title: Věc C-107/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 25. února 2010 — Enel Maritsa Iztok 3 v. Ředitel ředitelství „Odpor a správa výkonu“ Sofie při ústřední správě Národní agentury pro příjmy

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 25. února 2010 — Enel Maritsa Iztok 3 v. Ředitel ředitelství „Odpor a správa výkonu“ Sofie při ústřední správě Národní agentury pro příjmy
   (Věc C-107/10)
   2010/C 134/30
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Enel Maritsa Iztok 3

      Žalovaný: Ředitel ředitelství „Odpor a správa výkonu“ Sofie při ústřední správě Národní agentury pro příjmy

      Předběžné otázky

   Mají být čl. 18 odst. 4 směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1) a čl. 183 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2) vykládány v tom smyslu, že za podmínek původního řízení dovolují:

               1)

               aby na základě změny zákona s cílem potírání daňových úniků byla prodloužena lhůta k vrácení daně z přidané hodnoty až do dne vydání výměru na základě daňové kontroly vzhledem k tomu, že během 45 dnů od podání daňového přiznání byla u dotčené osoby zahájena daňová kontrola, aniž by za toto období byly dlužné úroky z částky podléhající vrácení, jestliže jsou současně dány tyto okolnosti:

                           a)

                           Před touto změnou uplynula zákonem stanovená lhůta v délce 45 dnů k vrácení daně a začaly bez ohledu na zahájenou daňovou kontrolu běžet úroky z nevrácené částky,

                           b)

                           při daňové kontrole byla stanovena správnost vykázané částky daně k vrácení,

                           c)

                           jediná právní možnost, kterou osoba povinná k dani má, aby zkrátila tuto lhůtu, spočívá ve složení jistiny ve formě peněz, státních cenných papírů nebo bezpodmínečné a neodvolatelné bankovní záruky na určitou dobu ve výši částky podléhající vrácení;

               2)

               aby byla stanovena lhůta k vrácení daně z přidané hodnoty v délce 45 dnů ode dne podání daňového přiznání pro tuto daň jakož i právní možnost stavění jejího běhu a v důsledku toho také jejího prodloužení nařízením daňové kontroly provedeným během této lhůty, jestliže zdaňovací období pro vyúčtování této daně činí jeden měsíc;

               3)

               aby se vrácení daně z přidané hodnoty provádělo prostřednictvím výměru vydaného na základě daňové kontroly, a to započtením částky podléhající vrácení proti dluhům na dani z přidané hodnoty a jiným daňovým dluhům, jako jsou státní pohledávky za různá zdaňovací období, stanoveným stejným výměrem, a započtením úroků vybraných z těchto částek až do dne vydání výměru na základě daňové kontroly, jestliže při daňové kontrole byla stanovena správnost vykázané částky daně k vrácení a současně existují tyto podmínky:

                           a)

                           V řízení daňové kontroly nebylo poskytnuto žádné předběžné zajištění budoucích pohledávek státu, které by mohly být zjištěny v průběhu řízení, v němž bylo vydáno rozhodnutí o daňové kontrole,

                           b)

                           započtení proti pohledávkám státu není ve vnitrostátním zákoně stanoveno jako prostředek nuceného výkonu rozhodnutí a jako zajišťovací opatření,

                           c)

                           lhůty pro napadení a dobrovolné zaplacení vyúčtovaných hlavních částek a úroků neuplynuly, neboť byly stanoveny stejným výměrem vydaným na základě daňové kontroly, a část z nich byla také napadena u soudu;

               4)

               aby stát, jestliže byla stanovena správnost částky daně k vrácení vykázané v daňovém přiznání, provedl ke dni vydání výměru na základě daňové kontroly započtení proti daňovým dluhům stanoveným tímto výměrem jakož i proti úrokům z těchto dluhů, za období před dnem podání přiznání namísto ke dni daňového přiznání, přičemž stát během zákonem stanovené lhůty k vrácení částky nedluží úroky a ode dne odevzdání daňového přiznání až do vydání výměru na základě daňové kontroly vybírá úroky z vyúčtovaných daní.

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.

      (2)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-27/09: Žaloba podaná dne 19. ledna 2009 – Stella Kunststofftechnik v. OHIM – Stella Pack (Stella)

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/28

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2009 – Stella Kunststofftechnik v. OHIM – Stella Pack (Stella)
   (Věc T-27/09)
   (2009/C 82/50)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stella Kunststofftechnik GmbH (Eltville, Německo) (zástupkyně: M. Beckensträter, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Stella Pack Sp. z o. o. (Lubartow, Polská republika)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 13. listopadu 2008, doručené dne 19. listopadu 2008, a určit, že návrh na zrušení ze dne 22. prosince 2006 měl být zamítnut jako nepřípustný,

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí ze dne 13. listopadu 2008, včetně rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 27. února 2008, a pozastavit výkon rozhodnutí o návrhu na zrušení ze dne 22. prosince 2006 až do doby, než bude pravomocně ukončeno námitkové řízení o námitce B 863177,

               —

               uložit další účastnici řízení náhradu nahraditelných nákladů, včetně nákladů původního řízení a včetně nákladů žalovaného.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka „Stella“ pro výrobky zařazené do tříd 6, 8, 16, 20 a 21 (ochranná známka Společenství č. 15 479)

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Stella Pack Sp. z o.o.

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zrušení dotčené ochranné známky Společenství pro některé výrobky zařazené do tříd 6, 8, 16 a 20

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně

      Dovolávané žalobní důvody: V řízení o zrušení nebyly zohledněny podmínky přípustnosti nařízení (ES) č. 40/94 (1) a nařízení (ES) č. 2868/95 (2), které mají být dodrženy z úřední povinnosti.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


title: Věc C-331/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Nizozemsko) dne 13. června 2016 – K. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               5.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Nizozemsko) dne 13. června 2016 – K. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-331/16)
   (2016/C 326/20)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: K.

      Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

               1)

               Umožňuje čl. 27 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1), aby tak jako v projednávaném případě byl občan Unie, ve vztahu k němuž byla prokázána použitelnost čl. 1 oddílu F písm. a) a b) úmluvy o uprchlících, prohlášen za nežádoucí osobu z důvodu, že výjimečná závažnost zločinů, které úmluva zmiňuje, vede k závěru, že je třeba mít za to, že na základě své povahy je hrozba pro některý ze základních zájmů společnosti trvale přítomna?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, jakým způsobem má být v souvislosti se zamýšleným prohlášení za nežádoucí osobu posuzováno, zda jednání výše uvedeného občana Unie, ve vztahu k němuž bylo rozhodnuto o použitelnosti čl. 1 oddílu F písm. a) a b) úmluvy o uprchlících, má být považováno za skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti? V jaké míře je v této souvislosti relevantní, že ke zmíněnému jednání došlo, tak jako v projednávaném případě, už před dlouhou dobou – zde mezi roky 1992 a 1994?

               3)

               Jakým způsobem se v projednávaném případě do posouzení, zda lze občana Unie, ve vztahu k němuž byla prokázána použitelnost čl. 1 oddílu F písm. a) a b) úmluvy o uprchlících, prohlásit za nežádoucí osobu, promítne zásada proporcionality? Mají být uplatněny faktory uvedené v čl. 28 odst. 1 směrnice o pobytu, ať již jako součást posouzení, nebo samostatně? Má být zohledněno období deseti let pobytu v hostitelském státě uvedené v čl. 28 odst. 3 písm. a), ať již jako součást posouzení, nebo samostatně? Uplatní se v plném rozsahu faktory vyjmenované v bodě 3.3 pokynů pro lepší provádění a uplatňování směrnice 2004/38/ES [COM (2009)313]?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


title: Věc T-1/12: Žaloba podaná dne 2. ledna 2012 — Francie v. Komise

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/20

         Žaloba podaná dne 2. ledna 2012 — Francie v. Komise
   (Věc T-1/12)
   2012/C 80/35
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues a J. Gstalter, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí K(2011) 7808 v konečném znění ze dne 24. října 2011, kterým Komise prohlásila za neslučitelné s vnitřním trhem podpory na restrukturalizaci zamýšlené francouzskými orgány ve prospěch SeaFrance SA ve formě zvýšení základního kapitálu a půjček poskytnutých ze strany SNCF ve prospěch SeaFrance.
   Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z nerespektování pojmu státní podpory ve smyslu článku 107 SFEU, jelikož Komise měla za to, že obezřetnost obou zamýšlených půjček od SNCF měla být posouzena společně s podporou na záchranu a restrukturalizaci. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části, které se zakládají:

                           —

                           jednak na skutečnosti, že Komise nesprávně vyložila rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 1998, BP Chemicals v. Komise (T-11/95, Recueil, s. II-3235), a

                           —

                           jednak podpůrně na skutečnosti, že Komise uvedený rozsudek Tribunálu neprávně použila.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nerespektování pojmu státní podpory ve smyslu článku 107 SFEU, jelikož Komise měla nadto za to, že francouzské orgány neprokázaly, že obě zamýšlené půjčky od SNCF — posuzovány jednotlivě — byly poskytnuty za tržních podmínek. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části, které se zakládají:

                           —

                           jednak na skutečnosti, že Komise nesprávně vyloučila použití sdělení Komise ze dne 19. ledna 2008 o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (1) ve vztahu k oběma dotčeným půjčkám, a

                           —

                           jednak na skutečnosti, že měla Komise nesprávně za to, že aby byla výše úroku z dotčených půjček v souladu s tržními podmínkami, musela by se pohybovat ve výši okolo 14 %.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož Komise měla za to, že podpora na restrukturalizaci je neslučitelná s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU vykládaným ve světle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 345 SFEU, který stanoví, že se Smlouvy nijak nedotýkají úpravy vlastnictví uplatňované v členských státech.

      (1)  Úř. věst. C 14, s. 6.


title: Věc T-82/11: Žaloba podaná dne 14. února 2011 — Formica v. OHIM — Silicalia (CompacTop)

text:
               9.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/16

         Žaloba podaná dne 14. února 2011 — Formica v. OHIM — Silicalia (CompacTop)
   (Věc T-82/11)
   2011/C 113/32
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Formica, SA (Galdakao, Španělsko) (zástupci: A. Gómez López, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Silicalia, SL (Valencia, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2010 ve věci R 1083/2010-1 není v souladu s nařízením č. 207/2009 o ochranné známce Společenství;

               —

               určit, že smíšená ochranná známka Společenství č. 6 524 243, CompacTop, má být zapsána pro výrobky třídy 20;

               —

               uložit žalovanému a případně dalšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „CompacTop“, pro výrobky třídy 20.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Silicalia, SL.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství a národní obrazová ochranná známka, které obsahují slovní prvky „COMPACquartz“, „COMPACMARMOL&QUARTZ“ a „COMPAC MARMOL&QUARTZ“, pro výrobky a služby tříd 19, 27, 35, 37 a 39.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), jelikož kolidující ochranné známky nejsou podobné a neexistuje nebezpečí jejich záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc T-180/16: Usnesení Tribunálu ze dne 26. června 2017 – L’Oréal v. EUIPO – Guinot (MASTER SHAPE) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER SHAPE — Starší národní obrazová známka MASTERS COLORS PARIS — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná — Článek 126 jednacího řádu“

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 26. června 2017 – L’Oréal v. EUIPO – Guinot (MASTER SHAPE)
   (Věc T-180/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASTER SHAPE - Starší národní obrazová známka MASTERS COLORS PARIS - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná - Článek 126 jednacího řádu“)
   (2017/C 269/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupci: T. de Haan a P. Péters, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Guinot (Paříž) (zástupce: A. Sion, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2016 (věc R 2907/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Guinot a L’Oréal.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti L’Oréal se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 222, 20.6.2016.


title: Věc C-481/07 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. července 2009 — SELEX Sistemi Integrati SpA v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Rozhodnutí Komise zamítající stížnost směřující proti Eurocontrol — Skutečná a určitá újma)

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/5

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. července 2009 — SELEX Sistemi Integrati SpA v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-481/07 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Rozhodnutí Komise zamítající stížnost směřující proti Eurocontrol - Skutečná a určitá újma)
   2009/C 220/07
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SELEX Sistemi Integrati SpA (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a A. Neri, avvocati)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a F. Amato, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 29. srpna 2007, SELEX Sistemi Integrati v. Komise (T-186/05), kterým Soud zamítl jako zčásti nepřípustnou a zčásti postrádající veškerý právní základ žalobu na náhradu škody údajně utrpěné navrhovatelkou z důvodu rozhodnutí Komise ze dne 12. února 2004, kterým byla zamítnuta stížnost navrhovatelky týkající se údajného porušení ustanovení Smlouvy o ES v oblasti hospodářské soutěže ze strany Eurocontrol

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti SELEX Sistemi Integrati SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc C-498/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 22. září 2015 – Spirál-Gép kft. v. Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 22. září 2015 – Spirál-Gép kft. v. Budapest Rendőrfőkapitánya
   (Věc C-498/15)
   (2016/C 027/05)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Spirál-Gép kft.

      Žalovaný: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být požadavek přiměřenosti stanovený v článku 9a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES (1) ze dne 17. června 1999 o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (dále jen „směrnice o euroznámce“) vykládán v tom smyslu, že brání takovému systému sankcí, jako je režim zavedený v příloze 9 nařízení vlády č. 410/2007, ze dne 29. prosince 2007, kterým se stanoví seznam dopravních přestupků, za než se ukládají pokuty, výše pokut ukládaných v případech porušení předpisů v této oblasti, režim účelového určení těchto pokut, jakož i podmínky asistence při kontrolách [a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet] (dále jen „nařízení vlády o sankcích“), jenž za porušení předpisů v oblasti nabývání úsekových lístků stanoví uložení paušální pokuty, tedy pokuty ve výši nezávislé na závažnosti protiprávního jednání?

               2)

               Je pokuta definovaná v příloze 9 nařízení vlády o sankcích slučitelná s požadavkem stanoveným v článku 9a směrnice o euroznámce, podle kterého sankce stanovené vnitrostátním právem musí být účinné, přiměřené a odrazující?

               3)

               Musí být požadavek přiměřenosti stanovený v článku 9a směrnice o euroznámce vykládán v tom smyslu, že brání jednak takovému režimu sankcí, jako je režim dotčený v původním řízení, který zavádí objektivní odpovědnost pachatelů, a jednak intenzitě sankce stanovené tímto režimem?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES ze dne 17. června 1999 o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (Úř. věst. L 187, s. 42; Zvl. vyd. 07/04, s. 372).


title: Věc C-452/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ze dne 11. října 2004 ve věci Fidium Finanz AG proti Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ze dne 11. října 2004 ve věci Fidium Finanz AG proti Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
   (Věc C-452/04)
   (2005/C 6/52)
   jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ze dne 11. října 2004 ve věci Fidium Finanz AG proti Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 27. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Může se podnik nemající sídlo v Evropské unii, v tomto případě ve Švýcarsku, při podnikatelským způsobem provozovaném poskytování půjček obyvatelům členského státu Evropské Unie, v tomto případě Spolkové republiky Německo, odvolat proti opatřením svých úřadů nebo soudů na volný pohyb kapitálu podle článku 56 ES, či podléhá zahájení, poskytnutí a vyřizování takových finančních služeb pouze volnému pohybu služeb podle článku 49 an. ES?

               2.

               Může se podnik nemající sídlo v Evropské unii odvolat na volný pohyb kapitálu podle článku 56 ES, pokud poskytuje půjčky podnikatelským způsobem nebo převážně obyvatelům trvale žijícím v Evropské unii, a má sídlo v zemi, ve které není pro zahájení a provozování této podnikatelské činnosti třeba předchozího povolení státního úřadu tohoto státu ani nepodléhá požadavku stálého dozoru nad svou podnikatelskou činností způsobem, který je běžný v Evropské Unii a v tomto případě zvláště ve Spolkové republice Německo, nebo představuje odvolání se na volný pohyb kapitálu v takovém případě zneužití práva?
               Může být takový podnik s ohledem na právo Evropské Unie posuzován ohledně povolovací povinnosti stejně jako osoby a podniky mající sídlo, resp. trvale žijící na území příslušného členského státu, ačkoliv nemá své sídlo v tomto členském státě a neprovozuje zde ani pobočku?

               3.

               Zasahuje do volného pohybu kapitálu podle článku 56 ES úprava, podle které závisí poskytování půjček provozované podnikatelským způsobem podnikem nemajícím sídlo v Evropské unii obyvatelům Evropské unie na tom, že musí být nejprve vyžádáno povolení úřadu příslušného členského státu Evropské unie, ve kterém mají dlužníci bydliště nebo sídlo?
               Záleží v tomto ohledu na tom, zda představuje nepovolené, podnikatelským způsobem provozované poskytování půjček, skutkovou podstatu trestného činu nebo pouze přestupek?

               4.

               Je požadavek předchozího povolení uvedený pod bodem 3 tohoto souboru otázek odůvodněný ustanovením čl. 58 odst. 1 písm. b) ES, zvláště s ohledem na

                           —

                           ochranu dlužníka před smluvními nebo finančními závazky vůči osobám, u kterých předtím nebyla ověřena jejich spolehlivost,

                           —

                           ochranu okruhu těchto osob před podniky nebo osobami nevykonávajícími řádně svou činnost v oblasti účetnictví, poradenských a informačních povinností vůči zákazníkům, uložených jim na základě obecných předpisů,

                           —

                           ochranu okruhu těchto osob před nepřiměřenou nebo nedovolenou reklamou,

                           —

                           poskytnutí dostatečného finančního krytí podniku poskytujícího půjčku,

                           —

                           ochranu kapitálového trhu před nekontrolovaným poskytování velkých úvěrů,

                           —

                           celkovou ochranu kapitálového trhu a společnosti před zločinnými machinacemi, které jsou zejména předmětem předpisů pro boj proti praní špinavých peněz nebo terorismu?

               5.

               Spadá úprava požadavku povolení přípustného v právu Společenství ve smyslu bodu 3 tohoto souboru otázek pod čl. 58 odst. 1 písm. b) ES, podle kterého udělení povolení závazně předpokládá, že má podnik svou ústřední správu nebo přinejmenším svou pobočku v dotyčném členském státě, zvláště proto, aby

                           —

                           byla umožněna skutečná a efektivní kontrola průběhu a postupu obchodních operací orgány dotyčného členského státu, tj. též krátkodobá a nepředpokládaná,

                           —

                           bylo možno dokonale sledovat průběh a postup obchodů na základě podkladů, které existují nebo mají být k dispozici v členském státě,

                           —

                           bylo možno mít přístup k osobně odpovědným osobám podniku ve výsostné oblasti členského státu,

                           —

                           bylo možno zajistit anebo přinejmenším ulehčit plnění finančních nároků zákazníků podniku v rámci členského státu?


title: Věc C-17/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL v. Administration des douanes et droits indirects „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 1889/2005 — Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící — Článek 3 odst. 1 — Fyzická osoba, která vstupuje do Unie nebo ji opouští — Ohlašovací povinnost — Mezinárodní tranzitní prostor letiště členského státu“

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL v. Administration des douanes et droits indirects
   (Věc C-17/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1889/2005 - Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící - Článek 3 odst. 1 - Fyzická osoba, která vstupuje do Unie nebo ji opouští - Ohlašovací povinnost - Mezinárodní tranzitní prostor letiště členského státu“)
   (2017/C 213/11)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation – Francie

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL

      Žalovaný: Administration des douanes et droits indirects

      Výrok

   Článek 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící je třeba vykládat v tom smyslu, že ohlašovací povinnost upravená v tomto ustanovení je dána v mezinárodním tranzitním prostoru letiště členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


title: Věc T-564/15: Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Spliethoff's Bevrachtingskantoor v. Komise

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/65

         Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Spliethoff's Bevrachtingskantoor v. Komise
   (Věc T-564/15)
   (2015/C 398/79)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spliethoff's Bevrachtingskantoor BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupce: P. Galzener, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 17. července 2015, kterým byl odmítnut návrh předaný žalobkyní v reakci na výzvu k předkládání návrhů v rámci prováděcího rozhodnutí Komise C(2014)1921 final ze dne 26. března 2014, kterým se stanoví víceletý pracovní program 2014 pro finanční pomoc v rámci Nástroje pro propojení Evropy,

               —

               uložil Komisi přijmout do tří měsíců ode dne vydání rozsudku Tribunálu nové rozhodnutí ohledně návrhu žalobkyně, v němž zohlední tento rozsudek,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení

                           —

                           Posouzení návrhu žalobkyně je chybné, pokud jde o kritéria pro udělení související s vhodností, dopadem a kvalitou. Pokud by byl návrh z pohledu těchto kritérií posouzen správně, musel by být vybrán ke spolufinancování Evropskou unií.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady rovnosti

                           —

                           Komise porušila v napadeném rozhodnutí zásadu rovnosti tím, že nevybrala návrh žalobkyně, zatímco vybrala další obdobné návrhy týkající se technologií pro snižování emisí.


title: Věc C-137/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2015 – Evropská komise v. Spolková republika Německo „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2011/92/EU — Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí — Článek 11 — Směrnice 2010/75/EU — Průmyslové emise (integrovaná prevence a omezování znečištění) — Článek 25 — Přístup k právní ochraně — Neslučitelná vnitrostátní procesněprávní úprava“

text:
               7.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2015 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-137/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2011/92/EU - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Článek 11 - Směrnice 2010/75/EU - Průmyslové emise (integrovaná prevence a omezování znečištění) - Článek 25 - Přístup k právní ochraně - Neslučitelná vnitrostátní procesněprávní úprava“)
   (2015/C 406/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes a G. Wilms, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)

      Výrok

               1)

               Spolková republika tím, že:

                           —

                           na základě § 46 zákona o správním řízení (Verwaltungsverfahrensgesetz) omezila možnost zrušení rozhodnutí z důvodu procesní vady na nedostatek posouzení nebo na nedostatek předběžného přezkoumání vlivu na životní prostředí a na případy, kdy žalobce prokáže, že procesní vada vykazuje příčinnou souvislost s výsledkem rozhodnutí;

                           —

                           v souladu s § 2 odst. 3 zákona o doplnění právních předpisů o opravných prostředcích v otázkách ochrany životního prostředí podle směrnice 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) ze dne 7. prosince 2006, ve znění zákona ze dne 21. ledna 2013, a § 73 odst. 4 zákona o správním řízení (Verwaltungsverfahrensgesetz) omezila aktivní legitimaci a rozsah soudního přezkumu na námitky, které již byly vzneseny ve stanovené lhůtě během správního řízení, v němž bylo přijato rozhodnutí;

                           —

                           na základě § 2 odst. 1, ve spojení s § 5 odst. 1 zákona o doplnění právních předpisů o opravných prostředcích v otázkách ochrany životního prostředí podle směrnice 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) ze dne 7. prosince 2006, ve znění zákona ze dne 21. ledna 2013, omezila aktivní legitimaci sdružení na ochranu životního prostředí v platném znění v řízeních zahájených po 25. červnu 2005 a skončených před 12. květnem 2011 na právní ustanovení zakládající práva jednotlivce;

                           —

                           v souladu § 2 odst. 1, ve spojení s § 5 odst. 1 zákona o doplnění právních předpisů o opravných prostředcích v otázkách ochrany životního prostředí podle směrnice 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) ze dne 7. prosince 2006, ve znění zákona ze dne 21. ledna 2013, omezila rozsah soudního přezkumu žalob sdružení na ochranu životního prostředí v řízeních zahájených po 25. červnu 2005 a skončených před 12. květnem 2011 na právní ustanovení zakládající práva jednotlivce, a

                           —

                           v souladu s § 5 odst. 1 a 4 zákona o doplnění právních předpisů o opravných prostředcích v otázkách ochrany životního prostředí podle směrnice 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) ze dne 7. prosince 2006, ve znění zákona ze dne 21. ledna 2013, vyloučila z působnosti vnitrostátní právní úpravy správní řízení zahájená před 25. červnem 2005,
                           nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí a z článku 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění).

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise, Spolková republika Německo a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26. 5. 2014.


title: Věc C-395/17: Žaloba podaná dne 30. června 2017 – Evropská komise v. Nizozemské království

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/5

         Žaloba podaná dne 30. června 2017 – Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-395/17)
   (2017/C 347/05)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a A. Caeiros, zmocněnci)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Nizozemské království tím, že neposkytuje žádnou náhradu za ztrátu částek vlastních zdrojů, které podle článků 2, 6, 10, 11 a 17 nařízení č. 1552/1989 (1) (nyní články 2, 6, 10, 11 a 17 nařízení č. 1150/2000 (2)) měly být určeny a zpřístupněny pro rozpočet Unie, protože v rozporu s čl. 101 odst. 1 rozhodnutí Rady 91/482 (3) a čl. 12 odst. 6 přílohy II tohoto rozhodnutí pro dovoz sušeného mléka a rýže z Curaçaa během let 1997 až 2000, resp. v rozporu s článkem 35 odst. 1 rozhodnutí Rady 2001/822 (4) a čl. 15 odst. 4 přílohy III tohoto rozhodnutí nebyla pro dovoz krupice a krupičky z Aruby během let 2002 až 2003 vydána průvodní osvědčení EUR.1, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 5 (později článku 10) Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii);

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Celní orgány v Curaçau a v Arubě, dvou zámořských zemí Nizozemského království, neoprávněně vystavily doklady o původu EUR.1 pro sušené mléko, rýži, krupici a krupičku. Je totiž nesporné, že podmínky pro poskytnutí preferenčního původu podle příslušných rozhodnutí o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství nebyly splněny. Nesrovnalosti v průvodních osvědčeních vedly v důsledku administrativních chyb v Curaçau ke ztrátě 18 192 641,95 eur a v důsledku administrativních chyb v Arubě ke ztrátě 298 080 eur z vlastních zdrojů Unie.
   Komise se domnívá, že Nizozemsko je jako členský stát podle unijního práva zodpovědné za ztrátu vlastních zdrojů způsobenou částmi území Nizozemska a že na základě povinnosti loajální spolupráce mělo zpřístupnit do rozpočtu Unie celou částku cel a poplatků (navýšenou o úroky), které nebyly stanoveny, ani vybrány.

      (1)  Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. 1989, L 155, s. 1)

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. 2000, L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169).

      (3)  Rozhodnutí Rady 91/482/EHS ze dne 25. července 1991 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství (Úř. věst. 1991, L 263, s. 1).

      (4)  Rozhodnutí Rady ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství (rozhodnutí o přidružení zámoří) (2001/822/ES) (Úř. věst. 2001, L 314, s. 1; Zvl. vyd. 11/38, s. 319).


title: Věc C-356/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court, Ireland ze dne  30. července 2004  ve věci Elaine Farrell proti Alan Whitty, Minister for the Environment, Ireland a Attorney General a Motor Insurers' Bureau of Ireland

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court, Ireland ze dne 30. července 2004 ve věci Elaine Farrell proti Alan Whitty, Minister for the Environment, Ireland a Attorney General a Motor Insurers' Bureau of Ireland
   (Věc C-356/05)
   (2005/C 315/18)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court, Ireland ze dne 30. července 2004 ve věci Elaine Farrell proti Alan Whitty, Minister for the Environment, Ireland a Attorney General a Motor Insurers' Bureau of Ireland, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 23. září 2005, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   High Court, Ireland žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Mělo Irsko povinnost na základě článku 1 třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (1), zavést ode dne 31. prosince 1995, kdy mělo povinnost provést ustanovení uvedené třetí směrnice ohledně osob cestujících v jiných vozidlech než na motocyklech, povinné pojištění co se týče občanskoprávní odpovědnosti za škody na zdraví osob cestujících v takové části motorového vozidla, která nebyla navržena a vyrobena se sedadly pro cestující?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1), přiznává článek 1 třetí směrnice práva jednotlivcům, kterých se mohou přímo dovolávat před vnitrostátními soudy?

      (1)  Úř. věst. L 129, 19.5.1990, s. 33 až 35.


title: Věc T-12/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2012 — Laboratoires CTRS v. Komise ( „Humánní léčivé přípravky — Žádost o registraci léčivého přípravku Orphacol — Dopis, kterým je žalobkyně informována o záměru Komise zamítnout registraci — Část žaloby týkající se nečinnosti — Stanovisko Komise — Nepřípustnost — Část žaloby týkající se neplatnosti — Vydání nového rozhodnutí — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               11.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2012 — Laboratoires CTRS v. Komise
   (Věc T-12/12) (1)

   (Humánní léčivé přípravky - Žádost o registraci léčivého přípravku Orphacol - Dopis, kterým je žalobkyně informována o záměru Komise zamítnout registraci - Část žaloby týkající se nečinnosti - Stanovisko Komise - Nepřípustnost - Část žaloby týkající se neplatnosti - Vydání nového rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2012/C 243/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: K. Bacon, barrister, M. Utges Manley a M. Barnden, solicitors)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. White a L. Banciella, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika (zástupci: M. Smolek a D. Hadroušek, zmocněnci), Francouzská republika (zástupce: G. de Bergues, zmocněnec); jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson a S. Ossowski, poté E. Jenkinson a H. Walker, zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmesem, barrister)

      Předmět věci

   Žaloba směřující k tomu, aby bylo konstatováno, že Komise v rozporu s právem nevydala konečné rozhodnutí o žádosti o registraci léčivého přípravku Orphacol podanou žalobkyní, a podpůrně, aby bylo rozhodnuto o zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise ze dne 5. prosince 2011 informujícím žalobkyni o záměru Komise uvedenou registraci zamítnout.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná v části týkající se nečinnosti.

               2)

               V části týkající se neplatnosti uplatňované podpůrně již není namístě o žalobě rozhodnout.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Laboratoires CTRS.

               4)

               Česká republika, Francouzská republika a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 58, 25.2.2012.


title: Věc T-137/16: Usnesení Tribunálu ze dne 13. června 2017 – Uniwersytet Wrocławski v. REA „Žaloba na neplatnost — Návrh na zahájení řízení — Formální požadavky — Nezastoupení advokátem — Zjevná nepřípustnost“

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/16

         Usnesení Tribunálu ze dne 13. června 2017 – Uniwersytet Wrocławski v. REA
   (Věc T-137/16) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Návrh na zahájení řízení - Formální požadavky - Nezastoupení advokátem - Zjevná nepřípustnost“)
   (2017/C 269/22)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Uniwersytet Wrocławski (Vratislav, Polsko) (zástupce: W. Dubis, advokát)

      Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum (REA) (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnkyně, ve spolupráci s M. Le Berrem a G. Maternou, advokáty)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí REA, jednající z pověření Evropské komise, kterým byla vypovězena grantová dohoda na projekt Cossar (č. 252908) a kterým bylo žalobkyni uloženo vrátit částky 36 508,37 eur, 58 031,38 eur a 6 286,68 eur, jakož i zaplatit náhradu škody ve výši 5 803,14 eur, a dále návrh směřující k tomu, aby REA vrátila odpovídající částky včetně úroků, počítaných ode dne zaplacení do dne jejich vrácení

      Výrok

               1)

               Žaloba ve věci T-137/16 se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Uniwersytet Wrocławski ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Výkonnou agenturou pro výzkum (REA)

      (1)  Úř. věst. C 200, 6.6.2016.


title: Věc T-473/13: Usnesení Tribunálu ze dne 24. února 2015 – G-Star Raw v. OHIM – PepsiCo (PEPSI RAW) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky sporné ochranné známky — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/50

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. února 2015 – G-Star Raw v. OHIM – PepsiCo (PEPSI RAW)
   (Věc T-473/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky sporné ochranné známky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 138/66)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: G-Star Raw CV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: J. van Manen, M. van de Braak a L. Fresco, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: PepsiCo, Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: V. von Bomhard a T. Heitmann, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. června 2013 (věc R 1586/2012-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi G-Star Raw CV a PepsiCo, Inc.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a každá nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


title: Věc T-573/10: Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2012 — Octapharma Pharmazeutika v. EMA ( „Humánní léčivé přípravky — Změny v základním dokumentu o plazmě (PMF) — Poplatky hrazené ve prospěch EMEA — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Čistě potvrzující akt — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/17

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2012 — Octapharma Pharmazeutika v. EMA
   (Věc T-573/10) (1)

   (Humánní léčivé přípravky - Změny v základním dokumentu o plazmě (PMF) - Poplatky hrazené ve prospěch EMEA - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Čistě potvrzující akt - Zjevná nepřípustnost)
   2012/C 126/34
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: I. Brinker, T. Holzmüller, avocats a J. Schwarze, profesor)

      Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMEA) (zástupci: V. Salvatore, zmocněnec, H. G. Kamann a P. Gey, advokáti)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí EMA/643425/2010 Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMEA) ze dne 21. října 2010, kterým byla zamítnuta žádost o částečné vrácení poplatků, které žalobkyně zaplatila EMEA za změny typu II v základním dokumentu o plazmě (certifikát PMF), jehož držitelem je žalobkyně.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 19.2.2011.


               25.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 334/35

         Žaloba podaná dne 25. července 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Lichtenštejnskému knížectví
   (Věc E-17/14)
   (2014/C 334/16)
   Dne 25. července 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie) Xavierem Lewisem a Janne Tysnes Kaasinovou, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Lichtenštejnskému knížectví.
   Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

               1.

               prohlásil, že Lichtenštejnské knížectví tím, že ponechává v platnosti vnitrostátní pravidla, jako jsou článek 63 zákona o zdravotní péči a přechodná ustanovení v zákoně, kterým se ruší zákon o zdravotní péči, včetně použitelnosti čl. 63 odst. 2 zákona o zdravotní péči v tomto směru, která vyžadují, aby autorizovaný „zubní lékař“ vykonával své povolání v postavení zaměstnance a pod přímým dohledem, vedením a odpovědností plně kvalifikovaného praktikujícího zubního lékaře, porušilo své povinnosti vyplývající z článku 31 Dohody o EHP;

               2.

               uložil Lichtenštejnskému knížectví náhradu nákladů řízení.

      Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

               —

               článek 63 lichtenštejnského zákona o zdravotní péči stanoví, že „zubní lékař“ může pracovat pouze pod přímým dohledem, vedením a odpovědností plně kvalifikovaného praktikujícího zubního lékaře (Zahnarzt),

               —

               právo na usazování zaručené článkem 31 Dohody o EHP zakazuje omezení svobody usazování a zaručuje právo na přístup k samostatně výdělečným činnostem a jejich výkon,

               —

               Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Lichtenštejnsko nesplnilo své povinnosti vyplývající z článku 31 Dohody o EHP. Podle jeho názoru článek 63 zákona o zdravotní péči a přechodná ustanovení v zákoně, kterým se ruší zákon o zdravotní péči, včetně použitelnosti čl. 63 odst. 2 zákona o zdravotní péči v tomto směru, představují omezení podle článku 31 Dohody o EHP,

               —

               lichtenštejnské orgány tvrdí, že článek 63 zákona o zdravotní péči má zajistit ochranu veřejného zdraví,

               —

               Kontrolní úřad ESVO trvá na tom, že právní úprava vyžadující, aby plně vzdělaný a kvalifikovaný „zubní lékař“, který hodlá vykonávat svou profesní činnost v souladu se získaným diplomem, musí být v Lichtenštejnsku zaměstnán praktikujícím zubním lékařem, přesahuje míru nezbytnou k dosažení ochrany veřejného zdraví.


title: Věc C-226/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 — Evropská komise v. Irsko ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/18/ES — Postupy při zadávání veřejných zakázek — Uzavření smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby — Služby náležející do přílohy II B uvedené směrnice — Služby, na něž se nevztahují všechny požadavky této směrnice — Poměrná váha kritérií pro zadání zakázky stanovená po podání nabídek — Změna poměrné váhy po prvním posouzení podaných nabídek — Dodržení zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/10

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-226/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/18/ES - Postupy při zadávání veřejných zakázek - Uzavření smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby - Služby náležející do přílohy II B uvedené směrnice - Služby, na něž se nevztahují všechny požadavky této směrnice - Poměrná váha kritérií pro zadání zakázky stanovená po podání nabídek - Změna poměrné váhy po prvním posouzení podaných nabídek - Dodržení zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti)
   2011/C 13/15
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis a A.-A. Gilly, zmocněnci)

      Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnci, A. Collins SC)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Postupy při zadávání veřejných zakázek — Zadání smlouvy na tlumočnické a překladatelské služby — Služby, na které se nevztahují všechny požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, p. 114; Zvl. vyd. 06/07 s. 132) — Přidělení váhy kritériím pro udělení zakázky po uplynutí lhůty pro předložení nabídek — Zásady rovného zacházení s předkladateli a transparentnosti

      Výrok

               1)

               Irsko tím, že změnilo poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky na poskytnutí překladatelských a tlumočnických služeb po prvním posouzení podaných nabídek, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze zásady rovného zacházení a povinnosti transparentnosti, která z ní vyplývá, tak, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise a Irsko ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc F-40/06: Žaloba podaná dne  8. dubna 2006  – Luigi Marcuccio v. Komise

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/37

         Žaloba podaná dne 8. dubna 2006 – Luigi Marcuccio v. Komise
   (Věc F-40/06)
   (2006/C 143/72)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: V. Messa, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit konkludentní rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobce ze dne 1. března 2005 o zaslání opisu odpovídajícího originálu nákladního listu pro údajné zaslání jeho osobních věcí z Angoly do Itálie podaná orgánu oprávněnému ke jmenování;

               —

               uložení žalované zaplatit žalobci jako náhradu škody způsobené vydáním napadeného právního aktu částku 10 000 eur, nebo vyšší či nižší částku, kterou Soud považuje za správnou;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, bývalý úředník Komise, který je od 30. května 2005 v důchodu, požadoval od Komise nákladní list pro své osobní věci a předměty, které měl u sebe při svém pobytu v Angole, kam byl vyslán jako hospodářský poradce u delegace Komise.
   V květnu 2003 nařídila žalovaná nucené vyklizení služebního bytu přiděleného žalobci; žalobce uplatňuje, že jeho osobní věci byly odneseny pouze částečně. Dopisem ze dne 16. května 2005 mu žalovaná sdělila, že jeho osobní věci a automobil byly zaslány do Itálie, a vyzvala ho, aby kontaktoval přepravce za účelem domluvy o vydání.
   Dopisem ze dne 1. března 2005 požadoval žalobce mimo jiné podrobný seznam předmětů, které mu byly údajně zaslány, jakož i opis nákladního listu. Tato žádost zůstala stejně jako stížnost, kterou podal dne 2. září 2005, nezodpovězena.
   Svou žalobou žalobce uplatňuje, že konkludentní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti je protiprávní kvůli naprostému nedostatku odůvodnění, porušení práva a porušení povinnosti péče, zásady transparentnosti a povinnosti řádné správy, jakož i zásady neminem laedere.


title: Věc T-694/15: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2015 – Micula v. Komise

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/69

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2015 – Micula v. Komise
   (Věc T-694/15)
   (2016/C 038/93)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ioan Micula (Oradea, Rumunsko) (zástupci: K. Struckmann, advokát, G. Forwood, Barrister a A. Kadri, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2015/1470 ze dne 30. března 2015 o státní podpoře SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) poskytnuté Rumunskem [Rozhodčí nález ve věci Micula v. Rumunsko ze dne 11. prosince 2013 (oznámeno pod číslem C(2015) 2112)] (Úř. věst. 2015 L 232, s. 43);

               —

               podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž a) se týká žalobce, b) brání Rumunsku, aby vyhovělo nálezu, c) ukládá Rumunsku, aby nařídilo vrácení neslučitelné podpory, d) ukládá žalobci, aby byl společně a nerozdílně odpovědný za platbu podpory přijaté subjekty uvedenými v čl. 2 odst. 2 napadeného rozhodnutí;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce osm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí se dopustilo pochybení, když v projednávané věci řádně nepoužilo článek 351 SFEU a obecné právní zásady.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí nesprávně konstatovalo, že dotčené opatření žalobci poskytlo výhodu, konkrétně nesprávným posouzením doby, kdy byla údajná výhoda poskytnuta, nebo podpůrně tím, že dospělo k závěru, že platba náhrady škody představuje výhodu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí nesprávně konstatovalo, že dotčené opatření bylo přičitatelné rumunskému státu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí nesprávně posoudilo slučitelnost údajné opatření podpory.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí nesprávně identifikovalo příjemce údajné podpory, neuvedlo důvody opodstatňující jeho závěry, konkrétně určením fyzických či právnických osob, které tvoří podnik, který byl údajným příjemcem podpory.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí se dopustilo právního pochybení z důvodu překročení pravomoci při nařízení vrácení údajné podpory.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušilo zásadu ochrany legitimního očekávání.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je trpí nedodržením zásadních procesních požadavků, konkrétně práva být slyšen, čl. 108 odst. 3 SFEU a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 (1).

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie, Úř. věst. L 83, s. 1 (ve znění změn a doplňků).


title: Spojené věci C-256/10 a C-261/10: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španělsko) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10) v. Gerardo García SL ( „Směrnice 2003/10/ES — Hodnoty expozice — Hluk — Ochrana sluchu — Užitečný účinek“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/11

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španělsko) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10) v. Gerardo García SL
   (Spojené věci C-256/10 a C-261/10) (1)

   (Směrnice 2003/10/ES - Hodnoty expozice - Hluk - Ochrana sluchu - Užitečný účinek)
   2011/C 204/19
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)

      Žalovaná: Gerardo García SL

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 42, s. 38; Zvl. vyd. 05/04, s. 300) — Překročení hodnot expozice hluku vyvolávající akci směřující k zabránění či omezení expozice — Užitečný účinek směrnice

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/30/ES ze dne 20. června 2007 musí být vykládána v tom smyslu, že zaměstnavatel v podniku, v němž denní hladina hlukové expozice zaměstnanců, měřená bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, přesahuje 85 dbA, nesplní povinnosti vyplývající z této směrnice jednoduše tím, že zaměstnancům poskytne takové chrániče sluchu, které umožňují snížit denní expozici hluku pod 80 dbA, neboť tento zaměstnavatel má povinnost zavést program technických či organizačních opatření určený ke snížení takové expozice hluku na hladinu nedosahující 85 dbA, měřenou bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu.

               2)

               Směrnice 2003/10 ve znění směrnice 2007/30 musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžaduje, aby zaměstnavatel vyplatil mzdový příplatek zaměstnancům, kteří jsou vystaveni hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, ze samotného důvodu, že nezavedl program technických či organizačních opatření určených ke snížení denní hladiny expozice hluku. Vnitrostátní právo však musí upravovat příslušné mechanismy, které zajistí, že se zaměstnanec vystavený hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinek užívání osobních chráničů sluchu, bude moci domáhat toho, aby zaměstnavatel dodržel preventivní povinnosti stanovené v čl. 5 odst. 2 této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


title: Věc C-136/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. března 2012 — Consiglio Nazionale dei Geologi v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. března 2012 — Consiglio Nazionale dei Geologi v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
   (Věc C-136/12)
   2012/C 151/36
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Consiglio Nazionale dei Geologi

      Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Předběžné otázky

               I.

                           1)

                           Brání použití čl. 267 třetího pododstavce SFEU ve vztahu k povinnosti soudu posledního stupně podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení, vnitrostátní procesní právní úpravě, která stanoví režim procesních promlčecích lhůt, jako jsou lhůty k podání žaloby, konkrétnost žalobních důvodů, zákaz měnit návrh v průběhu řízení a zákaz měnit návrh účastníka řízení soudem?

                           2)

                           Brání použití čl. 267 třetího pododstavce SFEU ve vztahu k povinnosti soudu posledního stupně podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení „filtrovací“ pravomoci vnitrostátního soudu týkající se relevance otázky a posouzení stupně jasnosti právního předpisu Společenství?

                           3)

                           Je čl. 267 třetí pododstavec SFEU, je-li vykládán v tom smyslu, že ukládá vnitrostátnímu soudu posledního stupně bezpodmínečnou povinnost podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení, koherentní se zásadou přiměřené délky trvání řízení, jak je též vyjádřena v právu Společenství?

                           4)

                           Za jakých skutkových a právních okolností znamená nedodržení čl. 267 třetího pododstavce SFEU vnitrostátním soudem „zjevné porušení práva Společenství“ a může mít tento pojem jiný dosah a rozsah pro účely zvláštní žaloby proti státu ve smyslu zákona č. 117 ze dne 13. dubna 1988 na „náhradu škody způsobené při výkonu soudních funkcí a občanskoprávní odpovědnosti soudců“ a obecné žaloby proti státu pro porušení práva Společenství?

               II.

               Pokud by Soudní dvůr EU přijal tezi „hrubého filtru“ (…), bránící uplatnění vnitrostátních procesněprávních předpisů pokud jde o konkrétnost žalobních důvodů, musí být Soudnímu dvoru EU položena předběžná otázka přesně tak, jak byla formulována ze strany odvolatele [v původním řízení] a [jak je následně] uvedena.

                           1)

                           (…) Evropskému soudnímu dvoru se pokládá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce k výkladu článku 101 Smlouvy (dříve článku 81) ve vztahu k právním a etickým předpisům upravujícím povolání geologa, institucionální úlohy a normy fungování Národní rady geologů, související s projednávanou věcí, která následně odkazuje na soudržnost a legitimitu s evropskými normami (uvedený článek 101) v oblasti hospodářské soutěže. (…)
                           Článek 9, se zvláštním přihlédnutím k písm. g) zákona 112/1963, stanoví, že „Národní rada komory vykonává následující pravomoci, kromě těch, které jí přísluší na základě dalších norem: a) bdí nad dodržováním profesního zákona a všech dalších ustanovení týkajících se povolání; b) vede rejstřík a zvláštní seznam a provádí zápisy a výmazy; c) bdí nad ochranou profesního titulu a vyvíjí přímé činnosti k potlačení abuzivního výkonu povolání; d) přijímá disciplinární opatření; e) na žádost poskytuje vypořádání honorářů; f) poskytuje správu majetku národní komory a ročně vyhotovuje rozpočet a konečné vyúčtování; g) stanoví, v mezích nezbytně nutných k pokrytí nákladů na fungování národní komory, přičemž rozhodnutí je schvalováno ministrem spravedlnosti, výši ročního příspěvku, který se vztahuje na osoby zapsané do rejstříku nebo zvláštního seznamu, jakož i poplatek za zápis do rejstříku nebo seznamu, poplatek za vydání osvědčení a stanoviska k vypořádání honorářů“.
                           Článek 14 odst. 1 zákona 616/1966, podle něhož „po zápisu do rejstříku nebo na zvláštní seznam může být osobě, která se chová způsobem, jenž není v souladu s důstojností povolání, uložena podle závažnosti jednání jedna z následujících disciplinárních sankcí: 1) důtka; 2) pozastavení výkonu povolání na dobu nepřesahující jeden rok; 3) výmaz“.
                           Článek 17 zákona 616/1966, podle něhož se „profesní tarif honorářů a odměn a kritéria hrazení nákladů stanoví nařízením ministerstva spravedlnosti po dohodě s ministerstvem průmyslu a obchodu (nyní ministerstvem pro výrobní činnosti) na návrh Národní rady geologů“.
                           Článek 6 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o „profesním poskytování služeb“, podle něhož „účinnost poskytnuté služby je dána zásadně: technickou složitostí, šířkou převzaté odpovědnosti, jedinečností zakázky, existencí či neexistencí předchozích technických řešení odkazujících na daný případ, důležitostí technických prvků, které jsou předmětem hodnocení, subjektivitou koordinovaných technických prvků, originalitou řešení, časovou náročností, schopností jednat s nasazením s dalšími — rovněž podnikatelskými — subjekty, které jsou do poskytované služby zapojeny, hodnotou díla“.
                           Článek 7 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o důstojnosti povolání, podle něhož „důstojnost odborníka spočívá v zásadě ve správnosti a úplnosti odborného plnění, v dostupnosti účinné technicko-profesní podpory, ve schopnosti použít řádné nástroje, v účinné organizaci kanceláře a profesního týmu, péči o co nepohotovější výkon služeb, v existenci prostředků a struktur pro pokračující aktualizaci, jakož i disponibilitu spolupracovníků a zaměstnanců, ve schopnosti jednat rychle a účinně s nasazením se soukromými a veřejnými orgány a institucemi a s veřejností obecně“.
                           Článek 17 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o sazebních parametrech, podle něhož „při vymezení profesní odměny musí geolog vycházet z ustanovení nařízení s mocí zákona č. 223/2006 přeměněného na zákon 248/2006; ze zásady přiměřenosti dle čl. 2233 odst. 2 občanského zákoníku a souboru platných ustanovení zákona upravujících tuto problematiku. Profesní tarif schválený nařízením ministerstva ze dne 18. listopadu 1971 a materiální tarif LL.PP. schválený nařízením ministerstva ze dne 4. dubna 2001 v oblasti použitelné na geology představují legitimní a objektivní technicko-profesní složky při posouzení, vymezení a určení odměn mezi stranami“. Konkrétně k tomuto bodu žádáme Soudní dvůr EU o vyjádření, zda zjistí rozpor s článkem 101 Smlouvy této platné zákonné normy závazné v celém rozsahu, nařízení s mocí zákona 223/2006 s numericko-chronologickým systémem, které je jediným historickým a legitimním systémem na vnitrostátní úrovni i na úrovni Společenství, která jistěže minimálně nezasahuje do znalosti a závazného rozsahu právní normy.
                           Článek 18 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o stanovení odměny, podle něhož „v rámci platných právních předpisů, k zaručení kvality poskytovaných služeb, geolog, který vykonává profesní činnost v různých formách — samostatně, jako společnost či jako společník — musí vždy posoudit vlastní odměnu s ohledem na důležitost a složitost zakázky, na důstojnost povolání, na požadované technické znalosti a závazky. Komora bdí nad dodržováním tohoto požadavku s ohledem na zásady profesní soutěže“.
                           Článek 19 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o nabídkovém řízení, podle něhož „pro nabídkové řízení, v němž PA oprávněně nepoužije tento parametr profesního tarifu, bude geolog muset posoudit vlastní nabídku s ohledem na důležitost a složitost zakázky, na důstojnost povolání, na požadované technické znalosti a závazky“.
                           Vzhledem k:

                                       —

                                       nařízení Rady (EHS) č. 2137/85 o evropském hospodářském zájmovém sdružení (EHZS) (1), jehož cílem je usnadnit či rozvíjet hospodářskou činnost svých členů, v šestém bodě odůvodnění stanoví, že v něm obsažená ustanovení se nedotýkají použití právních předpisů nebo deontologických pravidel na vnitrostátní úrovni týkajících se podmínek výkonu činnosti nebo povolání;

                                       —

                                       směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací (2), která v bodě 43 odůvodnění stanoví, že „tato směrnice se zabývá rovněž svobodnými povoláními, nakolik jsou regulována; svobodné povolání je v souladu s touto směrnicí povolání vykonávané osobou, která na základě odpovídající odborné kvalifikace osobně, na vlastní odpovědnost a odborně nezávisle poskytuje duševní a koncepční služby v zájmu klienta a ve veřejném zájmu. Výkon takového povolání může v členských státech podléhat v souladu se Smlouvou zvláštním právním omezením založeným na vnitrostátních právních předpisech a na právních předpisech stanovených autonomně v tomto rámci příslušným profesním sdružením nebo organizací, které zaručují a dále rozvíjí profesionalitu, kvalitu a vztah důvěry s klientem“.

                                       —

                                       směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (3), známé jako „směrnice o službách“, která v bodě 115 odůvodnění uvádí, že „[k]odexy chování na úrovni Společenství mají stanovit minimálních normy chování a doplňují právní požadavky členských států. Členským státům nebrání v tom, aby v souladu s právem Společenství přijímaly v právních předpisech přísnější opatření, ani nebrání vnitrostátním profesním subjektům v tom, aby ve svých vnitrostátních kodexech chování poskytovaly větší ochranu.“
                                       Konečně je Evropský soudní dvůr žádán o vyjádření k souladu uvedeného rozdílu mezi profesním podnikem a obchodním podnikem, jakož i profesní soutěží a hospodářskou soutěží, z právního a organizačního hlediska, s článkem 101 Smlouvy.

                           2)

                                       a)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma brání či zakazuje odkazu na důstojnost odborníka — v daném případě geologa — při stanovení profesního tarifu;

                                       b)

                                       zda podle článku 101 SFEU či jiné evropské normy odkaz na složky důstojnosti povolání znamená omezující účinky z hlediska profesní soutěže;

                                       c)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma stanoví, že požadavky na důstojnost povolání, jakožto složky odměny odborníka ve spojení s tarifem definovaným s výslovně minimální možností odchylky — s výslovným a formálním odkazem na článek 17 nového etického kodexu geologů, na právní předpisy, které tato odchylka umožňuje (nařízení s mocí zákona č. 223/2006, přeměněné na zákon 248/2006) mohou být považovány za navádění k jednání omezujícímu hospodářskou soutěž;

                                       d)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma zakazuje odkaz na profesní tarif — stanovený pro geology zákonným předpisem, nařízením ministerstva spravedlnosti po dohodě s ministerstvem pro výrobní činnost a s výslovným a formálním odkazem na nařízení s mocí zákona č. 223/2006 a na článek 17 nového etického kodexu — jakožto technicko-profesního předpisu pro stanovení odměny;

                                       e)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma zakazuje vztah mezi důležitostí služeb, požadavky na důstojnost povolání, jak jsou definovány v článcích 6 a 7 nového etického kodexu geologů s profesní odměnou, jak vyplývá z čl. 2233 odst. 2, podle něhož „v každém případě míra (profesní) odměny musí odpovídat důležitosti díla a důstojnosti povolání“;

                                       f)

                                       zda podle článku 101 SFEU lze odkaz na čl. 2233 odst. 2 občanského zákoníku považovat za oprávněný a nevedoucí k omezení hospodářské soutěže;

                                       g)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma stanoví v oblasti hospodářské soutěže — v případě geologů — právní rovnocennost profesních komor, dle úpravy zvláštními normami za účelem sledování institucionálních účelů a ujednání a spojování obchodních podniků představujících protisoutěžní ujednání;

                                       h)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma umožňuje stanovit rovnocennost mezi příspěvkem komoře povinným ze zákona — uloženým z důvodu výkonu institucionálních úkolů a účelů — s činností prodeje zboží a služeb a s hospodářským ziskem uskutečněným a dosaženým prostřednictvím protisoutěžního jednání ze strany spojování obchodních podniků;

                                       i)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma opravňuje v tomto případě uplatnění sankce;

                                       j)

                                       zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma opravňuje podřízení obligatornímu poplatku z příspěvku komoře, který je povinně uložen ze zákona, přirovnáním tohoto příspěvku k zisku a příjmu z protisoutěžní ekonomicko-obchodní dohody.
                                       (…).

               III.

                           1)

                           Podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, brání právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže a povolání, a zejména ustanovení Společenství dovolávaná odvolatelem v jeho otázce, přijetí profesních etických kodexů, které stanoví výši odměny odpovídající důstojnosti povolání, kvalitě a kvantitě vykonané práce s tím výsledkem, že odměny nacházející se pod minimální hranicí sazby (a které jsou tudíž konkurenční) mohou být disciplinárně sankcionovány pro porušení etických pravidel?

                           2)

                           podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, lze právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a zejména právní úpravu, která zakazuje omezující dohody, vykládat v tom smyslu, že se může jednat o omezující dohodu v případě etických pravidel stanovených profesními komorami, pokud tato pravidla tím, že uvádějí důstojnost povolání, kvalitu a kvantitu vykonané práce jako kritéria pro stanovení výše odměny odborníka, vyvolávají účinek nemožnosti odchýlit se od minimálních sazeb, a tudíž také účinek omezující hospodářskou soutěž z důvodu uvedené nemožnosti odchýlit se?

                           3)

                           podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, pokud vnitrostátní právo stanoví přísnější pravidla ochrany hospodářské soutěže, než jsou pravidla Společenství v této oblasti, zejména tím, že stanoví, že se lze odchýlit od minimálních sazeb honorářů za odborné výkony, kdežto právo Společenství naopak patrně ještě dovoluje za určitých podmínek neodchýlit se od minimálních sazeb, a v důsledku toho představuje počínání profesní komory, která stanoví nemožnost odchýlit se od minimálních sazeb, dohodu omezující hospodářskou soutěž z hlediska vnitrostátního práva, zatímco by jí mohlo nebýt z hlediska práva Společenství, práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a zejména právní úpravy Společenství v oblasti dohod omezujících hospodářskou soutěž, brání takovémuto výsledku se domnívat, že dané počínání lze sankcionovat jako omezující dohodu podle vnitrostátních právních předpisů, a nikoliv také podle právních předpisů Společenství, pokud jsou vnitrostátní právní předpisy na ochranu hospodářské soutěže přísnější, než jsou právní předpisy Společenství v této oblasti?

      (1)  Úř. věst. C 199, s. 1.

      (2)  Úř. věst. 255, s. 22.

      (3)  Úř. věst. 376, s. 36.


title: Věc F-30/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. prosince 2013 — Roda v. Komise ( „Veřejná služba — Pozůstalostní důchod — Úmrtí bývalého partnera — Výživné — Postup před zahájením soudního řízení — Požadavek stížnosti — Opožděnost — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/30

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. prosince 2013 — Roda v. Komise
   (Věc F-30/13)
   (Veřejná služba - Pozůstalostní důchod - Úmrtí bývalého partnera - Výživné - Postup před zahájením soudního řízení - Požadavek stížnosti - Opožděnost - Zjevná nepřípustnost)
   2014/C 39/55
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Silvana Roda (Ispra, Itálie) (zástupce: L. Ribolzi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým se zamítá návrh žalobkyně na pobírání pozůstalostního důchodu ve výši 60 % naposledy pobíraného základního platu jejího bývalého manžela.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               S. Roda ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-613/15: Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2016 – European Dynamics Luxembourg a další v. Frontex

text:
               5.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 454/33

      Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2016 – European Dynamics Luxembourg a další v. Frontex
      (Věc T-613/15) (1)

      (2016/C 454/56)
      Jednací jazyk: řečtina
      Předseda čtvrtého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 7, 11. 1. 2016.


title: Věc T-187/12: Usnesení Tribunálu ze dne 13. září 2012 — Bäßler v. OHIM (MAX) ( „Návrh na zahájení řízení — Formální požadavky — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 13. září 2012 — Bäßler v. OHIM (MAX)
   (Věc T-187/12)
   (Návrh na zahájení řízení - Formální požadavky - Zjevná nepřípustnost)
   2012/C 399/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Uwe Bäßler (Gmunden, Rakousko) (zástupce: M., advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. února 2012 (věc R 0909/2011-1) ohledně přihlášky slovní ochranné známky MAX jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobce ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-320/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. května 2017 – Marle Participations SARL v. Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. května 2017 – Marle Participations SARL v. Ministre de l’Économie et des Finances
   (Věc C-320/17)
   (2017/C 269/14)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Marle Participations SARL

      Žalovaný: Ministre de l’Économie et des Finances

      Předběžná otázka

   Soudnímu dvoru se předkládá otázka, zda a případně za jakých podmínek představuje poskytnutí nemovitostí holdingovou společností do pronájmu dceřiné společnosti přímý nebo nepřímý podíl na správě této dceřiné společnosti, v jehož důsledku se nabytí a držbě podílů této dceřiné společnosti přizná povaha hospodářských činností ve smyslu směrnice ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1).

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-341/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem DBI-Fonds APT no 737 v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem DBI-Fonds APT no 737 v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Věc C-341/11)
   2011/C 269/67
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Montreuil

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem DBI-Fonds APT no 737

      Žalovaný: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být vedle situace subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) brána v úvahu i situace podílníků?

               2)

               Je-li tomu tak, za jakých podmínek lze srážkovou daň považovat za slučitelnou se zásadou volného pohybu kapitálu?


title: Věc T-637/14: Usnesení Tribunálu ze dne 13. dubna 2015 – noon Copenhagen v. OHIM – Wurster Diamonds (noon)

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/42

         Usnesení Tribunálu ze dne 13. dubna 2015 – noon Copenhagen v. OHIM – Wurster Diamonds (noon)
   (Věc T-637/14) (1)

   (2015/C 205/58)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda pátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 361, 13. 10. 2014.


title: Věc T-254/07: Žaloba podaná dne 17. července 2007 – Pinzón v. Rada a Komise

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/49

         Žaloba podaná dne 17. července 2007 – Pinzón v. Rada a Komise
   (Věc T-254/07)
   (2007/C 211/92)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: S. Coop. And. Agrícola y Ganadera de Pinzón (zástupce: L. Ortiz Blanco, advokát)

      Žalované: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               vynést rozsudek vyhovující projednávané žalobě na náhradu škody podané podle článku 288 ES a konstatující právo žalobkyně na finanční odškodnění poskytnuté společně a nerozlučně Radou a Komisí v celkové výši jeden milion dvě stě devadesát osm tisíc osm set šedesát jedna eur (1 298 861 eur) a

               —

               uložit žalovaným orgánům náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a argumenty jsou totožné se žalobními důvody a argumenty již dovolávanými ve věci T-217/07, Las Palmeras v. Rada a Komise.


title: Věc C-87/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2017 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 19. prosince 2016 ve věci T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2017 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 19. prosince 2016 ve věci T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc C-87/17 P)
   (2017/C 277/29)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastníce řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (zástupce: A. Schuster, advokát)

      Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie
   Soudní dvůr Evropské unie (desátý senát) usnesením ze dne 5. července 2017 kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc F-129/14: Žaloba podaná dne 3. listopadu 2014 – ZZ v. ESVČ

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/61

         Žaloba podaná dne 3. listopadu 2014 – ZZ v. ESVČ
   (Věc F-129/14)
   (2015/C 007/79)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke, advokáti)

      Žalovaný: ESVČ

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí ESVČ odvolat žalobce bez snížení jeho důchodových nároků.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ESVČ ze dne 16. ledna 2014 odvolat žalobce bez snížení jeho důchodových nároků;

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-454/07: Žaloba podaná dne 7. prosince 2007 – Prym a další v. Komise

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/45

         Žaloba podaná dne 7. prosince 2007 – Prym a další v. Komise
   (Věc T-454/07)
   (2008/C 51/85)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: William Prym GmbH & Co. KG (Stolberg, Německo), Prym Inovan GmbH & Co. KG (Stolberg, Německo), EP Group S.A. (Comines-Warneton, Belgie) (zástupci: H.-J. Niemeyer a C. Herrmann, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí žalované ze dne 19. září 2007 v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;

               —

               podpůrně, snížit pokutu uloženou žalobkyním v článku 2 rozhodnutí na přiměřenou částku;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 4257 konečné ze dne 19. září 2007 ve věci COMP/E-1/39.168 – PO/Galanterní zboží: Přezky. Tímto rozhodnutím byla společnostem skupiny Prym uložena pokuta za porušení článku 81 ES třemi samostatnými protiprávními jednáními v oblasti galanterního zboží, přičemž Komise zjistila celkově čtyři protiprávní jednání.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně uvádějí jedenáct žalobních důvodů.
   V souvislosti s námitkou ohledně multilaterální spolupráce u „ostatních přezek“ a montážních strojů je předkládáno:

               —

               porušení čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) tím, že jeden skutkový celek byl rozdělen na dvě protiprávní jednání;

               —

               chybné uplatnění oznámení Komise z roku 2002 (2), jelikož snížení peněžní pokuty o 30 % je příliš nízké.

         V souvislosti s námitkou trojstranné spolupráce v oblasti zipů je uplatňováno:

               —

               protiprávní postih jednání společného podniku první a druhé žalobkyně, jakož i chybný výpočet peněžní pokuty třetí žalobkyně;

               —

               porušení oddílů C, respektive D oznámení Komise z roku 1996 (3).

         V souvislosti s námitkou dvoustranné spolupráce s podnikem ze skupiny Coats je uplatňováno:

               —

               porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 tím, že tato spolupráce a jedno z údajných protiprávních jednání byly na základě rozhodnutí Komise K(2004) 4221 konečné ze dne 26. října 2004 (Věc COMP/F-1/38.338 – PO/Jehly) rozděleny na dvě samostatná protiprávní jednání, i přestože je bylo třeba považovat za jedno protiprávní jednání;

               —

               porušení zásady ne bis in idem uložením peněžní pokuty za tentýž skutek;

               —

               porušení článku 253 ES z důvodu nedostatečného odůvodnění rozdělení jednotného protiprávního jednání;

               —

               porušení zásady spolupráce a rovného zacházení.

         Ohledně výpočtu peněžní pokuty je uplatňováno:

               —

               porušení Pokynů o stanovování pokut (4), jakož i zásady proporcionality a rovného zacházení;

               —

               porušení článku 253 ES z důvodu nedostatečného odůvodnění zakotvení výchozí částky a vymezení věcně relevantních trhů;

               —

               podpůrně, porušení zásady proporcionality nadměrným celkovým zatížením žalobkyň a nedostatečným odůvodněním.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155).

      (3)  Oznámení Komise o neuvalení nebo snížení pokut v případech týkajících se kartelu (Úř. věst. C 207, s. 4).

      (4)  Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. C 9, 14.1.1998, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171).


title: Věc C-325/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 17. července 2008 – Société Olympique lyonnais v. Olivier Bernard, Société Newcastle UFC

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 17. července 2008 – Société Olympique lyonnais v. Olivier Bernard, Société Newcastle UFC
   (Věc C-325/08)
   (2008/C 247/15)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour de cassation
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Société Olympique lyonnais

      Odpůrci: Olivier Bernard, Société Newcastle UFC
   Předběžné otázky

               1)

               Brání zásada volného pohybu pracovníků stanovená [článkem 39 ES] ustanovení vnitrostátního práva, na základě kterého hrozí hráči kategorie „espoir“ (mladý talentovaný hráč), který po svém výcviku podepíše smlouvu profesionálního hráče s klubem z jiného členského státu Evropské unie, že mu bude uložena náhrada škody?

               2)

               V případě kladné odpovědi, představuje nutnost podporovat nábor a výchovu mladých profesionálních hráčů legitimní cíl nebo naléhavý důvod obecného zájmu, kterým by takovéto omezení mohlo být odůvodněno?


title: Věc T-401/14: Žaloba podaná dne 10. června 2014 – Duro Felguera v. Komise

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/51

         Žaloba podaná dne 10. června 2014 – Duro Felguera v. Komise
   (Věc T-401/14)
   2014/C 253/67
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Duro Felguera, SA (Gijón, Španělsko) (zástupce: A. López Gómez, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor fiskálních opatření seskupených pod název „španělský systém zdanění leasingu“ (SEAF) kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;

               —

               podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);

               —

               podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;

               —

               podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty, a

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadené v této věci je totéž jako ve věci T-515/13, Španělsko v. Komise
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               V prvním žalobním důvodu má žalobkyně za to, že napadené rozhodnutí tím, že SEAF a opatření, která jej tvoří, kvalifikuje jako státní podporu, porušuje článek 107 SFEU. Žalobkyně tvrdí, že globální hledisko, z nějž vychází Komise, je nesprávné, neboť Komise směšuje soubor soukromoprávních obchodů realizovaných osobami povinnými k dani za účelem optimalizace svých zisků se zavedením mechanismu ad hoc daňovými orgány za účelem vytvoření daňových zvýhodnění.

               2.

               Svůj druhý žalobní důvod zakládá žalobkyně na tvrzení, že Komise nesprávně určila příjemce podpory, neboť sama Komise uznává, že příjemcem podpory, respektive její velké části, je vlastník lodě, který loď nabývá, a nikoli AIE. Ačkoli totiž o předčasné odpisování žádá AIE a prospěch z něj mají v první fázi jeho členové, je toto z 90 % přeneseno na společnosti námořní dopravy.

               3.

               V rámci třetího žalobního důvodu se žalobkyně domnívá, že kvalifikováním španělského režimu zdanění podle tonáže v určitých případech jako nové podpory, namísto jeho kvalifikování jako existující podpory, došlo k porušení článků 107 SFEU a 108 SFEU.

               4.

               Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně namítá porušení článků 107 SFEU a 296 SFEU, neboť Komise nedostatečně odůvodnila důvody, které jí vedly k závěru, že jedinými a konečnými příjemci státní podpory povinnými nést břímě jejího navrácení jsou AIE a jeho investoři.

               5.

               Zapáté žalobkyně podpůrně tvrdí, že není možné vydat příkaz k navrácení podpory, neboť v napadeném rozhodnutí došlo k porušení obecných zásad rovného zacházení, proporcionality a legitimního očekávání.

               6.

               Zašesté žalobkyně podpůrně uvádí, že v důsledku toho, že se v napadeném rozhodnutí rozhodovalo o platnosti smluvních ujednání obsažených v soukromých smlouvách uzavřených podle španělského práva mezi investory a dalšími subjekty, došlo k porušení zásady svěřených pravomocí podle článků 107 SFEU a 108 SFEU, článku 14 nařízení Rady č. 659/1999 a článku 16 Listiny základních práv EU.