title: Věc C-573/19: Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/29

      Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-573/19)
      (2019/C 305/36)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že

                  1)

                  Italská republika tím, že soustavně a nepřetržitě nedodržovala a stále nedodržuje roční mezní hodnoty koncentrace NO2

                              —

                              od roku 2010 nepřetržitě v zónách IT0118 (Turínská aglomerace), IT0306 (Milánská aglomerace), IT0307 (Bergamská aglomerace), IT0308 (Brescianská aglomerace), IT0309 (zóna A — nížina s vysokou mírou urbanizace), IT0906 (Florentská aglomerace), IT0711 (obec Janov), IT1215 (Římská aglomerace),

                              —

                              od roku 2010 do roku 2012 a poté znovu od roku 2014 nepřetržitě v zónách IT1912 (Katánská aglomerace) a IT1914 (průmyslové oblasti),

                        nedodržela povinnost zakotvenou v článku 13 ve spojení s přílohou XI směrnice 2008/50/ES o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1);

                  2)

                  Italská republika tím, že od 11. června 2010 nepřijala vhodná opatření k tomu, aby zajistila dodržování mezních hodnot NO2 v zónách uvedených v bodě 1, soustavně a nepřetržitě neplnila a stále neplní ani povinnosti uložené v čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 ve spojení s přílohou XV bodem A této směrnice;

                  3)

                  se v důsledku toho Italské republice ukládá náhrada nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

         V rámci prvního žalobního důvodu má Komise za to, že obdržené údaje o koncentracích NO2 ve vzduchu prokazují soustavné a nepřetržité porušování článku 13 ve spojení s přílohou XI směrnice 2008/50. Podle těchto ustanovení nemohou koncentrace těchto látek překročit určené roční mezní hodnoty. V některých zónách byly tyto mezní hodnoty nepřetržitě překračovány více než deset let.

         V rámci druhého žalobního důvodu se Komise domnívá, že Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 ve spojení s přílohou XV bodem A této směrnice. Zaprvé plány kvality ovzduší přijaté po překročení mezních hodnot koncentrace NO2 totiž neumožňují dodržovat tyto mezní hodnoty ani omezit období překročení tak, aby bylo co možná nejkratší. Zadruhé velká část těchto plánů neobsahuje informace požadované v bodě A přílohy XV směrnice, které musí být podle čl. 23 odst. 1 třetího pododstavce této směrnice povinně uvedeny.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, 11.6.2008, s. 1).


title: Věc T-94/15 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Binca Seafoods v. Komise („Produkce a označování ekologických produktů — Nařízení (ES) č. 834/2007 — Změny nařízení (ES) č. 889/2008 — Prováděcí nařízení (EU) č. 1358/2014 — Zákaz používání hormonů — Neprodloužení přechodného období pro živočichy pocházející z akvakultury stanoveného v čl. 95 odst. 11 nařízení č. 889/2008 — Způsoby rozmnožování — Výjimečné povolení k odchytu juvenilních jedinců ve volné přírodě pro účely odchovu — Rovné zacházení“)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Binca Seafoods v. Komise
      (Věc T-94/15 RENV) (1)

      („Produkce a označování ekologických produktů - Nařízení (ES) č. 834/2007 - Změny nařízení (ES) č. 889/2008 - Prováděcí nařízení (EU) č. 1358/2014 - Zákaz používání hormonů - Neprodloužení přechodného období pro živočichy pocházející z akvakultury stanoveného v čl. 95 odst. 11 nařízení č. 889/2008 - Způsoby rozmnožování - Výjimečné povolení k odchytu juvenilních jedinců ve volné přírodě pro účely odchovu - Rovné zacházení“)
      (2019/C 305/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Binca Seafoods GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: H. Schmidt, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Lewis, G. von Rintelen a K. Walkerová, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1358/2014 ze dne 18. prosince 2014, kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o původ živočichů pocházejících z ekologických chovů akvakultury, chovatelské postupy v akvakultuře, krmiva pro živočichy pocházející z ekologických chovů akvakultury a produkty a látky povolené pro použití v ekologické akvakultuře (Úř. věst. 2014, L 365, s. 97).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Binca Seafoods GmbH se ukládá náhrada nákladů vynaložených v řízení před Tribunálem a v řízení před Soudním dvorem.

         (1)  Úř. věst. C 155, 11.5.2015.


title: Věc T-582/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Silver Plastics a Johannes Reifenhäuser v. Komise („Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej — Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU — Důkaz o účasti na kartelové dohodě — Jediné a trvající protiprávní jednání — Zásada „rovnosti zbraní“ — Právo „na konfrontaci“ — Sdělení o spolupráci z roku 2006 — Významná přidaná hodnota — Přičitatelnost protiprávního jednání — Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 — Rovné zacházení — Maximální výše pokuty“)

text:
               9.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Silver Plastics a Johannes Reifenhäuser v. Komise
      (Věc T-582/15) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Důkaz o účasti na kartelové dohodě - Jediné a trvající protiprávní jednání - Zásada „rovnosti zbraní“ - Právo „na konfrontaci“ - Sdělení o spolupráci z roku 2006 - Významná přidaná hodnota - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Rovné zacházení - Maximální výše pokuty“)
      (2019/C 305/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Torisdorf, Německo) a Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (zástupci: původně M. Wirtz, S. Möller a W. Carstensen, poté M. Wirtz, S. Möller a C. Karbaum, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan, G. Meessen, I. Zaloguin a L. Wildpanner, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Věc AT.39563 — potravinové obaly pro maloobchodní prodej) a podpůrně snížení výše pokut uložených žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnostem Silver Plastics GmbH & Co. KG a Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


title: Věc C-150/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Koszalinie (Polsko) dne 21. února 2019 — V.C. Sp. z o.o. v. P.K.

text:
               23.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Koszalinie (Polsko) dne 21. února 2019 — V.C. Sp. z o.o. v. P.K.
      (Věc C-150/19)
      (2019/C 319/25)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Koszalinie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: V.C. Sp. z o.o.

         Žalovaný: P.K.
      Soudní dvůr Evropské unie rozhodnutím ze dne 4. června 2019 rozhodl, že věc C-150/19 bude vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-519/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 9. července 2019 – Passenger Rights SA se sídlem ve Varšavě v. Ryanair DAC se sídlem v Dublinu (Irsko)

text:
               7.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 9. července 2019 – Passenger Rights SA se sídlem ve Varšavě v. Ryanair DAC se sídlem v Dublinu (Irsko)
      (Věc C-519/19)
      (2019/C 337/08)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Passenger Rights SA

         Žalovaná: Ryanair DAC se sídlem v Dublinu (Irsko)

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení čl. 2 [písm.] b), [čl.] 3 odst. 1 [a] 2 a [čl.] 6 odst. l směrnice 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) a článku 25 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2) vykládána v souvislosti s přezkumem platnosti ujednání o příslušnosti v tom smyslu, že chybějícího individuálního sjednání smluvních ujednání a existence zneužívajících ujednání ohledně příslušnosti vyplývajících z prorogační doložky se může dovolat také koncový nabyvatel pohledávky, který ji nabyl postoupením od spotřebitele, avšak sám o sobě nemá postavení spotřebitele?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26

         (2)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1


title: Věc C-638/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. srpna 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 18. června 2019 ve věci T-624/15, European Food a další v. Komise

text:
               14.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 348/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 27. srpna 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 18. června 2019 ve věci T-624/15, European Food a další v. Komise
      (Věc C-638/19 P)
      (2019/C 348/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, P.-J. Loewenthal, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL,Scandic Distilleries SA, Ioan Micula, Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL, West Leasing International SRL, Španělské království a Maďarsko

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) ze dne 18. června 2019 ve spojených věcech T-624/15, T-694/15 a T-704/15, European Food a další v. Komise (1);

                  —

                  zamítl první část prvního žalobního důvodu a první část druhého žalobního důvodu uvedeného ve věci T-704/15;

                  —

                  zamítl první a druhou část druhého žalobního důvodu uvedeného ve věcech T-624/15 a T-694/15;

                  —

                  vrátil spojené věci T-624/15, T-694/15 a T-704/15 Tribunálu k projednání žalobních důvodů, které ještě nebyly posouzeny, a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, které spočívá v nesprávném výkladu a použití článku 108 SFEU nebo přílohy V, kapitoly 2 Rumunského aktu o přidružení (2) a v nesprávné právní kvalifikaci skutečností, když dospěl k závěru, že Komise neměla pravomoc přijmout napadené rozhodnutí (3).

                  —

                  Komise tvrdí, že Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že opatření, kterým Rumunsko poskytlo podporu Ionovi a Viorelovi Miculovým, investorům švédské národnosti a třem rumunským společnostem, které ovládají (následně, společně „Miculovi“) představuje zrušení systému stimulů dne 22. února 2005. Rumunsko totiž právě tím, že vyplatilo náhradu škody přiznanou z důvodu zrušení tohoto systému, ke kterému došlo po jeho přistoupení k Unii, poskytlo podporu Miculovým.

                  —

                  Podpůrně Komise tvrdí, že i pokud Tribunál dospěl správně k závěru, že opatření poskytnutí podpory představovalo zrušení systému stimulů ze strany Rumunska (quod non), Komise měla nadále pravomoc přijmout napadené rozhodnutí na základě přílohy V, kapitoly 2 Aktu o přistoupení Rumunska.

            V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení spočívajícím v nesprávném výkladu a použití článku 2 Aktu o přistoupení Rumunska a pravidel o používání unijního práva ratione temporis, nebo v nesprávném výkladu a použití Evropské dohody z roku 1995 (4), jakož i nesprávného posouzení skutkové stavu tím, že dospěl k závěru, že unijní právo nebylo použitelné na přiznanou náhradu škody.

                  —

                  Komise zaprvé tvrdí, že Tribunál nesprávně rozhodl, že unijní právo nebylo použitelné na přiznanou náhradu škody z důvodu, že všechny skutkové okolnosti zakládající nárok na náhradu škody nastaly v období před přistoupením. Přiznání náhrady škody totiž představuje budoucí důsledky situace, která nastala před přistoupením, ve smyslu pravidel o používání unijního práva ratione temporis.

                  —

                  Podpůrně Komise tvrdí, že i pokud Tribunál dospěl správně k závěru, že poskytnutí náhrady nepředstavovalo budoucí důsledky situace, která nastala před přistoupením (quod non), unijní právo se stejně použije na přiznanou podporu na základě Evropské dohody z roku 1995, která je součástí unijního práva, byla použitelná na všechny skutečnosti, které vedly k přiznání náhrady škody a nastaly před přistoupením.

            Třetím důvodem kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení spočívajícím v nesprávném výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU a nepoužití čl. 64 odst. 1 písm. iii) Evropské dohody z roku 1995 tím, že dospěl k závěru, že napadené rozhodnutí nesprávně klasifikovalo poskytnutí náhrady rozhodčím soudem jako výhodu.

                  —

                  Zaprvé Tribunál nesprávně rozhodl, že Komise neměla pravomoc přijmout sporné rozhodnutí a že unijní právo nebylo použitelné na přiznanou náhradu škody.

                  —

                  Zadruhé Tribunál nepřezkoumal všechna tvrzení uvedená v napadeném rozhodnutí, která prokazovala, že Rumunsko poskytlo Miculovým výhodu. Nepřezkoumaná tvrzení jsou sama o sobě dostatečná k odůvodnění existence výhody.

         (1)  EU:T:2019:423

         (2)  Akt o podmínkách přistoupení Bulharské republiky a Rumunska a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. L 157, 21.6.2005, s. 203).

         (3)  Rozhodnutí Komise (EU) 2015/1470 ze dne 30. března 2015 o státní podpoře SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) poskytnuté Rumunskem – Rozhodčí nález ve věci Micula v. Rumunsko ze dne 11. prosince 2013 (Úř. věst. 2015, L 232, s. 43).

         (4)  Evropská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Rumunskem na straně druhé (Úř. věst. 1994, L 357, s. 2).


title: Věc T-627/11: Usnesení Tribunálu ze dne 25. října 2018 – ATMvision v. Komise „Státní podpory – Německé daňové právní předpisy o převodu ztrát do budoucích zdaňovacích období (Sanierungsklausel) – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – Zrušení napadeného aktu Soudním dvorem – Zánik předmětu sporu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               4.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/53

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. října 2018 – ATMvision v. Komise
      (Věc T-627/11) (1)

      („Státní podpory - Německé daňové právní předpisy o převodu ztrát do budoucích zdaňovacích období (Sanierungsklausel) - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem - Zrušení napadeného aktu Soudním dvorem - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2019/C 44/68)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: ATMvision AG (Salem, Německo) (zástupci: původně A. Cordewener, F. Kutt a C. Jehke, poté F Kutt a C. Jehke, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně R. Lyal, T. Maxian Rusche, M. Adam a M. Noll-Ehlers, poté R. Lyal, T. Maxian Rusche a M. Noll-Ehlers a nakonec R. Lyal, T. Maxian Rusche a K. Blanck, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Spolková republika Německo (zástupci: původně T. Henze, K. Petersen a R. Kanitz, poté T. Henze, R. Kanitz a K. Stranz a nakonec T. Henze, R. Kanitz a S. Eisenberg, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise 2011/527/EU ze dne 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát (‚Sanierungsklausel‘)“ (Úř. věst. 2011, L 235, s. 26).

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností ATMvision AG.

                  3)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Věc C-375/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd v. Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli „Řízení o předběžné otázce – Články 49 a 56 SFEU – Svoboda usazování a volný pohyb služeb – Hazardní hry – Koncese na provozování služeb automatizované loterijní hry a dalších číselných her s pevným kurzem podle modelu jediného koncesionáře – Omezení – Naléhavé důvody obecného zájmu – Proporcionalita“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/9

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd v. Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Věc C-375/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Články 49 a 56 SFEU - Svoboda usazování a volný pohyb služeb - Hazardní hry - Koncese na provozování služeb automatizované loterijní hry a dalších číselných her s pevným kurzem podle modelu jediného koncesionáře - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
      (2019/C 65/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

         Žalovaní: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Za přítomnosti: Lottomatica SpA, Lottoitalia Srl

         Výrok

                  1)

                  Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která pro koncesi na poskytování služby automatizované loterijní hry a dalších číselných her s pevným kurzem stanoví model jediného koncesionáře, zatímco na jiné hry, tipovací soutěže a sázky se použije model několika koncesionářů, pokud vnitrostátní soud konstatuje, že vnitrostátní právní úprava skutečně sleduje soudržným a systematickým způsobem legitimní cíle tvrzené dotčeným členským státem.

                  2)

                  Články 49 SFEU a 56 SFEU, jakož i zásady zákazu diskriminace, transparentnosti a proporcionality musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě a takovým aktům přijatým k jejímu provedení, jako jsou akty dotčené ve věci v původním řízení, které pro koncesi na provozování služby automatizované loterijní hry a dalších číselných her s pevným kurzem stanoví vysokou výchozí hodnotu zakázky, pokud je tato hodnota formulována jasně, přesně a jednoznačně a je objektivně odůvodněna, což musí ověřit příslušný vnitrostátní soud.

                  3)

                  Články 49 a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, obsažené ve vzorové smlouvě o koncesi, která je přílohou výzvy k podávání nabídek, a které stanoví, že k odnětí koncese na provozování služby automatizované loterijní hry a dalších číselných her s pevným kurzem dojde v případě:

                              —

                              jakéhokoli trestného činu, v souvislosti s kterým bylo vzneseno obvinění a který veřejný zadavatel kvůli jeho povaze, závažnosti, způsobu spáchání a spojení s předmětem činnosti koncese posoudí tak, že vylučuje důvěryhodnost, profesionalitu a morální způsobilost koncesionáře,

                              —

                              že koncesionář poruší právní předpisy v oblasti potírání neregulérních, nezákonných a skrytých sázek, a především, když sám nebo prostřednictvím jím ovládaných nebo s ním propojených společností bez ohledu na jejich sídlo uvádí na trh jiné hry podobné automatizované loterijní hře a dalším číselným hrám s pevným kurzem, aniž k tomu získal požadované oprávnění,

                        za podmínky, že jsou tato ustanovení odůvodněná, jeví se jako přiměřená sledovanému cíli a jsou v souladu se zásadou transparentnosti, což musí ověřit vnitrostátní soud ve světle vodítek uvedených v tomto rozsudku.

         (1)  Úř. věst. C 330, 2.10.2017.


title: Věc C-102/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Köln – Německo) – řízení zahájené na návrh Klause Manuela Maria Brische „Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 650/2012 – Článek 65 odst. 2 – Evropské dědické osvědčení – Žádost o osvědčení – Prováděcí nařízení (EU) č. 1329/2014 – Povinná nebo nepovinná povaha formuláře vydaného podle čl. 1 odst. 4 nařízení č. 1329/2014“

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/18

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Köln – Německo) – řízení zahájené na návrh Klause Manuela Maria Brische
      (Věc C-102/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 650/2012 - Článek 65 odst. 2 - Evropské dědické osvědčení - Žádost o osvědčení - Prováděcí nařízení (EU) č. 1329/2014 - Povinná nebo nepovinná povaha formuláře vydaného podle čl. 1 odst. 4 nařízení č. 1329/2014“)
      (2019/C 93/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Köln

         Účastník původního řízení

         Žalobce: Klaus Manuel Maria Brisch

         Výrok

      Článek 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení a čl. 1 odst. 4 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1329/2014 ze dne 9. prosince 2014, kterým se stanoví formuláře uvedené v nařízení č. 650/2012, musí být vykládány v tom smyslu, že pro žádost o vydání evropského dědického osvědčení ve smyslu čl. 65 odst. 2 nařízení č. 650/2012 je použití formuláře IV stanoveného v příloze 4 prováděcího nařízení č. 1329/2014 nepovinné.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc C-8/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 7. ledna 2019 – trestní řízení proti RH

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 7. ledna 2019 – trestní řízení proti RH
      (Věc C-8/19)
      (2019/C 93/46)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      RH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je v souladu s článkem 267 SFEU a čl. 47 odst. 2 Listiny základních svobod výklad takového vnitrostátního ustanovení, jako je čl. 487 odst. 2 Nakazatelno-procesualen kodeks (trestní řád), podle něhož předkládající soud musí přímo rozhodnout o zákonnosti vyšetřovací vazby, ačkoli podal v rámci trestního řízení žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ohledně zákonnosti této vazby, namísto toho, aby vyčkal na odpověď Soudního dvora?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku:

                  2.1.

                  Musí vnitrostátní soud vykládat vnitrostátní právo s ohledem na poslední větu bodu 16 odůvodnění směrnice 343/2016 (1) tak, že před rozhodnutím o prodloužení vyšetřovací vazby „musí nejprve ověřit, zda jsou důkazy usvědčující … dostatečně průkazné pro dotčené rozhodnutí“?

                  2.2.

                  Pokud obhajoba důvodně a vážně popírá, že „usvědčující důkazy … jsou dostatečně průkazné“, musí se vnitrostátní soud touto otázkou zabývat v rámci soudního přezkumu prodloužení vazby v souladu s požadavkem čl. 47 odst. 1 Listiny na zajištění účinné právní ochrany?

                  2.3.

                  Je v rozporu s článkem 4 ve spojení s článkem 3 Listiny, jak je vykládán v rozsudku Milev (C-310/18), jestliže vnitrostátní soud odůvodní prodloužení vyšetřovací vazby v souladu s judikaturou ESLP nejprve na základě čl. 5 odst. 1 písm. c) EÚLP tím, že konstatuje existenci důkazů na podporu obžaloby, které ze své povahy „mohou přesvědčit neutrálního a objektivního pozorovatele o tom, že dotyčná osoba mohla spáchat trestní čin“, a zadruhé na základě čl. 5 odst. 4 EÚLP tím, že se účinně a skutečně vyjádří k námitkám obhajoby týkajícím se zákonnosti vyšetřovací vazby?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. L 65, 2016, s. 1).


title: Věc C-560/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2018 Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 10. července 2018 ve věci T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2018 Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 10. července 2018 ve věci T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych v. Komise
      (Věc C-560/18 P)
      (2019/C 112/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (zástupce P. Hoffman, advokát)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Švédské království, Polská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 10. července 2018 ve věci T-514/15 Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych v. Komise;

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise GESTDEM 2015/1291 ze dne 12. června 2015, kterými byl navrhovatelce odepřen přístup k podrobnému stanovisku vydanému Evropskou Komisí v rámci postupu oznamování 2014/537/PL a rozhodnutí Evropské komise GESTDEM 2015/1291 ze dne 17. července 2015, kterými byl navrhovatelce odepřen přístup k podrobnému stanovisku vydanému Maltskou republikou v rámci postupu oznamování 2014/537/PL, a uložil Evropské komisi náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou; nebo

                  —

                  podpůrně, v případě, že by měl Soudní dvůr za to, že soudní řízení nedovoluje rozhodnout ve věci, vrátil tuto věc Tribunálu Evropské unie a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek je založen na následujících důvodech:

                  —

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když i) rozhodl v bodech 30 a 32 napadeného usnesení, že je nepravděpodobné, aby se protiprávnost, kterou navrhovatelka uplatnila v žalobě, v budoucnosti opakovala a že navrhovatelka nemá právní zájem na podání žaloby a ii) když rozhodl v týchž bodech, že v této souvislosti je relevantní, zda v budoucnosti nastane pravděpodobně situace, kdy bude předložen návrh právního předpisu Komisi, která vyjádřila své obavy ohledně existující právní úpravy oznamujícího členského státu, vůči němuž probíhá řízení pro nesplnění povinnosti a v němž Komise odepřela přístup k podrobnému stanovisku na základě směrnice 98/34 (1), které se vztahuje na takový návrh právního předpisu a odůvodnila to obecnou domněnkou odepření zpřístupnění z důvodu ochrany účelu řízení o nesplnění povinnosti, zatímco z právního hlediska není relevantní, zda taková situace pravděpodobně nastane, nýbrž to, zda Komise v budoucnosti pravděpodobně použije výklad nařízení 1049/2001 (2) nebo směrnice 98/34, na který se odvolává a který navrhovatelka napadla ve své žalobě.

                  —

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 33 napadeného usnesení rozhodl, že potřeba rozhodnout ve věci týkající se zamítnutí zpřístupnit dokumenty ze strany Komise z důvodu údajné „neoddělitelné souvislosti“ mezi nimi a probíhajícím řízení o nesplnění povinnosti, v němž byla ukončena ústní část řízení, nemůže vyplývat z potřeby poskytnout navrhovatelce účinnou soudní ochranu a ze skutečnosti, že v případě neexistence rozhodnutí by se Komise mohla vyhnout soudnímu přezkumu svého rozhodnutí, jelikož v opačném případě by se každý žadatel, jehož žádost o přístup k dokumentu byla zamítnuta, mohl domáhat rozhodnutí vůči Komisi, i kdyby jeho žádosti bylo vyhověno po podání žaloby k Tribunálu.

                  —

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 34 napadeného usnesení rozhodl, že i když řízení o žalobě podané navrhovatelkou proti sporným rozhodnutím trvalo téměř tři roky a obsahovalo několik podání a jednání, skutečnost, že řízení bylo skončeno a navrhovatelce nebo jejím členům bylo opět nařízeno – nyní v rámci žaloby na náhradu škody vůči Komisi – aby napadli protiprávnost sporných rozhodnutí, pro ně nepředstavovala neodůvodněnou zátěž.

                  —

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 34 napadeného usnesení rozhodl, že neexistence potřeby rozhodnout je založena na nárocích navrhovatelky nebo jejích členů na náhradu škody způsobené spornými rozhodnutími, pouze z toho důvodu, že i) navrhovatelka neupřesnila, zda ona sama či její členové mají skutečně v úmyslu uplatnit takové nároky, ii) nepředložila přesné, konkrétní a ověřitelné důkazy, pokud jde o účinky sporných rozhodnutí, iii) neuvedla podrobnosti důsledků, které vyplývaly z odepření přístupu k dokumentům a iv) Tribunál současně uložil navrhovatelce povinnost nést vlastní náklady řízení, které tyto náklady způsobily konkrétní újmu ve sporných rozhodnutích.

                  —

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 34 napadeného usnesení rozhodl, že navrhovatelka nemá právní zájem na podání žaloby, ačkoli pro odstranění nemajetkové újmy způsobené navrhovatelce jako profesní organizaci je nutné zrušení sporných rozhodnutí a neexistují žádné jiné prostředky nápravy.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. 1998, L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc C-789/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 12. prosince 2018 – AQ a další v. Corte dei Conti a další

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 12. prosince 2018 – AQ a další v. Corte dei Conti a další
      (Věc C-789/18)
      (2019/C 112/30)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: AQ a další

         Žalovaní: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 3 odst. 2 a 3 SEU, články 9, 45, 126, 145, 146, 147, čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a články 3 a 5 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013 v rozsahu, v němž toto pravidlo podněcuje orgány italské veřejné správy, aby při přijímání pracovníků nebo přidělování úkolů upřednostňovaly pracovníky, kteří již mají nárok na důchod poskytovaný italskými veřejnoprávními orgány sociálního zabezpečení?

                  2)

                  Brání čl. 106 odst. 1 a článek 107 SFEU takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které umožňuje orgánům italské veřejné správy zapojeným do hospodářských činností, které upravují články 101 a následující SFEU, zaměstnat osoby, které souhlasily s tím, že se úplně nebo zčásti vzdají odpovídající odměny, což umožňuje úsporu nákladů, která může zvýhodnit tyto správní orgány v hospodářské soutěži s jinými hospodářskými subjekty?

                  3)

                  Brání články 2, 3, 6 SEU, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i článek 3 a čl. 7 písm. a) evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které umožňuje, aby za podmínek v něm definovaných se pracovník právoplatně zcela nebo zčásti vzdal své odměny, i když je cílem tohoto vzdání se jen zabránění ztrátě jeho zaměstnání?

                  4)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, článek 14, čl. 15 odst. 1, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i články 5, 6 a 10 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které za podmínek v něm definovaných umožňuje, aby pracovník vykonával svou práci u útvaru italské veřejné správy tak, že se úplně nebo zčásti vzdá odpovídající odměny, i když toto vzdání se není spojeno se žádnou změnou organizace práce, netýká se pracovní doby, ani kvantity a kvality požadované práce a odpovědnosti, která z ní vyplývá, a tedy i tehdy, když vzdání se části odměny vede k významné změně synalagmatického charakteru pracovního vztahu jak z hlediska proporcionality mezi odměnou na jedné straně a kvalitou a kvantitou práce na straně druhé, tak proto, že pracovník je povinen vykonávat svou pracovní činnost za podmínek, které nejsou optimální, což jej podněcuje k tomu, aby pracoval s menším nasazením a je důvodem nižší efektivity veřejné správy?

                  5)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článek 6 evropského pilíře sociálních práv takovým vnitrostátním ustanovením, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013 ve spojení s čl. 23b odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 201/2011 přeměněného na zákon č. 214/2011, v rozsahu, v němž tato pravidla umožňují nebo ukládají italské veřejné správě, i v průběhu pracovního poměru, snížit pracovníkovi odměnu podle horní hranice odměny, na kterou odkazuje uvedený čl. 23b odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 201/2011 přeměněné na zákon č. 214/2011, tedy v důsledku nepředvídatelné události a v každém případě s použitím mechanismu, který není okamžitě pochopitelný a navzdory informacím poskytnutým pracovníkovi na začátku pracovního poměru?

                  6)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, články 8 a 126 SFEU, články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a články 10 a 15 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které za podmínek v něm definovaných ukládá orgánům italské veřejné správy snížit odměny pracovníkům, kteří mají nárok na důchod poskytovaný veřejnoprávním orgánem sociálního zabezpečení, což znevýhodňuje tyto pracovníky, jelikož mají k dispozici jiné hospodářské zdroje, a odrazuje od prodloužení aktivního života, soukromé hospodářské iniciativy a vytváření a růstu soukromého majetku, které jsou však bohatstvím a přínosem pro národ?


title: Věc C-577/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, za přítomnosti: Clinton Osas Alake zvaný též Klenti Solim a další

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/39

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, za přítomnosti: Clinton Osas Alake zvaný též Klenti Solim a další
      (Věc C-577/17) (1)

      (2019/C 112/45)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.1.2018.


title: Věc T-67/19: Žaloba podaná dne 5. února 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Dokkio (DOKKIO)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/46

      Žaloba podaná dne 5. února 2019 – Sixsigma Networks Mexico v. EUIPO – Dokkio (DOKKIO)
      (Věc T-67/19)
      (2019/C 112/56)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mexico city, Mexiko) (zástupkyně: C. Casas Feu, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dokkio, Inc. (San Mateo, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie týkající se slovní ochranné známky DOKKIO – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 308 971

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2018, ve věci R 1187/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž jím byla zamítnuta námitka B 2800087;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených společností Sixsigma Networks Mexico, SA de CV;

                  —

                  uložil společnosti Dokkio, Inc. náhradu nákladů řízení vynaložených společností Sixsigma Networks Mexico, SA de CV.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-349/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Ringkonnakohus — Estonsko) — Eesti Pagar AS v. Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium („Řízení o předběžné otázce — Státní podpory — Nařízení (ES) č. 800/2008 (obecné nařízení o blokových výjimkách) — Článek 8 odst. 2 — Podpory mající motivační účinek — Pojem „[zahájení] prací na projektu“ — Pravomoci vnitrostátních orgánů — Protiprávní podpora — Absence rozhodnutí Evropské komise nebo vnitrostátního soudu — Povinnost vnitrostátních orgánů požadovat z vlastního podnětu navrácení protiprávní podpory — Právní základ — Článek 108 odst. 3 SFEU — Obecná zásada unijního práva týkající se ochrany legitimního očekávání — Rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu, kterým se poskytuje podpora podle nařízení č.800/2008 — Znalost okolností, které vylučují způsobilost žádosti o podporu — Založení legitimního očekávání — Absence — Promlčení — Podpory spolufinancované ze strukturálních fondů — Použitelná právní úprava — Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 — Vnitrostátní právní úprava — Úroky — Povinnost požadovat úroky — Právní základ — Článek 108 odst. 3 SFEU — Použitelná právní úprava — Vnitrostátní právní úprava — Zásada efektivity“)

text:
               29.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Ringkonnakohus — Estonsko) — Eesti Pagar AS v. Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (Věc C-349/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Nařízení (ES) č. 800/2008 (obecné nařízení o blokových výjimkách) - Článek 8 odst. 2 - Podpory mající motivační účinek - Pojem „[zahájení] prací na projektu“ - Pravomoci vnitrostátních orgánů - Protiprávní podpora - Absence rozhodnutí Evropské komise nebo vnitrostátního soudu - Povinnost vnitrostátních orgánů požadovat z vlastního podnětu navrácení protiprávní podpory - Právní základ - Článek 108 odst. 3 SFEU - Obecná zásada unijního práva týkající se ochrany legitimního očekávání - Rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu, kterým se poskytuje podpora podle nařízení č.800/2008 - Znalost okolností, které vylučují způsobilost žádosti o podporu - Založení legitimního očekávání - Absence - Promlčení - Podpory spolufinancované ze strukturálních fondů - Použitelná právní úprava - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Vnitrostátní právní úprava - Úroky - Povinnost požadovat úroky - Právní základ - Článek 108 odst. 3 SFEU - Použitelná právní úprava - Vnitrostátní právní úprava - Zásada efektivity“)
      (2019/C 148/03)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Ringkonnakohus

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Eesti Pagar AS

         Žalovaní: Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Výrok

                  1)

                  Článek 8 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články [107 a 108 SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách), musí být vykládán v tom smyslu, že „práce na projektu nebo činnost“ byly ve smyslu tohoto ustanovení zahájeny, pokud byla první objednávka na zařízení určené pro tento projekt nebo pro tuto činnost provedena přijetím nepodmíněného a právně závazného závazku před předložením žádosti o podporu, a to bez ohledu na možné náklady na odstoupení od tohoto závazku.

                  2)

                  Článek 108 odst. 3 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení vyžaduje, aby vnitrostátní orgán požadoval z vlastního podnětu navrácení podpory, kterou poskytl na základě nařízení č. 800/2008, pokud později zjistí, že podmínky stanovené tímto nařízením nebyly splněny.

                  3)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátní orgán může poskytnutím podpory na základě nesprávného použití nařízení č. 800/2008 vzbudit u příjemce této podpory legitimní očekávání ohledně její oprávněnosti.

                  4)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud vnitrostátní orgán poskytl podporu ze strukturálních fondů na základě nesprávného použití nařízení č. 800/2008, je promlčecí lhůtou pro požadování navrácení protiprávní podpory v případě, že jsou splněny podmínky pro použití nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství, lhůta čtyř let uvedená v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení, nebo není-li tomu tak, lhůta stanovená příslušným vnitrostátním právem.

                  5)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud vnitrostátní orgán požaduje z vlastního podnětu navrácení podpory, kterou poskytl na základě nesprávného použití nařízení č. 800/2008, má povinnost požadovat od příjemce této podpory úroky podle pravidel platného vnitrostátního práva. V tomto ohledu čl. 108 odst. 3 SFEU vyžaduje, aby tato pravidla umožnila zajistit úplné navrácení protiprávní podpory, a tudíž aby bylo příjemci podpory zejména nařízeno uhradit úroky za celé období, během něhož nakládal s touto podporou, a to ve výši rovnající se výši, která by byla použita, kdyby si musel částku dotyčné podpory půjčit na trhu během tohoto období.

         (1)  Úř. věst. C 269, 14.8.2017.


title: Věc C-620/16: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Evropská komise v. Spolková republika Německo („Nesplnění povinnosti státem — Článek 258 SFEU — Rozhodnutí 2014/699/EU — Zásada loajální spolupráce — Článek 4 odst. 3 SEU — Přípustnost — Účinky vytýkaného jednání ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku — Trvající účinky na jednotu a soudržnost mezinárodní činnosti Evropské unie — Dostatečnost opatření přijatých dotyčným členským státem k vyhovění odůvodněnému stanovisku — Hlasování Spolkové republiky Německo proti postoji Unie stanovenému v rozhodnutí 2014/699/EU na 25. zasedání revizní komise Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) a nesouhlas uvedeného členského státu s tímto postojem a s úpravou výkonu hlasovacích práv, jak je stanovena v tomto rozhodnutí“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/3

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
      (Věc C-620/16) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 258 SFEU - Rozhodnutí 2014/699/EU - Zásada loajální spolupráce - Článek 4 odst. 3 SEU - Přípustnost - Účinky vytýkaného jednání ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku - Trvající účinky na jednotu a soudržnost mezinárodní činnosti Evropské unie - Dostatečnost opatření přijatých dotyčným členským státem k vyhovění odůvodněnému stanovisku - Hlasování Spolkové republiky Německo proti postoji Unie stanovenému v rozhodnutí 2014/699/EU na 25. zasedání revizní komise Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) a nesouhlas uvedeného členského státu s tímto postojem a s úpravou výkonu hlasovacích práv, jak je stanovena v tomto rozhodnutí“)
      (2019/C 187/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Mölls, L. Havas, J. Hottiaux a J. Norris-Usher, zmocněnci)

         Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Rada Evropské unie (zástupci: R. Liudvinaviciute-Cordeiro a J.-P. Hix, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Spolková republika Německo tím, že na 25. zasedání revizní komise Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) hlasovala proti postoji stanovenému v rozhodnutí Rady 2014/699/EU ze dne 24. června 2014 o postoji, který má být přijat jménem Evropské unie na 25. zasedání revizní komise Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu k některým změnám Úmluvy o mezinárodní železniční přepravě (COTIF) a přípojků k ní, a tím, že veřejně vyjádřila nesouhlas s uvedeným postojem a s úpravou výkonu hlasovacích práv stanovenou v tomto postoji, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto rozhodnutí a z čl. 4 odst. 3 SEU.

                  2)

                  Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.01.2018.


title: Věc C-621/16 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 — Evropská komise v. Italská republika, Litevská republika („Kasační opravný prostředek — Jazykový režim — Otevřená výběrová řízení na pozici administrátor — Oznámení o výběrovém řízení — Administrátoři (AD 5) — Administrátoři (AD 6) v oblasti ochrany údajů — Jazykové znalosti — Omezení volby druhého jazyka výběrového řízení na angličtinu, francouzštinu a němčinu — Jazyk komunikace s Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) — Nařízení č. 1 — Služební řád — Diskriminace na základě jazyka — Odůvodnění — Zájem služby — Soudní přezkum“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 — Evropská komise v. Italská republika, Litevská republika
      (Věc C-621/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Jazykový režim - Otevřená výběrová řízení na pozici administrátor - Oznámení o výběrovém řízení - Administrátoři (AD 5) - Administrátoři (AD 6) v oblasti ochrany údajů - Jazykové znalosti - Omezení volby druhého jazyka výběrového řízení na angličtinu, francouzštinu a němčinu - Jazyk komunikace s Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) - Nařízení č. 1 - Služební řád - Diskriminace na základě jazyka - Odůvodnění - Zájem služby - Soudní přezkum“)
      (2019/C 187/05)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro-Nolin a G. Gattinara, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato), Litevská republika)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Španělské království (zástupkyně: M. J. García-Valdecasas Dorrego, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Italskou republikou.

                  3)

                  Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 46, 13.2.2017.


title: Věc C-680/16 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Humánní léčivé přípravky — Směrnice 2001/83/ES — Článek 30 odst. 1 — Výbor pro humánní léčivé přípravky — Podání žádosti k Výboru, které je podmíněno tím, že předtím nebylo přijato vnitrostátní rozhodnutí — Aktivní látka estradiol — Rozhodnutí Evropské komise, které nařizuje členským státům zrušení a změnu vnitrostátních registrací léčivých přípravků pro lokální použití s hmotnostním podílem estradiolu 0,01 %“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/5

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. v. Evropská komise
      (Věc C-680/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Článek 30 odst. 1 - Výbor pro humánní léčivé přípravky - Podání žádosti k Výboru, které je podmíněno tím, že předtím nebylo přijato vnitrostátní rozhodnutí - Aktivní látka estradiol - Rozhodnutí Evropské komise, které nařizuje členským státům zrušení a změnu vnitrostátních registrací léčivých přípravků pro lokální použití s hmotnostním podílem estradiolu 0,01 %“)
      (2019/C 187/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. (zástupci: P. Klappich a C. Schmidt, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B.-R. Killmann, A. Sipos a M. Šimerdová, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 20. října 2016, August Wolff a Remedia v. Komise (T-672/14, nezveřejněný, EU:T:2016:623), se zrušuje.

                  2)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise C (2014) 6030 final ze dne 19. srpna 2014 o registraci humánních léčivých přípravků pro lokální použití s vysokými koncentracemi estradiolu podle článku 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES se zrušuje v rozsahu, v němž ukládá členským státům dodržovat povinnosti, které stanoví ve vztahu k léčivým přípravkům pro lokální použití s hmotnostním podílem estradiolu 0,01 % uvedeným i neuvedeným v příloze I, jejichž držiteli jsou společnosti Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel a Remedia d.o.o., s výjimkou omezení, že léčivé přípravky pro lokální použití s hmotnostním podílem estradiolu 0,01 % uvedené v téže příloze smějí být dále aplikovány pouze intravaginálně.

                  3)

                  Evropská Komise ponese náklady řízení vynaložené jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku, s výjimkou nákladů řízení týkajících se řízení o předběžných opatřeních, které ponesou společnosti Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel a Remedia d.o.o.

         (1)  Úř. věst. C 78, 13.03.2017.


title: Spojené věci C-70/17 a C-179/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Španělsko) — Abanca Corporación Bancaria SA v. Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Bankia SA v. Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17) („Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitele — Směrnice 93/13/EHS — Články 6 a 7 — Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách — Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru — Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající — Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ — Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Španělsko) — Abanca Corporación Bancaria SA v. Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Bankia SA v. Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)
      (Spojené věci C-70/17 a C-179/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Články 6 a 7 - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru - Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající - Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ - Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva“)
      (2019/C 187/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17), Bankia SA (C-179/17)

         Žalovaní: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

         Výrok

      Články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru, jež je považováno za zneužívající, bylo zčásti zachováno odstraněním prvků, které je činí zneužívajícím, kdyby takové odstranění vedlo ke změně obsahu uvedeného ujednání s dopadem na jeho podstatu, a dále že tytéž články nebrání tomu, aby vnitrostátní soud zhojil neplatnost takového zneužívajícího ujednání jeho nahrazením novým zněním zákonného ustanovení, z něhož toto ujednání vycházelo, které je použitelné v případě dohody smluvních stran, pokud by smlouva o hypotečním úvěru nemohla v případě odstranění uvedeného zneužívajícího ujednání nadále existovat a zrušení smlouvy v plném rozsahu by spotřebitele vystavilo zvláště nepříznivým důsledkům.

         (1)  Úř. věst. C 121, 18.04.2017

         Úř. věst. C 231, 17.07.2017.


title: Věc C-163/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Německo) — Abubacarr Jawo v. Spolková republika Německo („Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Dublinský systém — Nařízení (EU) č. 604/2013 — Přemístění žadatele o azyl do členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu — Pojem „útěk“ — Podmínky prodloužení lhůty pro přemístění — Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie — Vážné riziko nelidského či ponižujícího zacházení po skončení azylového řízení — Životní podmínky osob požívajících mezinárodní ochrany v uvedeném členském státě“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Německo) — Abubacarr Jawo v. Spolková republika Německo
      (Věc C-163/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Dublinský systém - Nařízení (EU) č. 604/2013 - Přemístění žadatele o azyl do členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu - Pojem „útěk“ - Podmínky prodloužení lhůty pro přemístění - Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie - Vážné riziko nelidského či ponižujícího zacházení po skončení azylového řízení - Životní podmínky osob požívajících mezinárodní ochrany v uvedeném členském státě“)
      (2019/C 187/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Abubacarr Jawo

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Výrok

                  1)

                  Článek 29 odst. 2 druhá věta nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení Členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, je třeba vykládat v tom smyslu, že žadatel „je na útěku“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud se vědomě vyhýbá vnitrostátním orgánům, kterým přísluší provést jeho přemístění, aby toto přemístění zmařil. Lze se domnívat, že tomu tak bude tehdy, když přemístění nelze provést z toho důvodu, že tento žadatel opustil místo pobytu, které mu bylo určeno, aniž vyrozuměl příslušné vnitrostátní orgány o své nepřítomnosti, pokud byl uvedený žadatel informován o svých příslušných povinnostech, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Uvedenému žadateli musí být ponechána možnost, aby prokázal, že skutečnost, že tyto orgány neinformoval o své nepřítomnosti, je ospravedlněna oprávněnými důvody a není zapříčiněna jeho úmyslem vyhýbat se těmto orgánům.
                  Článek 27 odst. 1 nařízení č. 604/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že se dotčená osoba může v rámci řízení, v němž je napadáno rozhodnutí o přemístění, dovolávat čl. 29 odst. 2 tohoto nařízení a tvrdit, že šestiměsíční lhůta k přemístění uplynula, neboť dotčená osoba nebyla na útěku.

                  2)

                  Ustanovení čl. 29 odst. 2 druhé věty nařízení Dublin III musí být vykládáno v tom smyslu, že k prodloužení lhůty pro přemístění maximálně na osmnáct měsíců stačí, aby dožadující členský stát informoval před uplynutím šestiměsíční lhůty pro přemístění příslušný členský stát o skutečnosti, že dotčená osoba je na útěku, a zároveň uvedl novou lhůtu pro přemístění.

                  3)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že se oblast jeho působnosti vztahuje na otázku, zda článek 4 Listiny základních práv Evropské unie brání přemístění žadatele o mezinárodní ochranu podle článku 29 nařízení č. 604/2013 do členského státu, který je na základě tohoto nařízení obvykle příslušným k posouzení jeho žádosti o mezinárodní ochranu, pokud by v případě poskytnutí takové ochrany v tomto členském státě byl tento žadatel vystaven vážnému riziku, že bude podroben nelidskému či ponižujícímu zacházení ve smyslu tohoto článku 4 kvůli předvídatelným životním podmínkám, v nichž by se ocitl jakožto osoba požívající mezinárodní ochrany v uvedeném členském státě.
                  Článek 4 Listiny základních práv musí být vykládán v tom smyslu, že takovému přemístění žadatele o mezinárodní ochranu nebrání, ledaže by soud, který rozhoduje o opravném prostředku, kterým je napadeno rozhodnutí o přemístění, na základě objektivních, spolehlivých, přesných a řádně aktualizovaných údajů a s ohledem na standard ochrany základních práv zaručený unijním právem konstatoval skutečnou existenci tohoto rizika pro tohoto žadatele z toho důvodu, že v případě přemístění by se uvedený žadatel ocitl nezávisle na své vůli a osobní volbě v situaci silné materiální deprivace.

         (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.


title: Věc C-237/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. v. Rada Evropské unie, Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Subvence — Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny — Konečné vyrovnávací clo — Nařízení (ES) č. 597/2009“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/9

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-237/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Subvence - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny - Konečné vyrovnávací clo - Nařízení (ES) č. 597/2009“)
      (2019/C 187/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, dříve Csi Solar Power (China) Inc. (zástupci: J. Bourgeois a A. Willems, avocats, a S. De Knop, M. Meulenbelt a B. Natens, advocaten)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupkyně: H. Marcos Fraile, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Tuominen, avocată), Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland a N. Kuplewatzky, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Společnostem Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd a Csi Solar Power Group Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s hlavním kasačním opravným prostředkem.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení související s hlavním kasačním opravným prostředkem.

                  4)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s vedlejším kasačním opravným prostředkem.

                  5)

                  Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení související s vedlejším kasačním opravným prostředkem.

         (1)  Úř. věst. C 239, 24.7.2017.


title: Spojené věci C-266/17 a C-267/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17) v. Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17) („Předběžná otázka — Doprava — Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici — Nařízení (ES) č. 1370/2007 — Článek 5 odst. 1 a 2 — Přímé uzavření — Smlouvy na služby v přepravě cestujících autobusem či tramvají — Podmínky — Směrnice 2004/17/ES — Směrnice 2004/18/ES“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17) v. Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17)
      (Spojené věci C-266/17 a C-267/17) (1)

      („Předběžná otázka - Doprava - Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Článek 5 odst. 1 a 2 - Přímé uzavření - Smlouvy na služby v přepravě cestujících autobusem či tramvají - Podmínky - Směrnice 2004/17/ES - Směrnice 2004/18/ES“)
      (2019/C 187/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

      (Věc C-266/17)

         Žalobce: Rhein-Sieg-Kreis

         Žalované: Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

         za přítomnosti: Regionalverkehr Köln GmbH (C-266/17)
      (Věc C-267/17)

         Žalobkyně: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Žalovaný: Kreis Heinsberg

         za přítomnosti: WestVerkehr GmbH (C-267/17)

         Výrok

      Článek 5 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici se nepoužije na přímé uzavření smluv, jež se týkají veřejných služeb v přepravě autobusem, které nemají podobu koncesí na služby ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.

         (1)  Úř. věst. C 283, 28.8.2017.

         Úř. věst. C 269, 14.8.2017.


title: Spojené věci C-350/17 a C-351/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Mobit Soc. cons. arl v. Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA v. Mobit Soc.cons.arl (C-351/17) („Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 1370/2007 — Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici — Článek 5 — Uzavírání smluv o veřejných službách — Článek 5 odst. 2 — Přímé uzavření — Pojem „vnitřní provozovatel“ — Orgán provádějící podobnou kontrolu — Článek 8 odst. 2 — Přechodný režim — Lhůta pro uplynutí platnosti přímo uzavřené smlouvy“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/13

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Mobit Soc. cons. arl v. Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA v. Mobit Soc.cons.arl (C-351/17)
      (Spojené věci C-350/17 a C-351/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici - Článek 5 - Uzavírání smluv o veřejných službách - Článek 5 odst. 2 - Přímé uzavření - Pojem „vnitřní provozovatel“ - Orgán provádějící podobnou kontrolu - Článek 8 odst. 2 - Přechodný režim - Lhůta pro uplynutí platnosti přímo uzavřené smlouvy“)
      (2019/C 187/14)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

      (Věc C-350/17)

         Žalobkyně: Mobit Soc. cons. arl

         Žalovaný: Regione Toscana

         Za přítomnosti: Autolinee Toscane SpA, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-350/17)
      (Věc C-351/17)

         Žalobkyně: Autolinee Toscane SpA

         Žalovaná: Mobit Soc. cons. arl,

         Za přítomnosti: Regione Toscana, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-351/17)

         Výrok

      Článek 5 a čl. 8 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a nařízení Rady (EHS) č. 1107/70 musí být vykládány v tom smyslu, že článek 5 tohoto nařízení se nepoužije na postup uzavření smlouvy, který proběhl před 3. prosincem 2019, takže příslušný orgán, který před tímto datem uzavře na základě konečného rozhodnutí o zadání, jímž je ukončeno zadávací řízení, koncesní smlouvu o veřejných službách v oblasti silniční přepravy cestujících, není povinen uvedený článek 5 dodržet.

         (1)  Úř. věst. C 330, 2.10.2017.


title: Věc C-427/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 28. března 2019 — Evropská komise v. Irsko („Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/271/EHS — Čištění městských odpadních vod — Výjimečné okolnosti — Nejlepší technické znalosti, nepřináší-li to nadměrné náklady — Zásada úměrnosti nákladů — Důkazní břemeno — Důkazní prostředky“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/14

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 28. března 2019 — Evropská komise v. Irsko
      (Věc C-427/17) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Čištění městských odpadních vod - Výjimečné okolnosti - Nejlepší technické znalosti, nepřináší-li to nadměrné náklady - Zásada úměrnosti nákladů - Důkazní břemeno - Důkazní prostředky“)
      (2019/C 187/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Mifsud-Bonnici a E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalované: Irsko (zástupci: J. Quaney, M. Browne a M. A. Joyce, zmocněnci, ve spolupráci s S. Kingston, BL, C. Tolandem, SC, a B. Murraym, SC)

         Výrok

                  1)

                  Irsko nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají:

                              —

                              z čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008, jakož i z přílohy I A a poznámky pod čarou 1 této směrnice, ve znění pozdějších změn, tím, že nezajistilo, aby vody shromažďované v kombinované soustavě městských odpadních a dešťových vod byly zadrženy a odváděny k čištění v souladu s požadavky uvedené směrnice, ve znění pozdějších změn, pokud jde o aglomerace Athlone, Cork City, Enniscorthy (s výjimkou townland of Killagoley), Fermoy, Mallow, Midleton, Ringaskiddy a Roscommon Town;

                              —

                              z čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice 91/271, ve znění nařízení č. 1137/2008, ve spojení s článkem 10 a přílohou 1 B této směrnice, ve znění pozdějších změn, tím, že nezajistilo sekundární nebo jiné rovnocenné čištění, pokud jde o aglomerace Arklow, Athlone, Ballybofey/Stranorlar, Cobh, Cork City, Enfield, Enniscorthy, Fermoy, Killybegs, Mallow, Midleton, Passage/Monkstown, Rathcormac, Ringaskiddy, Ringsend, Roscommon Town, Shannon Town, Tubbercurry a Youghal;

                              —

                              z čl. 5 odst. 2 a 3 směrnice 91/271, ve znění nařízení č. 1137/2008, ve spojení s článkem 10 a přílohou 1 B této směrnice, ve znění pozdějších změn, tím, že nezajistilo, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami aglomerací Athlone, Cork City, Dundalk, Enniscorthy (s výjimkou townland of Killagoley), Fermoy, Killarney, Killybegs, Longford, Mallow, Midleton, Navan, Nenagh, Portarlington, Ringsend, Roscrea a Tralee byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou stanoveny v článku 4 uvedené směrnice, ve znění pozdějších změn, a v souladu s požadavky přílohy 1 B téže směrnice, ve znění pozdějších změn, a

                              —

                              z článku 12směrnice 91/271, ve znění nařízení č. 1137/2008, tím, že nezajistilo, aby vypouštění odpadních vod z čistíren městských odpadních vod v aglomeracích Arklow a Castlebridge podléhalo předem vydaným předpisům nebo předem uděleným zvláštním povolením.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 293, 4.9.2017.


title: Věc C-443/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Abraxis Bioscience LLC v. Comptroller General of Patents („Řízení o předběžné otázce — Humánní léčivý přípravek — Dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky — Nařízení (ES) č. 469/2009 — Článek 3 písm. d) — Podmínky pro udělení — Získání rozhodnutí o první registraci výrobku jako léčivého přípravku — Registrace týkající se výrobku jako léčivého přípravku, který představuje novou formulaci již známé účinné látky“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/15

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Abraxis Bioscience LLC v. Comptroller General of Patents
      (Věc C-443/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivý přípravek - Dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 písm. d) - Podmínky pro udělení - Získání rozhodnutí o první registraci výrobku jako léčivého přípravku - Registrace týkající se výrobku jako léčivého přípravku, který představuje novou formulaci již známé účinné látky“)
      (2019/C 187/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Abraxis Bioscience LLC

         Žalovaný: Comptroller General of Patents

         Výrok

      Článek 3 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky ve spojení s čl. 1 písm. b) tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že registraci uvedenou v čl. 3 písm. b) uvedeného nařízení uplatňovanou na podporu žádosti o dodatkové ochranné osvědčení týkající se nové formulace starší účinné látky nelze považovat za první registraci dotyčného výrobku jako léčivého přípravku, jestliže tato účinná látka je již jako taková registrována.

         (1)  Úř. věst. C 309, 18.9.2017.


title: Věc C-444/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Préfet des Pyrénées-Orientales v. Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier („Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Ochrana hranice, azyl a přistěhovalectví — Nařízení (EU) 2016/399 — Článek 32 — Dočasné znovuzavedení ochrany vnitřních hranic členským státem — Neoprávněný vstup státního příslušníka třetí země — Přirovnání vnitřních hranic k vnějším hranicím — Směrnice 2008/115/ES — Působnost — Článek 2 odst. 2 písm. a)“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/15

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Préfet des Pyrénées-Orientales v. Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier
      (Věc C-444/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Ochrana hranice, azyl a přistěhovalectví - Nařízení (EU) 2016/399 - Článek 32 - Dočasné znovuzavedení ochrany vnitřních hranic členským státem - Neoprávněný vstup státního příslušníka třetí země - Přirovnání vnitřních hranic k vnějším hranicím - Směrnice 2008/115/ES - Působnost - Článek 2 odst. 2 písm. a)“)
      (2019/C 187/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Préfet des Pyrénées-Orientales

         Žalovaní: Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier

         Výrok

      Článek 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí ve spojení s článkem 32 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016, kterým se stanoví kodex Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na situaci státního příslušníka třetí země s neoprávněným pobytem, který byl zadržen v bezprostřední blízkosti vnitřní hranice členského státu, i když tento členský stát v souladu s článkem 25 tohoto kodexu znovu zavedl ochranu na této hranici z důvodu závažné hrozby pro veřejný pořádek nebo vnitřní bezpečnost uvedeného členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 330, 2.10.2017.


title: Věc C-498/17: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. března 2019 — Evropská komise v. Italská republika („Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 1999/31/ES — Článek 14 písm. b) a c) — Skládky odpadů — Stávající skládky — Porušení“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/18

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. března 2019 — Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-498/17) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/31/ES - Článek 14 písm. b) a c) - Skládky odpadů - Stávající skládky - Porušení“)
      (2019/C 187/20)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, F. Thiran a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, a G. Palatiello, avvocato dello Stato)

         Výrok

                  1)

                  Italská republika tím, že nepřijala stran skládek v Aviglianu (oblast Serre Le Brecce), Ferrandině (oblast Venita), v Genzanu di Lucania (oblast Matinella), v Latronicu (oblast Torre), v Laurii (oblast Carpineto), v Maratee (oblast Montescuro), v Moliternu (oblast Tempa La Guarella), dvou skládek v Potenze (oblast Montegrosso-Pallareta), skládky v Rapolle (oblast Albero in Piano), v Roccanově (oblast Serre), v Sant’Angelu Le Fratte (oblast Farisi), v Campotostu (oblast Reperduso), v Capistrellu (oblast Trasolero), ve Francaville (Valle Anzuca), v Aquile (oblast Ponte delle Grotte), v Andrie (D’Oria G. & C. Snc), v Canose (CO.BE.MA), v Bisceglie (CO.GE.SER), v Andrie (F.lli Acquaviva), v Trani (BAT-Igea Srl), v Torviscose (společnost Caffaro), v Atelle (oblast Cafaro), v Corletu Perticara (oblast Tempa Masone), v Marsicu Nuovo (oblast Galaino), v Matere (oblast La Martella), v Pescopaganu (oblast Domacchia), v Rioneru in Volture (oblast Ventaruolo), v Salandre (oblast Piano del Governo), v San Mauru Forte (oblast Priati), v Senise (oblast Palomabara), v Titu (oblast Aia dei Monaci), v Titu (oblast Valle del Forno), v Capestranu (oblast Tirassegno), v Castellaltu (oblast Colle Coccu), v Castelvecchiu Calvisio (oblast Termine), v Corfiniu (oblast Cannucce), v Corfiniu (oblast Case querceto), v Moscianu S. Angelo (oblast Santa Assunta), v S. Omeru (oblast Ficcadenti), v Montecorvinu Pugliano (oblast Parapoti), v San Bartolomeu in Galdo (oblast Serra Pastore), v Triviganu (dříve Cava Zof) a v Torviscose (oblast La Valletta), veškerá nezbytná opatření, aby v souladu s čl. 7 písm. g) a článkem 13 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů byl v co nejkratším termínu ukončen provoz těch skládek, které neobdržely v souladu s článkem 8 této směrnice povolení k pokračování provozu, nebo tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby ty z uvedených skládek, které povolení k pokračování v provozu obdržely, byly uvedeny do souladu s uvedenou směrnicí, aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v příloze I bodu 1 téže směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 14 písm. b) a c) směrnice 1999/31.

                  2)

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 338, 9.10.2017.


title: Věc C-545/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy — Polsko) — Mariusz Pawlak v. Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego („Řízení o předběžné otázce — Vnitřní trh poštovních služeb — Směrnice 97/67/ES a 2008/6/ES — Článek 7 odst. 1 — Pojem „výlučná nebo zvláštní práva k zavedení a poskytování poštovních služeb“ — Článek 8 — Právo členských států organizovat poštovní službu doporučených zásilek využívanou v soudním řízení — Lhůta pro podání procesní písemnosti u soudního orgánu — Konformní výklad vnitrostátního práva s unijním právem — Omezení — Přímý účinek dovolávaný odnoží členského státu v rámci jeho sporu s jednotlivcem“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/19

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy — Polsko) — Mariusz Pawlak v. Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego
      (Věc C-545/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Vnitřní trh poštovních služeb - Směrnice 97/67/ES a 2008/6/ES - Článek 7 odst. 1 - Pojem „výlučná nebo zvláštní práva k zavedení a poskytování poštovních služeb“ - Článek 8 - Právo členských států organizovat poštovní službu doporučených zásilek využívanou v soudním řízení - Lhůta pro podání procesní písemnosti u soudního orgánu - Konformní výklad vnitrostátního práva s unijním právem - Omezení - Přímý účinek dovolávaný odnoží členského státu v rámci jeho sporu s jednotlivcem“)
      (2019/C 187/21)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Mariusz Pawlak

         Žalovaný: Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 1 první věta směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008 ve spojení s článkem 8 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání pravidlu vnitrostátního práva, které uznává, a to bez objektivního odůvodnění vycházejícího z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti, za rovnocenné podání procesní písemnosti k dotyčnému soudu pouze podání procesní písemnosti na poštovní pobočce poskytovatele určeného k poskytování všeobecných poštovních služeb.

                  2)

                  Veřejný orgán, který je považován za odnož členského státu, se nemůže vůči jednotlivci dovolávat směrnice 97/67, ve znění směrnice 2008/6, jako takové.

         (1)  Úř. věst. C 13, 15.01.2018.


title: Věc C-578/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájené Oy Hartwall Ab („Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Ochranné známky — Směrnice 2008/95/ES — Článek 2 a čl. 3 odst. 1 písm. b) — Zamítnutí zápisu nebo neplatnost — Posouzení in concreto rozlišovací způsobilosti — Kvalifikace ochranné známky — Dopad — Barevná ochranná známka nebo obrazová ochranná známka — Grafické ztvárnění ochranné známky, která byla předložena jako obrazová ochranná známka — Podmínky zápisu — Grafické ztvárnění, které není dostatečně jasné a přesné“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/20

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájené Oy Hartwall Ab
      (Věc C-578/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Ochranné známky - Směrnice 2008/95/ES - Článek 2 a čl. 3 odst. 1 písm. b) - Zamítnutí zápisu nebo neplatnost - Posouzení in concreto rozlišovací způsobilosti - Kvalifikace ochranné známky - Dopad - Barevná ochranná známka nebo obrazová ochranná známka - Grafické ztvárnění ochranné známky, která byla předložena jako obrazová ochranná známka - Podmínky zápisu - Grafické ztvárnění, které není dostatečně jasné a přesné“)
      (2019/C 187/22)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

      Oy Hartwall Ab

         Za přítomnosti: Patentti- ja rekisterihallitus

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 a čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládány v tom smyslu, že kvalifikace označení buď jako „barevná ochranná známka“, anebo jako „obrazová ochranná známka“, kterou při jeho zápisu zvolil přihlašovatel, představuje jeden z prvků, které jsou relevantní pro posouzení otázky, zda toto označení může představovat ochrannou známku ve smyslu článku 2 této směrnice, a popřípadě zda má tato ochranná známka rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice, avšak nezbavuje orgán příslušný v oblasti ochranných známek jeho povinnosti provést komplexní posouzení rozlišovací způsobilosti dané ochranné známky in concreto, což znamená, že tento orgán nemůže odmítnout zapsat označení jako ochrannou známku pouze z důvodu, že uvedené označení nezískalo rozlišovací způsobilost proto, že je užíváno v souvislosti s přihlašovanými výrobky nebo službami.

                  2)

                  Článek 2 směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti, které nastaly ve věci v původním řízení, brání zápisu označení jako ochranné známky, protože existuje rozpor v přihlášce, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 412, 4.12.2017.


title: Věc C-590/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, manželka H. Pouvina v. Electricité de France (EDF) („Řízení o předběžné otázce — Směrnice 93/13/EHS — Oblast působnosti — Článek 2 písm. b) a písm. c) — Pojem „spotřebitel“ a pojem „prodávající nebo poskytovatel“ — Financování koupě nemovitosti určené k bydlení — Úvěr pro účely financování koupě nemovitosti poskytnutý zaměstnavatelem svému zaměstnanci a jeho manželce či manželovi, který nebo která je solidárním spolupříjemcem úvěru“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/21

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, manželka H. Pouvina v. Electricité de France (EDF)
      (Věc C-590/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Oblast působnosti - Článek 2 písm. b) a písm. c) - Pojem „spotřebitel“ a pojem „prodávající nebo poskytovatel“ - Financování koupě nemovitosti určené k bydlení - Úvěr pro účely financování koupě nemovitosti poskytnutý zaměstnavatelem svému zaměstnanci a jeho manželce či manželovi, který nebo která je solidárním spolupříjemcem úvěru“)
      (2019/C 187/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Henri Pouvin, Marie Dijoux, manželka H. Pouvina

         Žalovaná: Electricité de France (EDF)

         Výrok

      Článek 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že zaměstnanec společnosti a jeho manžel či manželka, kteří uzavřou s uvedenou společností smlouvu o úvěru vyhrazenou v první řadě zaměstnancům této společnosti, určenou k financování koupě nemovitosti pro soukromé účely, musí být považováni za „spotřebitele“ ve smyslu tohoto ustanovení.
      Článek 2 písm. c) směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že uvedená společnost musí být považována za „prodávajícího nebo poskytovatele“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud uzavře takovou smlouvu o úvěru v rámci své obchodní nebo výrobní činnosti nebo svého povolání, ačkoli poskytování úvěrů nepředstavuje její hlavní činnost.

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-637/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugalsko) — Cogeco Communications Inc v. Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA („Řízení o předběžné otázce — Článek 102 SFEU — Zásady rovnocennosti a efektivity — Směrnice 2014/104/EU — Článek 9 odst. 1 — Článek 10 odst. 2 až 4 — Články 21 a 22 — Žaloby na náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži — Účinky vnitrostátních rozhodnutí — Promlčecí lhůty — Provedení — Časová působnost“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/21

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugalsko) — Cogeco Communications Inc v. Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA
      (Věc C-637/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 102 SFEU - Zásady rovnocennosti a efektivity - Směrnice 2014/104/EU - Článek 9 odst. 1 - Článek 10 odst. 2 až 4 - Články 21 a 22 - Žaloby na náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži - Účinky vnitrostátních rozhodnutí - Promlčecí lhůty - Provedení - Časová působnost“)
      (2019/C 187/24)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Cogeco Communications Inc

         Žalované: Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA

         Výrok

                  1)

                  Článek 22 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104/EU ze dne 26. listopadu 2014 o určitých pravidlech upravujících žaloby o náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži musí být vykládán v tom smyslu, že se tato směrnice nevztahuje na spor v původním řízení.

                  2)

                  Článek 102 SFEU a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že promlčecí lhůta, pokud jde o žaloby na náhradu škody, činí tři roky a začíná běžet ode dne, kdy se poškozený dozvěděl o svém nároku na náhradu škody, i když neznal osobu odpovědnou za protiprávní jednání, a která dále nestanoví žádnou možnost zastavení nebo přerušení běhu této lhůty během doby, kdy probíhá řízení před vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž.

         (1)  Úř. věst. C 32, 29. 1. 2018.


title: Věc C-681/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH v. Sascha Ledowski („Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitele — Směrnice 2011/83/EU — Článek 6 odst. 1 písm. k) a čl. 16 písm. e) — Smlouva uzavřená na dálku — Právo odstoupit od smlouvy — Výjimky — Pojem „zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů a které spotřebitel z tohoto obalu vyňal“ — Matrace, jejíž ochrannou fólii spotřebitel po dodání odstranil“)

text:
               3.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 187/22

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. března 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH v. Sascha Ledowski
      (Věc C-681/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 2011/83/EU - Článek 6 odst. 1 písm. k) a čl. 16 písm. e) - Smlouva uzavřená na dálku - Právo odstoupit od smlouvy - Výjimky - Pojem „zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů a které spotřebitel z tohoto obalu vyňal“ - Matrace, jejíž ochrannou fólii spotřebitel po dodání odstranil“)
      (2019/C 187/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: slewo — schlafen leben wohnen GmbH

         Žalovaný: Sascha Ledowski

         Výrok

      Článek 16 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že takové zboží, jako je matrace, jehož ochrannou fólii spotřebitel po jeho dodání odstranil, nelze podřadit pod pojem „zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů a které spotřebitel z tohoto obalu vyňal“ ve smyslu tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.