Magyar Állam, Magyar Államkincstár

      Výrok

   Záruka vydaná maďarským státem na základě § 25 odst. 1 a 2 nařízení vlády č. 12/2001 ze dne 31. ledna 2001 o podporách určených k usnadnění přístupu k bydlení, poskytnutá výlučně úvěrovým institucím, a priori představuje „státní podporu“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Přísluší však předkládajícímu soudu, aby podrobněji posoudil selektivitu takovéto záruky, zejména tím, že určí, zda v důsledku změny nařízení z roku 2001, ke které údajně došlo v průběhu roku 2008, může být tato záruka přiznána jiným hospodářským subjektům než jen samotným úvěrovým institucím, a pokud ano, zda je tato okolnost způsobilá zpochybnit selektivní povahu uvedené záruky.
   Za předpokladu, že předkládající soud kvalifikuje takovou státní záruku, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, jako „státní podporu“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být tato záruka považována za novou podporu, která z tohoto důvodu podléhá povinnosti předchozího oznámení Evropské komisi podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda dotyčný členský stát tuto povinnost splnil, a pokud tomu tak není, prohlásil tuto záruku za protiprávní.
   Příjemci takové státní záruky, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která byla poskytnuta v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a je proto protiprávní, nemají podle unijního práva k dispozici opravný prostředek.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2004 ve spojených věcech C-184/02 a C-223/02: Španělské království a Finská republika proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (Směrnice 2002/15/ES — Úprava pracovní doby silničních dopravců — Samostatně výdělečně činní řidiči — Právní základ — Svobodný výkon povolání — Zásada rovného zacházení — Proporcionalita — Povinnost uvést odůvodnění)

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 9. září 2004
   ve spojených věcech C-184/02 a C-223/02: Španělské království a Finská republika proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (1)

   (Směrnice 2002/15/ES - Úprava pracovní doby silničních dopravců - Samostatně výdělečně činní řidiči - Právní základ - Svobodný výkon povolání - Zásada rovného zacházení - Proporcionalita - Povinnost uvést odůvodnění)
   (2004/C 262/04)
   Jednací jazyk: španělština a finština
   Ve spojených věcech C-184/02 a C-223/02, jejichž předmětem jsou dvě žaloby na neplatnost na základě článku 230 ES, podané dne 16. května a 12. června 2002, Španělské království (zmocněnkyně: R. Silva de Lapuerta, poté N. Díaz Abad) ve věci C-184/02 a Finská republika (zmocněnkyně: T. Pynnä) ve věci C-223/02 proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: M. Goméz-Leal a C. Pennera (C-184/02), jakož i H. von Hertzen a G. Ricci (C-223/02)) a Radě Evropské unie (zmocněnci: A. Lopes Sabino a G.-L. Ramos Ruano (C-184/02), jakož i A. Lopes Sabino a H. Erno (C-223/02)), podporovaným Komisí Evropských společenství (zmocněnci: F. Castillo de la Torre a W. Wils (C-184/02), jakož i M. Huttunen a W. Wils (C-223/02)), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda, A. Rosas, S. von Bahr, K. Lenaerts (zpravodaj) a K. Schiemann, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 9. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Žalobci ponesou vedle svých vlastních nákladů i náklady vynaložené žalovanými.

               3)

               Komise ponese své vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 169, 13.7.2002.

      Úř. věst. C 202, 24.8.2002.


title: Věc T-235/10: Žaloba podaná dne 21. května 2010 — Timehouse v. OHIM (tvar hodin)

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/44

         Žaloba podaná dne 21. května 2010 — Timehouse v. OHIM (tvar hodin)
   (Věc T-235/10)
   ()
   2010/C 209/67
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Timehouse GmbH (Eystrup, Německo) (zástupce: V. Knies, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. března 2010 ve věci R 0942/2009-1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka, která představuje hodiny, pro výrobky zařazené do třídy 14.

      Rozhodnutí průzkumové referentky: Zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), protože ochranná známka má rozlišovací způsobilost.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).