title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 22. září 2016.#Kawasaki Motors Europe NV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Amsterdam.#Řízení o předběžné otázce – Posouzení platnosti – Nařízení (ES) č. 1051/2009 – Společný celní sazebník – Sazební zařazení zboží – Kombinovaná nomenklatura – Číslo 8701 – Traktory a tahače – Podpoložky 8701 90 11 až 8701 90 39  Zemědělské traktory a tahače (kromě jednonápravových malotraktorů) a lesnické traktory a tahače, opatřené koly, nové – Lehká všeterénní čtyřkolová vozidla, která jsou konstruována jako traktory a tahače.#Věc C-91/15.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
      22. září 2016 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Posouzení platnosti — Nařízení (ES) č. 1051/2009 — Společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Číslo 8701 — Traktory a tahače — Podpoložky 8701 90 11 až 8701 90 39 ? Zemědělské traktory a tahače (kromě jednonápravových malotraktorů) a lesnické traktory a tahače, opatřené koly, nové — Lehká všeterénní čtyřkolová vozidla, která jsou konstruována jako traktory a tahače“
      Ve věci C–91/15,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu, Nizozemsko) ze dne 12. února 2015, došlým Soudnímu dvoru dne 25. února 2015, v řízení

         Kawasaki Motors Europe NV

      proti

         Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

      SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
      ve složení D. Šváby (zpravodaj), předseda senátu, J. Malenovský a M. Safjan, soudci,
      generální advokát: M. Szpunar,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Kawasaki Motors Europe NV J. A. H. Hollebeekem, M. van der Knaapem a E. van Doornikem, advocaten,

               —

               za nizozemskou vládu K. Bulterman a B. Koopman, jako zmocněnkyněmi,

               —

               za Evropskou komisi J.-F. Brakelandem a A. Caeirosem, jako zmocněnci,

         s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká platnosti nařízení Komise (ES) č. 1051/2009 ze dne 3. listopadu 2009 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2009, L 290, s. 56).

               2

               Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Kawasaki Motors Europe NV (dále jen „KME“) a Inspecteur van Belastingdienst/Douane (inspektor daňové a celní správy, Nizozemsko) (dále jen „inspektor“) ve věci tří závazných informací o sazebním zařazení, které vydal posledně uvedený a které se týkají lehkých všeterénních čtyřkolových vozidel, která jsou konstruována pro užití jako traktory a tahače.

         Právní rámec

         Unijní právo

      Nařízení č. 2658/87

               3

               Podle čl. 9 odst. 1 písm. a) první odrážky a článku 10 nařízení (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 1987, L 256, s. 1; Zvl. vyd. 11/13, s. 22), ve znění nařízení Rady (ES) č. 254/2000 ze dne 31. ledna 2000 (Úř. věst. 2000, L 28, s. 16; Zvl. vyd. 02/09, s. 357), (dále jen „nařízení č. 2658/87“) Evropská komise, které je nápomocen Výbor pro celní kodex, přijímá opatření týkající se uplatňování kombinované nomenklatury, která je obsahem přílohy I nařízení č. 2658/87, pokud jde o zařazení zboží. Na základě prvního z těchto ustanovení přijala Komise nařízení č. 1051/2009.

               4

               Tato kombinovaná nomenklatura, ve znění nařízení Komise (ES) č. 948/2009 ze dne 30. září 2009 (Úř. věst. 2009, L 287, s. 1) (dále jen „KN“), obsahuje ve své části I hlavě I oddílu A soubor všeobecných pravidel pro výklad této nomenklatury (dále jen „všeobecná pravidla“). Uvedený oddíl stanoví:
               „Zařazení zboží do kombinované nomenklatury se řídí těmito zásadami:

                        1.

                        Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak.

                  [...]

                        3.

                        Zboží, které lze podle pravidla 2 b) nebo z jiných důvodů zařadit prima facie do dvou nebo více čísel, se zařazuje takto:

                                 a)

                                 číslo, které obsahuje nejspecifičtější popis má přednost před čísly s obecnějším popisem. [...]

                  [...]

                        6.

                        Zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. Není-li stanoveno jinak, uplatňují se pro účely tohoto pravidla rovněž příslušné poznámky ke třídě a kapitole.“

               5

               Ve druhé části KN, nazvané „Celní sazebník“, se kapitola 87 týká „Vozidel, jiných než kolejových, jejich částí, součástí a příslušenství“. Podle znění poznámky č. 2 této kapitoly se ve smyslu uvedené kapitoly „výrazem ‚traktory a tahače‘ […] rozumějí vozidla konstruovaná především k tažení nebo tlačení jiných vozidel, zařízení nebo nákladů, i když jsou vybavena některým vedlejším zařízením, které jim ve spojení s jejich hlavním použitím umožňuje přepravovat nástroje, osivo, hnojivo nebo jiné zboží“.

               6

               Číslo 8701 obsažené v této kapitole 87 zní následovně:

                           „8701.

                           Traktory a tahače (jiné než tahače čísla 8709):

                           8701 10 00

                           ? jednonápravové malotraktory

                           8701 20

                           – silniční návěsové tahače

                           [...]

                           8701 30 00

                           – pásové traktory a tahače

                           8701 90

                           – ostatní:
                           – – zemědělské traktory a tahače (kromě jednonápravových malotraktorů) a lesnické traktory a tahače, opatřené koly:
                           – – – nové, s výkonem motoru:

                           8701 90 11
                           8701 90 20
                           8701 90 25
                           8701 90 31
                           8701 90 35
                           8701 90 39
                           8701 90 50

                           – – – – nepřesahujícím 18 kW
                           – – – – převyšujícím 18 kW, avšak nepřesahujícím 37 kW
                           – – – – převyšujícím 37 kW, avšak nepřesahujícím 59 kW
                           – – – – převyšujícím 59 kW, avšak nepřesahujícím 75 kW
                           – – – – převyšujícím 75 kW, avšak nepřesahujícím 90 kW
                           – – – – převyšujícím 90 kW
                           – – – použité

                           8701 90 90

                           – – ostatní“

               7

               Sazba dovozního cla použitelná na sazební podpoložku 8701 90 90 je 7 %, kdežto přístroje spadající do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 50 jsou od cla osvobozeny.

         Nařízení č. 1051/2009

               8

               Nařízení č. 1051/2009 vstoupilo v platnost dne 26. listopadu 2009. Tímto nařízením byly dva přístroje zařazeny do KN podle údajů uvedených v příloze uvedeného nařízení.

               9

               Tyto přístroje, které jsou oba popsány jako „Nové čtyřkolové vozidlo (tzv. ‚všeterénní vozidla‘ – all terrain vehicles – ATV) s pístovým zážehovým spalovacím motorem, jehož výkon je přibližně 15 kW, a hmotností bez nákladu zhruba 310 kg“, se zařazují v případě prvního přístroje do podpoložky 8701 90 11 a v případě druhého přístroje do podpoložky 8701 90 90 KN.

               10

               Podle upřesnění, které následuje po jejich popisu, mají obě tato vozidla tyto společné vlastnosti:

                        —

                        jediné sedadlo dlouhé přibližně 600 mm výhradně pro řidiče,

                        —

                        automobilový řídicí systém založený na Ackermanově způsobu řízení s ovládáním pomocí řídítek,

                        —

                        brzdy na předních a zadních kolech,

                        —

                        automatická spojka a zpátečka,

                        —

                        motor speciálně sestrojený pro provoz v náročném terénu tak, aby při nízkých otáčkách vyvinul dostatečný výkon,

                        —

                        pohon zadních kol pomocí hřídele,

                        —

                        pneumatiky s vhodným profilem pro provoz mimo pozemní komunikace,

                        —

                        spřáhlový mechanizmus s příslušenstvím k uchycování různých připojovacích zařízení a

                        —

                        tažná kapacita zhruba 1170 kg (nebrzděná).

               11

               Naopak podle uvedeného upřesnění je pouze prvně uvedené vozidlo vybaveno „připojeným navijákem vhodným pro přepravu dřeva“. Je uvedeno, že „vozidlo je sestrojeno především pro provádění lesnické práce“.

               12

               Podle odůvodnění, které je uvedeno ve zmíněné příloze, se zařazení zakládá na všeobecných pravidlech č. 1 a 6 pro výklad kombinované nomenklatury, na poznámce 2 ke kapitole 87 druhé části KN a na znění kódů KN čísla 8701, položky 8701 90 a podpoložky, která odpovídá příslušnému zařazení každého z vozidel.

               13

               V případě těchto dvou vozidel je v odůvodnění uvedeno rovněž následující:

                        —

                        „Vzhledem k tomu, že je vozidlo vybaveno spřáhlovým mechanizmem s příslušenstvím k uchycování různých připojovacích zařízení a pohonem kol pomocí hřídele, je určeno pro práce v náročném terénu a k tahání a tlačení jiných vozidel, zařízení nebo nákladu (poznámka 2 ke kapitole 87).“

                        —

                        „Zařazení do čísla 8703 je vyloučeno, neboť vozidlo splňuje definici poznámky 2 ke kapitole 87 a je schopno tahat nebo tlačit nejméně dvojnásobek své hmotnosti bez nákladu (nebrzděné). (viz rovněž vysvětlivky ke KN k podpoložkám 8701 90 11 až 8701 90 90.)“

               14

               V předposlední pododrážce odůvodnění, které se týká zařazení těchto vozidel, je ovšem uveden následující rozdíl:

                        —

                        V případě prvního vozidla, zařazeného do podpoložky 8701 90 11, je uvedeno, že „[n]aviják propůjčuje vozidlu charakter lesního traktoru. (viz rovněž vysvětlivky ke KN k podpoložkám 8701 90 11 až 8701 90 50)“.

                        —

                        V případě druhého vozidla, zařazeného do podpoložky 8701 90 90 KN, je naopak uvedeno, že „[z]ařazení jako zemědělský traktor nebo tahač nebo lesnický traktor nebo tahač je vyloučeno, neboť vozidlo nemá vývodový hřídel ani hydraulické zdvižné zařízení ani naviják. (viz rovněž vysvětlivky ke KN k podpoložkám 8701 90 11 až 8701 90 50)“.

               15

               V okamžiku přijetí nařízení č. 1051/2009, tj. dne 3. listopadu 2009, bylo znění vysvětlujících poznámek ke kombinované nomenklatuře Evropských společenství (Úř. věst. 2008, C 133, s. 1) stran příslušných podpoložek následující:

                        —

                        Pokud jde o veškeré podpoložky
                        „Do těchto podpoložek patří tzv. ,všeterénní vozidla‘ (all terrain vehicles – ATV), která jsou konstrukčně řešena jako tahače s těmito charakteristikami:

                                 —

                                 jediné sedadlo výhradně pro řidiče;

                                 —

                                 standardní vlečný hák;

                                 —

                                 řízení pomocí řídítek se dvěma rukojeťmi s ovládáním;

                                 —

                                 řízení je zajištěno natáčením dvou předních kol a je založeno na automobilovém řídicím systému (Ackermanův způsob řízení);

                                 —

                                 brzdy na všech kolech;

                                 —

                                 automatická spojka a zpátečka;

                                 —

                                 motor speciálně sestrojený pro provoz v náročném terénu tak, aby při nízkých otáčkách vyvinul dostatečný pohon pro vlečení připojeného zařízení;

                                 —

                                 kola jsou poháněna pomocí hřídele a ne pomocí řetězu;

                                 —

                                 pneumatiky všech těchto vozidel mají hrubý vzorek vhodný do těžkého terénu;

                                 —

                                 tažná síla nebržděného tahače je nejméně dvojnásobek vlastní hmotnosti.

                           Pokud tato vozidla splňují všechny výše uvedené charakteristiky a jsou v souladu s vysvětlivkami podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 50, zařazují se jako zemědělské a lesnické traktory. V ostatních případech patří do podpoložky 8701 90 90.
                        Pokud nevyhovují všem výše uvedeným charakteristikám, zařazují se tzv. ‚terénní vozidla‘ (all terrain vehicles – ATV) do čísla 8703.
                        Do těchto podpoložek rovněž nepatří tzv. ‚terénní čtyřkolky‘ (‚quads‘) (číslo 8703 nebo podpoložka 9503 00 10 (viz vysvětlivky k této podpoložce)).“

                        —

                        Pokud jde o podpoložky 8701 90 11 až 8701 90 50, které se týkají zemědělských traktorů a tahačů (kromě jednonápravových malotraktorů) a lesnických traktorů a tahačů, opatřených koly:
                        „Do těchto podpoložek patří zemědělské nebo lesnické traktory a tahače, které mají alespoň tři kola a jsou zcela jasně svou konstrukcí a vybavením určeny pro zemědělské, zahradnické nebo lesnické účely. Vozidla tohoto druhu mají jenom omezenou maximální rychlost (nejčastěji ne větší než 25 km za hodinu na silnici).
                        Zemědělské traktory a tahače jsou obvykle vybaveny hydraulickým zařízením, které umožňuje zvedat nebo spouštět zemědělské náčiní (brány, pluhy, atd.), vývodovým hřídelem, který dovoluje využívat výkon motoru pro činnost jiných strojů nebo náčiní, a připojovacím zařízením pro přívěsy. Mohou být také vybaveny hydraulickým zařízením pro ovládání manipulačního zařízení (nakladačů sena, nakladačů chlévské mrvy atd.), pokud lze tyto systémy pokládat za příslušenství.
                        Do těchto podpoložek také patří speciálně konstruované zemědělské traktory a tahače, jako např. se zvednutým podvozkem (obkročné traktory) používané na vinicích a ve školkách, traktory do kopcovitého terénu a traktory nesoucí nástroje.
                        Vyměnitelné zemědělské zařízení, i když je při předložení namontované na traktoru nebo tahači, zůstává zařazeno ve svém příslušném čísle (číslo 8432, 8433 atd.).
                        Další charakteristikou lesnických traktorů a tahačů je přítomnost trvale připojeného navijáku, který umožňuje dopravovat dřevo.
                        V souladu s poznámkou 2 k této kapitole mohou traktory a tahače patřící do těchto podpoložek také obsahovat určité vlastnosti, které jim dovolují, ve spojení s jejich hlavním účelem, nést zemědělské nebo lesnické stroje, nářadí, hnojiva, semena, atd.
                        Do těchto podpoložek nepatří stroje na sekání trávníků (označované jako pojízdné sekačky trávy nebo zahradní traktory) vybavené permanentním sekacím zařízením a ne více než jedním vývodním hřídelem výhradně pro účely pohonu sekacího zařízení
                        (viz vysvětlivky k číslu 8433).“

                        —

                        Pokud jde o podpoložku 8701 90 90, nadepsanou „ostatní“,:
                        „Do této podpoložky patří:

                                 1.

                                 traktory pro veřejné práce;

                                 2.

                                 jednonápravové traktory pro kloubová motorová vozidla.“

         Spor v původním řízení a předběžná otázka

               16

               Spor v původním řízení se týká sazebního zařazení zboží, kterým jsou tři modely všeterénních vozidel (KVF–360 4x4, KVF‑650 4x4 a KVF‑750 4x4) značky Kawasaki. Tyto typy mají následující společné vlastnosti:

                        —

                        zážehový spalovací pístový motor s vnitřním spalováním, v případě prvního vozidla chlazený vzduchem, v případě ostatních dvou vozidel kapalinou, o výkonu 15,7 kW v případě prvního z vozidel, 30,9 kW v případě druhého z vozidel a 37,1 kW v případě třetího z vozidel;

                        —

                        jediné sedadlo a konstrukci umožňující využívání výhradně jednou osobou;

                        —

                        hmotnost bez nákladu 274,5 kg v případě prvního z vozidel, 273 kg v případě druhého z vozidel a 275 kg v případě třetího z vozidel;

                        —

                        řízení motorového vozidla založené na Ackermanově způsobu řízení s ovládáním pomocí řídítek;

                        —

                        brzdy na předních a zadních kolech;

                        —

                        automatická spojka a zpátečka;

                        —

                        motor speciálně sestrojený pro provoz v náročném terénu tak, aby při nízkých otáčkách vyvinul dostatečný výkon;

                        —

                        pohon zadní nápravy nebo pohon všech čtyř kol;

                        —

                        pneumatiky s hrubým vzorkem pro provoz mimo pozemní komunikace;

                        —

                        vlečné oko pro tažení přívěsů;

                        —

                        tažná nebrzděná kapacita 620 kg v případě prvního z vozidel, 567 kg v případě druhého z vozidel a 567 kg v případě třetího z vozidel a tažná brzděná kapacita 1028 kg v případě prvního z vozidel, 1096 kg v případě druhého z vozidel a 1098 kg v případě třetího z vozidel;

                        —

                        hřídelový pohon;

                        —

                        převodovku s plynule měnitelným převodem (CVT) a

                        —

                        nejsou vybavena vývodovým hřídelem, hydraulickým zdvižným zařízením ani navijákem.

               17

               Dne 28. dubna 2010 požádala společnost KME o vydání závazných informací o sazebním zařazení pro tyto tři modely všeterénních vozidel a navrhovala jejich zařazení do kódů KN, podpoložky 8701 90 11 v případě prvního z vozidel, podpoložky 8701 90 20 v případě druhého z vozidel a podpoložky 8701 90 25 v případě třetího z vozidel, které se týkají zemědělských traktorů a tahačů a lesnických traktorů a tahačů, přičemž rozdílné sazební zařazení bylo navrhováno podle výkonu motoru jednotlivých modelů.

               18

               Dne 11. května 2010 byly vydány závazné informace o sazebním zařazení a všechny modely byly zařazeny do podpoložky 8701 90 90.

               19

               Po neúspěšné stížnosti společnost KME podala proti rozhodnutím, na jejichž základě byly vydány uvedené závazné informace o sazebním zařazení, žalobu, kterou nyní projednává ve fázi odvolání Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu).

               20

               Tento soud uvádí, že spor v původním řízení vznikl již v roce 1992, kdy příslušný orgán rozhodl o sazebním zařazení vozidel, která jsou obdobná vozidlům či shodná s vozidly, která jsou dotčena v projednávaném sporu, do podpoložky 8703 21 10 jakožto vozidla určená pro dopravu osob. Soud, který byl v uvedené době příslušný k rozhodování o sporech v oblasti celního sazebního zařazení, však považoval toto zařazení za chybné a měl a to, že dotčená vozidla mají být zařazena do podpoložky 8701 90 11 týkající se zemědělských traktorů a lesnických tahačů, kolových, nových, s výkonem motoru nepřevyšujícím 18 kW. V souladu s uvedeným rozhodnutím byly vydány závazné informace o sazebním zařazení.

               21

               Po uplynutí jejich platnosti požádala společnost KME o vydání nových závazných informací o sazebním zařazení pro vozidla stejného typu, mezi nimiž bylo i všeterénní vozidlo, model KVF–650 4x4, které je jedním ze tří modelů, které jsou nyní předmětem původního řízení. V závazných informacích o sazebním zařazení, které byly vydány na základě těchto žádostí, zařadil inspektor uvedená vozidla opět do podpoložky 8703 21 10 KN, která se týká „nových osobních automobilů a jiných motorových vozidel se zdvihovým objemem nepřesahujícím 1000 cm3, konstruovaných hlavně pro přepravu osob“. Toto zařazení bylo provedeno s odkazem na nařízení Komise (ES) č. 2518/98 ze dne 23. listopadu 1998 o zařazení určitého zboží do Kombinované nomenklatury (Úř. věst. 1998, L 315, s. 3; Zvl. vyd. 02/08, s. 52).

               22

               V rámci soudního řízení zahájeného na návrh společnosti KME, které se týká uvedených závazných informací o sazebním zařazení, položil Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu) Soudnímu dvoru otázku, která se týkala platnosti uvedeného nařízení, jakož i případně podpoložek, do nichž bylo třeba zařadit dotčená vozidla.

               23

               Soudní dvůr rozsudkem ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259) rozhodl, že nařízení č. 2518/98 je neplatné. V bodě č. 2 výroku uvedeného rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že nová čtyřkolá terénní vozidla s jedním sedadlem, s řízením Ackermanova typu ovládaným ruční pákou a s vlečným hákem, jejichž technické vlastnosti jim umožňují tlačit alespoň dvojnásobek jejich vlastní hmotnosti, musí být zařazena do položky 8701 90 KN, přičemž konečné zařazení uvedených vozidel musí být provedeno do takových podpoložek, které odpovídají výkonu jejich motoru.

               24

               Dne 12. ledna 2009 vydal inspektor v návaznosti na uvedený rozsudek nové závazné informace o sazebním zařazení, kterými se dotčená vozidla zařazují do podpoložek 8701 90 11 nebo 8701 90 20 KN v závislosti na výkonu motoru příslušného vozidla.

               25

               Dne 3. prosince téhož roku však oznámil, že tyto závazné informace pozbyly platnosti z důvodu vstupu v platnost nařízení č. 1051/2009, a na základě posledně uvedeného nařízení inspektor vydal závazné informace o sazebním zařazení, o které se nyní jedná v původním řízení a kterými zařadil dotčená vozidla do podpoložky 8701 90 90 KN.

               26

               Předkládající soud má shodně s účastníky původního řízení za to, že i když se nejedná o shodná vozidla, vozidlo uvedené v bodě 2 přílohy nařízení č. 1051/2009 je podobné vozidlům, o která se jedná v původním řízení, a tudíž se uvedené nařízení použije podle rozsudku ze dne 4. března 2004, Krings (C‑130/02, EU:C:2004:122), na posledně uvedená vozidla obdobně.

               27

               Předkládající soud nicméně pochybuje o platnosti uvedeného nařízení, pokud z něj vyplývá, že tato vozidla musí být zařazena do podpoložky 8701 90 90 KN, neboť nejsou vybavena vývodovým hřídelem, hydraulickým zdvižným zařízením ani navijákem.

               28

               Uvedený soud se totiž domnívá, že bod č. 2 výroku rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259), který byl vydán v rámci dřívějšího původního řízení, které se týkalo mimo jiné modelu vozidla, který se shoduje s jedním z modelů, o které se jedná v původním řízení, a sice modelu KVF–650 4x4, nelze vykládat jinak, než že Soudní dvůr kvalifikoval uvedená vozidla jako„zemědělské traktory a lesnické tahače“, neboť pod touto položkou 8701 90 KN jsou u této jediné kategorie traktorů nebo tahačů upřesněny podpoložky podle výkonu motoru (podpoložky 8701 90 11 až 8701 90 39).

               29

               Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud Amsterdam) kromě toho uvádí, že ve vysvětlivkách k podpoložkám 8701 90 11 až 8701 90 50, na které se odkazuje v odůvodnění bodu 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, na jehož platnost je nyní Soudní dvůr dotazován, se sice uvádí, že lesnické traktory charakterizuje přítomnost trvale připojeného navijáku, ovšem v případě zemědělských traktorů se uvádí, že tyto jsou „obvykle“ vybaveny hydraulickým zařízeními, vývodovým hřídelem, což nevylučuje, aby byla jako zemědělské traktory zařazena taková všeterénní vozidla, o která se jedná v původním řízení, která nejsou vybavena hydraulickým zařízeními nebo vývodovým hřídelem.

               30

               V tomto kontextu se Gerechtshof Amsterdam rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Je nařízení č. 1051/2009 […] platné?“

         K předběžné otázce

         Přípustnost předběžné otázky

               31

               Komise tvrdí, že předběžná otázka je nepřípustná z toho důvodu, že nařízení č. 1051/2009, jehož platnost má Soudní dvůr na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce posuzovat, nemá žádný vliv na výsledek sporu v původním řízení. Jak totiž podle Evropské komise vyplývá z předkládacího rozhodnutí, dotčená vozidla v uvedeném řízení nejsou shodná, ale pouze srovnatelná s vozidlem, kterého se týká bod 2 přílohy uvedeného nařízení, čímž uvedené nařízení nemá přímé právní důsledky pro zařazení vozidel dotčených v původním řízení.

               32

               V tomto ohledu si předkládající soud podle Komise nesprávně vykládá rozsudek ze dne 4. března 2004, Krings (C‑130/02, EU:C:2004:122). Z uvedeného rozsudku totiž podle Komise nevyplývá, že by bylo povinné používat nařízení o sazebním zařazení obdobně na výrobky podobné výrobkům, jež jsou uvedeny v tomto nařízení, vzhledem k tomu, že uvedený rozsudek pojímá takové nařízení pouze jako zdroj inspirace s ohledem na potřebu podporovat soudržný výklad KN a rovné zacházení s hospodářskými subjekty.

               33

               Kromě toho předkládající soud podle Komise neodůvodnil, v čemž jsou vozidla dotčená v původním řízení srovnatelná s vozidlem, na které se vztahuje bod 2 přílohy nařízení č. 1051/2009.

               34

               Tato námitka nepřípustnosti musí být zamítnuta.

               35

               V této souvislosti je třeba úvodem připomenout, že předkládající soud použil v nizozemském jazykovém znění naprosto shodný pojem s pojmem, který byl použit v bodě 35 rozsudku ze dne 4. března 2004, Krings (C‑130/02, EU:C:2004:122), a sice přídavné jméno „vergelijkbaar“, kterému odpovídá přídavné jméno „analogues“ ve francouzském znění uvedeného rozsudku a sloveso „entsprechen“ v německém znění, přičemž německý jazyk byl jednacím jazykem v řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, v rámci kterého byl vydán uvedený rozsudek.

               36

               Navíc je zřejmé, že se předkládající soud neomezil pouze na to, že by konstatoval, že jsou výrobky dotčené v původním řízení obdobné výrobku, který je uveden v bodě 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, což náleží jakožto posouzení skutkové povahy do jeho výlučné pravomoci, ale kromě toho uvádí přesný popis uvedených výrobků, který v podstatě odpovídá popisu podle uvedené přílohy, pokud jde o výrobek, kterého se týká bod 2 uvedené přílohy. Z popisů uvedených v bodech 9 až 11 a 16 tohoto rozsudku totiž vyplývá, že vozidla dotčená v původním řízení jsou obdobná vozidlu, na které se vztahuje bod 2 přílohy tohoto nařízení. Podstatou konstatování předkládajícího soudu je, že všechna tato vozidla vykazují nezbytné charakteristiky pro to, aby byla považována za „traktory a tahače“ ve smyslu čísla 8701 KN, a že nejsou vybavena vývodovým hřídelem ani hydraulickým zdvižným zařízením ani navijákem.

               37

               Předkládající soud tím splnil požadavky podle čl. 94 písm. a) a c) jednacího řádu Soudního dvora, neboť v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vylíčil rozhodné skutečnosti tak, jak je konstatoval, což umožňuje seznámit se s důvody, které jej vedly k předložení otázky, která se týká platnosti dotčené části uvedeného nařízení.

               38

               Kromě toho postačuje uvést, že i když se v rozsudku ze dne 4. března 2004, Krings (C‑130/02, EU:C:2004:122) rozhodnutí předkládajícího soudu týkalo výrobků, které nebyly totožné, ale pouze obdobné výrobkům, na které se vztahuje příslušná část přílohy nařízení o sazebním zařazení, jehož platností se Soudní dvůr zabýval v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce (viz body 34 a 35 tohoto rozsudku), Soudní dvůr se nicméně vyjádřil k platnosti tohoto nařízení (viz bod č. 1 výroku uvedeného rozsudku).

               39

               Z ustálené judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že i když není nařízení o zařazení zboží přímo použitelné na výrobky, které nejsou totožné, ale pouze obdobné výrobkům, na které se toto nařízení vztahuje, použije se posledně uvedené nařízení na takové výrobky obdobně (v tomto smyslu viz mimo jiné rozsudek ze dne 4. března 2004, KringsC‑130/02, EU:C:2004:122, body 34 a 35, rozsudek ze dne 13. července 2006, Anagram International,C‑14/05, EU:C:2006:465, body 31 až 33). Z toho vyplývá, že pokud má vnitrostátní soud pochybnosti o platnosti nařízení o zařazení zboží, které musí použít obdobně na výrobky, jež se v dostatečné míře podobají výrobkům, na které se uvedené nařízení vztahuje, je důvodné, aby předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti takového nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. února 2009, Kamino International Logistics (C‑376/07, EU:C:2009:105, bod 69).

               40

               Na předběžnou otázku je tudíž třeba odpovědět.

         K věci samé

               41

               Je třeba připomenout, že Soudní dvůr v bodě č. 2 výroku rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259) rozhodl, že „[n]ová čtyřkolá terénní vozidla s jedním sedadlem, s řízením Ackermanova typu ovládaným ruční pákou a s vlečným hákem, jejichž technické vlastnosti jim umožňují tlačit alespoň dvojnásobek jejich vlastní hmotnosti, musí být zařazena do položky 8701 90 této nomenklatury. Je úkolem Gerechtshof te Amsterdam [odvolacího soudu v Amsterdamu], aby provedl zařazení uvedených vozidel do podpoložek, které odpovídají výkonu jejich motoru“.

               42

               Položka 8701 90 KN, která se týká jiných traktorů a tahačů, než jednonápravových malotraktorů, silničních návěsových tahačů a pásových traktorů a tahačů, které patří do položek 8701 10 až 8701 30, se vztahuje na dvě kategorie traktorů a tahačů, a sice:

                        —

                        zemědělské traktory a tahače a lesnické traktory a tahače, opatřené koly a

                        —

                        dále traktory a tahače jiné, než jsou traktory a tahače uvedené pod položkami 8701 10 až 8701 30 a než jsou zemědělské traktory a tahače a lesnické traktory a tahače (dále jen „ostatní traktory a tahače“).

               43

               Na ostatní traktory se vztahuje jediná osmimístná podpoložka, a sice podpoložka 8701 90 90.

               44

               Na zemědělské traktory a tahače a lesnické traktory a tahače se naopak vztahují odlišné osmimístné podpoložky. Nejprve jsou odlišeny podle toho, zda se jedná o vozidla použitá – v takovém případě se na ně vztahuje podpoložka 8701 90 50 – nebo vozidla nová. Následně jsou nové zemědělské traktory a tahače a lesnické traktory a tahače rozděleny v šesti podpoložkách podle výkonu motoru, a sice v podpoložkách 8701 90 11, 8701 90 20, 8701 90 25, 8701 90 31, 8701 90 35 a 8701 90 39.

               45

               Položka 8701 90 KN neobsahuje kromě podpoložek uvedených ve dvou předcházejících bodech tohoto rozsudku žádnou další osmimístnou podpoložku.

               46

               Z toho konstatování vyplývá, že bod č. 2 výroku rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259) se týká výlučně osmimístných podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 39 KN, které se týkají nových zemědělských a lesnických traktorů a tahačů vzhledem k tomu, že Soudní dvůr vyložil tyto podpoložky v tom smyslu, že musí být rozhodné pro sazební zařazení takových vozidel, jako jsou vozidla, jejichž popis je uveden v bodě 2, přičemž příslušná podpoložka je určena podle výkonu motoru vozidla, které má být zařazeno. Z toho vyplývá, že zařazení takových vozidel do podpoložky 8701 90 90, která se týká ostatních traktorů a tahačů, musí být vyloučeno.

               47

               Kromě toho je třeba uvést, že vozidlo, jehož popis je uveden v bodě 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, je obdobné vozidlům, o která se jednalo ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259), a to vzhledem k popisu, který je uveden v bodech 26 a 31 tohoto rozsudku. Toto zjištění je podpořeno skutečností, že jeden z modelů vozidel dotčených v původním řízení, které vedlo k vydání uvedeného rozsudku, tj. model KVF‑650 4x4, je rovněž modelem, jenž je předmětem nyní projednávané věci v původním řízení. Jak již přitom bylo uvedeno v bodě 36 tohoto rozsudku, vozidla, o něž se jedná v původním řízení, jsou bez rozdílu obdobná vozidlu, jehož popis je uveden v bodě 2 uvedené přílohy.

               48

               Z konstatování uvedených v bodech 46 a 47 tohoto rozsudku proto vyplývá, že nařízení č. 1051/2009 tím, že uvádí zařazení vozidla, jehož popis je uveden v bodě 2 jeho přílohy, do podpoložky 8701 90 90 KN, a nikoli do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 39 KN podle výkonu motoru tohoto vozidla, je v rozporu s rozsahem těchto posledně uvedených podpoložek, který vyplývá z bodu č. 2 výroku rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259).

               49

               Námitky, které vznáší Komise, nejsou takové povahy, aby mohly tento závěr o neplatnosti, který je zpravidla třeba z tohoto rozporu dovodit, jakkoli změnit.

               50

               V této souvislosti je třeba zaprvé uvést, že v bodě č. 2 výroku rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259) se Soudní dvůr omezil na výklad osmimístných podpoložek, které se týkaly položky 8701 90 KN, podle charakteristik vozidel, které vymezil předkládající soud, jak ho žádal předkládající soud v druhé otázce, přičemž vyzval uvedený soud, aby sám provedl zařazení uvedených vozidel.

               51

               Zadruhé se nelze ztotožnit s Komisí, když tvrdí, že rozhodující důvod pro zařazení vozidla, jehož popis je uveden v bodě 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, do podpoložky 8701 90 90, a sice, že „zařazení jako zemědělský traktor nebo tahač nebo lesnický traktor nebo tahač je vyloučeno, neboť vozidlo nemá vývodový hřídel ani hydraulické zdvižné zařízení ani naviják“, vyplývá z vysvětlivek ke KN, neboť je v nich v souvislosti s podpoložkami 8701 90 11 až 8701 90 50 uvedeno, že „zemědělské traktory a tahače jsou obvykle vybaveny hydraulickým zařízením, které umožňuje zvedat nebo spouštět zemědělské náčiní (brány, pluhy, atd.), vývodovým hřídelem, který dovoluje využívat výkon motoru pro činnost jiných strojů nebo náčiní, a připojovacím zařízením pro přívěsy“ a že „[...] další charakteristikou lesnických traktorů a tahačů je přítomnost trvale připojeného navijáku, který umožňuje dopravovat dřevo“.

               52

               Podle judikatury Soudního dvora spočívá význam těchto vysvětlivek v tom, že podstatným způsobem přispívají k výkladu významu jednotlivých sazebních čísel, aniž jsou však právně závazné (v tomto smyslu viz mimo jiné rozsudek ze dne 17. července 2014, Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, bod 30 a citovaná judikatura).

               53

               V této souvislosti je třeba uvést, že části vysvětlivek KN, na které odkazuje Komise, nemají absolutní platnost. Pokud jde o vybavení hydraulickým zařízením, které umožňuje zvedat nebo spouštět zemědělské náčiní, vývodovým hřídelem, který dovoluje využívat výkon motoru pro činnost jiných strojů nebo náčiní, v případě zemědělských traktorů a tahačů se pouze uvádí, že jsou jím „obvykle“ vybaveny. Z této formulace přitom vyplývá, jak uvedl předkládající soud, že neexistence takového zařízení nestačí k vyloučení zemědělského účelu využití traktorů nebo tahačů. Vysvětlení Komise, podle kterého uvedená formulace odpovídá obrácení důkazního břemene v souvislosti s určením vozidla, nelze přijmout. Tento význam totiž nevyplývá z uvedených vysvětlivek, což je dále podporováno i tím, že v odůvodnění zařazení podle bodu 2 přílohy nařízení č. 1051/2009 není nikde uvedeno, že by ostatní charakteristiky dotčeného vozidla nemohly svědčit o jeho zemědělském určení.

               54

               Dále podle všeobecného pravidla č. 1 je zařazení zboží právně určeno zněním čísel, položek a poznámek ke třídám nebo kapitolám a ostatními všeobecnými pravidly, pokud nejsou v rozporu s uvedenými čísly, položkami a poznámkami. Podle všeobecného pravidla č. 6 platí, že zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis ostatními všeobecnými pravidly. Konečně z všeobecného pravidla č. 3 písm. a) vyplývá, že pokud se jeví, že zboží lze zařadit do dvou čísel, má číslo, které obsahuje nejspecifičtější popis, přednost před čísly s obecnějším popisem.

               55

               V projednávaném případě je nesporné, že taková užitková vozidla, na která se vztahuje bod 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, musí být považována za „traktory a tahače“ ve smyslu položky 8701 90, která se týká výlučně užitkových vozidel. V rámci této položky vychází hlavní rozdělení z účelu použití traktorů nebo tahačů, na které se vztahuje, tj. zemědělských nebo lesnických traktorů nebo tahačů a traktorů či tahačů ostatních.

               56

               V souladu s judikaturou Soudního dvora může představovat objektivní kritérium pro zařazení účel použití výrobku, pokud je inherentní tomuto výrobku, přičemž tato skutečnost musí být posouzena v závislosti na objektivních charakteristikách a vlastnostech zboží (viz rozsudek ze dne 17. července 2014, Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, bod 31 a citovaná judikatura).

               57

               Kromě toho s ohledem na význam všeobecného pravidla č. 3 písm. a) je třeba traktor nebo tahač, který vykazuje takové objektivní charakteristiky, zařadit do podpoložky, která obsahuje nejspecifičtější popis.

               58

               V projednávaném případě a jak vyplývá mimo jiné z vysvětlivek ke KN, může vyplývat zemědělský nebo lesnický účel použití traktorů nebo tahačů z jejich konstrukce, přítomnosti vybavení nebo zařízení, které je předurčují k používání v rámci zemědělských nebo zahradnických podniků, aniž je třeba toto určení a priori spojovat s přítomností určitého taxativně vyjmenovaného vybavení nebo zařízení.

               59

               Jak přitom vyplývá z popisu typů vozidel, kterých se týká rozsudek ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki Motors Europe (C‑15/05, EU:C:2006:259), které v zásadě odpovídají popisu vozidla podle bodu 2 přílohy nařízení č. 1051/2009, jsou vozidla podle uvedeného rozsudku charakterizována kromě jiného značnou tažnou silou, zvláštní konstrukcí, zejména pokud jde o motor, pneumatiky a odpružení, která jim má umožnit pohyb v náročném přírodním terénu se zařízením, které na ně může být připojeno pomocí různého příslušenství k uchycování nebo tažení. Tyto charakteristiky jsou jako celek obecné, objektivní a zjevné.

               60

               Zatřetí je irelevantní tvrzení Komise, která uvádí, že traktory a tahače, které jsou zjevně určeny k zemědělským nebo lesnickým účelům, lze využívat k volnočasovým účelům. Je totiž třeba připomenout, že jakmile může být objektivní charakteristický znak výrobku ověřen v okamžiku proclení, nemůže okolnost, že je možné i jiné použití tohoto výrobku, vyloučit jeho právní kvalifikaci. Pro jeho celní klasifikaci není nutné, aby tento výrobek byl určen pouze nebo výlučně pro použití odpovídající uvedenému objektivnímu charakteristickému znaku. Postačí, aby toto použití představovalo jeho hlavní určení (rozsudek ze dne 13. července 2006, Anagram International, C‑14/05, EU:C:2006:465, bod 26). V každém případě nelze touto námitkou odůvodnit zařazení dotčených typů vozidel do podpoložky 8701 90 90, která se stejně jako veškeré další podpoložky položky 8701 KN vztahuje na užitková vozidla.

               61

               Začtvrté ze zařazení takových vozidel, na která se vztahuje bod 2 přílohy nařízení č. 1051/2009 do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 50 nelze dovodit takový výklad, podle kterého by podpoložka 8701 90 90 byla zbavena jakéhokoli obsahu. V této souvislosti postačí uvést, že ve vysvětlivkách ke KN, které se týkají posledně uvedené podpoložky, se uvádí, že do ní náleží například traktory pro veřejné práce a jednonápravové traktory pro kloubová motorová vozidla.

               62

               Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že Komise tím, že přijala nařízení č. 1051/2009, které zařazuje vozidlo, které je popsáno v bodě 2 jeho přílohy, do podpoložky 8701 90 90, a nikoli do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 39 podle výkonu motoru tohoto vozidla, změnila rozsah posledně uvedených podpoložek, který zúžila, z čehož vyplývá, že překročila pravomoc, která jí byla svěřena na základě čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2658/87 (v tomto smyslu viz mimo jiné viz rozsudek ze dne 4. března 2004, Krings, C‑130/02, EU:C:2004:122, bod 26).

               63

               Na položenou otázku je tudíž třeba odpovědět tak, že bod 2 přílohy nařízení č. 1051/2009 je neplatný v rozsahu, v němž zařazuje v něm popsané vozidlo do podpoložky 8701 90 90 KN, a nikoli do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 39 KN podle výkonu motoru tohoto vozidla.

         K nákladům řízení

               64

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:

                     Bod 2 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1051/2009 ze dne 3. listopadu 2009 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury je neplatný v rozsahu, v němž zařazuje v něm popsané vozidlo do podpoložky 8701 90 90 této kombinované nomenklatury, ve znění nařízení Komise (ES) č. 948/2009 ze dne 30. září 2009, a nikoli do podpoložek 8701 90 11 až 8701 90 39 uvedené kombinované nomenklatury podle výkonu motoru tohoto vozidla.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 5. května 1977. # Gerda Jansen proti Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen - Německo. # # Věc 104-76.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007. # Andrea Borbély proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci. # Věc F-126/05.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (prvního senátu)
      16. ledna 2007
      Věc F-126/05
      Andrea Borbély
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Úředníci – Náhrada nákladů – Příspěvek na zařízení – Denní příspěvek – Cestovní výdaje při převzetí funkce – Místo přijetí – Neomezená soudní pravomoc“
      Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou A. Borbély požaduje jednak zrušení rozhodnutí Komise, kterým jí bylo
         zamítnuto poskytnutí příspěvku na zařízení a denního příspěvku, jakož i náhrada cestovních výdajů vynaložených v souvislosti
         s převzetím funkce, a jednak uložení Komisi zaplacení uvedených příspěvků jakož i náhrady výše uvedených cestovných výdajů.

      Rozhodnutí: Rozhodnutí Komise ze dne 2. března 2005 se zrušuje v rozsahu, v němž je jím zamítnuto poskytnutí žalobkyni příspěvku na zařízení
         stanoveného v čl. 5 odst. 1 přílohy VII služebního řádu a denního příspěvku stanoveného v čl. 10 odst. 1 téže přílohy. Komisi
         se ukládá zaplatit žalobkyni, v souladu s platnými předpisy, uvedené příspěvky, zvýšené o úroky z prodlení od okamžiku splatnosti
         uvedených částek až do okamžiku skutečného zaplacení, jejichž sazba je stanovena Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční
         operace a použitelná v průběhu dotčeného období, zvýšená o dva body. Žaloba se ve zbývající části zamítá. Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Náhrada výdajů – Příspěvek na zařízení – Denní příspěvek
      (Služební řád, příloha VII, články 5 a 10; nařízení Rady č. 723/2004)
      2.      Úředníci – Náhrada výdajů – Cestovní výdaje z místa přijetí na místo přidělení
      [Služební řád, příloha VII, články 4, 5, čl. 7 odst. 1 písm. a) a článek 10]
      3.      Úředníci – Žaloba – Předmět – Příkaz určený administrativě – Neomezená soudní pravomoc – Žádost o platbu
      (Služební řád, čl. 91 odst. 1; příloha VII, čl. 5 a 10)
      1.      Zrušení nařízením Rady č. 723/2004, kterým byly změněny služební řád a pracovní řád ostatních zaměstnanců, první alternativní
         podmínky článku 5 přílohy VII služebního řádu, na základě které bylo poskytnutí příspěvku na zařízení podmíněno přiznáním
         práva na příspěvek za práci v zahraničí, je možné nanejvýš vykládat tak, že zákonodárce zamýšlel znovu obnovit rovnost ohledně
         podmínek poskytnutí příspěvku na zařízení mezi všemi osobami, které nastupují na pracovní místo u orgánu Společenství poté,
         co bydlely nebo pracovaly na území státu, ve kterém se tento orgán nachází. Osoby, které před převzetím práce ve veřejné službě
         Společenství pracovaly pro stát nebo mezinárodní organizaci, musí nadále, stejně jako ostatní zaměstnanci Společenství, prokázat,
         že splňují jedinou podmínku stanovenou v článku 5 přílohy VII služebního řádu, v jeho novém znění, tedy že musely změnit bydliště
         za účelem splnění povinností podle článku 20 služebního řádu. Nicméně takové postavení naroveň dvou kategorií úředníků neznamená,
         že zákonodárce rovněž zamýšlel změnit samotný obsah dotčené podmínky, která je formulována zcela shodně jak ve starším, tak
         v novém znění článku 5 přílohy VII služebního řádu. Pojem „bydliště“ je proto třeba vždy chápat tak, že představuje „centrum
         zájmů úředníka nebo zaměstnance“.

      Skutečné bydliště je jedním z faktorů, který společně s dalšími určuje centrum zájmů úředníka. Tento přístup je potvrzen účelem
         článku 5 přílohy VII služebního řádu, jež nebyl pozměněn změnou podmínek pro poskytnutí příspěvku na zařízení, přičemž tímto
         účelem je pokrytí nákladů spojených se situací osoby, která byla jmenována úředníkem a která se v důsledku toho, že se dostává
         z nejistého postavení do postavení s definitivou, musí zařídit a trvale a nepřetržitě integrovat ve svém místě zaměstnání
         na neurčitou ale podstatnou dobu. V důsledku toho existence dočasného bydliště v místě, kde se nachází zaměstnávající orgán,
         zejména pro profesní účely, není v žádném případě v rozporu s cílem, který je sledován poskytnutím příspěvku na zařízení,
         jež odpovídá zvýšeným nárokům, kterým nejsou obvykle vystaveny osoby, jejichž centrum zájmů se shoduje s jejich místem zaměstnání.

      Tak tomu bude rovněž ohledně denního příspěvku, jehož účelem je nahrazení výdajů a nevýhod způsobených nejistou situací úředníka
         ve zkušební době, zejména v případě, pokud si musí zachovat současně i původní bydliště, což platí tím spíš, že podmínku týkající
         se povinnosti změnit bydliště v rámci článků 5 a 10 přílohy VII služebního řádu je třeba vykládat stejně.

      (viz body 44 a 47 až 49)
      Odkazy:
      Soud prvního stupně: 12. prosince 1996, Monteiro da Silva v. Komise, T‑74/95, Recueil FP, s. I‑A‑583 a II‑1559, body 63 a
         64; 12. prosince 1996, Mozzaglia v. Komise, T‑137/95, Recueil FP, s. I‑A‑619 a II‑1657, bod 57; 20. srpna 1998, Collins v.
         Výbor regionů, T‑132/97, Recueil FP, s. I‑A‑469 a II‑1379, bod 41; 13. prosince 2004, E v. Komise, T‑251/02, Sb. VS s. I‑A‑359
         a II‑1643, bod 100; 13. září 2005, Recalde Langarica v. Komise, T‑283/03, Sb. VS s. I‑A‑235 a II‑1075, bod 176

      2.      Má-li být zohledněn účel čl. 7 odst. 1 přílohy VII služebního řádu, který zaměstnavateli Společenství ukládá nést cestovní
         výdaje, které úředník musel vynaložit ke své přepravě z místa přijetí do místa zaměstnaní, je třeba, aby při zjišťování centra
         zájmů úředníka, jež určuje jeho obvyklé bydliště a současně s tím jeho místo přijetí, podobně jak je tomu při určení obvyklého
         bydliště pro účely použití článku 4 přílohy VII služebního řádu, byla věnována zvláštní pozornost skutečnému bydlišti dotyčného,
         zejména jeho místo zaměstnaní v okamžiku přijetí do zaměstnání. Úředník tak může nést tyto výdaje pouze tehdy, jestliže se
         již v okamžiku svého přijímání nacházel, zejména z profesních důvodů, v místě svého budoucího zaměstnání, nehledě na centrum
         jeho zájmů ve smyslu článků 5 a 10 přílohy VII služebního řádu jakékoli.

      Nebude tomu jinak ani tehdy, pokud budoucí úředník nebyl přítomen ve svém dřívějším místě zaměstnaní během kratší doby před
         převzetím funkce z důvodu, že například využil svou dovolenou za kalendářní rok k návratu do země, kde se nachází centrum
         jeho zájmů. Výdaje, které následně vynaložil k návratu do místa dřívějšího zaměstnaní, které je krom toho rovněž místem výkonu
         budoucích služebních povinností pro orgán Společenství, nemohou být nahrazeny na základě čl. 7 odst. 1 písm. a) přílohy VII
         služebního řádu. Náhrada těchto výdajů vynaložených samotným úředníkem totiž neodpovídá účelu tohoto ustanovení.

      (viz body 66 až 68)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 15. září 1994, Magdalena Fernández v. Komise, C‑452/93 P, Recueil, s. I‑4295, bod 22
      Soud prvního stupně: 10. července 1992, Benzler v. Komise, T‑63/91, Recueil, s. II‑2095, body 23 a 24; výše uvedený Monteiro
         da Silva, body 70 a 71; 28. září 1999, J v. Komise, T‑28/98, Recueil FP, s. I‑A‑185 a II‑973, bod 47; 25. října 2005, Dedeu
         i Fontcuberta v. Komise, T‑299/02, Sb. VS s. I‑A‑303 a II‑1377, bod 77

      3.      Soudu Společenství nepřísluší, aniž by tím bylo zasaženo do výsad administrativy, vydávat soudní příkazy orgánu Společenství,
         které by mu přikazovaly přijmout opatření, která s sebou přináší plnění povinností vyplývajících z rozsudku, jímž se zrušuje
         určité rozhodnutí. Nicméně ve sporech majetkoprávní povahy má soud Společenství v souladu s čl. 91 odst. 1 druhou větou služebního
         řádu neomezenou soudní pravomoc, která mu umožňuje uložit žalovanému orgánu zaplacení stanovených částek, případně zvýšených
         o úroky z prodlení.

      V rámci žaloby na neplatnost, kterou bylo napadenou rozhodnutí nepřiznat žalobkyni příspěvek na zařízení a denní příspěvek,
         je návrhové žádání, které zní na uložení povinnosti administrativě zaplatit částky dlužné z titulu těchto dvou příspěvků,
         zvýšených o úroky z prodlení, dostatečně určité a je třeba jej považovat za přípustné, i když žalobkyně nepředložila výpočet
         požadovaných částek, jelikož tyto jsou přímo a objektivně určitelné na základě dvou jasných a nezpochybnitelných parametrů,
         a to základního platu žalobkyně a případného přiznání jí práva na příspěvek na domácnost v okamžiku nebo během období rozhodných
         pro jednotlivá ustanovení upravující tyto příspěvky.

      (viz body 71 a 72)
      Odkazy:
      Soud prvního stupně: 9. června 1994, X v. Komise, T-94/92, Recueil FP, s. I‑A‑149 a II‑481, bod 33; 8. července 1998, Aquilino
         v. Rada, T‑130/96, Recueil FP, s. I‑A‑351 a II‑1017, bod 39; 23. března 2000, Rudolph v. Komise, T‑197/98, Recueil FP, s.
         I‑A‑55 a II‑241, body 32 a 33; 18. září 2002, Puente Martín v. Komise, T‑29/01, Recueil FP, s. I‑A‑157 a II‑833, bod 87; 2. března
         2004, Di Marzio v. Komise, T‑14/03, Recueil FP, s. I‑A‑43 a II‑167, bod 63


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 13. února 2008. # Sanofi-Aventis SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATURION - Starší národní slovní ochranná známka URION - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94. # Věc T-146/06.

text:
      Rozsudek Soudu (druhého senátu) ze dne 13. února 2008 – Sanofi‑Aventis v. OHIM – GD Searle (ATURION)
      (Věc T-146/06)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATURION – Starší národní slovní ochranná známka URION – Relativní důvody pro zamítnutí – Neexistence nebezpečí záměny – Neexistence podobnosti označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 71–73)
      Předmět

               Žaloba na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. února 2005 (věc R 227/2005‑1), týkajícího se námitkového
                  řízení mezi Sanofi-Aventis SA a GD Searle LLC

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               GD Searle LLC

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka ATURION pro výrobky třídy 5 – přihláška č.                                              1662311

               Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Sanofi-Aventis SA

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Národní slovní ochranná známka URION pro výrobky třídy 5

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitek

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

      Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Sanofi-Aventis SA se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 27. června 2002. # Carmine Salvatore Tralli proti Evropské centrální bance. # Úředníci - Odůvodnění - Náklady řízení. # Spojené věci T-373/00, T-27/01, T-56/01 a T-69/01.


title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 31. ledna 2008. # Komise Evropských společenství proti Italské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/35/ES - Životní prostředí - Účast veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů - Neprovedení ve stanovené lhůtě. # Věc C-69/07.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 31. ledna 2008 – Komise v. Itálie
      (Věc C‑69/07)
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2003/35/ES – Životní prostředí – Účast veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů – Neprovedení ve stanovené lhůtě“
      Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem –Stav, k němuž se má přihlédnout – Stav po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (Článek 226 ES) (viz bod 9)
      Předmět

         Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES
                  ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a
                  o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. L 156, s. 17;
                  Zvl. vyd. 15/07, s. 466), ve stanovené lhůtě

            Výrok

                  Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu
                     a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního
                     prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, nesplnila
                     povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 6 této směrnice.

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 11. ledna 2013. # Kokomarina proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s uvedením Evropského společenství - Obrazová ochranná známka interdit de me gronder IDMG - Starší slovní ochranná známka Beneluxu DMG - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Zpochybnění skutečného užívání starší ochranné známky, jež bylo poprvé vzneseno před Tribunálem. # Věc T-568/11.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 25. března 2009. # L’Oréal SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SPA THERAPY - Starší národní slovní ochranná známka SPA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94. # Věc T-109/07.

text:
      Věc T-109/07
      L’Oréal SA
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství SPA THERAPY – Starší národní slovní ochranná známka SPA – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst.1 písm. b)]
      2.      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      1.      Pro průměrného spotřebitele existuje nebezpečí záměny mezi slovním označením SPA THERAPY, jehož zápis jako ochranné známky
         Společenství je požadován pro kosmetické výrobky spadající do třídy 3 ve smyslu Niceské dohody, a slovní ochrannou známkou
         SPA, zapsanou dříve u Bureau Benelux des marques pro totožné výrobky.

      Spotřebitel obecně věnuje větší pozornost začátku ochranné známky než jejímu konci. Starší ochranná známka se přitom nachází
         na začátku přihlašované ochranné známky. Z toho plyne, že samostatná rozlišovací role, kterou v jejím rámci má, může tím spíše
         vyvolávat u relevantní veřejnosti záměnu, pokud jde o obchodní původ výrobků.

      Slovo „therapy“ není věhlasné obchodní jméno, ale výraz, který, aniž by byl pro kosmetické výrobky popisný, nemá ve vztahu
         k nim zvláště vysokou rozlišovací způsobilost, jelikož by ho mohlo být možné chápat jako odkaz na blahodárné účinky uvedených
         výrobků.

      A konečně, je běžné, že výrobci kosmetiky uvádějí na trh několik řad výrobků pod různými odvozenými ochrannými známkami. V
         důsledku toho může skutečnost, že je přihlašovaná ochranná známka tvořena starší ochrannou známkou SPA a slovem „therapy“,
         vést spotřebitele k domněnce, že se jedná o výrobkovou řadu uváděnou na trh majitelkou starší ochranné známky.

      Rozdíly mezi označeními související s přítomností slova „therapy“ v přihlašované ochranné známce tak nemohou vyrovnávat rozsáhlé
         podobnosti mezi kolidujícími označeními související s přítomností starší ochranné známky na začátku přihlašované ochranné
         známky a se samostatnou rozlišovací rolí, kterou v ní má, aniž by ale představovala její dominantní prvek. Mimoto, jelikož
         jsou výrobky označené kolidujícími ochrannými známkami totožné, je třeba dojít k závěru, že se relevantní veřejnost bude domnívat,
         že pocházejí přinejmenším od hospodářsky propojených podniků.

      Za takových okolností totiž konstatování existence nebezpečí záměny nemůže podléhat podmínce, aby v celkovém dojmu vyvolaném
         složeným označením převládala část tohoto označení tvořená starší ochrannou známkou.

      (viz body 15, 19–20, 30–33)
      2.      Mimo běžné případy, kdy průměrný spotřebitel vnímá ochrannou známku jako celek, a bez ohledu na okolnost, že v celkovém dojmu
         může převládat jedna či více součástí kombinované ochranné známky, není v žádném případě vyloučeno, že ve zvláštním případě
         si starší ochranná známka používaná třetí osobou ve složeném označení zachová v tomto složeném označení nezávislou rozlišovací
         roli, aniž by v něm přitom tvořila dominantní prvek, a že tak celkový dojem ze složeného označení může vést veřejnost k přesvědčení,
         že dotčené výrobky nebo služby pocházejí přinejmenším od hospodářsky propojených podniků, a v takovém případě musí být existence
         nebezpečí záměny shledána. Za takových okolností totiž konstatování existence nebezpečí záměny nemůže podléhat podmínce, aby
         v celkovém dojmu vyvolaném složeným označením převládala část tohoto označení tvořená starší ochrannou známkou.

      (viz bod 19)
ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)
      25. března 2009(*)

      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství SPA THERAPY – Starší národní slovní ochranná známka SPA – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“
      Ve věci T‑109/07,
      L’Oréal SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená E. Baudem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému A. Folliard-Monguiralem, jako zmocněncem,

      žalovanému,
      přičemž dalším účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejším účastníkem řízení před Soudem, je
      Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV, se sídlem ve Spa (Belgie), zastoupená E. Cornuem, L. De Brouwerem a D. Moreauem, advokáty,

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. ledna 2007 (věc R 468/2005‑4),
         týkajícímu se námitkového řízení mezi Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV, a L’Oréal SA,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),
      ve složení M. Vilaras, předseda, M. Prek (zpravodaj) a V. Ciucă, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: N. Rosner, rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Soudu dne 11. dubna 2007,
      s přihlédnutím k vyjádření OHIM k žalobě došlému kanceláři Soudu dne 25. června 2007,
      s přihlédnutím k vyjádření vedlejší účastnice k žalobě došlému kanceláři Soudu dne 17. července 2007,
      po jednání konaném dne 6. listopadu 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Dne 28. listopadu 2000 podala žalobkyně, L’Oréal SA, u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
         přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství
         (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů.

      2        Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení SPA THERAPY.

      3        Výrobky, pro které byl zápis požadován, náležejí do třídy 3 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb
         pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Parfémy, toaletní
         vody; koupelové a sprchovací gely a soli jiné než pro lékařské účely; toaletní mýdla; tělové deodoranty; kosmetika, především
         krémy, mléka, vody, gely a pudry na obličej, tělo a ruce; mléka, gely a oleje na opalování a po opalování (kosmetika); líčidla;
         šampóny; gely, pěny, balzámy a spreje pro tvarování účesů a péči o vlasy; laky na vlasy; barvy na vlasy a odbarvovače; přípravky
         na ondulaci a řásnění vlasů; éterické oleje“.

      4        Přihláška k zápisu byla zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 55/2002 ze dne 15. července 2002.

      5        Dne 14. října 2002 podala vedlejší účastnice, Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV, na základě článku 42 nařízení
         č. 40/94 námitky proti zápisu přihlašované ochranné známky pro veškeré výrobky uvedené v přihlášce.

      6        Na podporu svých námitek vedlejší účastnice uplatňovala zejména existenci nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94 s různými staršími ochrannými známkami, mj. slovní ochrannou známkou SPA, zapsanou u Bureau Benelux des
         marques dne 11. března 1981 pod číslem 372307 pro „bělicí přípravky a další prací přípravky, přípravky na čištění, leštění,
         odmašťování a broušení; mýdla; parfumérii, éterické oleje, kosmetiku, vlasové vody; zubní pasty“, spadající do třídy 3. Vedlejší
         účastnice mimoto uplatňovala čl. 8 odst. 4 a 5 nařízení č. 40/94, přičemž vycházela z různých starších zápisů.

      7        Rozhodnutím ze dne 29. března 2005 námitkové oddělení OHIM vyhovělo námitkám, neboť se domnívalo, že jsou naplněny podmínky
         čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Oddělení neposuzovalo důvody pro zamítnutí vycházející z čl. 8 odst. 4 a 5 nařízení
         č. 40/94 a vycházelo pouze z nebezpečí záměny se starší slovní ochrannou známkou SPA (dále jen „starší ochranná známka“).

      8        Dne 22. dubna 2005 podala žalobkyně k OHIM odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení.

      9        Rozhodnutím ze dne 24. ledna 2007 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání zamítl z důvodu, že
         jsou naplněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Pokud jde, nejprve, o srovnání dotčených výrobků, odvolací
         senát uvedl, že jejich totožnost nebyla účastnicemi řízení zpochybněna. Pokud jde, dále, o srovnání kolidujících označení,
         senát měl za to, že je třeba zohlednit vysokou rozlišovací způsobilost výrazu „spa“ u dotčené veřejnosti tvořené průměrnými
         spotřebiteli v zemích Beneluxu, a neřídil se argumentací žalobkyně, podle které je výraz „spa“ pro kosmetické výrobky spadající
         do třídy 3 popisný. Na základě toho měl za to, že slovní prvek „spa“ je hlavním přitažlivým prvkem přihlašované ochranné známky,
         a že tak jsou kolidující označení podobná, navzdory vzhledovým, fonetickým a pojmovým rozdílům spojeným s přítomností slovního
         prvku „therapy“ v přihlašované ochranné známce. A konečně, odvolací senát podotkl, že v oblasti kosmetiky je běžné, že výrobci
         uvádějí na trh několik řad výrobků pod různými odvozenými ochrannými známkami. Z toho vyvodil, že je pravděpodobné, že se
         spotřebitel bude domnívat, že výrobky označené přihlašovanou ochrannou známkou jsou na trh uváděny vedlejší účastnicí.                                     Mimoto, odvolací senát odmítl vyhovět žádosti žalobkyně směřující k tomu, aby vedlejší účastnice předložila důkaz o skutečném
         užívání své ochranné známky, z důvodu, že tato žádost byla předložena po uplynutí lhůty.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      10      Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil napadené rozhodnutí;
      –        uložil OHIM, a v případě potřeby vedlejší účastnici, náhradu nákladů řízení.
      11      OHIM a vedlejší účastnice navrhují, aby Soud:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      12      Úvodem je třeba podotknout, že vedlejší účastnice zpochybňuje přípustnost velkého počtu příloh žaloby, jelikož obsahují dokumenty
         předložené poprvé před Soudem. V projednávaném případě není však nezbytné ověřovat přípustnost každé z příloh napadených vedlejší
         účastnicí, jelikož Soud může posoudit argumenty žalobkyně ve světle dokumentů předložených v průběhu správního řízení a obsažených
         ve spisu z řízení před OHIM, který posledně uvedený Soudu předal na základě článku 133 jednacího řádu.

      13      Žalobkyně uplatňuje jediný žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

      14      Podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se na základě námitek majitele starší ochranné známky přihlášená ochranná známka
         nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo
         služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná
         známka chráněna.

      15      V projednávaném případě se ochrana starší ochranné známky vztahuje na země Beneluxu. Je tedy třeba posoudit, jak spotřebitel
         dotčených výrobků vnímá kolidující ochranné známky na území těchto členských států. Mimoto, s ohledem na povahu dotčených
         výrobků se odvolací senát v bodě 12 napadeného rozhodnutí domníval, že relevantní veřejnost je tvořena průměrnými spotřebiteli.
         Tato analýza se zdá být správná a není ostatně žalobkyní zpochybňována.

      16      Podle ustálené judikatury musí být nebezpečí záměny u veřejnosti, které představuje nebezpečí, že se veřejnost může domnívat,
         že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených, posuzováno celkově,
         přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu [rozsudek Soud ze dne 23. října 2002, Oberhauser
         v. OHIM – Petit Liberto (Fifties), T‑104/01, Recueil, s. II‑4359, body 25 a 26; viz rovněž, obdobně, rozsudek Soudního dvora
         ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 29].

      17      Celkové posouzení nebezpečí záměny musí být, co se týče vzhledové, fonetické nebo pojmové podobnosti dotčených ochranných
         známek, založeno na celkovém dojmu, kterým tyto ochranné známky působí, s přihlédnutím zejména k jejich rozlišovacím a dominantním
         prvkům. Vnímání ochranných známek průměrným spotřebitelem dotčených výrobků nebo služeb hraje rozhodující úlohu v celkovém
         posouzení tohoto nebezpečí. V tomto ohledu průměrný spotřebitel vnímá obvykle ochrannou známku jako celek a nezabývá se jejími
         jednotlivými detaily (viz, obdobně, rozsudky Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1997, SABEL, C‑251/95, Recueil, s. I‑6191,
         bod 23, a ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 25).

      18      V rámci posouzení existence nebezpečí záměny nedochází při posouzení podobnosti mezi dvěma ochrannými známkami k tomu, že
         se zohlední pouze jedna složka kombinované ochranné známky a srovná se s jinou ochrannou známkou. Naopak je třeba provést
         srovnání, při kterém budou dotčené ochranné známky posuzovány každá ve svém celku, což nevylučuje, že celkovému dojmu, který
         kombinovaná ochranná známka vyvolává v paměti relevantní veřejnosti, může za určitých okolností dominovat jedna nebo více
         jejích složek. Posoudit podobnost pouze na základě dominantního prvku je možné pouze v případě, že všechny ostatní složky
         ochranné známky jsou zanedbatelné (rozsudky Soudního dvora ze dne 12. června 2007, OHIM V. Shaker, C‑334/05 P, Sb. rozh. s. I‑4529,
         body 41 a 42, a ze dne 20. září 2007, Nestlé v. OHIM, C‑193/06 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 42 a 43).

      19      Nicméně mimo běžné případy, kdy průměrný spotřebitel vnímá ochrannou známku jako celek, a bez ohledu na okolnost, že v celkovém
         dojmu může převládat jedna či více součástí kombinované ochranné známky, není v žádném případě vyloučeno, že ve zvláštním
         případě si starší ochranná známka používaná třetí osobou ve složeném označení zachová v tomto složeném označení nezávislou
         rozlišovací roli, aniž by v něm přitom tvořila dominantní prvek, a že tak celkový dojem ze složeného označení může vést veřejnost
         k přesvědčení, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí přinejmenším od hospodářsky propojených podniků, a v takovém případě
         musí být existence nebezpečí záměny shledána. Za takových okolností totiž konstatování existence nebezpečí záměny nemůže podléhat
         podmínce, aby v celkovém dojmu vyvolaném složeným označením převládala část tohoto označení tvořená starší ochrannou známkou
         (viz, v tomto smyslu a obdobně, rozsudek Soudního dvora ze dne 6. října 2005, Medion, C‑120/04, Sb. rozh. s. I‑8551, body
         30 až 33).

      20      Jak uvedl odvolací senát v bodě 11 napadeného rozhodnutí, v projednávaném případě není o totožnosti výrobků označených kolidujícími
         ochrannými známkami mezi účastníky řízení sporu.

      21      Pokud jde o porovnání kolidujících označení, je třeba podotknout, že přihlašovaná ochranná známka je tvořena starší ochrannou
         známkou, ke které je přidáno slovo „therapy“.

      22      Je nutno rovněž konstatovat, že starší ochranná známka, aniž by představovala dominantní prvek přihlašované ochranné známky,
         si v jejím rámci zachovává samostatnou rozlišovací roli.

      23      Zaprvé, přihlašovaná ochranná známka není tvořena novým slovem se samostatným významem odlišným od významu pouhého umístění
         prvků, které ji tvoří, vedle sebe, ale dvěma od sebe jasně odlišitelnými slovy: „spa“ a „therapy“.

      24      Zadruhé se zdá, že slovo „spa“, tvořící starší ochrannou známku a současně prvek společný oběma ochranným známkám, je nadáno
         běžnou rozlišovací způsobilostí s ohledem na kosmetické výrobky označené kolidujícími ochrannými známkami.

      25      Tvrzení žalobkyně vycházející z údajného popisného nebo druhového charakteru slova „spa“ s ohledem na kosmetické výrobky totiž
         nejsou přesvědčivá. Důkazy, které žalobkyně předložila v průběhu správního řízení a které jsou uvedeny ve spise z řízení před
         OHIM, prokazují pouze existenci případného popisného nebo druhového charakteru tohoto výrazu pro místa určená k vodoléčbě,
         jako jsou hammamy nebo sauny, a nikoliv existenci popisného a druhového charakteru, pokud jde o kosmetické výrobky označené
         přihlašovanou ochrannou známkou. Jediným poznatkem podporujícím tezi žalobkyně je rozhodnutí tribunal de grande instance de
         Paris. Nicméně jeho důkazní hodnota je omezená. Jednak se toto rozhodnutí může dotýkat vnímání pouze části relevantní veřejnosti,
         a to francouzsky mluvící veřejnosti zemí Beneluxu. A jednak se zdá, že postoj zaujatý v tomto rozhodnutí je v rozporu s jinou
         judikaturou, včetně judikatury cour d’appel de Paris.

      26      Ostatní důkazy předložené žalobkyní v průběhu správního řízení před OHIM, jako jsou výňatky ze slovníků, důkazy vycházející
         z užívání slova „spa“ v tisku a na internetu nebo v Nizozemsku provedený průzkum týkající se vnímání slova „spa“, vedou k prokázání
         popisného nebo druhového charakteru slova „spa“, pouze pokud jde o místa určená k vodoléčbě, jako jsou hammamy nebo sauny.

      27      Co se týče odkazů na rozhodovací praxi OHIM, stačí připomenout, že podle ustálené judikatury je legalita rozhodnutí odvolacích
         senátů posuzována pouze na základě nařízení č. 40/94, tak jak je vykládáno soudem Společenství, a nikoli na základě dřívější
         rozhodovací praxe odvolacích senátů [viz rozsudek Soudu ze dne 16. března 2005, L’Oréal v. OHIM – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03,
         Sb. rozh. s. II‑949, bod 68 a citovaná judikatura].

      28      Krom toho, je-li tvrzení uvedené žalobkyní na jednání, podle kterého je slovo „spa“ popisem a označením druhu jednoho z míst,
         na kterých jsou kosmetické výrobky používány nebo uváděny na trh, a sice míst určených k vodoléčbě, jako jsou hammamy nebo
         sauny, zřejmě správné, nelze z něho nicméně vyvozovat, že uvedené slovo v důsledku toho postrádá rozlišovací způsobilost,
         pokud jde o kosmetické výrobky, nebo že je jeho rozlišovací způsobilost příliš nízká k tomu, aby bylo možné dojít k závěru,
         že starší ochranná známka má v rámci přihlašované ochranné známky samostatnou rozlišovací roli. Vazby pojící kosmetické výrobky
         k místům určeným k vodoléčbě z důvodu jejich používání v tomto rámci totiž nejsou takové, aby na ně mohl být vztažen závěr
         o popisném nebo druhovém charakteru slova „spa“.

      29      Je tedy třeba ověřit, zda může na základě této samostatné rozlišovací role vést celkový dojem, který přihlašovaná ochranná
         známka vyvolává, k tomu, že se veřejnost bude domnívat, že dotčené výrobky pocházejí přinejmenším od hospodářsky propojených
         podniků, a že tak bude existovat nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

      30      Nejprve je třeba podotknout, že spotřebitel obecně věnuje větší pozornost začátku ochranné známky než jejímu konci [rozsudek
         Soudu ze dne 7. září 2006, Meric v. OHIM – Arbora & Ausonia (PAM-PIM’S BABY-PROP), T‑133/05, Sb. rozh. s. II‑2737, bod 51].
         Starší ochranná známka se přitom nachází na začátku přihlašované ochranné známky. Z toho plyne, že samostatná rozlišovací
         role, kterou v jejím rámci má, může tím spíše vyvolávat u relevantní veřejnosti záměnu, pokud jde o obchodní původ výrobků.

      31      Dále je třeba rovněž podotknout, že slovo „therapy“ není věhlasné obchodní jméno, tak jako ve věci, ve které byl vydán rozsudek
         Medion, bod 19 výše, ale výraz, který, aniž by byl pro kosmetické výrobky popisný, nemá ve vztahu k nim zvláště vysokou rozlišovací
         způsobilost, jelikož by ho mohlo být možné chápat jako odkaz na blahodárné účinky uvedených výrobků.

      32      A konečně, jak správně poznamenal odvolací senát v bodě 13 napadeného rozhodnutí, je běžné, že výrobci kosmetiky uvádějí na
         trh několik řad výrobků pod různými odvozenými ochrannými známkami. V důsledku toho může skutečnost, že je přihlašovaná ochranná
         známka tvořena starší ochrannou známkou SPA a slovem „therapy“, vést spotřebitele k domněnce, že se jedná o výrobkovou řadu
         uváděnou na trh vedlejší účastnicí.

      33      Ze všeho, co bylo uvedeno výše, plyne, že rozdíly mezi označeními související s přítomností slova „therapy“ v přihlašované
         ochranné známce nemohou vyrovnávat rozsáhlé podobnosti mezi kolidujícími označeními související s přítomností starší ochranné
         známky na začátku přihlašované ochranné známky a se samostatnou rozlišovací rolí, kterou v ní má. Mimoto, jelikož jsou výrobky
         označené kolidujícími ochrannými známkami totožné, je třeba dojít k závěru, že se relevantní veřejnost bude domnívat, že pocházejí
         přinejmenším od hospodářsky propojených podniků.

      34      V důsledku toho je třeba potvrdit závěr odvolacího senátu, uvedený v bodě 13 napadeného rozhodnutí, podle kterého mezi kolidujícími
         ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.

      35      Je tedy třeba jediný žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, a tudíž i žalobu zamítnout.

       K nákladům řízení
      36      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM a vedlejší účastnice požadovaly náhradu nákladů
         řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (pátý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      L’Oréal SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Vilaras   Prek   Ciucă
      Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 25. března 2009.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: francouzština.