title: Věc C-118/07: Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Finská republika

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/30

         Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-118/07)
   (2007/C 95/57)
   Jednací jazyk: finština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Huttunen, H. Støvlbæk a B. Martenczuk)

      Žalovaná: Finská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Finská republika tím, že v souladu s čl. 307 odst. 2 nepoužila vhodné prostředky k odstranění neslučitelností s právem Společenství, které jsou obsaženy v mezistátních investičních dohodách, které Finská republika uzavřela s Ruskou federací (dříve Sovětský svaz), Běloruskem, Čínou, Malajsií, Srí Lankou a Uzbekistánem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 307 ES;

               —

               uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Projednávaná žaloba se týká mezistátních investičních dohod, které Finská republika uzavřela před jejím vstupem do Evropské unie s Ruskou federací, Běloruskem, Čínou, Malajsií, Srí Lankou a Uzbekistánem. Tyto dohody obsahovaly ustanovení o pohybu kapitálu a plateb v souvislosti s investicemi. Tato ustanovení nejsou slučitelná s právem Společenství, protože Finsku brání v tom, aby dodržovalo opatření, která vydaly orgány Evropských společenství na základě čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES. Protože sporné dohody byly uzavřeny před vstupem Finska do Evropské unie, je Finsko podle čl. 307 odst. 2 povinno použít všechny vhodné prostředky k odstranění neslučitelností s právem Společenství v těchto dohodách.


title: Věc T-425/04: Žaloba podaná dne 13. října 2004 Francouzskou republikou proti Komisi Evropských společenství

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/30

         Žaloba podaná dne 13. října 2004 Francouzskou republikou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-425/04)
   (2005/C 19/64)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. října 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Francouzskou republikou, zastoupenou jejími zmocněnci Ronnym Abrahamem, Géraudem de Bergues a Stéphanií Ramet, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil ve svém celku rozhodnutí Komise č. C(2004) 3060 ze dne 2. srpna 2004 týkající se státní podpory poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby se žalobkyně nejprve dovolává porušení podstatných formálních náležitostí a práv na obhajobu. Podle žalobkyně Komise založila své rozhodnutí na skutečnostech, tedy ministerských rozhodnutích ze dne 12. července 2002, které spadají mimo rámec řízení, jak byl stanoven v rozhodnutí o zahájení řízení. Žalobkyně má za to, že Komise měla prodloužit řízení přijetím nového rozhodnutí o zahájení řízení.
   Žalobkyně se zejména opírá o právní pochybení, pokud jde o pojem státní podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Podle žalobkyně Komise nesprávně aplikovala zásadu soukromého investora v tržním hospodářství. Podle žalobkyně ministerská rozhodnutí nepředstavují závazek státu a nemohou být kvalifikována jako státní podpora, jelikož zásada soukromého investora nemůže být aplikována. Žalobkyně mimoto shledala, že Komise učinila nesprávný závěr, pokud jde o existenci podpory vyplývající ze dvou odlišných skutečností, u nichž by musela uznat, pokud jde o každou skutečnost zvlášť, že žádná nenaplňuje znaky nezbytné pro kvalifikaci státní podpory. Těmito skutečnostmi jsou prohlášení z července 2002 a projekt akcionářských výhod z prosince 2002.
   Zatřetí má žalobkyně za to, že Komise se dopustila zjevného pochybení v posouzení tím, že shledala, že analýza obsahu rozhovoru ze dne 12. července 2002 umožňuje zjištění, že se jedná o akcionářský závazek státu a že byla ovlivněna situace na trhu v prosinci.
   Nakonec žalobkyně uvádí, že následné odůvodnění obsahuje rozpory a nedostatky, které způsobují nedostatek odůvodnění napadeného rozhodnutí.


title: Věc T-289/14: Žaloba podaná dne 2. května 2014 – H-O-T Servicecenter Nürnberg a další v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/41

         Žaloba podaná dne 2. května 2014 – H-O-T Servicecenter Nürnberg a další v. Komise
   (Věc T-289/14)
   2014/C 223/44
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: H-O-T Servicecenter Nürnberg GmbH (Norimberk, Německo), H-O-T Servicecenter Schmölln GmbH & Co. KG (Schmölln), H-O-T Servicecenter Allgäu GmbH & Co. KG (Memmingerberg), EB Härtetechnik GmbH & Co. KG (Norimberk) (zástupci: A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F. A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler a T. Woltering, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C (2014) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – podpora energie z obnovitelných zdrojů a snížený příspěvek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie, Úřední věstník C 37/73 ze dne 7. února 2014;

               —

               spojil toto řízení a řízení týkající se žaloby, kterou Německo podalo k Tribunálu a kterou se domáhá zrušení napadeného rozhodnutí (žaloba podána dne 21. května 2014);
               podpůrně, zpřístupnit spis v uvedeném řízení ve věci žaloby podané Německem;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z neexistence výhody.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že zvláštní kompenzační systém stanovený v Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energie (zákon o přednosti obnovitelných zdrojů energií, dále jen „EEG“), nezahrnuje zvýhodnění uživatelů s vysokou spotřebou energie v odvětví vytvrzování a povrchových úprav obecně nebo konkrétně pro žalobkyně.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence selektivní výhody

                           —

                           Žalobkyně rovněž tvrdí, že pro žalobkyně ve zvláštním kompenzačním systému a fortiori neexistuje selektivní výhoda pro účely čl. 107 odst. SFEU.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že nebyly použity státní prostředky

                           —

                           Vedle výše uvedeného žalobkyně tvrdí, že zvláštní kompenzační systém nepředstavuje podporu „poskytovanou státem nebo ze státních prostředků“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že hospodářská soutěž nebyla narušena

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že zvláštní kompenzační systém nenarušuje hospodářskou soutěž v Evropské unii.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že nedochází k narušení obchodu mezi členskými státy

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že se zvláštní systém kompenzací nedotýká ani obchodu mezi členskými státy.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že zrušení nebo významné omezení zvláštního kompenzačního systému porušuje základní práva žalobkyň

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že klasifikace zvláštního kompenzačního systému jako státní podpory nebo jeho významné omezení by nejen překročilo meze článku 107 SFEU, které byly jasně definovány Soudním dvorem Evropské unie, nýbrž by rovněž porušilo základní požadavek rovnoměrné zátěže. Zrušení nebo podstatné omezení zvláštního kompenzačního systému by tudíž rovněž porušilo základní práva žalobkyň, a to zejména jejich práva podle Listiny základních práv Evropské unie.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že se na zvláštní kompenzační systém vztahuje rozhodnutí Komise ze dne 22. května 2002

                           —

                           Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise svým rozhodnutím ze dne 22. května 2002 výslovně rozhodla, že EEG a jeho „kompenzační systém“ nemůže být klasifikován jako podpora (1). Uvedené rozhodnutí se rovněž vztahuje na zvláštní kompenzační systém.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení a nedostatečného předběžného vyšetřování

                           —

                           Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise dostatečně nezkoumala – a tudíž ani nezjistila – skutečnost, že výjimky pro uživatele s vysokou spotřebou energie jsou odůvodněny svým cílem, povahou a systémem EEG, a tudíž nepředstavují selektivní výhodu.

               9.

               Devátý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut

                           —

                           Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise s nimi v každém případě měla vést konzultace před přijetím rozhodnutí s natolik závažnými právními účinky.

               10.

               Desátý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění

                           —

                           Konečně, žalobkyně tvrdí, že úvodní rozhodnutí je v zásadních částech stiženo nedostatkem odůvodnění.

      (1)  Dopis Komise ze dne 22. května 2002, C (2002) 1887 final/státní podpora NN 27/2000 – Německo.


title: Věc C-353/04: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Nowaco Germany GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Nařízení (EHS) č. 1538/91 a 3665/87 — Celní kodex Společenství — Vývozní náhrady — Podmínky poskytnutí — Řádná a uspokojivá obchodní jakost — Celní režim — Vývozní prohlášení — Fyzická kontrola — Vzorek — Přípustný počet nevyhovujících jednotek — Jednotná jakost — Práva a povinnosti vývozce a celního orgánu — Drůbeží maso)

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Nowaco Germany GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-353/04) (1)

   (Nařízení (EHS) č. 1538/91 a 3665/87 - Celní kodex Společenství - Vývozní náhrady - Podmínky poskytnutí - Řádná a uspokojivá obchodní jakost - Celní režim - Vývozní prohlášení - Fyzická kontrola - Vzorek - Přípustný počet nevyhovujících jednotek - Jednotná jakost - Práva a povinnosti vývozce a celního orgánu - Drůbeží maso)
   (2006/C 281/11)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof – Německo
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nowaco Germany GmbH

      Žalovaná: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad nařízení Komise (EHS) č. 1538/1991 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (Úř. věst. L 143, s, 11), jakož i čl. 70 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1) s ohledem na žádost o vývozní náhrady při vývozu mražených kuřat – Požadavky na uspokojivou obchodní jakost výrobků, pokud kontrola vzorků odhalila, že část kuřat neodpovídá požadavkům uvedeným v článku 6 nařízení (EHS) č. 1538/1991.
   Výrok

               1)

               Za účelem určení „řádné a uspokojivé obchodní jakosti zboží“, pro které je žádáno o vývozní náhradu, se použijí ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 1906/90, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1000/96 ze dne 4. června 1996, zejména články 6 a 7 tohoto nařízení, které stanoví minimální standardy jakosti a přípustné odchylky.

               2)

                           a)

                           Pokud je za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, zjišťovanou otázkou, zda má zboží, pro něž je žádáno o vývozní náhradu, „řádnou a uspokojivou obchodní jakost“, použije se článek 70 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, s výhradou řádného provedení v něm stanovené kontroly.

                           b)

                           Fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 82/97 se nepoužije, pokud není velikost odebraného vzorku s ohledem na článek 7 nařízení č. 1538/91 dostatečná.

               3)

               Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je věcí vnitrostátních správních a soudních orgánů zjistit při zohlednění veškerých důkazů skutkový stav. Tyto důkazy mohou zahrnovat dostupné vzorky, ale také jiné důkazy, zejména zprávy vydané v souladu s právní úpravou Společenství příslušným úředníkem, který prováděl fyzickou kontrolu. V případě, že skutkový stav nemůže být za účelem určení práva na náhradu zjištěn, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil jednání vývozce a jednání celního orgánu a určil, v jakém ohledu každý z nich vykonal, či nevykonal svá práva a splnil, či nesplnil své povinnosti, a vyvodil náležité důsledky, pokud jde o nárok na vývozní náhradu.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Věc T-23/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. dubna 2009 — Borco-Marken-Import Matthiesen v. OHIM (α) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství α — Absolutní důvod pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/38

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. dubna 2009 — Borco-Marken-Import Matthiesen v. OHIM (α)
   (Věc T-23/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství α - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   2009/C 141/78
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Hamburk, Německo) (zástupce: M. Wolter, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Kicia, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. listopadu 2006 (věc R 808/2006-4), týkajícímu se zápisu obrazového označení α jako ochranné známky Společenství,

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. listopadu 2006 (věc R 808/2006-4) se zrušuje.

               2)

               O druhém bodu návrhových žádání společnosti BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG není třeba rozhodovat.

               3)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


title: Věc C-385/10: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Elenca Srl v. Ministero dell'Interno ( „Volný pohyb zboží — Množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem — Vnitřní obložení komínů a spalinovodů — Výrobek bez označení shody CE — Zákaz uvádění výrobku na trh“ )

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Elenca Srl v. Ministero dell'Interno
   (Věc C-385/10) (1)

   (Volný pohyb zboží - Množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem - Vnitřní obložení komínů a spalinovodů - Výrobek bez označení shody CE - Zákaz uvádění výrobku na trh)
   2012/C 379/04
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Elenca Srl

      Žalované: Ministero dell'Interno

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad článku 2, čl. 4 odst. 2 a článků 5 a 6 směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků (Úř. věst. L 40, s. 12; Zvl. vyd. 13/09, s. 296) — Výrobky, na které se nevztahují takové harmonizované normy, jaké jsou stanoveny ve směrnici — Vnitrostátní právní úprava vylučující uvádění vnitřních obložení komínů a spalinovodů bez označení CE na trh

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musí být vykládána tak, že brání vnitrostátním předpisům, které automaticky podmiňují uvádění na trh takových stavebních výrobků, jako jsou výrobky, o které se jedná ve věci v původním řízení, pocházejících z jiného členského státu tím, že tyto výrobky musí být opatřeny označením CE.

               2)

               Články 34 SFEU až 37 SFEU musí být vykládány tak, že brání vnitrostátním předpisům, které automaticky podmiňují uvádění na trh takových stavebních výrobků, jako jsou výrobky, o které se jedná ve věci v původním řízení, pocházejících z jiného členského státu tím, že tyto výrobky musí být opatřeny označením CE.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.10.


title: Věc C-184/11: Žaloba podaná dne 18. dubna 2011 — Evropská komise v. Španělské království

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/14

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2011 — Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-184/11)
   2011/C 186/25
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Prohlásit, že Španělské království tím, že nepřijalo veškerá opatření ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 14. prosince 2006 ve věci Komise v. Španělsko (spojené věci C-485/03 až C-490/03, Sb. rozh. s. I-11887; dále jen „rozsudek z roku 2006“), týkajícího se nesplnění povinností, jež pro Španělské království vyplývají z rozhodnutí Komise 2002/820/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor, provedeném Španělskem ve prospěch podniků z provincie Álava ve formě slevy na dani ve výši 45 % investované částky (Úř. věst. 2002 L 296, s. 1); 2002/892/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor provedeném Španělskem ve prospěch určitých nově založených podniků v provincii Álava (Úř. věst. 2002 L 314, s. 1); 2003/27/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor provedeném Španělskem ve prospěch podniků z provincie Vizcaya ve formě slevy na dani ve výši 45 % investované částky (Úř. věst. 2003 L 17, s. 1); 2002/806/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor provedeném Španělskem ve prospěch určitých nově založených podniků v provincii Vizcaya (Úř. věst. 2002 L 279, s. 35); 2002/894/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor provedeném Španělskem ve prospěch podniků z provincie Guipúzcoa ve formě slevy na dani ve výši 45 % investované částky (Úř. věst. 2002 L 314, s. 26), a 2002/540/ES ze dne 11. července 2001 o režimu státních podpor provedeném Španělskem ve prospěch určitých nově založených podniků v provincii Guipúzcoa (Úř. věst. 2002 L 174, s. 31) (dále jen „rozhodnutí z roku 2001“), nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z uvedených rozhodnutí a z článku 260 SFEU;

               —

               uložit Španělskému království povinnost uhradit Komisi denní penále ve výši 236 044,80 eur z důvodu opožděného splnění povinností vyplývajících z rozsudku, ode dne vydání rozsudku v projednávané věci až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2006;

               —

               uložit Španělskému království povinnost uhradit Komisi paušální částku ve výši rovnající se násobku denní částky ve výši 25 817,40 eur a počtu dní trvání protiprávního jednání ode dne vydání rozsudku z roku 2006 do:

                           —

                           dne, kdy Španělské království zajistí vrácení podpor, které byly rozhodnutími z roku 2001 prohlášeny za protiprávní, jestliže Soudní dvůr konstatuje, že k navrácení skutečně došlo před vydáním rozsudku v této věci;

                           —

                           dne vydání rozsudku v této věci, jestliže rozsudek z roku 2006 nebude v plném rozsahu vykonán před tímto dnem;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise má za to, že španělské orgány nepřijaly veškerá opatření ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2006, jelikož nezajistily vrácení všech podpor, které byly rozhodnutími z roku 2001 prohlášeny za protiprávní a neslučitelné. Zaprvé španělské orgány považovaly některé individuální podpory za slučitelné s vnitřním trhem; tyto podpory přitom nesplňují podmínky vnitrostátního režimu regionálních podpor schváleného Komisí a každopádně nesplňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře (Úř. věst. 1998, C 74, s. 9). Zadruhé španělské orgány vůči některým příjemcům uplatnily odpočet až do výše 100 000 eur za příjemce a za období tří let, aniž dodržely pravidla týkající se podpor de minimis. Zatřetí španělské orgány v některých případech retroaktivně uplatnily daňové odpočty podle španělských předpisů; k takovému uplatnění odpočtů přitom nebyly splněny všechny podmínky vyžadované španělskými předpisy. Začtvrté, ne všechny platební příkazy vydané španělskými orgány byly příjemci protiprávních podpor uhrazeny. Podle výpočtů Komise zbývá uhradit ještě přibližně 87 % z celkové částky protiprávních podpor, jejichž navrácení je třeba zajistit.


title: Věc F-105/09: Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Scheefer v. Parlament

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/52

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2009 — Scheefer v. Parlament
   (Věc F-105/09)
   2010/C 37/82
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Séverine Scheefer (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: R. Adam, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalovaného, kterým bylo odmítnuto překvalifikovat smlouvu žalobkyně jako dočasného zaměstnance na smlouvu uzavřenou na dobu neurčitou podle čl. 8 odst. 1 PŘOZ. Dále pak náhrada škody způsobené žalobkyni.

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Parlamentu ze dne 12. února 2009;

               —

               zrušit rozhodnutí Parlamentu ze dne 12. října 2009;

               —

               zrušit právní kvalifikaci původní smlouvy, jakož i datum ukončení její platnosti stanovené na 31. března 2009;

               —

               překvalifikovat proto pracovní poměr žalobkyně v pracovní poměr na dobu neurčitou;

               —

               uložit náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla na základě jednání Parlamentu;

               —

               podpůrně, pokud by měl Soud dojít k závěru, že pracovní poměr byl i přes vznik pracovního poměru na dobu neurčitou ukončen, uložit náhradu škody z důvodu protiprávní výpovědi smluvního vztahu;

               —

               dále podpůrně, pokud by měl Soud dojít k závěru, že překvalifikování nebylo možné, uložit náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla z důvodu chybného jednání Evropského parlamentu;

               —

               vyhradit žalobkyni všechna ostatní práva, právní cesty, žalobní důvody a postupy, zejména uložení Parlamentu náhrady škody za utrpěnou újmu;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-267/15: Žaloba podaná dne 27. května 2015 – db Technologies Deutschland v. OHIM – MIP Metro (Sigma)

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/40

         Žaloba podaná dne 27. května 2015 – db Technologies Deutschland v. OHIM – MIP Metro (Sigma)
   (Věc T-267/15)
   (2015/C 245/48)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: db Technologies Deutschland GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: K. Zingsheim, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Sigma“ – Přihláška č. 1 0 7 79  734

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. března 2015, ve věci R 1444/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a rozhodnutí OHIM ze dne 28. dubna 2014 a zamítl námitky osoby, která podala námitky/odpůrkyně v odvolacím řízení,

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-604/11: Žaloba podaná dne 28. listopadu 2011 — Mega Brands v. OHIM — Diset (MAGNEXT)

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/31

         Žaloba podaná dne 28. listopadu 2011 — Mega Brands v. OHIM — Diset (MAGNEXT)
   (Věc T-604/11)
   2012/C 32/64
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (Zug, Švýcarsko) (zástupce: A. Nordemann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Diset, SA (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. září 2011 ve věci R 1695/2010-4 a zamítnout námitky č. B 1383639 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: černobílá obrazová ochranná známka „MAGNEXT“ pro výrobky zařazené do třídy 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6588991

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská slovní ochranná známka „MAGNET 4“ zapsaná pod č. 2550099 pro výrobky zařazené do třídy 28; modrobílá obrazová ochranná známka Společenství „Diset Magnetics“ zapsaná pod č. 3840121 pro výrobky zařazené do tříd 16, 28 a 41

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně posoudil nebezpečí záměny namítané ochranné známky s přihlašovanou ochrannou známkou.


title: Spojené věci T-319/12 a T-321/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2014 – Španělsko v. Komise „Státní podpory — Kino — Podpora na zbudování a provoz multikina — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem — Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství — Vnitrostátní regionální podpora — Podpora určená k rozvíjení kultury — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2014 – Španělsko v. Komise
   (Spojené věci T-319/12 a T-321/12) (1)

   („Státní podpory - Kino - Podpora na zbudování a provoz multikina - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem - Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství - Vnitrostátní regionální podpora - Podpora určená k rozvíjení kultury - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2014/C 282/37
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobci: Španělské království (zástupci: A. Rubio González, abogado del Estado), Ciudad de la Luz, SAU (Alicante, Španělsko) a Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SAU (Alicante) (zástupci: původně J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, J. Belenguer Mula a M. Muñoz de Juan, poté J. Buendía Sierra a J. Belenguer Mula, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, P. Němečková a B. Stromsky, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Evropské komise (2012) 3025 final ze dne 8. května 2012 o státní podpoře SA.22668 [C 8/2008 (NN 4/2008)] poskytnuté Španělskem společnost Ciudad de la Luz, SA

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Ciudad de la Luz, SA, Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SA a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc T-105/07: Žaloba podaná dne 2. dubna 2007 – MarketTools v. OHIM – Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)

text:
               9.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/19

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2007 – MarketTools v. OHIM – Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)
   (Věc T-105/07)
   (2007/C 129/33)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: MarketTools, Inc. (San Francisco, Spojené státy) (zástupci: W. von der Osten-Sacken a A. González Hähnlein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Optimus-Telecomunicações, SA (Maia, Portugalsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 25. ledna 2007 (odvolání č. R 253/2006-2)

               —

               uložit Optimus-Telecomunicações, SA náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ZOOMERANG “pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35 a 42 – přihláška č. 1 603 950.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Optimus-Telecomunicações, SA.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní a obrazová ochranná známka „BOOMERANG “pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 37, 38 a 42.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v celém rozsahu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nesprávně posoudil podobnost výrobků a služeb a dotčených ochranných známek.


title: Věc C-310/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Spojené království) — Grattan plc v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs ( „Daně — DPH — Druhá směrnice 67/228/EHS — Článek 8 písm. a) — Šestá směrnice 77/388/EHS — Dodání zboží — Základ daně — Provize vyplácená společností uskutečňující zásilkový prodej svému obchodnímu zástupci — Nákupy zákazníků-třetích osob — Snížení ceny po uskutečnění zdanitelného plnění — Přímý účinek“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Spojené království) — Grattan plc v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-310/11) (1)

   (Daně - DPH - Druhá směrnice 67/228/EHS - Článek 8 písm. a) - Šestá směrnice 77/388/EHS - Dodání zboží - Základ daně - Provize vyplácená společností uskutečňující zásilkový prodej svému obchodnímu zástupci - Nákupy zákazníků-třetích osob - Snížení ceny po uskutečnění zdanitelného plnění - Přímý účinek)
   2013/C 46/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Grattan plc

      Žalovaný: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Výklad čl. 8 písm. a) druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 71, s. 1303) — Základ daně — Dodání zboží — Provize vyplácená společností uskutečňující zásilkový prodej svému obchodnímu zástupci, který vystupuje jako zprostředkovatel v rámci dodání zboží konečnému spotřebiteli — Provize buď v hotovosti, nebo ve formě „kreditu“ odpočitatelného od částek splatných společnosti za zboží koupené obchodním zástupcem pro svou vlastní potřebu — Zpětné snížení základu daně z dodání zboží, které bylo uskutečněno v době před 1. 1. 1978, na základě přímého účinku čl. 8 písm. a) směrnice nebo uplatnění zásad daňové neutrality či rovného zacházení

      Výrok

   Článek 8 písm. a) druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že osobě povinné k dani nepřiznává nárok na to, aby se základem daně pro dodání zboží bylo zacházeno jako se zpětně sníženým základem daně, pokud v době po tomto dodání zboží obchodní zástupce obdržel od dodavatele kredit, který se rozhodl buď čerpat jako platbu v hotovosti, nebo jej odečíst od částky dlužné dodavateli za již uskutečněná dodání zboží.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc C-442/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Patent- und Markensenat (Rakousko) dne 27. září 2007  – Verein Radetzky-Orden v. Bundesvereinigung Kameradschaft Feldmarschall Radetzky

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Patent- und Markensenat (Rakousko) dne 27. září 2007 – Verein Radetzky-Orden v. Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky“
   (Věc C-442/07)
   (2007/C 283/40)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberster Patent- und Markensenat
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Verein Radetzky-Orden

      Žalovaný: Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky“
   Předběžná otázka
   Má být čl. 12. odst. 1 směrnice 89/104/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že ochranná známka pro rozlišování výrobků a služeb jednoho podniku od výrobků a služeb jiných podniků je (skutečně) užívána, pokud neziskové sdružení ochrannou známku používá na oznámeních o pořádání akcí, na svých obchodních listinách a na reklamním materiálu a jestliže je používána jeho členy při vybírání a rozdělování darů tím způsobem, že tito členové nosí příslušné odznaky?

      (1)  Směrnice 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).


title: Věc C-133/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. března 2007 Raiffeisen Zentralbank Österreich AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG a další v. Komise Evropských společenství, pokud jde o věc T-259/02

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 6. března 2007 Raiffeisen Zentralbank Österreich AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG a další v. Komise Evropských společenství, pokud jde o věc T-259/02
   (Věc C-133/07 P)
   (2007/C 117/18)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (zástupci: S. Völcker a G. Terhorst, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech T-259/02 až T-264/02 a T-271/02 (1) v rozsahu, v němž se zamítá žaloba RZB;

               —

               zrušit článek 3 rozhodnutí Komise ze dne 11. června 2002 [(C2002)2091 konečné] v rozsahu, v němž se týká RZB;

               —

               podpůrně dle volného uvážení Soudního dvora snížit pokutu uloženou RZB v článku 3 napadeného rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Soud údajně porušil článek 81 ES tím, že měl za to, že Komise může pouze na základě skutečnosti, že se setkání bank vztahují na území členského státu, usoudit, že tato skutečnost může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
   Soud dle názoru navrhovatelky setkání bank nesprávně klasifikoval jako „velmi závažné porušení “ve smyslu pokynů o metodě pro stanovování pokut. Údajně chybně použil kritéria pro závažnost porušení (povaha porušení, konkrétní dopady na trh, velikost relevantního zeměpisného trhu) uvedená v pokynech o metodě pro stanovování pokut, nezohlednil selektivitu opatření, kterými Komise porušení stíhá, a neprovedl konečné celkové zvážení všech hledisek, které sám vyžaduje.
   Soud RZB údajně nesprávně přičetl tržní podíly celého sektoru Raiffeisen. Přitom neprávem svá kritéria přezkumu omezil pouze na „zjevná “rozdílná zacházení s jinými bankami. Pro plné přičtení chyběl potřebný právní základ.
   Soud dle navrhovatelky z právního hlediska chybně zhodnotil spolupráci RZB. Použil kritérium „významné přidané hodnoty “v rozporu se zásadou zákazu zpětné účinnosti, nepřihlédl k dobrovolnosti různé spolupráce RZB, neprávem ohledně hodnoty spolupráce vycházel z převrácení důkazního břemene, společné vylíčení skutkového stavu nepřípustným způsobem odmítl jako nepoužitelnou formu spolupráce a přiznání protisoutěžního účelu dohod ze strany RZB chybně neuznal jako spolupráci.

      (1)  Úř. věst. C 331, s. 29.


title: Věc C-369/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – trestní řízení proti N. F. Gielenovi, M. M. J. Geeringsovi, F. A. C. Pruijmboomovi, A. A. Pruijmboomovi „Řízení o předběžné otázce — Prekursory drog — Sledování obchodu mezi členskými státy — Nařízení (ES) č. 273/2004 — Sledování obchodu mezi Evropskou unií a třetími zeměmi — Nařízení (ES) č. 111/2005 — Pojem ‚uvedená látka‘  — Látka ‚alfa-fenylacetoacetonitri‘ (APAAN) — Uvedená látka ‚1-fenyl-2propanon‘ (BMK)“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – trestní řízení proti N. F. Gielenovi, M. M. J. Geeringsovi, F. A. C. Pruijmboomovi, A. A. Pruijmboomovi
   (Věc C-369/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prekursory drog - Sledování obchodu mezi členskými státy - Nařízení (ES) č. 273/2004 - Sledování obchodu mezi Evropskou unií a třetími zeměmi - Nařízení (ES) č. 111/2005 - Pojem ‚uvedená látka‘ - Látka ‚alfa-fenylacetoacetonitri‘ (APAAN) - Uvedená látka ‚1-fenyl-2propanon‘ (BMK)“)
   (2015/C 118/07)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

      Účastníci původního trestního řízení

   N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom, A. A. Pruijmboom

      Výrok

   Články 2 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog a nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Společenstvím a třetími zeměmi, musejí být vykládány v tom smyslu, že se kvalifikace „uvedená látka“ ve smyslu těchto ustanovení nevztahuje na takovou látku, jako je alfa-fenylacetoacetonitril, která není uvedena v příloze I nařízení č. 273/2004 ani v příloze nařízení č. 111/2005, a to ani za předpokladu, že ji lze snadno dostupnými nebo hospodárnými prostředky ve smyslu těchto nařízení snadno přeměnit na látku obsaženou v uvedených přílohách.

      (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


title: Věc T-306/08 P: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. ledna 2009 – Braun-Neumann v. Parlament ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Důchody — Pozůstalostní důchod — Vyplácení ve výši 50 % z důvodu existence druhého pozůstalého manžela — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Opožděná stížnost )

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/27

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. ledna 2009 – Braun-Neumann v. Parlament
   (Věc T-306/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Důchody - Pozůstalostní důchod - Vyplácení ve výši 50 % z důvodu existence druhého pozůstalého manžela - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Opožděná stížnost“)
   2009/C 90/43
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann (Lohr am Main, Německo) (zástupce: P. Ames, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: K. Zejdová a S. Seyr, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 23. května 2008, Braun-Neumann v. Parlament (F-79/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení uvedeného usnesení.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese náklady, které vynaložil v rámci tohoto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


title: Věc C-298/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne  22. června 2007 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. deutsche internet versicherung AG

text:
               22.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 22. června 2007 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. deutsche internet versicherung AG
   (Věc C-298/07)
   (2007/C 223/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Žalovaná: deutsche internet versicherung AG
   Předběžné otázky

               1)

               Je podle čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (1) poskytovatel služeb povinen uvést před uzavřením smlouvy s příjemcem služby telefonní číslo, aby bylo umožněno rychlé navázání kontaktu a přímá a účinná komunikace?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku:

                           a)

                           Musí podle čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice poskytovatel služeb kromě uvedení adresy elektronické pošty před uzavřením smlouvy s příjemcem služby nabídnout druhý prostředek komunikace?

                           b)

                           Je v případě kladné odpovědi jako druhý prostředek komunikace dostatečné to, že poskytovatel služeb zřídí kontaktní formulář, pomocí kterého se příjemce služby může přes internet obrátit na poskytovatele služeb, a zodpovězení dotazu příjemce služby provede poskytovatel služeb prostřednictvím elektronické pošty?

      (1)  Úř. věst. L 178, s. 1.


title: Věc C-638/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. prosince 2011 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 27. září 2011 ve věci T-199/04, Gul Ahmed v. Rada Evropské unie, podporovaná Evropskou komisí

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. prosince 2011 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 27. září 2011 ve věci T-199/04, Gul Ahmed v. Rada Evropské unie, podporovaná Evropskou komisí
   (Věc C-638/11 P)
   2012/C 65/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek Tribunálu [rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2011 ve věci T-199/04, v rozsahu, v němž Tribunál i) zrušil nařízení (ES) č. 397/2004 (1) o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu („sporné nařízení“) a ii) rozhodl, že Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní];

               —

               zamítl třetí část pátého žalobního důvodu;

               —

               vrátil věc zpět Tribunálu k rozhodnutí;

               —

               uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku; a

               —

               rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Rada tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že zrušení předchozího antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu a uplatňování systému všeobecných celních preferencí ve prospěch Pákistánu od počátku roku 2002 představují „jiné faktory“ ve smyslu čl. 3 odst. 7 základního nařízení. V důsledku toho se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že se v projednávaném případě orgány dopustily porušení čl. 3 odst. 7 základního nařízení, jelikož neoddělily a neodlišily údajné škodlivé účinky těchto faktorů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 397/2004 ze dne 2. března 2004, o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu (Úř. věst. L 66, s. 1; Zvl. vyd. 11/50, s. 26).


title: Věc T-646/14: Žaloba podaná dne 2. září 2014 – Micula a další v. Komise

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/29

         Žaloba podaná dne 2. září 2014 – Micula a další v. Komise
   (Věc T-646/14)
   (2014/C 439/40)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Ioan Micula (Oradea, Rumunsko); S.C. European Food SA (Drăgăneşti Rumunsko; S.C. Starmill Srl (Drăgăneşti); S.C. Multipack Srl (Drăgăneşti); Viorel Micula (Oradea) (zástupci: K. Hobér, J. Ragnwaldh, T. Pettersson, E. Gaillard a Y. Banifatemi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí C (2014) 3192 final ze dne 26. května 2014 vydané v případě státní podpory SA.38517 (2014/NN) – Micula v. Rumunsko (rozhodčí nález ICSID), kterým bylo Rumunsku uloženo zdržet se jakéhokoli jednání, které by mohlo vést k vykonání nálezu ze dne 11. prosince 2013, který vydal rozhodčí soud při Mezinárodní centru pro řešení investičních sporů ve věci Ioan Micula, Viorel Micula a další v. Rumunsko (ICSID věc č. ARB/05/20), jelikož Komise zastává názor, že vykonání nálezu představuje nezákonnou státní podporu, dokud Komise nepřijme konečné rozhodnutí o slučitelnosti této podpory s vnitřním trhem;

               —

               přiznal žalobcům náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci:

                           —

                           Právo EU se na věc nevztahuje a Komise nemá pravomoc vydat rozhodnutí podle čl. 11 odst. 1 nařízení č. 659/1999. Rozhodnutí Komise nezohledňuje skutečnost, že Rumunsko je mezinárodním právem vázáno vykonat nález ICSID bez odkladu a že mezinárodněprávní závazky Rumunska mají přednost před právem EU. Rozhodnutí Komise porušuje čl. 351 odst. 1 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU, které uznávají a chrání povinnosti Rumunska podle Úmluvy o ICSID a dle dvoustranné investiční smlouvy uzavřené mezi Švédskem a Rumunskem.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení

                           —

                           Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když vykonání nálezu ICSID mylně kvalifikovala jako opatření nové státní podpory a porušila legitimní očekávání žalobců. Celé rozhodnutí Komise vychází z nesprávného předpokladu, že vykonání nálezu ICSID představuje státní podporu podle práva EU. Nález ICSID žalobcům neposkytuje ekonomickou výhodu, nepředstavuje selektivní opatření a ani záměrné opatření přičitatelné Rumunsku, a také nezkresluje hospodářskou soutěž či nehrozí jejím zkreslením.


title: Věc C-288/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – „L.Č.“ IK v. Valsts ieņēmumu dienests „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2006/112/ES — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Článek 146 odst. 1 písm. e) — Osvobození od daně při vývozu — Poskytnutí služeb přímo vázaných na vývoz nebo dovoz zboží — Pojem“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – „L.Č.“ IK v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-288/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2006/112/ES - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Článek 146 odst. 1 písm. e) - Osvobození od daně při vývozu - Poskytnutí služeb přímo vázaných na vývoz nebo dovoz zboží - Pojem“)
   (2017/C 283/12)
   Jednací jazyk: lotyšština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel:„L.Č.“ IK

      Odpůrce: Valsts ieņēmumu dienests

      Výrok

   Článek 146 odst. 1 písm. e) čl. 146 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně stanovené tímto ustanovením se nevztahuje na takové poskytnutí služeb, o jaké se jedná v původním řízení, týkající se přepravy zboží do třetí země, pokud tyto služby nejsou poskytnuty přímo odesílateli nebo příjemci tohoto zboží.

      (1)  Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


title: Věc C-168/04: Žaloba podaná dne 5. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice

text:
               29.5.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/2

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
   (Věc C-168/04)
   (2004/C 146/03)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 5. dubna 2004 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou pí Barbarou Eggers a p. Enricem Traversou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalující strana navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               shledal, že Rakouská republika porušila povinnosti, které jí jsou uloženy na základě článku 49 Smlouvy o ES tím, že ponechala v platnosti § 18 odst. 12 až 16 Ausländerbeschäftigungsgesetz, jakož i § 10 odst. 1 bod 3 Fremdengesetz, které nepřiměřeným způsobem omezují vysílání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, v rámci poskytování služeb.

               —

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Poskytovatelé služeb usazení v jiném členském státě jsou znevýhodňováni v případě vysílání pracovníků, kteří jsou původem z třetích zemí, do Rakouska tím, že se musí podrobit třem kontrolním postupům u třech různých rakouských správních orgánů. Kromě víza předvídaného Fremdengesetz (zákon o cizincích) vydávaného příslušnými konzuláty a ohlašovacího postupu, který má kontrolovat platové a pracovní podmínky v souladu s Arbeitsvetragsrechtsanpassungsgesetz (AVRAG) (zákon přizpůsobující právo použitelné na pracovní smlouvy), Ausländerbeschäftigungsgesetz (AuslBG) vyžaduje například získání „potvrzení o vyslání přijetí ES“ u krajských úřadů práce.
   I   „Potvrzení o přijetí ES“, § 18 odst. 12 až 16 Ausländerbeschäftigungsgesetz
   Nutnost získat „potvrzení o přijetí ES“ v souladu s § 18 odst. 12 až 16 Ausländerbeschäftigungsgesetz má omezující důsledky na volný pohyb služeb ve Společenství.
   Nutnost získat „potvrzení o přijetí ES“ kromě vstupního víza tak, jak to stanoví Fremdengesetz a nutnost ohlašovacího postupu tak, jak ho předvídá AVRAG, jsou nepřiměřené s ohledem na cíle sledované Rakouskou republikou, to jest zabránit zneužití a chránit pracovníky.
   1   Předcházení zneužití
   Rakouské pravidlo je v rozporu se zásadou přiměřenosti, protože účinná kontrola podmínek vysílání v rámci volného poskytování služeb může být zajištěna méně donucujícími prostředky.
   Povinnost předložit vízum může stačit k uspokojení odůvodněného zájmu členského státu na ověření podmínek vysílání pracovníků podniku, který je poskytovatelem služeb, jenž jsou státními příslušníky třetích zemí. Jakákoli doplňková kontrola taková, jako je ta používaná zde formou potvrzení o přijetí ES vydávaného jiným správním orgánem, je neodůvodněná.
   2   Dodržování platových a pracovních podmínek
   Podmínka stanovená v § 18 odst. 13 bod 2 AuslBG, podle které je potvrzení o přijetí ES vydáno pouze tehdy, jsou-li dodrženy podmínky použitelné v Rakousku pokud jde o plat a pracovní podmínky tak, jak jsou stanoveny v AVRAG, má za důsledek rovněž nepřiměřenou dvojí kontrolu.
   Nutnost získat potvrzení o přijetí ES a postup, který je s tím spojen, jsou nepřiměřené s ohledem na cíl ochrany pracovníků sledovaný tímto pravidlem, protože Rakouská republika má již k dispozici méně donucující prostředky.
   Rakouská republika provedla směrnici o vysílání pracovníků prostřednictvím AVRAG, který stanoví možnosti následné kontroly pro ověření, zda jsou požadované mzdy skutečně vyplaceny.
   3   Obvyklí pracovníci podniku
   Požadavek být zaměstnán alespoň jeden rok u poskytovatele služeb nebo mít s tímto poskytovatelem uzavřenu smlouvu na dobu neurčitou, který je obsažen v § 18 odst. 13 bod 1 Ausländerbeschäftigungsgesetz jako podmínka pro vydání potvrzení o přijetí ES představuje omezení volného poskytování služeb, které není nijak odůvodněno. Cíl předejít zneužití může být rovněž dosažen méně omezujícími opatřeními.
   II   Odmítnutí vydání povolení k pobytu, § 10 odst. 1 bod 3 Fremdengesetz
   V souladu s § 10 odst. 1 bod 3 Fremdengesetz je nutné odmítnout vydání povolení k pobytu, vstoupil-li pracovník na území členského státu již bez víza. Toto ustanovení brání vyslání, i když poskytovatel může prokázat legalitu tohoto vyslání, tj. když již podal žádost, na základě které může členský stát přistoupit k potřebnému ověření.
   Automatické odmítnutí povolení k pobytu tak, jak je stanoveno v § 10 odst. 1 bod 3 Fremdengesetz, nesouvisí s cílem kontroly podmínek, kterým podléhá právo pobytu a v důsledku toho musí být považováno za protiprávní.
   Automatické odmítnutí víza tak, jak je stanoveno v případě vstupu na území členského státu, který je protiprávní jen z důvodu nesplnění formálních náležitostí, se závažně dotýká volného poskytování služeb a činí ho v určitých odvětvích zdánlivým. Za současného stavu práva Společenství má Rakouská republika k dispozici prostřednictvím kontrol vykonávaných v rámci vydávání víza před vstupem na území prostředek stejně účinný ale méně donucující pro ověření, zda státní příslušník třetího státu vstupuje na jeho území za účelem poskytování služeb.


title: Věc C-396/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satakunnan käräjäoikeus – Finsko) – Sähköalojen ammattiliitto ry v. Elektrobudowa Spolka Akcyjna „Řízení o předběžné otázce — Články 56 SFEU a 57 SFEU — Směrnice 96/71/ES — Články 3, 5 a 6 — Pracovníci společnosti se sídlem v členském státě A, vyslaní k výkonu práce do členského státu B — Minimální mzda stanovená kolektivními smlouvami členského státu B — Aktivní legitimace odborové organizace se sídlem v členském státě B — Právní úprava členského státu A zakazující postoupení mzdových pohledávek třetí osobě“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satakunnan käräjäoikeus – Finsko) – Sähköalojen ammattiliitto ry v. Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Věc C-396/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Články 56 SFEU a 57 SFEU - Směrnice 96/71/ES - Články 3, 5 a 6 - Pracovníci společnosti se sídlem v členském státě A, vyslaní k výkonu práce do členského státu B - Minimální mzda stanovená kolektivními smlouvami členského státu B - Aktivní legitimace odborové organizace se sídlem v členském státě B - Právní úprava členského státu A zakazující postoupení mzdových pohledávek třetí osobě“)
   (2015/C 118/08)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Satakunnan käräjäoikeus

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Žalovaná: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Výrok

               1)

               Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb vykládaná ve světle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie tomu, aby právní úprava členského státu sídla podniku, který vyslal pracovníky na území jiného členského státu, podle níž je zakázáno postoupení pohledávek vyplývajících z pracovních poměrů, mohla bránit tomu, aby taková odborová organizace, jako je Sähköalojen ammattiliitto ry, podala žalobu k soudu druhého z těchto členských států, ve kterém je práce vykonávána, za účelem vymáhání, ve prospěch vyslaných pracovníků, mzdových pohledávek, které souvisejí s minimální mzdou ve smyslu směrnice 96/71 a které jí byly postoupeny, přičemž toto postoupení je v souladu s právem platným v posledně uvedeném členském státě.

               2)

               Článek 3 odst. 1 a 7 směrnice 96/71 musí být, ve světle článků 56 SFEU a 57 SFEU, vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           nebrání výpočtu minimální hodinové nebo úkolové mzdy na základě zařazení pracovníků do mzdových skupin, jak jej stanoví relevantní kolektivní smlouvy hostitelského členského státu, za předpokladu, že tento výpočet a toto zařazení jsou provedeny podle závazných a transparentních pravidel, což musí ověřit vnitrostátní soud;

                           —

                           takový denní příspěvek, o jaký se jedná v původním řízení, musí být považován za součást minimální mzdy za stejných podmínek, jakým podléhá zahrnutí tohoto příspěvku do minimální mzdy vyplácené místním pracovníkům při jejich vyslání v rámci předmětného členského státu;

                           —

                           náhrada za dobu strávenou cestou, která je vyplácena pracovníkům, pokud jim každodenní dojíždění do místa výkonu práce a zpět zabere více než hodinu, musí být považována za součást minimální mzdy vyslaných pracovníků, za předpokladu, že je tato podmínka splněna, což musí ověřit vnitrostátní soud;

                           —

                           náhradu výdajů za ubytování těchto pracovníků nelze považovat za složku jejich minimální mzdy;

                           —

                           příspěvek ve formě stravenek poskytovaných uvedeným pracovníkům nelze považovat za složku jejich minimální mzdy a

                           —

                           příspěvek na dovolenou, který musí být přiznán vyslaným pracovníkům za minimální délku placené dovolené za kalendářní rok, odpovídá minimální mzdě, na kterou mají tito pracovníci nárok během referenčního období.

      (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


title: Věc T-488/04: Žaloba podaná dne 15. prosince 2004 Falcon Sporting Goods AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/33

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2004 Falcon Sporting Goods AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc T-488/04)
   (2005/C 57/57)
   Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 15. prosince 2004 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) podaná společností Falcon Sporting Goods AG, se sídlem v Zug (Švýcarsko), zastoupenou Jörg Weigellem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí R 177/2004-2 druhého odvolacího senátu Úřadu ze dne 29. září 2004;

               —

               uložil Úřadu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Dotčená ochranná známka Společenství

               Obrazová ochranná známka „BIN LADIN“ arabskými písmeny, pro výrobky a služby uvedené ve třídách 9, 12, 14, 18, 25, 28, 35 a 41 – přihláška č. 2 224 160

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí zápisu

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Žalobní důvody:

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení Rady č. 40/94. Žalobkyně uplatňuje, že zápis ochranné známky není v rozporu s veřejným pořádkem ani s dobrými mravy.


title: Věc T-240/10: Žaloba podaná dne 27. května 2010 — Maďarsko v. Komise

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/46

         Žaloba podaná dne 27. května 2010 — Maďarsko v. Komise
   (Věc T-240/10)
   ()
   2010/C 209/70
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: M. Fehér, K. Szíjjáró, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2010/35/EU ze dne 2. března 2010, kterým se v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES uvádí na trh produkt z brambor (Solanum tuberosum L. linie EH92-527-1) geneticky modifikovaný za účelem zvýšení obsahu amylopektinové složky ve škrobu [oznámeno pod číslem K(2010) 1193]

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2010/136/EU ze dne 2. března 2010 o povolení uvedení krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných brambor EH92-527-1 (BPS-25271-9) na trh a náhodné nebo technicky nevyhnutelné přítomnosti těchto brambor v potravinách a krmivech podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 [oznámeno pod číslem K(2010) 1196]

               —

               podpůrně, pro případ zamítnutí návrhu na zrušení rozhodnutí 2010/136/EU, zrušit jeho čl. 2 písm. b) a c);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise 2010/135/EU (1) a 2010/136/EU (2) ze dne 2. března 2010.
   Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně uvádí, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila zásadu obezřetnosti, když povolila uvedení geneticky modifikovaných brambor nazvaných „Amflora“ (dále jen „GM brambory“) na trh, přestože se při posouzení rizik objevily odůvodněné obavy v tom smyslu, že povolení — s ohledem na cíl zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí — může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat a na životní prostředí. Podle názoru žalobkyně je povolení k uvedení na trh založeno na posouzení, které je nepodložené nebo v řadě ohledů vadné, což má dopad na legalitu rozhodnutí Komise.
   Pokud jde o zdravotní rizika spojená s dotčenými GM bramborami, žalobkyně tvrdí, že gen s rezistencí vůči antibiotikům v GM bramborách a přenos uvedeného genu z GM rostlin na bakterie představují takové riziko pro zdraví lidí a zvířat a pro životní prostředí, které je s ohledem na požadavek vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí nepřípustné, a že přinejmenším existuje vážná vědecká nejistota ohledně těchto rizik, kterou Komise přesvědčivým způsobem nevyvrátila. Žalobkyně z toho vyvozuje, že povolení uvedení na trh porušuje zásadu obezřetnosti a čl. 4 odst. 2 směrnice 2001/18/ES (3), který představuje její konkrétní právní vyjádření. Krom toho vědecké stanovisko vydané Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA), které bylo základem rozhodnutí Komise, je v rozporu s posouzením Světové zdravotnické organizace, Světové organizace pro zdraví zvířat a Evropská agentura pro léčivé přípravky.
   Podle názoru žalobkyně je posouzení rizik GM brambor pro životní prostředí vadné nebo nedostatečné v těchto ohledech:

               —

               neexistence výzkumů ve volném prostoru ohledně všech biogeografických oblastí Evropské unie;

               —

               neexistence studie dopadů,

               —

               případně kumulovaných dlouhodobých dopadů, na necílové organismy, a dopadů na dynamiku populace druhů a na genetickou diverzitu;

               —

               nedostatečné přezkoumání případných dopadů na zdraví zvířat a možných důsledků pro potravní řetězec.

         Ve druhém žalobním důvodu žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila nařízení 1829/2003/ES (4). V tomto ohledu uvádí, že čl. 2 písm. b) a c) rozhodnutí 2010/136/EU, podle nichž je dovolena náhodná nebo technicky nevyhnutelná přítomnost geneticky modifikovaných organismů v potravinách a krmivech nepřesahující 0,9 %, je protiprávní, protože pokud jde o povolení, nařízení 1829/2003/ES nestanoví žádné toleranční rozpětí, ani neumožňuje, aby Komise v případě náhodné nebo technicky nevyhnutelné přítomnosti GMO nějaké toleranční rozpětí použila.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2010/35/EU ze dne 2. března 2010, kterým se v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES uvádí na trh produkt z brambor (Solanum tuberosum L. linie EH92-527-1) geneticky modifikovaný za účelem zvýšení obsahu amylopektinové složky ve škrobu [oznámeno pod číslem K(2010) 1193] (Úř. věst. L 53, s. 11)

      (2)  Rozhodnutí Komise 2010/136/EU ze dne 2. března 2010 o povolení uvedení krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných brambor EH92-527-1 (BPS-25271-9) na trh a náhodné nebo technicky nevyhnutelné přítomnosti těchto brambor v potravinách a krmivech podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 [oznámeno pod číslem K(2010) 1196)] (Úř. věst. L 53, s. 15)

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. L 106, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 77)

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (Úř. věst. L 268, s. 1; Zvl. vyd. 13/32, s. 432).


title: Věc C-405/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Bertram Holst v. Dansk Arbejdsgiverforening, jednající jménem Babcock & Wilcox Vølund ApS ( Sociální politika — Informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci — Směrnice 2002/14/ES — Provedení směrnice zákonem, jakož i kolektivní smlouvou — Účinky kolektivní smlouvy na zaměstnance, jenž není členem odborové organizace, která je smluvní stranou této smlouvy — Článek 7 — Ochrana zástupců zaměstnanců — Požadavek zvýšené ochrany proti propuštění — Neexistence )

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Bertram Holst v. Dansk Arbejdsgiverforening, jednající jménem Babcock & Wilcox Vølund ApS
   (Věc C-405/08) (1)

   („Sociální politika - Informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci - Směrnice 2002/14/ES - Provedení směrnice zákonem, jakož i kolektivní smlouvou - Účinky kolektivní smlouvy na zaměstnance, jenž není členem odborové organizace, která je smluvní stranou této smlouvy - Článek 7 - Ochrana zástupců zaměstnanců - Požadavek zvýšené ochrany proti propuštění - Neexistence“)
   2010/C 80/04
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Ingeniørforeningen i Danmark, jednající jménem Bertram Holst

      Žalovaná: Dansk Arbejdsgiverforening, jednající jménem Babcock & Wilcox Vølund ApS

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Výklad článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (JO L 80, p. 29) — Provedení směrnice kolektivní smlouvou — Účinky kolektivní smlouvy na zaměstnance, jenž není členem odborové organizace, která uzavřela kolektivní smlouvu — Prováděcí zákon, který neobsahuje, pokud jde o skupiny zaměstnanců, na které se kolektivní smlouva nevztahuje, zvýšený standard ochrany proti propuštění oproti již stávající ochraně

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byla provedena formou dohody, v důsledku jejíhož uzavření se na skupinu zaměstnanců vztahuje dotčená kolektivní smlouva, přestože zaměstnanci, kteří spadají do této skupiny, nejsou členy odborové organizace, která je smluvní stranou této smlouvy, a přestože uvedená organizace nezastupuje jejich oblast činnosti, pokud kolektivní smlouva může zaměstnancům spadajícím do její působnosti zajistit účinnou ochranu práv, kterou jim přiznává táž směrnice.

               2)

               Článek 7 směrnice 2002/14 musí být vykládán v tom smyslu, že nevyžaduje, aby byla zástupcům zaměstnanců přiznána zvýšená ochrana před propuštěním. Jakékoli opatření přijaté k provedení této směrnice, stanovené zákonem nebo kolektivní smlouvou, však musí splňovat minimální hranici ochrany podle uvedeného článku 7.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc T-336/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2011 — Häfele v. OHIM — Topcom Europe (Topcom) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Topcom — Starší slovní ochranné známky Společenství a Beneluxu TOPCOM — Relativní důvody pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2011 — Häfele v. OHIM — Topcom Europe (Topcom)
   (Věc T-336/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Topcom - Starší slovní ochranné známky Společenství a Beneluxu TOPCOM - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 63/50
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Häfele GmbH Co. KG (Nagold, Německo) (zástupci: J. Dönch a M. Eck, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Topcom Europe (Heverlee, Belgie) (zástupce: P. Maeyaert, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. června 2009 (věc R 1500/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Topcome Europe NV a Häfele GmbH Co. KG

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Häfele GmbH Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů nezbytně vynaložených společnosti Topcom Europe NV v souvislosti s řízením před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-522/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 19. listopadu 2014 – Sparkasse Allgäu v. Finanzamt Kempten

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 19. listopadu 2014 – Sparkasse Allgäu v. Finanzamt Kempten
   (Věc C-522/14)
   (2015/C 065/29)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sparkasse Allgäu

      Žalovaný: Finanzamt Kempten

      Předběžná otázka

   Brání svoboda usazování (článek 49 Smlouvy o fungování Evropské unie, dříve článek 43 [Smlouvy o založení] Evropských společenství) právní úpravě členského státu, podle které musí úvěrová instituce se sídlem v tuzemsku oznámit v případě úmrtí tuzemského zůstavitele finančnímu úřadu příslušnému v tuzemsku pro správu dědické daně informace i o jeho majetku, který je v úschově nesamostatné pobočky úvěrové instituce nebo v její správě v jiném členském státě, pokud v tomto jiném členském státě neexistuje srovnatelná oznamovací povinnost a úvěrové instituce v tomto státě podléhají bankovnímu tajemství chráněnému trestním právem?


title: Věc C-300/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 27. června 2007 – Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik v. AOK Rheinland/Hamburg

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 27. června 2007 – Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik v. AOK Rheinland/Hamburg
   (Věc C-300/07)
   (2007/C 235/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberlandesgericht Düsseldorf
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik

      Žalovaná: AOK Rheinland/Hamburg
   Předběžné otázky

               1.

                           a)

                           Musí být pojmový znak skutkové podstaty „financování státem“ uvedený v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. c) první alternativy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1) vykládán v tom smyslu, že stát nařídí účast na zdravotním pojištění, jakož i povinnost platit pojistné – jehož výše závisí na příjmu – příslušné zdravotní pojišťovně, přičemž zdravotní pojišťovna stanoví sazbu pojistného, zdravotní pojišťovny jsou ale vzájemně propojeny systémem solidárního financování, který je blíže popsán v odůvodnění, a je zajištěno splnění závazků každé jednotlivé zdravotní pojišťovny?

                           b)

                           Musí být pojmový znak skutkové podstaty uvedený v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. c) druhé alternativě směrnice – subjekt, který „je těmito orgány řízen“ – vykládán v tom smyslu, že státní dohled, který se vztahuje i na probíhající nebo budoucí obchody – popřípadě rovněž další, v odůvodnění uvedené možné zásahy státu – postačuje pro naplnění pojmového znaku?

               2.

               Pokud by byla první předběžná otázka v části a) nebo b) zodpovězena kladně, musí být čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) směrnice vykládán v tom smyslu, že poskytnutí zboží, které co do své formy musí být vyrobeno a přizpůsobeno individuálně podle požadavků každého zákazníka, a o jehož použití musí být každý zákazník osobně informován, je nutno považovat za „zakázky na dodávky“ nebo za „zakázky na služby“? Je přitom třeba zohlednit pouze hodnotu příslušných plnění?

               3.

               Pokud by poskytnutí uvedené v otázce 2 mělo, nebo mohlo být považováno za „službu“, musí být čl. 1 odst. 4 směrnice – při odlišení od rámcové dohody ve smyslu čl. 1 odst. 5 směrnice – vykládán v tom smyslu, že pod „koncese na služby“ je nutno chápat také zadání zakázky formou, u které

                           —

                           rozhodnutí o tom, zda a ve kterých případech bude dodavateli zadána jednotlivá zakázka, nepřijímá zadavatel, nýbrž třetí osoba,

                           —

                           zaplacení dodavateli se uskutečňuje prostřednictvím zadavatele, protože jen ten je na základě zákona jediným dlužníkem povinným zaplatit a vůči třetím osobám je povinen poskytovat služby, a

                           —

                           dodavatel nemusí před využitím služby třetí osobou poskytovat nebo zajišťovat žádná plnění jakéhokoli druhu?

      (1)  Úř. věst. L 134, s. 114.


title: Věc C-83/06: Žaloba podaná dne  9. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/18

         Žaloba podaná dne 9. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-83/06)
   (2006/C 86/33)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. února 2006 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou C. Cattabriga, zmocněnkyní.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2004/103/ES (1) ze dne 7. října 2004 o kontrolách totožnosti a rostlinolékařských kontrolách rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v části B přílohy V směrnice Rady 2000/29/ES (2), které lze provádět jinde než ve vstupním místě do Společenství nebo v místě jeho blízkosti, a o podmínkách souvisejících s těmito kontrolami, nebo o nich v každém případě Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 8 odst. 1 této směrnice;

               2.

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2004.

      (1)  Úř. věst. L 313, 12.10.2004, s. 16.

      (2)  Úř. věst. L 169, 10.7.2000, s. 1.


title: Věc C-17/06: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. září 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Nancy – Francie) – Céline SARL v. Céline SA (Ochranné známky — Článek 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 písm. a) první směrnice 89/104/EHS — Právo majitele zapsané ochranné známky vznést námitky proti užívání označení totožného s ochrannou známkou třetí osobou — Užívání označení jako obchodní firmy, obchodního jména nebo označení provozovny — Právo třetí osoby užívat své jméno)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/11

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. září 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Nancy – Francie) – Céline SARL v. Céline SA
   (Věc C-17/06) (1)

   (Ochranné známky - Článek 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 písm. a) první směrnice 89/104/EHS - Právo majitele zapsané ochranné známky vznést námitky proti užívání označení totožného s ochrannou známkou třetí osobou - Užívání označení jako obchodní firmy, obchodního jména nebo označení provozovny - Právo třetí osoby užívat své jméno)
   (2007/C 269/21)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour d'appel de Nancy
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Céline SARL

      Žalovaná: Céline SA
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour d'appel de Nancy – Výklad čl. 5 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1) – Užívání označení totožného se slovní ochrannou známkou zapsanou v rámci uvádění totožných výrobků na trh jako obchodní firmy a označení provozovny
   Výrok
   Užívání obchodní firmy, obchodního jména nebo označení provozovny totožných se starší ochrannou známkou třetí osobou, která k tomu nebyla oprávněna, v rámci činnosti uvádění na trh výrobků totožných s těmi, pro něž byla tato ochranná známka zapsána, představuje užívání, které je majitel uvedené ochranné známky oprávněn zakázat podle čl. 5 odst. 1 písm. a) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, pokud se jedná o užívání pro zboží, které zasahuje nebo je schopné zasáhnout do funkcí ochranné známky.
   Je-li tomu tak, čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 může bránit takovému zákazu pouze tehdy, pokud třetí osoba svou obchodní firmu nebo své obchodní jméno užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.

      (1)  Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


title: Věc C-613/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2013 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-379/10 a T-381/10, Keramag Keramische Werke AG a další, Sanitec Europe Oy v. Evropská komise

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2013 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-379/10 a T-381/10, Keramag Keramische Werke AG a další, Sanitec Europe Oy v. Evropská komise
   (Věc C-613/13 P)
   2014/C 52/49
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Keramag Keramische Werke AG a další, Sanitec Europe Oy

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil bod 1 výroku napadeného rozsudku v rozsahu, v němž zrušil článek 1 napadeného rozhodnutí, pokud jde o události v AFICS a odpovědnost společností Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA a Sanitec za ně;

               —

               zrušil v plném rozsahu bod 2 výroku napadeného rozsudku;

               —

               v případě, že Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí, zamítl žalobu na neplatnost v rozsahu, v němž se týká události v AFICS a znovu stanovil pokuty uložené společnostem Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA a Sanitec, a v každém případě,

               —

               uložil žalobkyním v prvním stupni (nyní dalším účastnicím řízení) náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, a v případě, že Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí o žalobě na neplatnost, rovněž náhradu nákladů takového řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   První důvod: nesplnění povinnosti uvést odůvodnění a nedodržení pravidel dokazování, jelikož Tribunál nepřezkoumal několik relevantních důkazů a na důkazy, které přezkoumal, použil příliš vysoké důkazní požadavky.
   Druhý důvod: rozporné odůvodnění, jelikož posouzení důkazů je v přímém rozporu s takovým posouzením ve třech dalších rozsudcích vydaných ve stejný den a týkajících se stejného rozhodnutí a stejných skutečností.


title: Věc C-254/07: Žaloba podaná dne 30. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/16

         Žaloba podaná dne 30. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-254/07)
   (2007/C 170/29)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Kukovec, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (1), a v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice 2004/17/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 31. ledna 2006.

      (1)  Úř. věst. L 134, s. 1.


title: Věc T-579/10: Žaloba podaná dne 21. prosince 2010 — macros consult v. OHIM — MIP Metro (makro)

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/30

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2010 — macros consult v. OHIM — MIP Metro (makro)
   (Věc T-579/10)
   2011/C 55/54
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Německo) (zástupce: T. Raible, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. října 2010 ve věci R 339/2009-4 v tom smyslu, že odvolání, které podala žalobkyně odvolacímu senátu, je opodstatněné, a že je tudíž třeba vyhovět návrhu na prohlášení neplatnosti;

               —

               uložit OHIM a společnosti MIP Metro Group náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení o prohlášení neplatnosti, v odvolacím řízení i v probíhajícím soudním řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka se slovním prvkem „macro“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1 až 42.

      Majitelka ochranné známky Společenství: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky podle čl. 53 odst. 1 písm. c) a čl. 53 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (1) směřující proti zahrnutí výrobků a služeb zařazených do tříd 9, 35, 36 a 41

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 53 odst. 1 písm. c) a čl. 53 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009, jelikož žalobkyně užívala označení „macros Consult“ již přede dnem podání přihlášky sporné ochranné známky Společenství jako jméno a označení firmy, popřípadě logo podniku, a proto má přednostní právo ke staršímu označení podle § 5 odst. 2 první věty německého zákona o ochranných známkách.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-443/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 25. září 2014 – Kreis Warendorf v. Ibrahim Alo

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 25. září 2014 – Kreis Warendorf v. Ibrahim Alo
   (Věc C-443/14)
   (2014/C 439/28)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Kreis Warendorf

      Žalovaný v řízení o opravném prostředku „Revision“: Ibrahim Alo

      Vedlejší účastník řízení: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (zástupce spolkového zájmu u Bundesverwaltungsgericht)

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje povinnost mít bydliště v prostorově ohraničené oblasti (obec, okres, kraj) členského státu omezení svobody pohybu ve smyslu článku 33 směrnice 2011/95/EU (1), pokud se cizinec na území členského státu jinak může volně pohybovat a pobývat?

               2)

               Je povinnost bydliště uložená osobám požívajícím status doplňkové ochrany slučitelná se článkem 33 a/nebo článkem 29 směrnice 2011/95/EU, pokud je odůvodněna dosažením přiměřeného rozdělení zátěže veřejné sociální pomoci mezi příslušné orgány v rámci státního území?

               3)

               Je povinnost bydliště uložená osobám požívajícím status doplňkové ochrany slučitelná se článkem 33 a/nebo článkem 29 směrnice 2011/95/EU, pokud je založena na důvodech migrační a integrační politiky, například aby bylo zabráněno vzniku ohnisek sociálního nepokoje z důvodu hromadného usazování cizinců v určitých obcích či okresech? Dostačují v tomto smyslu abstraktní důvody migrační nebo integrační politiky nebo musejí být tyto důvody stanoveny konkrétně?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. L 337, 20.12.2011, s. 9).


title: Věc C-550/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. listopadu 2014 – Envirotec Denmark ApS v. Skatteministeriet

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. listopadu 2014 – Envirotec Denmark ApS v. Skatteministeriet
   (Věc C-550/14)
   (2015/C 056/11)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Envirotec Denmark ApS

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Předběžná otázka

   Spadají ingoty skládající se z náhodných hrubých slitin různých sešrotovaných předmětů obsahujících zlato pod pojem „zlato surové nebo ve formě polotovarů“ ve smyslu čl. 198 odst. 2 směrnice o DPH (1)?
   Lze považovat za prokázané, že se ingoty skládající se z náhodných hrubých slitin různých sešrotovaných předmětů obsahujících zlato, které mohou kromě zlata obsahovat i organické materiály, jako jsou zuby, pryž, PVC, a kovy, popř. materiály, jako je měď, cín, nikl, amalgám, pozůstatky baterií obsahujících rtuť a olovo, a různé toxické látky atd. V žádném případě se tedy nejedná o produkt obsahující zlato, který se přímo zpracovává ve finální výrobek. Na druhé straně představuje ingot zpracovaný výrobek (slitek), který byl zhotoven – jakožto mezistupeň – za účelem extrahování v něm obsaženého zlata. Ingoty mají vysoký obsah zlata, v průměru mezi 500 a 600 tisícinami, a tudíž podstatně více než 325 tisícin zlata. Zlato obsažené v ingotu se po extrahování použije ke zhotovení (zlatých nebo zlato obsahujících) výrobků.
   Při odpovědi na uvedenou otázku lze rovněž považovat za prokázané, že se ingoty nemohou stát součástí výrobků bezprostředně, neboť musí být nejprve podrobeny zpracování, při němž jsou kovy odděleny, a nekovy a nebezpečné látky atd. jsou odtaveny, popř. vyloučeny.

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-25/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. února 2009 – Iride a Iride Energia v. Komise ( Státní podpory — Odvětví energie — Náhrada uvízlých nákladů — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje slučitelnost podpory se společným trhem — Povinnost podniku, který byl příjemcem podpory, vrátit nejprve starší podporu, která byla prohlášena za protiprávní — Státní prostředky — Výhoda — Povinnost uvést odůvodnění )

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/35

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. února 2009 – Iride a Iride Energia v. Komise
   (Věc T-25/07) (1)

   („Státní podpory - Odvětví energie - Náhrada uvízlých nákladů - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje slučitelnost podpory se společným trhem - Povinnost podniku, který byl příjemcem podpory, vrátit nejprve starší podporu, která byla prohlášena za protiprávní - Státní prostředky - Výhoda - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2009/C 69/82)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Iride SpA (Turín, Itálie) a Iride Energia SpA (Turín) (zástupci: L. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Righini a G. Conte, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Komise 2006/941/ES ze dne 8. listopadu 2006 o státní podpoře C 11/06 (ex N 127/05), kterou Italská republika hodlá poskytnout společnosti AEM Torino (Úř. věst. L 366, s. 62) ve formě subvencí určených k náhradě uvízlých nákladů v odvětví energií, a to jednak z důvodu, že Komise rozhodla, že se jedná o státní podporu, a jednak z důvodu, že váže slučitelnost podpory se společným trhem na podmínku, že AEM Torino vrátí starší protiprávní podpory přiznané v rámci režimu ve prospěch „komunálních“ podniků.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Iride SpA a Iride Energia SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.