title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. ledna 2010.#Audi AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).#Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. b) a článek 63 - Slovní ochranná známka Vorsprung durch Technik - Ochranné známky tvořené reklamními slogany - Rozlišovací způsobilost - Přihláška ochranné známky pro velké množství výrobků a služeb - Relevantní veřejnost - Celkové posouzení a odůvodnění - Nové dokumenty.#Věc C-398/08 P.

text:
      Věc C-398/08 P
      Audi AG
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 7 odst. 1 písm. b) a článek 63 – Slovní ochranná známka Vorsprung durch Technik – Ochranné známky tvořené reklamními slogany – Rozlišovací způsobilost – Přihláška ochranné známky pro velké množství výrobků a služeb – Relevantní veřejnost – Celkové posouzení a odůvodnění – Nové dokumenty“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost – Ochranné známky tvořené reklamními slogany
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      2.        Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost – Ochranné známky tvořené reklamními slogany
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      3.        Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost – Ochranné známky tvořené reklamními slogany
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)]
      4.        Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      1.        Pouhá skutečnost, že ochranná známka je dotčenou veřejností vnímána jako propagační slogan a že s ohledem na její pochvalnou
         povahu může být v zásadě převzata jinými podniky, není sama o sobě dostatečná pro závěr, že tato ochranná známka postrádá
         rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství. Pochvalná konotace
         slovní ochranné známky totiž nevylučuje, že ochranná známka je nicméně způsobilá spotřebitelům zajistit původ výrobků nebo
         služeb, na které se vztahuje. Taková ochranná známka tak může být současně vnímána dotčenou veřejností jako propagační slogan
         a údaj o obchodním původu výrobků nebo služeb. Z toho vyplývá, že v rozsahu, v němž tato veřejnost vnímá ochrannou známku
         jako údaj o tomto původu, skutečnost, že je současně, případně dokonce na prvním místě, chápána jako propagační slogan, nemá
         vliv na její rozlišovací způsobilost.

      (viz body 44–45)
      2.        Nelze vyžadovat, aby měl reklamní slogan „fantazijní povahu“, případně „pojmové napětí, jehož následkem by bylo překvapení,
         a proto by si jej bylo možné zapamatovat“ proto, aby měl takový slogan minimální rozlišovací způsobilost vyžadovanou čl. 7
         odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství.

      Pokud jde o ochrannou známku, která může mít více významů, může představovat slovní hříčku nebo být vnímána jako fantazijní,
         překvapující a neočekávaná, a tudíž může být zapamatovatelná, i když existence takových vlastností netvoří podmínku nezbytnou
         pro prokázání rozlišovací způsobilosti reklamního sloganu, nic to nemění na tom, že jejich existence může v zásadě tomuto
         sloganu takovou způsobilost přiznat.

      (viz body 39, 47)
      3.        Ochranné známky tvořené označeními nebo údaji, které jsou krom toho užívány jako reklamní slogany, údaje o jakosti anebo výrazy
         podněcující ke koupi výrobků nebo služeb, na které se tyto ochranné známky vztahují, nesou již ze své podstaty ve větší či
         menší míře objektivní sdělení. Takové ochranné známky nepostrádají rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství pouze z tohoto důvodu.

      V rozsahu, v němž takové ochranné známky nejsou popisné ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení, tak mohou vyjadřovat
         objektivní sdělení, i když jednoduché, a mohou nicméně spotřebitele informovat o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb.
         Tak tomu může být zejména v případě, kdy se tyto ochranné známky neomezují na běžné reklamní sdělení, ale mají určitou originalitu
         nebo výstižnost, vyžadují minimální výkladové úsilí nebo u dotčené veřejnosti vyvolávají rozpoznávací proces.

      (viz body 56–57)
      4.        Slogan „Vorsprung durch Technik“, jehož zápis je požadován pro „Vozidla; dopravní prostředky pozemní, vzdušné nebo vodní“
         spadající do třídy 12 ve smyslu Niceské dohody, jakož i pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 14, 16, 18, 25, 28, 35 až
         43 a 45, nepostrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství.

      I za předpokladu, že slogan „Vorsprung durch Technik“ nese obecné sdělení, podle kterého technická převaha umožňuje výrobu
         a poskytování lepších výrobků a služeb, nelze na základě této okolnosti učinit závěr, že přihlašovaná ochranná známka postrádá
         jakoukoli inherentní rozlišovací způsobilost. Jakkoliv je totiž takové sdělení jednoduché, nelze je kvalifikovat jako běžné
         do té míry, aby bylo možné bez dalšího a bez žádné pozdější analýzy vyloučit, že uvedená ochranná známka může informovat spotřebitele
         o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb.

      Uvedené sdělení z uvedeného sloganu nevyplývá zjevným způsobem. Sled slov „Vorsprung durch Technik“, který znamená „náskok
         díky technice“, naznačuje v první fázi pouze příčinnou souvislost, a proto vyžaduje určité výkladové úsilí ze strany veřejnosti.
         Krom toho tento slogan svědčí o určité originalitě a výstižnosti, na základě nichž je snadno zapamatovatelným. Konečně v rozsahu,
         v němž se jedná o slogan s dobrým jménem, který přihlašovatelka používá již řadu let, nelze vyloučit, že skutečnost, že dotčená
         veřejnost je zvyklá spojovat si tento slogan s automobily vyráběnými přihlašovatelkou, usnadňuje rovněž identifikaci obchodního
         původu označených výrobků nebo služeb touto veřejností.

      (viz body 58–59)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      21. ledna 2010 (*)

      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 7 odst. 1 písm. b) a článek 63 – Slovní ochranná známka Vorsprung durch Technik – Ochranné známky tvořené reklamními slogany – Rozlišovací způsobilost – Přihláška ochranné známky pro velké množství výrobků a služeb – Relevantní veřejnost – Celkové posouzení a odůvodnění – Nové dokumenty“
      Ve věci C‑398/08 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 12. září 2008,
      Audi AG, se sídlem v Ingolstadtu (Německo), zastoupená S. O. Gillertem a F. Schiwekem, Rechtsanwälte,

      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž dalším účastníkem řízení je:
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)      (OHIM), zastoupený G. Schneiderem, jako zmocněncem,

      žalovaný v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, předseda senátu a zastupující předseda prvního senátu, E. Levits, A. Borg Barthet, M. Ilešič (zpravodaj)
         a J.-J. Kasel, soudci,

      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Malacek, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. září 2009,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Společnost Audi AG (dále jen „společnost Audi“) se svým kasačním opravným prostředkem domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek
         Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 9. července 2008, Audi v. OHIM (Vorsprung durch Technik) (T‑70/06, dále
         jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl její žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro
         harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. prosince 2005 (věc R 237/2005-2, dále jen „sporné
         rozhodnutí“), kterým bylo částečně potvrzeno rozhodnutí průzkumového referenta, který zamítl zápis slovní ochranné známky
         Vorsprung durch Technik pro část výrobků a služeb, na které se tato ochranná známka vztahuje.

       Právní rámec
      2        Článek 7 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1;
         Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění nařízení Rady (ES) č. 3288/94 ze dne 22. prosince 1994 (Úř. věst. L 349, s. 83; Zvl. vyd.
         17/01, s. 185, dále jen „nařízení č. 40/94“), stanoví:

      „1.      Do rejstříku se nezapíšou:
      […]
      b)      ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
      c)      ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu,
         jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;

      d)      ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež se staly obvyklými v běžném jazyce nebo v poctivých
         a zavedených obchodních zvyklostech;

      […]
      2.      Odstavec 1 se použije, i když důvody k zamítnutí existují jen v části Společenství.
      […]“
      3        Článek 63 nařízení č. 40/94, nazvaný „Žaloby podané k Soudnímu dvoru“, stanoví:

      „1.      Proti rozhodnutí odvolacího senátu o odvolání lze podat žalobu k Soudnímu dvoru.
      2.      Žalobu lze podat pro nepříslušnost, podstatné porušení procesních ustanovení, porušení Smlouvy, tohoto nařízení nebo prováděcích
         předpisů nebo zneužití pravomoci.

      […]“
       Skutkový základ sporu
      4        Dne 30. ledna 2003 požádala společnost Audi na základě nařízení č. 40/94 o zápis slovní ochranné známky Vorsprung durch Technik
         jakožto ochranné známky Společenství. Výrobky a služby, pro které byl zápis ochranné známky požadován, spadají do tříd 9,
         12, 14, 16, 18, 25, 28, 35 až 43 a 45 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek
         ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:

      –        třída 9: „Vědecké, navigační, zeměměřičské, fotografické, kinematografické a optické přístroje a nástroje, přístroje a nástroje
         na vážení a na měření, signalizační přístroje a nástroje, regulátory (kontrolní přístroje a nástroje), bezpečnostní přístroje
         a nástroje (záchranné přístroje a nástroje) a vyučovací přístroje a nástroje; přístroje a nástroje pro vedení, distribuci,
         transformaci, akumulaci, regulaci nebo řízení elektrického proudu; přístroje pro nahrávání, přenos a reprodukci zvuku nebo
         obrazu; magnetické nahrávací nosiče, gramofonové desky; automatické distribuční stroje a mechanismy pro mincová zařízení;
         registrační pokladny, kalkulačky, zařízení ke zpracování dat a počítače; hasicí přístroje“;

      –        třída 12: „Vozidla; dopravní prostředky pozemní, vzdušné nebo vodní“;
      –        třída 14: „Drahé kovy a jejich slitiny a výrobky z těchto materiálů nebo jimi pokovené neuvedené v jiných třídách; klenoty,
         šperky, drahé kameny; hodiny a časomíry“;

      –        třída 16: „Papír, lepenka a výrobky z těchto materiálů neuvedené v jiných třídách; tiskařské výrobky; výrobky pro vazbu knih;
         fotografie; papírenské zboží; adhezní lepidla pro kancelářské účely a použití v domácnosti; umělecké potřeby; štětce; psací
         stroje a kancelářské potřeby (s výjimkou nábytku); učební pomůcky (s výjimkou přístrojů); plastické obalové hmoty (neuvedené
         v jiných třídách); tiskařské matrice; štítky“;

      –        třída 18: „Kůže a imitace kůže, výrobky z těchto materiálů neuvedené v jiných třídách; kůže zvířat; lodní kufry a kufry; deštníky,
         slunečníky a hole; biče a sedlářské výrobky“;

      –        třída 25: „Oděvy, obuv, pokrývky hlavy“;
      –        třída 28: „Hračky, hry; potřeby pro gymnastiku a sport, které nejsou uvedeny v jiných třídách; ozdoby na vánoční stromečky“;

      –        třída 35: „Reklama; vedení obchodní činnosti; komerční správa; kancelářské práce“;
      –        třída 36: „Pojištění; bankovnictví; měnové služby; záležitosti související s nemovitostmi“;
      –        třída 37: „Stavby; opravy; instalační služby“;
      –        třída 38: „Telekomunikace“;
      –        třída 39: „Doprava; balení a skladování zboží; organizace cest“;
      –        třída 40: „Zpracování materiálů“;
      –        třída 41: „Výchova; vzdělávání; zábava; sportovní a kulturní aktivity“;
      –        třída 42: „Vědecké a technologické služby, jakož i výzkumné a projekční činnosti s nimi související; průmyslové analýzy a výzkum;
         navrhování a vývoj počítačů a počítačových programů; právní služby“;

      –        třída 43: „Pohostinství (stravování); dočasné ubytování“;
      –        třída 45: „Osobní a sociální služby poskytované třetími osobami za účelem uspokojení potřeb jednotlivců; bezpečnostní služby
         za účelem ochrany majetku a jednotlivců“.

      5        Dne 7. ledna 2004 měl průzkumový referent ve svém oznámení důvodů pro zamítnutí za to, že výraz „Vorsprung durch Technik“
         (náskok díky technice) představuje pro určité výrobky a služby zařazené do tříd 9, 12, 14, 25, 28, 37 až 40 a 42, týkající
         se techniky, objektivní sdělení, které je vnímáno dotčeným spotřebitelem jako reklamní popis. V důsledku toho přihlašovaná
         ochranná známka postrádá pro uvedené výrobky a služby rozlišovací způsobilost. Nicméně, co se týče výrobků zařazených do třídy
         12, uvedl, že zápis uvedené ochranné známky lze připustit z důvodu rozlišovací způsobilosti, kterou získala pro motorová vozidla
         a jejich součásti. V tomto ohledu odkázal na slovní ochrannou známku Společenství Vorsprung durch Technik, která byla zapsaná
         dne 27. dubna 2001 pod číslem 621086 pro uvedené výrobky zařazené do třídy 12.

      6        Dopisem ze dne 24. února 2004 zpochybnila společnost Audi důvody uvedené průzkumovým referentem ve zmíněném oznámení, přičemž
         zejména tvrdila, že ochranná známka Společenství č. 621086 byla zapsána nikoliv proto, že rozlišovací způsobilost získala
         užíváním, ale z důvodu, že má inherentní rozlišovací způsobilost. Ve druhém oznámení důvodů pro zamítnutí ze dne 30. června
         2004 vysvětlil průzkumový referent, že v okamžiku průzkumu přihlášky uvedené ochranné známky nebylo společnosti Audi nedopatřením
         sděleno, že tato ochranná známka byla zapsána výlučně z důvodu získané rozlišovací způsobilosti. Vzhledem k tomu, že uvedená
         přihláška pochází z roku 1997, se však napříště vyžaduje, aby společnost Audi poskytla důkaz o tom, že přihlašovaná ochranná
         známka získala rozlišovací způsobilost ve vztahu ke všem dotčeným výrobkům a službám, včetně těch, které spadají do třídy
         12.

      7        Rozhodnutím ze dne 12. ledna 2005 průzkumový referent částečně zamítl přihlášku uvedené ochranné známky pro určité výrobky
         a služby zařazené do tříd 9, 12, 14, 25, 28, 37 až 40 a 42, přičemž převzal důvody uvedené v jeho oznámení důvodů pro zamítnutí
         ze dne 7. ledna 2004. Tímto novým rozhodnutím o zamítnutí rovněž konstatoval, že nebyl předložen žádný důkaz o získání rozlišovací
         způsobilosti ve vztahu k výrobkům spadajícím do třídy 12.

      8        Sporným rozhodnutím druhý odvolací senát odvolání podanému společností Audi, pokud jde o výrobky spadající do třídy 12, vyhověl
         z důvodu, že dřívější rozhodnutí týkající se zápisu ochranné známky č. 621086 podalo důkaz o tom, že přihlašovaná ochranná
         známka získala rozlišovací způsobilost pro vozidla a pozemní dopravní prostředky. Ve zbývající části, zejména co se týče ostatních
         výrobků a služeb, ke kterým se vztahovaly výhrady průzkumového referenta, bylo odvolání zamítnuto.

      9        Odvolací senát měl v tomto ohledu za to, že rozlišování prováděné průzkumovým referentem mezi výrobky a službami týkajícími
         se techniky vyvolává pochybnosti. Odvolací senát v tomto ohledu objasnil, že „[t]éměř všechny výrobky a služby se alespoň
         částečně týkají techniky. Technika hraje také významnou roli v oděvním odvětví. Výrobce takových výrobků, jež mají vysokou
         technickou úroveň, má ve vztahu ke konkurenčním podnikům velkou výhodu. Slogan ,Vorsprung durch Technik‘ nese objektivní sdělení,
         podle kterého technická převaha umožňuje výrobu a poskytování lepších výrobků a služeb. Kombinace slov omezující se na toto
         běžné objektivní sdělení v zásadě postrádá rozlišovací způsobilost. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka, s výjimkou výrobků
         zařazených do třídy 12, nepředložila žádný důkaz o tom, že je slogan ‚Vorsprung durch Technik‘ jakožto ochranná známka u veřejnosti
         zaveden, musí být přihláška zamítnuta v rozsahu, v němž se týká výrobků a služeb zařazených do jiných tříd“.

       Napadený rozsudek
      10      Soud napadeným rozsudkem zamítl žalobu, kterou dne 28. února 2006 podala společnost Audi proti spornému rozhodnutí. Soud tak
         zamítl oba žalobní důvody uplatňované žalobkyní, vycházející jednak z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, a jednak
         z porušení práva na obhajobu.

      11      První část prvního žalobního důvodu, kterou společnost Audi spornému rozhodnutí vytýkala, že neobsahuje konstatování vztahující
         se k veřejnosti, kterou je třeba vzít v úvahu a k vnímání přihlašované ochranné známky touto veřejností, byla zamítnuta v bodech
         30 až 33 napadeného rozsudku.

      12      Soud poté, co připomněl judikaturu, podle které musí být rozlišovací způsobilost ochranné známky posuzována zejména s ohledem
         na vnímání ochranné známky relevantní veřejností ve vztahu k výrobkům a službám, pro které je zápis ochranné známky požadován,
         měl v bodě 30 napadeného rozsudku za to, že i když sporné rozhodnutí skutečně neobsahuje „diferencované posouzení“ pro všechny
         výrobky a služby obsažené ve všech třídách uvedených v přihlášce k zápisu předložené společností Audi, obsahuje však analýzu
         vnímání této ochranné známky relevantní veřejností ve vztahu k výrobků a službám, na které se vztahuje, jak je vyžadováno
         touto judikaturou.

      13      Soud v tomto ohledu v bodu 31 napadeného rozsudku konstatoval, že ze sporného rozhodnutí lze vyvodit, že odvolací senát se
         v podstatě domníval, že veřejnost je technikou, pokud jde o výrobky a služby, na které se vztahuje přihláška uvedené ochranné
         známky, dotčena stejnoměrně a že tato veřejnost vnímá výraz „Vorsprung durch Technik“ jako slogan obsahující objektivní pochvalné
         sdělení.

      14      Soud v tomto kontextu zejména v bodu 32 napadeného rozsudku konstatoval, že uvedená judikatura nevyžaduje vyčerpávající analýzu
         všech výrobků a služeb obsažených ve všech třídách, na které se vztahuje uvedená přihláška, neboť průzkumový referent nebo
         odvolací senát mohou tvrdit, že relevantní veřejnost bude vnímat přihlašovanou ochrannou známku ve vztahu ke všem těmto výrobkům
         a službám stejným způsobem. Podle této judikatury přitom nelze zpochybnit, že odvolací senát tuto analýzu provedl, když učinil
         závěr o totožném vnímání veřejností ve vztahu ke všem třídám výrobků a služeb, na které se tato ochranná známka vztahuje,
         a to tím spíše, že odvolací senát kritizoval podle jeho názoru nesprávné rozlišování tříd provedené průzkumovým referentem.

      15      Konečně Soud v bodě 33 napadeného rozsudku odmítl argument uplatněný společností Audi, podle kterého je vyloučené v projednávaném
         případě předpokládat jednotný názor veřejnosti, jelikož se vzhledem k rozdílné povaze výrobků a služeb, na které se vztahuje
         přihláška uvedené ochranné známky, stupeň jejich technického provedení velmi liší. Soud v tomto ohledu uvedl, že odvolací
         senát výslovně ve sporném rozhodnutí připustil, že se tento stupeň technického provedení liší podle jednotlivých výrobků a služeb,
         přičemž se domníval, že se „alespoň částečně“ týkají techniky. Podle Soudu však uvedený senát měl v podstatě za to, že německý
         výraz „Vorsprung durch Technik“ je jednotně vnímán jako objektivní a pochvalný i přes tento rozdílný stupeň technického provedení.

      16      Druhá část prvního žalobního důvodu vychází z toho, že přihlašovaná ochranná známka netvoří objektivní popisné sdělení, ale
         vyvolává proces přemýšlení, má fantazijní prvek, je zapamatovatelná, a tedy naznačuje vztah mezi výrobky a službami, na které
         se tato ochranná známka vztahuje, a podnikem jejich původu. Tato část žalobního důvodu byla zamítnuta v bodech 34 až 48 napadeného
         rozsudku.

      17      Soud v bodech 34 a 35 napadeného rozsudku nejprve konstatoval, že ze spisu a zejména z dokumentu předloženého OHIM v příloze
         jeho vyjádření k žalobě, ve kterém společnost Audi vysvětluje anglicky hovořící veřejnosti výraz „Vorsprung durch Technik“,
         jasně vyplývá, že přihlašovaná ochranná známka pro ni představuje pochvalný, případně reklamní slogan. Soud dále v bodě 36
         uvedeného rozsudku uvedl, že na základě své vlastní judikatury, jakož i rozsudku Soudního dvora ze dne 4. října 2001, Merz
         & Krell (C‑517/99, Recueil, s. I‑6959, bod 40), však nelze zápis ochranné známky jako takový vyloučit z důvodu tohoto pochvalného
         nebo reklamního užívání.

      18      Soud nakonec s odkazem na bod 27 napadeného rozsudku, ve kterém připomněl svou judikaturu, podle níž označení, které jako
         reklamní slogan plní jiné funkce, než je funkce ochranné známky v klasickém smyslu, má nicméně rozlišovací způsobilost výlučně
         tehdy, když může být vnímáno bez dalšího jako označení obchodního původu dotčených výrobků nebo služeb, v bodě 37 téhož rozsudku
         uvedl, že je třeba tedy ověřit, zda je tomu tak v projednávaném případě, nebo zda je naopak uvedená ochranná známka běžným
         objektivním sdělením, které bude vnímáno relevantní veřejností jako pochvalné.

      19      Soud v tomto ohledu v bodech 41 a 42 napadeného rozsudku uvedl, že ačkoli ochranná známka Vorsprung durch Technik může mít
         více významů, představovat slovní hříčku nebo být vnímána jako fantazijní, překvapující a neočekávaná, a tudíž může být zapamatovatelná,
         neznamená to proto ještě, že má rozlišovací způsobilost. Podle tohoto soudu má tato ochranná známka na základě těchto různých
         prvků rozlišovací způsobilost pouze v případě, že je bez dalšího vnímána dotčenou veřejností jako označení obchodního původu
         výrobků nebo služeb, na které se vztahuje. V projednávaném případě by ji přitom dotčená veřejnost, tak jak je definována odvolacím
         senátem jako všechny skupiny veřejnosti dotčené výrobky a službami, na které se vztahuje tato ochranná známka, ve skutečnosti
         vnímala především jako propagační slogan.

      20      Soud měl totiž v bodech 43 až 45 napadeného rozsudku zaprvé za to, že s ohledem na širokou definici pojmu „technika“ v němčině
         nemůže odkaz na ni přihlašované ochranné známce ve vztahu ke všem dotčeným výrobkům a službám přiznat rozlišovací způsobilost.
         Zadruhé německé slovo „Vorsprung“, jež znamená „náskok“, má ve spojení s předložkou „durch“, která znamená „díky“, pro veřejnost
         dotčenou přihláškou ochranné známky a zejména pro německy mluvící veřejnost spíše pochvalnou povahu. Zatřetí, třebaže je v případě
         kombinované ochranné známky třeba pro účely posouzení její rozlišovací způsobilosti zkoumat ochrannou známku jako celek, je
         třeba rovněž konstatovat, že ochranná známka je určena široké veřejnosti a že většina podniků, které chtějí dodávat výrobky
         a služby této široké veřejnosti, může s ohledem na její pochvalnou povahu výraz sama převzít, a to nezávisle na tom, jak má
         být tento výraz vykládán.

      21      Soud z toho v bodě 46 napadeného rozsudku vyvodil závěr, že ochranná známka Vorsprung durch Technik neobsahuje prvky, které
         by mohly, nad rámec jejího zřejmého propagačního významu, umožnit dotčené veřejnosti, aby si snadno a okamžitě zapamatovala
         výraz jako ochrannou známku s rozlišovací způsobilostí pro výrobky a služby, na které se ochranná známka vztahuje.

      22      Svým druhým žalobním důvodem společnost Audi tvrdila, že odvolací senát nesprávně použil čl. 38 odst. 3 a čl. 73 druhou větu
         nařízení č. 40/94 a zejména porušil její právo na obhajobu, když ji před přijetím sporného rozhodnutí opomněl informovat o tom,
         že má v úmyslu zamítnout přihlášku uvedené ochranné známky pro všechny výrobky a služby, na které se ochranná známka vztahuje,
         s výjimkou těch, které spadají do třídy 12, a tedy i pro ty výrobky a služby, pro které průzkumový referent zápis přijal.
         Tento žalobní důvod byl zamítnut v bodech 58 až 64 napadeného rozsudku. Soud v tomto ohledu konstatoval, že na rozdíl od toho,
         co tvrdí Společnost Audi, uvedené rozhodnutí zrušuje rozhodnutí průzkumového referenta ze dne 12. ledna 2005 výlučně v rozsahu,
         v němž se týká výrobků spadajících do třídy 12, a tedy neobsahuje dodatečné výhrady ve vztahu k tomuto rozhodnutí.

       Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
      23      Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Audi domáhá, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a sporné rozhodnutí
         v rozsahu, v němž částečně zamítá odvolání, které podala proti rozhodnutí průzkumového referenta ze dne 12. ledna 2005 a uložil
         OHIM náhradu nákladů řízení.

      24      OHIM navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby byla navrhovatelce uložena náhrada nákladů řízení.

       Ke kasačnímu opravnému prostředku
      25      Na podporu svého kasačního opravného prostředku společnost Audi uplatňuje dva důvody vycházející z porušení jednak čl. 7 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 40/94, a jednak článku 63 tohoto nařízení a čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soudu.

       K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94
      26      První důvod kasačního opravného prostředku se dělí na dvě části. První částí společnost Audi tvrdí, že Soud neprovedl dostatečná
         zjištění, pokud jde o dotčenou veřejnost, zatímco druhá část, kterou je třeba se zabývat nejprve, směřuje k prokázání toho,
         že Soud uplatnil pro posouzení rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky příliš přísné kritérium.

       Argumentace účastníků řízení týkající se druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
      27      Druhou částí svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost Audi tvrdí, že Soud za účelem přiznání rozlišovací
         způsobilosti přihlašované ochranné známky neprávem stanovil přísnější požadavky, než jsou požadavky obvykle vyžadované pouze
         proto, že ochranná známka je tvořena reklamním sloganem.

      28      Soud totiž tím, že vyžadoval, aby označení mohlo být „bez dalšího“ vnímáno jako označení obchodního původu výrobků nebo služeb,
         na které se označení vztahuje, uplatnil kritérium, jež jde nad rámec požadavků čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a požadavků,
         které jsou tímto soudem obvykle vyžadovány pro posouzení rozlišovací způsobilosti slovní ochranné známky.

      29      Soud v napadeném rozsudku zjevně zakládá své rozhodnutí na předpokladu, podle kterého užívání ochranné známky Vorsprung durch
         Technik jakožto reklamního sloganu brání přiznání rozlišovací způsobilosti, a tedy musí být v určitém rozsahu kompenzováno
         kritériem vnímání této ochranné známky „bez dalšího“ jako označení obchodního původu výrobků nebo služeb, na které se ochranná
         známka vztahuje. Připouští tak, že tato ochranná známka může mít více významů, představovat slovní hříčku nebo být vnímána
         jako fantazijní, překvapující, jakož i neočekávaná, a tudíž může být zapamatovatelná, ale odmítá jí nicméně přiznat rozlišovací
         způsobilost z důvodu, že dotčená veřejnost ji bude vnímat především jako propagační slogan, a nikoliv jako označení tohoto
         obchodního původu. Soud přitom v analýze, kterou v tomto ohledu provedl v bodu 42 uvedeného rozsudku, pouze jinými slovy zopakoval,
         že ochranná známka Vorsprung durch Technik je sloganem reklamní povahy, aniž by však objasnil, proč nemůže být ochranná známka
         vnímána jako označení obchodního původu uvedených výrobků nebo služeb.

      30      Soud tím, že postupoval tímto způsobem, opominul skutečnost, že reklamní slogany netvoří zvláštní formu ochranné známky, ale
         jednoduchou slovní ochrannou známku, na kterou se uplatní obecné zásady stanovené judikaturou pro posouzení rozlišovací způsobilosti,
         což je potvrzeno zejména rozsudkem Soudního dvora ze dne 21. října 2004, OHIM v. Erpo Möbelwerk (C‑64/02 P, Sb. rozh. s. I‑10031,
         bod 36). Samotná skutečnost, že ochranná známka je považována za reklamní slogan nebo pochvalná povaha označení tedy nebrání
         tomu, aby takové ochranné známce byla přiznána dostatečná rozlišovací způsobilost. Neexistuje žádná právní zásada, podle které
         by označení, které má pozitivní konotaci, nemělo vůbec nebo mělo nízkou rozlišovací způsobilost.

      31      OHIM tvrdí, že Soud nestanovil požadavky vyšší, než jsou požadavky obvykle vyžadované, pokud jde o stupeň rozlišovací způsobilosti
         ochranné známky, ani nezavedl nová právní kritéria pro určení rozlišovací způsobilosti, ale v souladu se svou ustálenou judikaturou
         týkající se reklamních sloganů formuloval empirickou zásadu, podle které označení, která splňují jiné funkce, než je funkce
         označení obchodního původu výrobků nebo služeb, nejsou nezbytně vnímána spotřebitelem stejným způsobem jako slovní označení
         zcela nezávislé na ochranné známce. V těchto případech je totiž možné, případně nevyhnutelné, že funkce označení původu bude
         ve vnímání spotřebitele zastřena jinou funkcí. Toto bylo krom toho jinými slovy potvrzeno Soudním dvorem v jeho rozsudku ze
         dne 29. dubna 2004, Procter & Gamble v. OHIM (C‑473/01 P a C‑474/01 P, Recueil, s. I‑5173, bod 51), pro označení, která splývají
         se vzhledem samotného výrobku. Ve stejném duchu této judikatury Soud tím, že použil příslovečné spojení „bez dalšího“, chtěl
         vyjádřit nebezpečí, jež spočívá ve skutečnosti, že by reklamní slogan mohl být spotřebitelem vnímán pouze v jeho propagační
         funkci.

      –       Závěry Soudního dvora
      32      Podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se do rejstříku nezapíšou ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost.

      33      Z ustálené judikatury vyplývá, že rozlišovací způsobilost ochranné známky ve smyslu tohoto článku znamená, že tato ochranná
         známka umožní identifikovat výrobek, pro který je zápis požadován, jako pocházející od určitého podniku, a tedy odlišit tento
         výrobek od výrobků jiných podniků (výše uvedené rozsudky Procter & Gamble v. OHIM, bod 32; OHIM v. Erpo Möbelwerk, bod 42;
         rozsudky ze dne 4. října 2007, Henkel v. OHIM, C‑144/06 P, Sb. rozh. s. I‑8109, bod 34, jakož i ze dne 8. května 2008, Eurohypo
         v. OHIM, C‑304/06 P, Sb. rozh. s. I‑3297, bod 66).

      34      Podle rovněž ustálené judikatury musí být tato rozlišovací způsobilost posuzována jednak vzhledem k výrobkům nebo službám,
         pro které je zápis požadován, a jednak vzhledem k jejich vnímání relevantní veřejností (výše uvedený rozsudek Procter & Gamble
         v. OHIM, bod 33; rozsudek ze dne 22. června 2006, Storck v. OHIM, C‑25/05 P, Sb. rozh. s. I‑5719, bod 25; výše uvedené rozsudky
         Henkel v. OHIM, bod 35, jakož i Eurohypo v. OHIM, bod 67).

      35      Jedná-li se o ochranné známky tvořené označeními nebo údaji, které jsou krom toho užívány jako reklamní slogany, údaje o jakosti
         anebo výrazy podněcující ke koupi výrobků nebo služeb, na které se tyto ochranné známky vztahují, není jejich zápis vyloučen
         z důvodu takového užívání (viz výše uvedené rozsudky Merz & Krell, bod 40, jakož i OHIM v. Erpo Möbelwerk, bod 41).

      36      Co se týče posouzení rozlišovací způsobilosti takových ochranných známek, Soudní dvůr již rozhodl, že není namístě na ně uplatňovat
         striktnější kritéria, než jsou kritéria použitelná na jiná označení (výše uvedený rozsudek OHIM v. Erpo Möbelwerk, body 32
         a 44).

      37      Z judikatury však vyplývá, že ačkoliv jsou kritéria pro posouzení rozlišovací způsobilosti shodná pro různé kategorie ochranných
         známek, mohlo by se při uplatnění těchto kritérií ukázat, že vnímání relevantní veřejnosti není nezbytně stejné pro každou
         z těchto kategorií, a může se tedy jevit obtížnější prokázat rozlišovací způsobilost ochranných známek určitých kategorií
         než v případě ochranných známek jiných kategorií (viz výše uvedené rozsudky Procter & Gamble v. OHIM, bod 36; OHIM v. Erpo
         Möbelwerk, bod 34, jakož i Henkel v. OHIM, body 36 a 38).

      38      I když Soudní dvůr nevyloučil, že se tato judikatura může za určitých podmínek jevit jako relevantní pro slovní ochranné známky
         tvořené reklamními slogany, nicméně zdůraznil, že obtíže, s nimiž může být na základě jejich samotné povahy spojeno prokázání
         rozlišovací způsobilosti těchto ochranných známek a jež je třeba vzít v úvahu, neodůvodňují stanovení zvláštních kritérií,
         která by nahrazovala kritérium rozlišovací způsobilosti, jak je vykládáno v judikatuře připomenuté v bodech 33 a 34 tohoto
         rozsudku, nebo se od něj odchylovala (viz výše uvedený rozsudek OHIM v. Erpo Möbelwerk, body 35 a 36).

      39      Soudní dvůr tak zejména rozhodl, že nelze vyžadovat, aby měl reklamní slogan „fantazijní povahu“, případně „pojmové napětí,
         jehož následkem by bylo překvapení, a proto by si jej bylo možné zapamatovat“ proto, aby měl takový slogan minimální rozlišovací
         způsobilost vyžadovanou čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (výše uvedený rozsudek OHIM v. Erpo Möbelwerk, body 31 a 32;
         viz rovněž rozsudek ze dne 16. září 2004, SAT.1 v. OHIM, C-329/02 P, Sb. rozh. s. I‑8317, bod 41).

      40      V projednávaném případě přitom úvahy Soudu vychází z nesprávného výkladu zásad připomenutých v bodech 36 až 39 tohoto rozsudku.

      41      Je totiž nutné konstatovat, že i když Soud v bodu 36 napadeného rozsudku poznamenal, že z judikatury vyplývá, že zápis ochranné
         známky nemůže být vyloučen z důvodu jejího pochvalného nebo reklamního užívání, následně svůj závěr, podle kterého přihlašovaná
         ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost, v podstatě odůvodnil skutečností, že je vnímána jako propagační slogan,
         a tudíž právě prostřednictvím svého pochvalného a reklamního užívání.

      42      V bodech 41 a 42 napadeného rozsudku tak Soud rozhodl, že i když ochranná známka Vorsprung durch Technik může mít více významů,
         představovat slovní hříčku nebo být vnímána jako fantazijní, překvapující a neočekávaná, a tudíž může být zapamatovatelná,
         neznamená to proto ještě, že má rozlišovací způsobilost. Soud rozhodl, že tato ochranná známka má na základě těchto různých
         prvků rozlišovací způsobilost pouze v případě, že je vnímána bez dalšího dotčenou veřejností jako označení obchodního původu
         výrobků a služeb, na které se taková ochranná známka vztahuje. V projednávaném případě ji přitom dotčená veřejnost bude vnímat
         především jako propagační slogan.

      43      Soud založil toto poslední konstatování na analýze, kterou provedl v bodech 43 až 45 napadeného rozsudku. Zaprvé měl za to,
         že s ohledem na širokou definici pojmu „technika“ nemůže odkaz na ni přihlašované ochranné známce ve vztahu ke všem dotčeným
         výrobkům a službám přiznat rozlišovací způsobilost. Zadruhé slovo „Vorsprung“, jež znamená „náskok“, ve spojení s předložkou
         „durch“, která znamená „díky“, má pro veřejnost dotčenou přihláškou ochranné známky a zejména pro německy mluvící veřejnost
         spíše pochvalnou povahu. Zatřetí, třebaže je v případě kombinované ochranné známky třeba pro účely posouzení její rozlišovací
         způsobilosti zkoumat ochrannou známku jako celek, je třeba rovněž konstatovat, že tato ochranná známka je určena široké veřejnosti
         a že většina podniků, které chtějí dodávat výrobky a služby této široké veřejnosti, může s ohledem na její pochvalnou povahu
         výraz sama převzít, a to nezávisle na tom, jak má být tento výraz vykládán.

      44      Nicméně, i když je pravda, jak bylo ostatně připomenuto v bodě 33 tohoto rozsudku, že ochranná známka má rozlišovací způsobilost
         pouze v rozsahu, v němž umožňuje identifikovat výrobky nebo služby, pro které je zápis požadován, jako pocházející od určitého
         podniku, je nutné konstatovat, že pouhá skutečnost, že ochranná známka je dotčenou veřejností vnímána jako propagační slogan
         a že s ohledem na její pochvalnou povahu může být v zásadě převzata jinými podniky, není sama o sobě dostatečná pro závěr,
         že tato ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost.

      45      V tomto ohledu je třeba zejména zdůraznit, že pochvalná konotace slovní ochranné známky nevylučuje, že ochranná známka je
         nicméně způsobilá spotřebitelům zajistit původ výrobků nebo služeb, na které se vztahuje. Taková ochranná známka tak může
         být současně vnímána dotčenou veřejností jako propagační slogan a údaj o obchodním původu výrobků nebo služeb. Z toho vyplývá,
         že v rozsahu, v němž tato veřejnost vnímá ochrannou známku jako údaj o tomto původu, skutečnost, že je současně, případně
         dokonce na prvním místě, chápána jako propagační slogan, nemá vliv na její rozlišovací způsobilost.

      46      Soud přitom sledem úvah uvedeným v bodech 42 a 43 tohoto rozsudku nepodpořil svůj závěr, podle které nebude přihlašovaná ochranná
         známka vnímána relevantní veřejností jako údaj o obchodním původu dotčených výrobků a služeb, ale v podstatě pouze zdůraznil
         skutečnost, že tato ochranná známka je tvořena propagačním sloganem a je jako taková chápána.

      47      Pokud jde o konstatování Soudu v bodu 41 napadeného rozsudku, podle kterého ochranná známka Vorsprung durch Technik může mít
         více významů, představovat slovní hříčku nebo být vnímána jako fantazijní, překvapující a neočekávaná, a tudíž může být zapamatovatelná,
         je třeba uvést, že i když existence takových vlastností, jak vyplývá z bodu 39 tohoto rozsudku, netvoří podmínku nezbytnou
         pro prokázání rozlišovací způsobilosti reklamního sloganu, nic to nemění na tom, že jejich existence může v zásadě tomuto
         sloganu takovou způsobilost přiznat.

      48      Co se týče závěru Soudu v bodu 46 napadeného rozsudku, podle kterého „ochranná známka Vorsprung durch Technik tedy neobsahuje
         prvky, které by nad rámec jejího zřejmého propagačního významu mohly umožnit dotčené veřejnosti, aby si snadno a okamžitě
         zapamatovala výraz jako ochrannou známku s rozlišovací způsobilostí pro výrobky a služby, na které se ochranná známka vztahuje“,
         stačí konstatovat, že tento závěr není nejen nikterak podpořen úvahami, které mu předcházejí, ale krom toho mu v určitém rozsahu
         odporuje konstatování uvedené v bodu 41 uvedeného rozsudku, jak bylo připomenuto v předcházejícím bodě tohoto rozsudku.

      49      Z toho vyplývá, že společnost Audi oprávněně tvrdí, že posouzení provedené Soudem na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení
         č. 40/94 je stiženo právní vadou. Proto je třeba druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku vzneseného navrhovatelkou
         na podporu jejího kasačního prostředku vyhovět, a tedy vyhovět prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, aniž by bylo
         nutné zkoumat jeho první část.

      50      Krom toho vzhledem k tomu, že se druhý důvod kasačního opravného prostředku vztahuje k údajné nesprávnosti konstatování provedeného
         v kontextu uvedeného posouzení, není namístě tento důvod dále zkoumat.

      51      Za těchto podmínek je třeba napadený rozsudek zrušit v rozsahu, v němž Soud na základě nesprávného posouzení rozhodl, že druhý
         odvolací senát neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 tím, že přijal sporné rozhodnutí.

       K žalobě před Soudem
      52      V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem druhou větou statutu Soudního dvora Evropské unie, pokud Soudní dvůr zruší rozsudek
         Tribunálu, může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje. Tak tomu v projednávané věci je.

      53      Jak konstatoval odvolací senát ve sporném rozhodnutí, výraz „Vorsprung durch Technik“ je sloganem s dobrým jménem, který společnost
         Audi používá již řadu let pro podporu prodeje svých motorových vozidel. Tento výraz byl zapsán v roce 2001 jakožto ochranná
         známka Společenství pro výrobky zařazené do třídy 12 na základě důkazu, že tento slogan je velmi dobře znám v německy mluvících
         regionech.

      54      Co se týče jiných dotčených výrobků a služeb než jsou výrobky a služby spadající do uvedené třídy 12, odvolací senát odůvodnil
         zamítnutí zápisu skutečností, že slogan „Vorsprung durch Technik“ nese objektivní sdělení, podle kterého technická převaha
         umožňuje výrobu a poskytování lepších výrobků a služeb. Podle odvolacího senátu kombinace slov, která se omezuje na toto běžné
         objektivní sdělení, v zásadě postrádá inherentní rozlišovací způsobilost, a tedy může být zapsána pouze za podmínky, že je
         podán důkaz o tom, že je u veřejnosti zavedena.

      55      Je třeba konstatovat, že tato analýza svědčí o nesprávném použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

      56      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že všechny ochranné známky tvořené označeními nebo údaji, které jsou krom toho užívány
         jako reklamní slogany, údaje o jakosti anebo výrazy podněcující ke koupi výrobků nebo služeb, na které se tyto ochranné známky
         vztahují, nesou již ze své podstaty ve větší či menší míře objektivní sdělení. Z judikatury připomenuté v bodech 35 a 36 tohoto
         rozsudku nicméně vyplývá, že takové ochranné známky nepostrádají rozlišovací způsobilost pouze z tohoto důvodu.

      57      V rozsahu, v němž takové ochranné známky nejsou popisné ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, tak mohou vyjadřovat
         objektivní sdělení, i když jednoduché, a mohou nicméně spotřebitele informovat o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb.
         Tak tomu může být zejména v případě, kdy se tyto ochranné známky neomezují na běžné reklamní sdělení, ale mají určitou originalitu
         nebo výstižnost, vyžadují minimální výkladové úsilí nebo u dotčené veřejnosti vyvolávají rozpoznávací proces.

      58      I za předpokladu, že slogan „Vorsprung durch Technik“ nese obecné sdělení, podle kterého technická převaha umožňuje výrobu
         a poskytování lepších výrobků a služeb, nelze na základě této okolnosti učinit závěr, že přihlašovaná ochranná známka postrádá
         jakoukoli inherentní rozlišovací způsobilost. Jakkoliv je totiž takové sdělení jednoduché, nelze je kvalifikovat jako běžné
         do té míry, aby bylo možné bez dalšího a bez žádné pozdější analýzy vyloučit, že uvedená ochranná známka může informovat spotřebitele
         o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb.

      59      V tomto kontextu je třeba konstatovat, že uvedené sdělení z uvedeného sloganu nevyplývá zjevným způsobem. Jak poznamenala
         společnost Audi, sled slov „Vorsprung durch Technik“, který znamená „pokrok díky technice“, naznačuje v první fázi pouze příčinnou
         souvislost, a proto vyžaduje určité výkladové úsilí ze strany veřejnosti. Krom toho tento slogan svědčí o určité originalitě
         a výstižnosti, na základě nichž je snadno zapamatovatelným. Konečně v rozsahu, v němž se jedná o slogan s dobrým jménem, který
         společnost Audi používá již řadu let, nelze vyloučit, že skutečnost, že dotčená veřejnost je zvyklá spojovat si tento slogan
         s automobily vyráběnými touto společností, usnadňuje rovněž identifikaci obchodního původu označených výrobků nebo služeb
         touto veřejností.

      60      Z předcházejících úvah vyplývá, že sporné rozhodnutí musí být zrušeno v rozsahu, v němž druhý odvolací senát částečně zamítl
         na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 přihlášku ochranné známky Vorsprung durch Technik.

       K nákladům řízení
      61      Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu Soudního dvora, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr
         vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.

      62      Podle čl. 69 odst. 2 uvedeného jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku
         118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník
         řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost Audi požadovala od OHIM náhradu nákladů řízení
         a OHIM neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 9. července 2008, Audi v. OHIM (Vorsprung durch Technik) (T‑70/06)
            se zrušuje v rozsahu, v němž Soud prvního stupně Evropských společenství rozhodl, že druhý odvolací senát Úřadu pro harmonizaci
            na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince
            1993 o ochranné známce Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 3288/94 ze dne 22. prosince 1994, tím, že přijal rozhodnutí
            ze dne 16. prosince 2005 (věc R 237/2005-2).
      2)      Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. prosince
            2005 (věc R 237/2005-2) se zrušuje v rozsahu, v němž na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, ve znění nařízení
            č. 3288/94, částečně zamítlo přihlášku ochranné známky Vorsprung durch Technik.
      3)      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.

      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 20. dubna 1999. # Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Elf Atochem SA, BASF AG, Shell International Chemical Company Ltd, DSM NV, DSM Kunststoffen BV, Wacker-Chemie GmbH, Hoechst AG, Société artésienne de vinyle, Montedison SpA, Imperial Chemical Industries plc, Hüls AG a Enichem SpA proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Pokuta. # Spojené věci T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94 až T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 a T-335/94.


title: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. září 2010.#Oasis East sp. z o.o. proti Minister Finansów.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Naczelny Sąd Administracyjny - Polsko.#Šestá směrnice o DPH - Směrnice 2006/112/ES - Přistoupení nového členského státu - Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu - Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje nárok na odpočet daně u určitých služeb - Obchodní partneři se sídlem na území považovaném za "daňový ráj" - Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost.#Věc C-395/09.

text:
      Věc C-395/09
      Oasis East sp. z o.o.
      v.
      Minister Finansów
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny)
      „Šestá směrnice o DPH – Směrnice 2006/112/ES – Přistoupení nového členského státu – Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu – Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje nárok na odpočet daně u určitých služeb – Obchodní partneři se sídlem na území považovaném za ‚daňový ráj‘ – Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost“
      Shrnutí rozsudku
      Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Odpočet daně
            odvedené na vstupu – Vyloučení nároku na odpočet daně – Možnost členských států zachovat vyloučení existující v okamžiku vstupu
            šesté směrnice v platnost
      (Směrnice Rady 77/388, čl. 17 odst. 6)
      Článek 17 odst. 6 šesté směrnice 77/388 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu ve znění
         směrnice 95/7, jehož ustanovení byla v podstatě převzata do článku 176 směrnice 2006/112 o společném systému daně z přidané
         hodnoty, je třeba vykládat v tom smyslu, že nedovoluje zachovat vnitrostátní právní předpisy použitelné v dotyčném členském
         státě v době vstupu šesté směrnice v platnost, které obecně vylučují nárok na odpočet daně z přidané hodnoty odvedené na vstupu
         v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která je usazena ve státě nebo na území kvalifikovaném
         uvedenými právními předpisy jako „daňový ráj“.

      Členské státy totiž nemohou zachovat vyloučení uvedeného nároku, která se použijí obecně na jakýkoliv výdaj spojený s pořízením
         zboží, nezávisle na jeho povaze nebo předmětu.

      (viz body 30, 32 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (sedmého senátu)
      30. září 2010(*)

      „Šestá směrnice o DPH – Směrnice 2006/112/ES – Přistoupení nového členského státu – Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu – Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje nárok na odpočet daně u určitých služeb – Obchodní partneři se sídlem na území považovaném za „daňový ráj“ – Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost“
      Ve věci C‑395/09,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Naczelny Sąd Administracyjny
         (Polsko) ze dne 6. srpna 2009, došlým Soudnímu dvoru dne 13. října 2009, v řízení

      Oasis East sp. z o.o.
      proti
      Minister Finansów,
      SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta (zpravodajka), předsedkyně senátu, J. Malenovský a T. von Danwitz, soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. července 2010,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Oasis East sp. z o.o. M. Wojdou a J. Martinim,
      –        za polskou vládu M. Szpunarem a M. Jaroszem, jako zmocněnci,
      –        za Evropskou komisi M. Owsiany-Hornung a K. Herrmann, jakož i D. Triantafyllouem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977
         o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný
         základ daně (Úř. věst. L 145, s.1, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, Úř. věst. L 102, s. 18, dále jen
         „šestá směrnice“), jehož ustanovení byla v podstatě převzata do článku 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu
         2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Oasis East sp. z o.o. (dále jen „Oasis East“) a Minister Finansów
         (polský ministr financí).

       Právní rámec
       Právní úprava Unie
      3        Článek 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice ve svém znění vyplývajícím z jejího článku 28f stanoví:

      „2. Jsou-li zboží a služby použity pro účely jejích zdanitelných plnění, je osoba povinná k dani oprávněna odpočíst od daně,
         kterou je povinna odvést:

      a)      daň z přidané hodnoty [(dále jen „DPH“)], která je splatná nebo byla odvedena s ohledem na zboží nebo služby, jež jí byly
         nebo mají být dodány v tuzemsku jinou osobou povinnou k dani [je splatná nebo byla odvedena v tuzemsku s ohledem na zboží
         nebo služby, jež jí byly nebo mají být dodány jinou osobou povinnou k dani];

      […]
      6.      Nejpozději do čtyř let ode dne, kdy tato směrnice vstoupí v platnost, rozhodne Rada jednomyslně na návrh Komise o tom, jaké
         výdaje nelze odpočíst od [DPH]. [DPH] nebude za žádných okolností odpočitatelná z výdajů, které nejsou přísně provozními výdaji,
         jako například výdaje na luxusní zboží, na zábavu a reprezentaci.

      Dokud výše uvedená pravidla nevstoupí v platnost, mohou členské státy zachovat veškerá vynětí obsažená ve svých vnitrostátních
         předpisech v době vstupu této směrnice v platnost.“

      4        Šestá směrnice byla zrušena a nahrazena směrnicí 2006/112.

      5        Článek 176 této směrnice stanoví:

      „Rada na návrh Komise jednomyslně rozhodne o tom, z jakých výdajů nelze daň odpočíst. V žádném případě nelze daň odpočíst
         z výdajů, které nejsou přísně provozními výdaji, jako například výdaje na luxusní zboží, na zábavu a reprezentaci.

      Do vstupu ustanovení uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou členské státy zachovat veškerá vyloučení obsažená ve
         svých vnitrostátních předpisech k 1. lednu 1979, nebo jde–li o členské státy, které přistoupily ke Společenství po tomto dni,
         ke dni svého přistoupení“.

       Vnitrostátní právní úprava
      6        Článek 25 odst. 1 bod 1a zákona o dani z přidané hodnoty (ustawa o podatku VAT z roku 1993) ze dne 8. ledna 1993 (dále jen
         „zákon o DPH z roku 1993) stanoví:

      „Snížení částky splatné daně nebo vrácení rozdílu se neuplatní na dovoz služeb uskutečněný osobou povinnou k dani, u nichž
         je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která má své bydliště, své sídlo nebo svou správu na některém z území nebo
         v některé zemi uvedené v příloze č. 9 tohoto zákona.“

      7        Příloha 9 zákona o DPH z roku 1993, nadepsaná „Seznam zemí (území), u kterých nedochází ani ke snížení částky splatné DPH
         z dovozu služeb ani k vrácení rozdílu“, obsahuje tento výčet:

      „1)      Andorrské knížectví;
      2)      Anguilla, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska s vnitřní autonomií;
      3)      Antigua a Barbuda;
      4)      Aruba, autonomní území Nizozemského království;
      5)      Bahamské společenství;
      6)      Bahrajn;
      7)      Barbados;
      8)      Belize;
      9)      Bermudy, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska;
      10)      Panenské ostrovy, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska;
      11)      Cookovy ostrovy, autonomní území přidružené k Novému Zélandu;
      12)      Dominické společenství;
      13)      Gibraltar, závislé území britské koruny;
      14)      Grenada;
      15)      Guernesey/Sark/Alderney, závislé území britské koruny;
      16)      Hongkong, zvláštní administrativní oblast Čínské lidové republiky;
      17)      Jersey, závislé území britské koruny;
      18)      Kajmanské ostrovy, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska;
      19)      Liberijská republika;
      20)      Lichtenštejnské knížectví;
      21)      Macao, zvláštní administrativní oblast Čínské lidové republiky;
      22)      Maledivská republika;
      23)      Ostrov Man, závislé území britské koruny;
      24)      Republika Marshallovy ostrovy;
      25)      Mauricijská republika;
      26)      Monacké knížectví;
      27)      Montserrat, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska;
      28)      Republika Nauru;
      29)      Nizozemské Antily, závislé území Nizozemského království;
      30)      Niue, autonomní území přidružené k Novému Zélandu;
      31)      Panamská republika;
      32)      Nezávislý stát Samoa;
      33)      Seychelská republika;
      34)      Federace Svatý Kryštof a Nevis;
      35)      Svatá Lucie;
      36)      Svatý Vincenc a Grenadiny;
      37)      Království Tonga;
      38)      Ostrovy Turks a Caicos, závislé území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska;
      39)      Americké Panenské ostrovy, izolované území Spojených států amerických;
      40)      Vanuatská republika;
      41)      Spojené arabské emiráty.“
      8        Tento daňový režim byl v podstatě zachován v ustanoveních zákona o dani z přidané hodnoty (ustawa o podatku VAT z roku 2004)
         ze dne 11. března 2004 (dále jen „zákon o DPH z roku 2004“), a sice v čl. 88 odst. 1 bodu 1 tohoto zákona ve spojení s jeho
         přílohou 5, s tím rozdílem, že seznam uvedený v této příloze obsahuje 39 států a území, namísto 41. Tato ustanovení vstoupila
         v platnost dne 1. května 2004.

       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      9        Společnost Oasis East vyrábí a prodává zařízení ke chlazení vody. V rámci svých činností, které zahrnují rovněž poprodejní
         služby, využívá služeb poskytovaných podnikem se sídlem v jednom z území uvedených v příloze 9 zákona o DPH z roku 1993, kterou
         nahradila příloha 5 zákona o DPH z roku 2004. Tento podnik poskytuje společnosti Oasis East služby v oblasti správy a technické
         pomoci. Tyto služby se týkají zejména následujících činností: marketingu, organizace a účasti na mezinárodních veletrzích,
         operací v rámci plánování výroby, inženýrských služeb, finančního a daňového poradenství, organizace dopravy, služeb souvisejících
         s provozem informačních systémů a koordinace v oblasti nákupu a prodeje.

      10      Dne 28. prosince 2007 se společnost Oasis East dotázala finančního ředitele v Katovicích, zda měla od 1. května 2004 nárok
         na odpočet daně odvedené na vstupu v případě dovozu správcovských služeb, u nichž je protiplnění hrazeno podniku se sídlem
         na jednom z území uvedených v příloze 5 zákona o DPH z roku 2004.

      11      Finanční ředitel v Katovicích zodpověděl v rozhodnutí ze dne 4. dubna 2008 otázku položenou společností Oasis East záporně.
         Měl za to, že tato společnost neměla na odpočet daně odvedené na vstupu nárok, jelikož protiplnění za dotčené služby bylo
         zaplaceno osobě s bydlištěm, sídlem nebo správou v jednom ze států nebo území uvedených v příloze 5 zákona o DPH z roku 2004.

      12      Finanční ředitel v Katovicích uvedl, že vnitrostátní právní předpisy nejsou neslučitelné s právem Unie, jelikož čl. 17 odst. 6
         šesté směrnice umožňuje členským státům zachovat veškerá vynětí obsažená ve vnitrostátních předpisech v době vstupu této směrnice
         v platnost. Z toho vyvodil, že Polská republika má i nadále možnost zachovat v platnosti omezení v oblasti odpočtu DPH, existující
         ke dni jejího přistoupení k Evropské unii.

      13      Proti uvedenému rozhodnutí ze dne 4. dubna 2008 podala společnost Oasis East dne 18. června 2008 žalobu u Wojewódzki Sąd Administracyjny
         w Gliwicach (vojvodský správní soud v Glivicích).

      14      Rozhodnutím ze dne 22. prosince 2008 tento soud žalobu společnosti Oasis East zamítl. Měl za to, že zachování vynětí uvedeného
         v čl. 88 odst. 1 bodu 1 zákona o DPH z roku 2004 ve vnitrostátním právním řádu nepředstavuje porušení čl. 17 odst. 6 šesté
         směrnice.

      15      Ve svém kasačním opravném prostředku ze dne 9. března 2009 zopakovala společnost Oasis East dříve uvedenou argumentaci. Za
         těchto okolností se Naczelny Sad Administracyjny rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku.

      „Opravňuje právo Společenství, a zejména čl. 17 odst. 6 šesté směrnice […] (nyní článek 176 směrnice 2006/112/ES […]) členský
         stát k použití vnitrostátních právních předpisů, které vylučují nárok osoby povinné k dani na snížení splatné daně nebo na
         vrácení rozdílu v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která má své bydliště, své
         sídlo nebo svou správu na některém z území nebo v některé zemi, které jsou ve vnitrostátním právu považovány za ,daňové ráje‘,
         přičemž toto vyloučení bylo přijato před přistoupením členského státu ke Společenství?

       K předběžné otázce
      16      Svou otázkou se předkládající soud táže, zda čl. 17 odst. 6 šesté směrnice, jehož ustanovení byla v podstatě převzata do článku
         176 směrnice 2006/112, dovoluje zachovat vnitrostátní právní předpisy použitelné v dotyčném členském státě v době vstupu šesté
         směrnice v platnost, které obecně vylučují nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění
         placeno přímo či nepřímo osobě, která je usazena ve státě nebo na území považovaném těmito právními předpisy za „daňový ráj“.

      17      S ohledem na znění položené otázky, které odkazuje jak na čl. 17 odst. 6 šesté směrnice, tak na článek 176 směrnice 2006/112,
         je na úvod třeba podotknout, že tato dvě ustanovení jsou v podstatě totožná.

      18      Za účelem odpovědi na uvedenou otázku je třeba připomenout, že nárok na odpočet upravený v čl. 17 odst. 2 šesté směrnice je
         jakožto nedílná součást mechanismu DPH základní zásadou vlastní společnému systému DPH a nemůže být v zásadě omezen (viz rozsudky
         ze dne 8. ledna 2002, Metropol a Stadler, C‑409/99, Recueil, s. I‑81, bod 42; ze dne 26. května 2005, Kretztechnik, C‑465/03,
         Sb. rozh. s. I‑4357, bod 33, jakož i ze dne 15. dubna 2010, X Holding a Oracle Nederland, C‑538/08 a C‑33/09, Sb. rozh. s. I-0000,
         bod 37).

      19      Zásada nároku na odpočet DPH je nicméně zmírněna odchylným ustanovením obsaženým v čl. 17 odst. 6 šesté směrnice. Členské
         státy totiž mohou zachovat své právní předpisy ohledně vyloučení nároku na odpočet, které existovaly v době vstupu šesté směrnice
         v platnost, dokud Rada nepřijme pravidla uvedená v tomto článku (viz rozsudky ze dne 11. prosince 2008, Danfoss a AstraZeneca,
         C‑371/07, Sb. rozh. s. I‑9549, bod 28, jakož i X Holding a Oracle Nederland, uvedený výše, bod 38).

      20      Vzhledem k tomu, že Rada takováto pravidla nepřijala, mohou členské státy zachovat své existující právní předpisy upravující
         vyloučení nároku na odpočet DPH. Právo Unie tedy k tomuto dni neobsahuje žádné ustanovení, které by vyjmenovávalo výdaje,
         které jsou vyloučeny z nároku na odpočet (viz rozsudky ze dne 8. prosince 2005, Jyske Finans, C‑280/04, Sb. rozh. s. I‑10683,
         bod 23, jakož i Danfoss a AstraZeneca, uvedený výše, bod 29).

      21      Pokud jde o význam systému výjimek upraveného v čl. 17 odst. 6 šesté směrnice, Soudní dvůr nicméně rozhodl, že toto ustanovení
         předpokládá, že vynětí, která členské státy mohou zachovat, jsou legální podle druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna
         1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Struktura a způsoby použití společného
         systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 1967, 71, s. 1303, dále jen „druhá směrnice“), která šesté směrnici předcházela
         (viz rozsudky ze dne 5. října 1999, Royscot a další, C‑305/97, Recueil, s. I‑6671, bod 21, jakož i X Holding a Oracle Nederland,
         uvedený výše, bod 40).

      22      V tomto ohledu článek 11 druhé směrnice zavedl ve svém odstavci 1 nárok na odpočet, přičemž však ve svém odstavci 4 stanovil,
         že členské státy mohou vyjmout ze systému odpočtů určité zboží a služby, zejména ty, které mohou být výlučně nebo částečně
         používány pro soukromé potřeby osoby povinné k dani nebo jejích zaměstnanců.

      23      Možnost přiznaná členským státům v čl. 17 odst. 6 šesté směrnice tudíž nepředstavuje absolutní diskreční pravomoc vyjmout
         veškeré nebo téměř veškeré zboží a služby z nároku na odpočet DPH a zbavit tak systém zavedený čl. 11 odst. 1 druhé směrnice
         své podstaty. Uvedená možnost se tedy netýká obecných výjimek a nezbavuje členské státy povinnosti dostatečně upřesnit zboží
         a služby, pro které je nárok na odpočet vyloučen (viz v tomto smyslu rozsudky Royscot a další, uvedený výše, body 22 a 24,
         jakož i ze dne 14. července 2005, Charles a Charles-Tijmens, C‑434/03, Sb. rozh. s. I‑7037, body 33 a 35).

      24      Krom toho systém, který představuje výjimku ze zásady nároku na odpočet DPH, je třeba vykládat restriktivně (viz rozsudky
         Metropol a Stadler, uvedený výše, bod 59, jakož i ze dne 22. prosince 2008, Magoora, C‑414/07, Sb. rozh. s. I‑10921, bod 28).

      25      Co se týče věci v původním řízení a možné použitelnosti systému výjimek upraveného v čl. 17 odst. 6 šesté směrnice, je nutno
         uvést, že uvedená směrnice vstoupila v Polsku v platnost v den přistoupení tohoto členského státu k Unii, a sice dne 1. května
         2004. Toto datum je tudíž rozhodné pro účely použití výše uvedeného ustanovení, pokud jde o tento členský stát (viz výše uvedený
         rozsudek Magoora, bod 27).

      26      Pokud jde o poukaz polské vlády na skutečnost, že znění článku 176 směrnice 2006/112 stanoví rozdíl mezi členskými státy,
         které přistoupily k Unii před 1. lednem 1979 a těmi, k jejichž přistoupení došlo po tomto dni, jako je Polská republika, postačí
         uvést, že cílem tohoto rozlišování je pouze určit datum, před kterým měly být výdaje, které nelze odpočíst od DPH, upraveny
         ve vnitrostátních právních předpisech.

      27      Článek 176 směrnice 2006/112 nelze proto, pokud jde o význam zkoumaných výjimek, vykládat odlišně v závislosti na tom, zda
         dotyčný členský stát přistoupil k Unii před 1. lednem 1979 nebo po tomto dni. Za těchto podmínek přijetí tohoto článku 176
         nemělo dopad na judikaturu týkající se výkladu čl. 17 odst. 6 šesté směrnice.

      28      Za účelem posouzení vnitrostátních právních předpisů dotčených v původním řízení s ohledem na systém výjimek, který je v nich
         upraven, je třeba konstatovat, jak rovněž uvedl předkládající soud, že tyto právní předpisy představují opatření obecné povahy
         omezující nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu u každého dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo
         osobě, která má své sídlo ve státě nebo na území považovaném uvedenými právními předpisy za „daňový ráj“

      29      Takovéto právní předpisy přitom obsahují omezení nároku na odpočet DPH, které jde nad rámec toho, co povoluje čl. 17 odst. 6
         šesté směrnice.

      30      Soudní dvůr totiž upřesnil, že členské státy nemohou zachovat výjimky z nároku na odpočet DPH, které se použijí obecně na
         jakýkoliv výdaj spojený s pořízením zboží, nezávisle na jeho povaze nebo předmětu (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 23. dubna
         2009, PARAT Automotive Cabrio, C‑74/08, Sb. rozh. s. I‑3459, body 28 a 29, jakož i X Holding a Oracle Nederland, uvedený výše,
         bod 44).

      31      Pokud jde konečně o připomínku vznesenou polskou vládou, že sporné vnitrostátní právní předpisy reagují na potřebu zabránit
         daňovým podvodům, je vhodné zdůraznit, že i když Soudní dvůr v bodě 70 svého rozsudku ze dne 21. února 2006, Halifax a další,
         C‑255/02, Sb. rozh. s. I‑1609 uznal, že v oblasti DPH se uplatňuje zásada zákazu zneužití, nemůže uvedená zásada umožňovat
         členským státům, aby rozšířily oblast působnosti předmětného systému výjimek. Krom toho, jak uvádí předkládající soud, jestliže
         omezení stanovená polským právem byla odůvodněna potřebou zabránit určitým daňovým podvodům nebo únikům, stanoví článek 27
         šesté směrnice za tímto účelem zvláštní postup, podle kterého Rada může povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní
         odchylná opatření.

      32      S ohledem na výše uvedené je na položenou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 17 odst. 6 šesté směrnice, jehož ustanovení byla
         v podstatě převzata do článku 176 směrnice 2006/112 je třeba vykládat v tom smyslu, že nedovoluje zachovat vnitrostátní právní
         předpisy použitelné v dotyčném členském státě v době vstupu šesté směrnice v platnost, které obecně vylučují nárok na odpočet
         DPH odvedené na vstupu v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která je usazena ve
         státě nebo na území kvalifikovaném uvedenými právními předpisy jako „daňový ráj“.

       K nákladům řízení
      33      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
      Článek 17 odst. 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících
            se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna
            1995, jehož ustanovení byla v podstatě převzata v článku 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném
            systému daně z přidané hodnoty, je třeba vykládat v tom smyslu, že nedovoluje zachovat vnitrostátní právní předpisy použitelné
            v dotyčném členském státě v době vstupu šesté směrnice 77/388 v platnost, které obecně vylučují nárok na odpočet daně z přidané
            hodnoty odvedené na vstupu v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která je usazena
            ve státě nebo na území kvalifikovaném uvedenými právními předpisy jako „daňový ráj“.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: polština.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. července 1997. # Francesco Benincasa proti Dentalkit Srl. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Oberlandesgericht München - Německo. # Bruselská úmluva. # Věc C-269/95.