title: Věc C-53/17: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Bericap Záródástechnikai Cikkeket Gyártó Bt. v. Nemzetgazdasági Minisztérium „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Podpory poskytované členskými státy — Výjimky ze zákazu státní podpory — Podpory, které mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem — Nařízení (ES) č. 800/2008 — Definice mikropodniků, malých a středních podniků — Propojené podniky — Podniky, které působí na témže trhu a jsou součástí globální skupiny podniků vlastněné členy téže rodiny — Pojem ‚skupina fyzických osob, které jednají společně‘“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/14

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Bericap Záródástechnikai Cikkeket Gyártó Bt. v. Nemzetgazdasági Minisztérium
   (Věc C-53/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Podpory poskytované členskými státy - Výjimky ze zákazu státní podpory - Podpory, které mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem - Nařízení (ES) č. 800/2008 - Definice mikropodniků, malých a středních podniků - Propojené podniky - Podniky, které působí na témže trhu a jsou součástí globální skupiny podniků vlastněné členy téže rodiny - Pojem ‚skupina fyzických osob, které jednají společně‘“)
   (2017/C 249/21)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Törvényszék

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Bericap Záródástechnikai Cikkeket Gyártó Bt.

      Žalované: Nemzetgazdasági Minisztérium

      Výrok

   Článek 3 odst. 3 přílohy I nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články [107 a 108 SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách), musí být vykládán v tom smyslu, že podniky lze považovat za „propojené“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud z analýzy právních i hospodářských vztahů, které mezi nimi existují, vyplývá, že prostřednictvím fyzické osoby nebo skupiny fyzických osob, které jednají společně, tvoří jedinou hospodářskou entitu, ačkoliv formálně neudržují některý ze vztahů uvedených v čl. 3 odst. 3 prvním pododstavci této přílohy. Za fyzické osoby, které jednají společně, ve smyslu čl. 3 odst. 3 čtvrtého pododstavce uvedené přílohy jsou považovány osoby, které slaďují své jednání s cílem uplatňovat vliv na obchodní rozhodnutí dotyčných podniků tak, aby tyto podniky nemohly být považovány za vzájemně hospodářsky nezávislé. Splnění takové podmínky závisí na okolnostech dané věci a není nutně podřízeno existenci smluvních vztahů mezi těmito osobami ani konstatování jejich záměru obcházet definici mikropodniků, malých a středních podniků ve smyslu přílohy I nařízení č. 800/2008.

      (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc T-217/08: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 22. dubna 2009 — Bundesverband Deutscher Milchviehhalter a další v. Rada ( Žaloba na neplatnost — Nařízení (ES) č. 248/2008 — Režim mléčných kvót — Zvýšení vnitrostátních kvót pro mléko — Neexistence osobního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/41

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 22. dubna 2009 — Bundesverband Deutscher Milchviehhalter a další v. Rada
   (Věc T-217/08) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 248/2008 - Režim mléčných kvót - Zvýšení vnitrostátních kvót pro mléko - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   2009/C 141/86
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Bundesverband Deutscher Milchviehhalter eV (Bonn, Německo); Romuald Schaber (Petersthal, Německo); Stefan Mann (Eberdorfergrund, Německo) a Walter Peters (Körchow, Německo) (zástupci: W. Renner a O. Schniewind, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Moore a Z. Kupčová, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobce: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a M. Vollkommer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žádost o zrušení nařízení Rady (ES) č. 248/2008 ze dne 17. března 2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o vnitrostátní kvóty pro mléko (Úř. věst. L 76, s. 6)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Bundesverband Deutscher Milchviehhalter eV, Romuald Schaber, Stefan Mann a Walter Peters, ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou.

               3)

               Komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc C-68/12: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slevenskej republiky — Slovensko) — Protimonopolný úrad Slovenskej republiky v. Slovenská sporiteľňa, a.s. ( „Pojem, kartelová dohoda‘ — Dohoda uzavřená mezi několika bankami — Konkurenční podnik, který působí na relevantním trhu údajně protiprávně — Dopad — Neexistence“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/19

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slevenskej republiky — Slovensko) — Protimonopolný úrad Slovenskej republiky v. Slovenská sporiteľňa, a.s.
   (Věc C-68/12) (1)

   (Pojem, kartelová dohoda‘ - Dohoda uzavřená mezi několika bankami - Konkurenční podnik, který působí na relevantním trhu údajně protiprávně - Dopad - Neexistence)
   2013/C 114/27
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Protimonopolný úrad Slovenskej republiky

      Žalovaná: Slovenská sporiteľňa, a.s.

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Najvyšší súd Slovenskej republiky — Výklad čl. 101 odst. 1 a 3 Smlouvy o FEU — Pojem „kartelová dohoda“ — Dohoda uzavřená několika bankami a spočívající v tom, že vypoví a znovu neuzavřou smlouvy o běžných účtech s konkurenčním podnikem usazeným na území jiného členského státu — Dopad skutečnosti, která nebyla zmíněna v době uzavření dohody, že konkurenční podnik působil na relevantním trhu protiprávně, na kvalifikaci dohody jako protiprávní kartelové dohody

      Výrok

               1)

               Článek 101 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že podnik dotčený kartelovou dohodou, jejímž účelem je omezení hospodářské soutěže, působil na relevantním trhu v době uzavření této kartelové dohody údajně protiprávně, nemá dopad na otázku, zda je uvedená kartelová dohoda v rozporu s tímto ustanovením.

               2)

               Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že pro konstatování dohody omezující hospodářskou soutěž není nezbytné prokázat osobní jednání statutárního zástupce podniku nebo zvláštní souhlas tohoto zástupce, učiněný v podobě zplnomocnění, s jednáním jeho zaměstnance, který se účastnil protisoutěžní schůzky.

               3)

               Článek 101 odst. 3 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že jej lze použít na dohodu zakázanou čl. 101 odst. 1 SFEU pouze tehdy, pokud podnik, který se dovolává tohoto ustanovení, prokázal, že byly splněny čtyři kumulativní podmínky, které jsou v něm stanoveny.

      (1)  Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


title: Věc C-438/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 20. července 2017 – Bundesrepublik Deutschland v. Taus Magamadov

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 20. července 2017 – Bundesrepublik Deutschland v. Taus Magamadov
   (Věc C-438/17)
   (2017/C 347/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalovaná, odpůrkyně v odvolacím řízení a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Bundesrepublik Deutschland

      Žalobce, navrhovatel v odvolacím řízení a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Taus Magamadov

      Předběžné otázky

               1)

               Brání přechodné ustanovení čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU (1) použití takové vnitrostátní právní úpravy, podle které je při provedení oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU, které je v porovnání s předchozí právní úpravou širší, nepřípustná žádost o mezinárodní ochranu, pokud byla žadateli přiznána doplňková ochrana v jiném členském státě, jestliže se vnitrostátní právní úprava z důvodu chybějícího vnitrostátního přechodného ustanovení musí použít i na žádosti podané před 20. červencem 2015? Platí to v každém případě tehdy, když žádost o azyl podle článku 49 nařízení (EU) č. 604/2013 spadá ještě v plném rozsahu do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 343/2003?

               2)

               Umožňuje přechodné ustanovení obsažené v čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU členským státům zejména retroaktivní provedení rozšířeného oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU s důsledkem, že nepřípustné jsou i žádosti o azyl podané před vstupem směrnice 2013/32/EU v platnost a před provedením tohoto rozšířeného oprávnění na vnitrostátní úrovni, o kterých však v době provedení ještě nebylo pravomocně rozhodnuto?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


title: Věc F-86/14: Žaloba podaná dne 1. září 2014 – ZZ a další v. Evropská komise

text:
               3.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 388/33

         Žaloba podaná dne 1. září 2014 – ZZ a další v. Evropská komise
   (Věc F-86/14)
   2014/C 388/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: O. Mader, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o snížení celkového počtu dnů dovolené na zotavenou a prohlášení neúčinnosti článku 6 přílohy X služebního řádu, ve znění článku 1 bodu 70 nařízení č. 1023/2013, který nabyl účinnosti dne 1. ledna 2014.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí zaslaná žalobcům prostřednictvím systému Sysper2 ohledně jejich nového základního nároku na dovolenou na zotavenou;

               —

               prohlásit za neúčinný článek 1, bod 70 písm. a) nařízení (EU, Euratom) č. 1023/20131, kterým se mění článek 6 přílohy X služebního řádu („Zvláštní ustanovení a výjimky pro úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích“) a rozhodnutí Komise C(2013) 9051 final ze dne 16. prosince 2013, v části, v níž snižují nárok na počet dnů dovolené žalobců na zotavenou;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2014 (R/123/14), kterým se zamítají stížnosti žalobců, pokud jde o dovolenou na zotavenou;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-344/10: Usnesení Tribunálu ze dne 4. května 2012 — UPS Europe a United Parcel Service Deutschland v. Komise ( „Státní podpory — Neexistence rozhodnutí o ukončení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES — Žaloba pro nečinnost — Aktivní legitimace — Přípustnost“ )

text:
               23.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/13

         Usnesení Tribunálu ze dne 4. května 2012 — UPS Europe a United Parcel Service Deutschland v. Komise
   (Věc T-344/10) (1)

   (Státní podpory - Neexistence rozhodnutí o ukončení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES - Žaloba pro nečinnost - Aktivní legitimace - Přípustnost)
   2012/C 184/23
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: UPS Europe NV/SA (Brusel, Belgie); a United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Německo) (zástupci: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a D. Grespan, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Deutsche Post AG (zástupci: J. Sedemund, T. Lübbig a M. Klasse, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba pro nečinnost směřující k určení, že Komise v rozporu s právem nepřijala v přiměřené lhůtě rozhodnutí v řízení podle čl. 88 odst. 2 ES, zahájeném dne 12. září 2007 v souvislosti se státními podporami poskytnutými německými orgány ve prospěch společnosti Deutsche Post AG [podpora C 36/07 (ex NN 25/07)].

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti UPS Europe NV/SA a United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Společnost Deutsche Post AG ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc T-321/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Volkswagen v. OHIM (STREET) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství STREET — Absolutní důvody pro zamítnutí — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Volkswagen v. OHIM (STREET)
   (Věc T-321/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství STREET - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 354/38)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: U. Sander, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Poch, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 13. března 2014 (věc R 2025/2013-1) týkajícímu se přihlášky slovní ochranné známky STREET jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Volkswagen AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 212, 7. 7. 2014.


title: Věc F-55/06: Žaloba podaná dne  2. května 2006  – de Albuquerque v. Komise

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/28

         Žaloba podaná dne 2. května 2006 – de Albuquerque v. Komise
   (Věc F-55/06)
   (2006/C 154/65)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Augusto de Albuquerque (Brusel, Belgie) [zástupce: C. Mourato, advokát]

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Generálního ředitele DG INFSO ze dne 23. září 2005 o převedení žalobce jako vedoucího jednotky INFSO.G.2 „Micro a nanosystémy“ v zájmu služby,

               —

               zrušit výslovné rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 2. února 2006 obsahující zápornou odpověď na stížnost žalobce R/746/05,

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, úředník Komise převedený v zájmu služby na místo vedoucího jednotky INFSO.G.2 „Micro a nanosystémy“, uplatňuje, že toto převedení je v rozporu se zájmem služby. Dovolává se porušení článku 7 služebního řádu a zjevně nesprávného posouzení pojmu zájem služby, zneužití pravomoci, jakož i porušení zásady rovnosti zacházení.


title: Věc T-28/11: Žaloba podaná dne 23. ledna 2011 — Koninklijke Luchtvaart Maatschappij v. Komise

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/30

         Žaloba podaná dne 23. ledna 2011 — Koninklijke Luchtvaart Maatschappij v. Komise
   (Věc T-28/11)
   2011/C 72/48
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amstelveen, Nizozemsko) (zástupce: M. Smeets, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 7694 v konečném znění ze dne 9. listopadu 2010 v plném rozsahu nebo částečně, a podpůrně nařídit,

               —

               snížení uložené pokuty.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žaloba podaná podle článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) (dříve článek 230 ES) za účelem přezkumu a zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 7694 v konečném znění ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU (dříve článek 81 ES), článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (Věc COMP/39.258 — Nákladní letecká doprava), jehož příjemcem je společnost KLM N.V., a podpůrně za účelem nařízení snížení pokuty uložené podle článku 261 SFEU (dříve článek 229 ES).
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně čtyři důvody.

               1)

               Zaprvé žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí není odůvodněno ve smyslu článku 296 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie. V tomto ohledu žalobkyně předkládá následující argumenty:

                           —

                           zásadní nesoulad mezi výrokovou částí rozhodnutí a jeho odůvodněním;

                           —

                           nesoulad mezi výrokovou částí rozhodnutí a jeho odůvodněním brání účinnému přezkumu rozhodnutí Soudním dvorem;

                           —

                           nesoulad a nedostatečná přesnost odůvodnění týkající se i) rozsahu porušení a příjemců rozhodnutí, ii) neplacení provize z příplatků, a iii) zavedení palivového příplatku brání účinnému přezkumu rozhodnutí Soudním dvorem;

                           —

                           nesoulad a nedostatečná přesnost odůvodnění ve vztahu k uplatnění Pokynů ke stanovení pokut z roku 2006 a uložení pokut brání účinnému přezkumu rozhodnutí Soudním dvorem.

               2)

               Zadruhé žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí bylo přijato v rozporu s právem na řádnou správu ve smyslu článků 41, 47, 48, 49 a 50 Listiny základních práv Evropské unie. V tomto ohledu žalobkyně předkládá následující argumenty:

                           —

                           Komise nerespektovala právo být vyslechnut, právo na řádný proces a presumpci neviny podle čl. 41 odst. 2 písm. a) a článků 47 a 48 Listiny tím, že nevyslechla příjemce ohledně různých změn rozsahu případu a počtu příjemců;

                           —

                           porušení zásady legality a proporcionality pokut podle článku 49 Listiny tím, že Komise zahrnula celý obrat společnosti KLM Cargo do hodnoty prodejů podle Pokynů ke stanovení pokut z roku 2006, a práva být vyslechnut v tomto ohledu;

                           —

                           porušení zásady legality a proporcionality pokut podle článku 49 Listiny a zásady non bis in idem článku 50 Listiny tím, že Komise zahrnula prodeje uskutečněné mimo EHP do hodnoty prodejů podle Pokynů ke stanovení pokut z roku 2006 a tím, že použila obecné kritérium ke stanovení maximální výše této hodnoty prodejů, a práva být vyslechnut v tomto ohledu.

               3)

               Zatřetí žalobkyně tvrdí, že pokuta byla stanovena v rozporu s článkem 101 SFEU, článkem 23 nařízení 1/2003 (1) a Pokyny ke stanovení pokut z roku 2006, jelikož:

                           —

                           Pokyny ke stanovení pokut z roku 2006 neumožňují zahrnout prodeje, které přímo nebo nepřímo nesouvisí s protiprávním jednáním, do hodnoty prodejů;

                           —

                           Pokyny ke stanovení pokut z roku 2006 neumožňují, aby byla výše pokuty založena na prodejích uskutečněných mimo EHP.

               4)

               Začtvrté žalobkyně tvrdí, že stanovení pokut podle Pokynů ke stanovení pokut z roku 2006 je zjevně nesprávné a porušuje zásady legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení. V tomto ohledu žalobkyně předkládá následující argumenty:

                           —

                           je zjevně nesprávné a v rozporu se zásadami legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení rozhodnout, že prodeji souvisejícími přímo nebo nepřímo s protiprávním jednáním jsou všechny prodeje společnosti KLM Cargo;

                           —

                           je zjevně nesprávné a v rozporu se zásadami legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení rozhodnout, že prodeje související přímo nebo nepřímo s protiprávním jednáním zahrnují prodeje společnosti KLM Cargo uskutečněné mimo EHP;

                           —

                           je zjevně nesprávné a v rozporu se zásadami legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení určit závažnost protiprávního jednání bez ohledu na povahu příplatků a určit jak hodnotu prodejů, tak i závažnost protiprávního jednání na základě globálního rozsahu porušení;

                           —

                           je zjevně nesprávné a v rozporu se zásadami legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení určit dodatečnou částku pokuty (“entry fee”) bez ohledu na délku trvání protiprávního jednání;

                           —

                           je zjevně nesprávné a v rozporu se zásadami legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení stanovit snížení pokuty o 15 % z důvodu vládního zásahu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-134/09: Žaloba podaná dne 30. března 2009 — B Antonio Basile 1952 a I Marchi Italiani v. OHIM — Osra (B Antonio Basile 1952)

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/48

         Žaloba podaná dne 30. března 2009 — B Antonio Basile 1952 a I Marchi Italiani v. OHIM — Osra (B Antonio Basile 1952)
   (Věc T-134/09)
   2009/C 141/100
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: B Antonio Basile 1952 (Giugliano, Itálie), I Marchi Italiani Srl (Neapol, Itálie) (zástupce: G. Militerni, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Osra SA (Rovereta, Itálie)

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 9. ledna 2009 ve věci R 1436/2007-2, Antonio Basile, jednající jako podnikatel pod názvem „B Antonio Basile 1952“ proti Osra SA, které bylo žalobcům oznámeno dne 30. ledna 2009 a které v důsledku odvolání Osra SA potvrdilo rozhodnutí zrušovacího oddělení a rovněž zrušení a prohlášení neplatnosti ochranné známky „B Antonio Basile 1952“;

               —

               rozhodnout, že zápis ochranné známky „B Antonio Basile 1952“ je platný a účinný ode dne podání přihlášky nebo zápisu uvedené ochranné známky;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka obsahující spojení „B Antonio Basile 1952“ (přihláška ochranné známky Společenství č. 1 462 555) pro výrobky zařazené do tříd 14, 18 a 25

      Majitel ochranné známky Společenství: žalobci

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Osra S.p.A.

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka „BASILE“ (italská ochranná známka č. 287 030, mezinárodní ochranná známka č. R 413 396 B) pro výrobky zařazené do třídy 25

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: prohlášení částečné neplatnosti sporné ochranné známky ve vztahu k výrobkům zařazeným do třídy 25

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: žalobní důvody dovolávané v této věci jsou stejné jako ty, které byly uplatněny ve věci T-133/09


title: Věc T-512/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2017 – Green Source Poland v. Komise „Žaloba na neplatnost — EFRR — Článek 41 odst. 3 nařízení (ES) č. 1083/2006 — Zamítnutí poskytnutí finančního příspěvku na velký projekt — Podnik odpovědný za provedení projektu — Neexistence bezprostředního dotčení — Nepřípustnost“

text:
               19.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2017 – Green Source Poland v. Komise
   (Věc T-512/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - EFRR - Článek 41 odst. 3 nařízení (ES) č. 1083/2006 - Zamítnutí poskytnutí finančního příspěvku na velký projekt - Podnik odpovědný za provedení projektu - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2017/C 195/22)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Green Source Poland sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: M. Merola a L. Armati, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně M. Clausen a B.-R. Killmann, poté B.-R. Killmann a R. Lyal, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2289 final ze dne 7. dubna 2014, kterým se zamítá poskytnutí finančního příspěvku z Evropského fondu na regionální rozvoj (EFRR) na navrhovaný velký projekt, nazvaný „Nákup a realizace inovativních výrobních technologií pro biosložky na výrobu biopaliv“, který je součástí operačního programu „Inovativní ekonomika“ pro strukturální pomoc v rámci cíle „Konvergence“ v Polsku.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnost Green Source Poland sp. z o.o. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 395, 10.11.2014.


title: Věc T-584/15: Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – POA v. Komise „Žaloba na neplatnost — Žádost o zápis chráněného označení původu (‚Halloumi‘ nebo ‚Hellim‘) — Rozhodnutí o zveřejnění žádosti o zápis chráněného označení původu v sérii C Úředního věstníku na základě čl. 50 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 1151/2012 — Přípravný akt — Akt nenapadnutelný žalobou — Nepřípustnost“

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/46

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – POA v. Komise
   (Věc T-584/15) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Žádost o zápis chráněného označení původu (‚Halloumi‘ nebo ‚Hellim‘) - Rozhodnutí o zveřejnění žádosti o zápis chráněného označení původu v sérii C Úředního věstníku na základě čl. 50 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 1151/2012 - Přípravný akt - Akt nenapadnutelný žalobou - Nepřípustnost“)
   (2016/C 402/55)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pagkyprios organismos ageladotrofon (POA) Dimosia Ltd (Latsia, Kypr) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Lewis a J. Guillem Carrau, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise o zveřejnění žádosti o zápis CY/PDO/0005/01243 podané Kyperskou republikou v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. 2015, C 246, s. 9), v rozsahu, v němž podle něj tato žádost splňuje podmínky stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. 2012, L 343, s. 1), jak je uvedeno v čl. 50 odst. 1 tohoto nařízení.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Společnost Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů řízení souvisejících s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


title: Věc T-316/10: Žaloba podaná dne 23. července 2010 — HIM v. Komise

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/25

         Žaloba podaná dne 23. července 2010 — HIM v. Komise
   (Věc T-316/10)
   ()
   2010/C 274/40
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Health Information Management (HIM) (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Zeegers, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               určit, že tato žaloba je přípustná a opodstatněná, a v důsledku toho

               —

               uložit Evropské komisi zaplacení částky 11 821,35 € a odpovídajících úroků stanovených na základě úrokové sazby platné v Belgii ode dne 16. června 2010 a

               —

               uložit Evropské komisi náhradu všech nákladů řízení, přičemž tato částka se prozatímně stanoví ve výši 5 000 €.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podstatou této žaloby založené na rozhodčí doložce, je žádost žalobkyně, aby Tribunál určil, že pro potřeby výpočtu obecných poplatků žalobkyně, které má zaplatit Komise (na základě smluv uzavřených v rámci zvláštního programu eTen), tedy část obecných poplatků, které se může vázat ke službám zaměstnanců přidělených k projektu, nemají být mezi zaměstnance žalobkyně zahrnuti subdodavatelé, a to v rozsahu, v jakém pro žalobkyni nepředstavují žádné obecné náklady. Náklady na subdodavatele by tedy neměly být zahrnuty do celkové částky nákladů na zaměstnance, kterou se dělí celková částka nákladů za účelem výpočtu koeficientu používaného k určení procentuálního podílu obecných nákladů, které jsou volitelné.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že v rozsahu, v jakém nejsou náklady na subdodavatele součástí volitelných nákladů na zaměstnance, by započtení subdodavatelů mezi zaměstnance žalobkyně při výpočtu celkové částky nákladů na zaměstnance, která se použije při určení procentuálního podílu obecných volitelných nákladů, vedlo k nesoudržnosti.
   Mimoto započtení subdodavatelů mezi zaměstnance žalobkyně by žalobkyni poškodilo, neboť tato metoda by měla za následek zvýšení koeficientu, a v důsledku toho poměrné nížení procentuálního podílu obecných volitelných nákladů.


title: Věc F-58/15: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. prosince 2015 – FW v. Komise

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/102

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. prosince 2015 – FW v. Komise
   (Věc F-58/15) (1)

   (2016/C 048/120)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 231, 29.6.2015, s 47.


title: Věc T-391/10: Žaloba podaná dne 13. září 2010 — Nedri Spanstaal v. Komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/48

         Žaloba podaná dne 13. září 2010 — Nedri Spanstaal v. Komise
   (Věc T-391/10)
   ()
   2010/C 301/76
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nedri Spanstaal BV (Venlo, Nizozemsko) (zástupci: M. Slotboom a B. Haan, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou;

               —

               zrušit čl. 1 bod 9) rozhodnutí, pokud jde o období, za které byla Hit Groep činěna zodpovědnou a čl. 2 bod 9), pokud jde o pokutu uloženou společnosti Nedri;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně navrhuje částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30. června 2010 týkajícího se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP ve věci COMP/38.344 — Předpínací ocel.
   Žalobkyně uvádí na podporu své žaloby tři žalobní důvody.
   Zaprvé žalobkyně uvádí porušení článku 101 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (1), jakož i povinnosti uvést odůvodnění. Podle žalobkyně se Komise dopustila právního a skutkového omylu tím, že učinila společnost Hit Groep solidárně zodpovědnou pouze za období od 1. ledna 1998 do 17. ledna 2002. Podle žalobkyně Komise měla uznat zodpovědnost společnosti Hit Groep za období od 1. května 1987 do 17. ledna 2002 včetně. Hit Groep totiž údajně během celého tohoto období měla nad žalobkyní kontrolu.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, pokynů pro výpočet pokut (2), zásady proporcionality a povinnosti uvést odůvodnění. Podle žalobkyně se Komise dopustila právního a skutkového omylu tím, že stanovila zákonnou maximální výši pokuty, teda 10 % z celkového obratu v předcházejícím hospodářském roce, z obratu žalobkyně v roce 2009. Zákonná maximální výše pokuty se měla stanovit z obratu žalobkyně v roce 2002.
   Zatřetí žalobkyně tvrdí porušení bodu 23 sdělení o shovívavosti (3) a porušení povinnosti uvést odůvodnění. Podle žalobkyně se Komise dopustila právního a skutkového omylu tím, že žalobkyni přiznala snížení pokuty jen 25 % místo 30 %.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2)

      (3)  Sdělení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případě kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3)


title: Věc C-35/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Paolo Speranza ( „Nepřímé daně — Daň ze zvýšení základního kapitálu — Článek 4 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335/EHS — Vnitrostátní právní úprava ukládající daň ze zápisu rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu společnosti — Solidární zdanění přijímající společnosti a notáře — Neexistence skutečného kapitálového vkladu — Omezení způsobů dokazování“ )

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Paolo Speranza
   (Věc C-35/09) (1)

   (Nepřímé daně - Daň ze zvýšení základního kapitálu - Článek 4 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335/EHS - Vnitrostátní právní úprava ukládající daň ze zápisu rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu společnosti - Solidární zdanění přijímající společnosti a notáře - Neexistence skutečného kapitálového vkladu - Omezení způsobů dokazování)
   2010/C 234/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Žalovaný: Paolo Speranza

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte suprema di cassazione — Výklad čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11) — Rozhodnutí valné hromady o přeměně společnosti s ručením omezeným na akciovou společnost — Daň týkající se příslušného zvýšení základního kapitálu — Vnitrostátní právní úprava, která povinnost uhradit daň ukládá společně a nerozdílně společnosti, která upsala zvýšení kapitálu, a notáři

      Výrok

               1)

               Článek 4 odst. 1 písm. c) a čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, musejí být vykládány tak, že nebrání tomu, aby členský stát určil zápis rozhodnutí o zvýšení kapitálu společnosti za okamžik, kdy při dani z vkladu nastává skutečnost zakládající daňovou povinnost, pod podmínkou, že je zachována spojitost mezi výběrem uvedené daně a skutečným vkladem majetku do přijímající společnosti. Pokud v okamžiku zápisu uvedeného rozhodnutí ještě nedošlo ke skutečnému vkladu majetku a pokud není jisté, že k tomuto vkladu dojde, dotyčný členský stát nebude moci vymáhat zaplacení daně z kapitálu, dokud uvedený vklad nebude mít jistou povahu. Zásada efektivity musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která omezuje u daňových soudů způsoby dokazování neexistence skutečného vkladu, který představuje zvýšení kapitálu, o němž rozhodla společnost, na předložení občanskoprávního rozsudku, který nabyl právní moci a který stanovil neplatnost zápisu nebo jej zrušil, takže daň z kapitálu musí být každopádně zaplacena a k jejímu vrácení může dojít pouze na základě předložení takového občanskoprávního rozsudku.

               2)

               Směrnici 69/335, ve znění směrnice 85/303, je třeba vykládat tak, že nebrání tomu, aby členský stát stanovil solidární odpovědnost úřední osoby, která rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu sepíše a pořídí o něm zápis, pod podmínkou, že uvedená úřední osoba má právo uplatnit regresní nárok vůči společnosti přijímající vklad.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc T-217/05: Žaloba podaná dne 3. června 2005 Marker Völkl International GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/25

         Žaloba podaná dne 3. června 2005 Marker Völkl International GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc T-217/05)
   (2005/C 205/46)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 3. června 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Marker Völkl International GmbH, se sídlem v Baar (Švýcarsko), zastoupenou J. Bauerem, advokátem.
   Icon Health & Fitness Italia S.P.A., se sídlem v Perugia (Itálie), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí 1. odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 1. dubna 2005, R 708/2004-1;

               2.

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Žalobkyně

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „MOTION“ pro výrobky ve třídách 25 a 28 (přihláška č. 2 099 687).

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               Icon Health & Fitness Italia S.P.A.

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Slovní ochranná známka „FIT MOTION“ pro výrobky ve třídách 25 a 28 (ochranná známka Společenství č. 1 775 196).

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí přihlášky č. 2 099 687

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Dovolávané žalobní důvody:

               Rozhodnutí odvolacího senátu porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, jelikož mezi srovnávanými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny, neboť namítaná ochranná známka nemá žádnou resp. má velmi nízkou rozlišovací způsobilost a podobnost znaků srovnávaných ochranných známek je nízká.


title: Věc T-356/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – CareAbout v. OHIM – Florido Rodríguez (Kerashot) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství Kerashot — Starší národní obrazová ochranná známka K KERASOL — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Částečné odmítnutí zápisu odvolacím senátem“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – CareAbout v. OHIM – Florido Rodríguez (Kerashot)
   (Věc T-356/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Kerashot - Starší národní obrazová ochranná známka K KERASOL - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Částečné odmítnutí zápisu odvolacím senátem“)
   (2016/C 048/53)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CareAbout GmbH (Düsseldorf, Německo) (zástupci: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier a A. Kramer, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: José Luis Florido Rodríguez (Sevilla, Španělsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. března 2014 (věc R 1569/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Josém Luis Florido Rodríguezem a společností CareAbout GmbH.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti CareAbout GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 253, 4.8.2014.


title: Věc T-264/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2011 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 8. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-59/09, De Nicola v. EIB

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/30

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2011 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 8. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-59/09, De Nicola v. EIB
   (Věc T-264/11 P)
   2011/C 211/64
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská investiční banka

      Návrhové žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál rozhodující o kasačním opravném prostředku, zamítající všechna návrhová žádání protistrany částečně změnil napadený rozsudek a:

               —

               vyhověl návrhům na nařízení dokazování a vyhověl zbývajícím návrhovým žádáním předloženým v rámci správního řízení;

               —

               uložil EIB náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatel předkládá na podporu kasačního opravného prostředku sedm důvodů.

         Návrh na zrušení

               1)

               Navrhovatel poukazuje na to, že Soud pro veřejnou službu naprosto přehlédl jeho návrh na zrušení služební zprávy č. HR/Coord/2008-0038/BK ze dne 22. září 2008, přestože uváděla obhajobu EIB, podle níž právem nepředala navrhovateli kopii zvukového záznamu ze schůze před odvolacím senátem, ani úřední protokol ze schůze, takže v konečném důsledku může EIB zkreslit skutečnosti, neboť nelze podat důkaz opaku.

               2)

               Navrhovatel rovněž navrhoval zrušení rozhodnutí odvolacího senátu.
               Soud pro veřejnou službu analogicky s řízením podle článku 90 služebního řádu úředníků shledal, že totožnost návrhu (podaného nejprve v rámci správního řízení a poté u něj) umožňuje Soudu přezkoumat pouze druhý z těchto návrhů a považovat první návrh za zcela zahrnutý ve druhém návrhu. Navrhovatel napadá uplatnění uvedeného článku 90 a je toho názoru, že má právo na prohlášení neplatnosti, neboť dotčený dokument je vložen do jeho osobního spisu a mohl by mít negativní následky na budoucí služební postup navrhovatele.

               3)

               Konečně, Soud pro veřejnou službu zamítl návrh na zrušení povýšení s odůvodněním, že tento návrh byl podán po lhůtě. C. De Nicola má za to, že toto rozhodnutí je protiprávní ze čtyř důvodů.

         Návrh na určení

               4)

               Navrhovatel po Soudu pro veřejnou službu požadoval, aby určil a prohlásil, že šikana, jíž byl po 18 let obětí, musí být posuzována globálně a naplňuje všechny znaky mobbingu, jak byly vymezeny právní naukou a judikaturou v oblasti pracovního práva. Navrhovatel v této souvislosti poukazuje na nevhodnost dokumentu nadepsaného „Politika v oblasti ochrany důstojnosti osoby na pracovišti“ (který ani nedefinuje pojem mobbing) a napadá rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu, které shledalo jeho návrh nepřípustným, neboť je určen k získání nedovolených principiálních prohlášení nebo příkazů ve vztahu k EIB. Navrhovatel má totiž za to, že jeho návrh byl nesprávně vyložen, neboť po Soudu pro veřejnou službu požadoval, aby určil, že došlo ke zneužití v jeho neprospěch ze strany některých zaměstnanců, shledal, že šikana vzata jako celek naplňuje znaky mobbingu, a přiřknul odpovědnost za toto jednání EIB coby příkazci.

               5)

               Navrhovatel též napadá část rozsudku, v níž Soud pro veřejnou službu v rozporu s článkem 41 pracovního řádu zaměstnanců mylně tvrdil, že bylo nezbytné postupovat podle analogie, a sám vytvořil soubor pravidel uplatnitelných na EIB v rozporu s její nezávislostí.

               6)

               Krom toho Soud a quo nesprávně uplatnil na soukromoprávní pracovní smlouvu předpisy, které byly přijaty pouze pro úředníky, a ještě horší je to, že tvrdil, že je oprávněn uplatnit na protiprávní skutky spáchané některými zaměstnanci právní úpravu stanovenou v oblasti správních aktů.

         Návrhy na uložení povinnosti

               7)

               Navrhovatel předložil tři návrhy na uložení povinnosti: 1. upustit od mobbingu; 2. uložit náhradu nemajetkových a majetkových újem vzniklých navrhovateli a 3. uložit náhradu nákladů řízení.
               K prvnímu návrhu se Soud nevyjádřil.
               Druhý návrh poté, co jej nesprávně vyložil, zamítl, neboť navrhovatel žádal o určité náhrady škod vzniklých v důsledku protiprávního jednání EIB, nezávisle na případné kvalifikaci tohoto jednání po požadovaném celkovém přezkumu.
               Navrhovatel má každopádně za to, že tento návrh není nepřípustný proto, že neexistuje žádný „akt nepříznivě zasahující do právního postavení“, k němuž by se pojily návrhy na náhradu škody. Sporný pracovní poměr je totiž soukromoprávní povahy a jde zde o protiprávní jednání, a nikoli o akty.
               Třetí návrh na uložení povinnosti Soud zamítl s mylným odůvodněním, že navrhovatel nenavrhl, aby byla EIB uložena náhrada nákladů řízení.


title: Věc T-265/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2014 – Polo/Lauren v. OHIM – FreshSide (Zobrazení chlapce na kole s pálkou v ruce) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující chlapce na kole s pálkou v ruce — Starší obrazová ochranná známka Společenství a starší národní obrazová ochranná známka zobrazující hráče póla — Relativní důvod zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009“

text:
               3.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 388/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2014 – Polo/Lauren v. OHIM – FreshSide (Zobrazení chlapce na kole s pálkou v ruce)
   (Věc T-265/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující chlapce na kole s pálkou v ruce - Starší obrazová ochranná známka Společenství a starší národní obrazová ochranná známka zobrazující hráče póla - Relativní důvod zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009“)
   2014/C 388/17
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Polo/Lauren Company, LP (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: S. Davies, solicitor, J. Hill, barrister, a R. Black, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Bullock a N. Bambara, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: FreshSide Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: N. Lockett, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. Března 2013 (věc R 15/2012-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi The Polo/Lauren Company, LP a FreshSide Ltd.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 1. března 2013 (věc R 15/2012 2) se zrušuje.

               2.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené The Polo/Lauren Company, LP.

               3.

               FreshSide Ltd ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc C-211/15 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. října 2016 – Orange, dříve France Télécom v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Státní podpory — Podpora poskytnutá Francouzskou republikou společnosti France Télécom — Reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom — Snížení vyrovnání, které je společnost France Télécom povinna hradit státu — Rozhodnutí prohlašující podporu za určitých podmínek za slučitelnou s vnitřním trhem — Pojem ‚podpora‘ — Pojem ‚hospodářské zvýhodnění‘ — Selektivní povaha — Dotčení hospodářské soutěže — Zkreslení skutečností — Nedostatek odůvodnění — Nahrazení odůvodnění“

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/14

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. října 2016 – Orange, dříve France Télécom v. Evropská komise
   (Věc C-211/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Státní podpory - Podpora poskytnutá Francouzskou republikou společnosti France Télécom - Reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom - Snížení vyrovnání, které je společnost France Télécom povinna hradit státu - Rozhodnutí prohlašující podporu za určitých podmínek za slučitelnou s vnitřním trhem - Pojem ‚podpora‘ - Pojem ‚hospodářské zvýhodnění‘ - Selektivní povaha - Dotčení hospodářské soutěže - Zkreslení skutečností - Nedostatek odůvodnění - Nahrazení odůvodnění“)
   (2017/C 006/17)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Orange, dříve France Télécom (zástupci: S. Hautbourg a S. Cochard-Quesson, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a L. Flynn, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Orange se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


title: Věc C-34/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 21. ledna 2010 — Prof. Dr. Oliver Brüstle V. Greenpeace e.V.

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 21. ledna 2010 — Prof. Dr. Oliver Brüstle V. Greenpeace e.V.
   (Věc C-34/10)
   2010/C 100/29
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Prof. Dr. Oliver Brüstle

      Odpůrce: Greenpeace e.V.

      Předběžné otázky

               1)

               Co je třeba rozumět pod pojmem „lidská embrya“, který je obsažen v článku 6 odst. 2 písm. c) směrnice 98/44/ES (1)?

                           a)

                           Rozumí se tímto pojmem všechny vývojové fáze lidského života počínaje oplozením vajíčka nebo musí být splněny další podmínky, jako je například dosažení určité fáze vývoje?

                           b)

                           Zahrnuje tento pojem i následující organismy:

                                       1)

                                       neoplodněná lidská vajíčka, do kterých bylo transplantováno buněčné jádro z vyzrálé lidské buňky;

                                       2)

                                       neoplodněná lidská vajíčka, která byla v průběhu partenogeneze podnícena k dělení a dalšímu vývoji?

                           c)

                           Zahrnuje také kmenové buňky, získané z lidských embryí ve stádiu blastocysty?

               2)

               Co je třeba rozumět pod pojmem „Použití lidských embryí pro průmyslové nebo obchodní účely“? Spadá pod tento pojem každé obchodní využití ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice, zvláště použití pro účely vědeckého zkoumání?

               3)

               Je podle čl. 6 odst. 2 písm. c) směrnice vyloučena technická informace z patentovatelnosti také tehdy, jestliže použití lidských embryí sice nepatří k technické informaci, která je součástí požadovaného patentu, ale je nezbytnou podmínkou pro využití této informace,

                           a)

                           neboť patent se týká výrobku, jehož výroba vyžaduje předchozí zničení lidských embryí,

                           b)

                           nebo proto, že patent se týká postupu, který vyžaduje takový výrobek jako výchozí materiál?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů (Úř. věst. L 213, s. 13; Zvl. vyd. 13/20, s. 395).


title: Věc C-372/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgerichts München (Německo) dne 6. července 2016 – Soha Sahyouni v. Raja Mamisch

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgerichts München (Německo) dne 6. července 2016 – Soha Sahyouni v. Raja Mamisch
   (Věc C-372/16)
   (2016/C 343/45)
   Jednací jazyk: x

      Předkládající soud

   Oberlandesgerichts München

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Soha Sahyouni

      Odpůrce: Raja Mamisch

      Předběžné otázky

               1)

               Vztahuje se článek 1 nařízení Rady (EU) č. 1259/2010 ze dne 20. prosince 2010, kterým se zavádí posílená spolupráce v oblasti rozhodného práva ve věcech rozvodu a rozluky (Úř. věst. 2010, L 343, s. 10), rovněž na případ soukromého rozvodu, tj. v projednávané věci na jednostranné prohlášení, které učinil jeden z manželů před duchovním soudem v Sýrii na základě práva šaría?

               2)

               V případě kladné odpovědi na výše uvedenou otázku
               Je třeba při použití nařízení (EU) č. 1259/2010 v případě soukromého rozvodu v rámci [posouzení] článku 10 uvedeného nařízení:

                           2.1)

                           vycházet z abstraktního srovnání, podle něhož rozhodné právo podle článku 8 výše uvedeného nařízení sice umožňuje přístup k rozvodu i druhému manželovi, ale na tento přístup se na základě jeho pohlaví vztahují jiné procesní a hmotné podmínky, než na přístup prvního manžela,
                           nebo

                           2.2)

                           závisí uplatnění této normy na tom, zda použití abstraktně diskriminačního cizího práva diskriminuje i v jednotlivém případě, tj. konkrétně?

               3)

               V případě kladné odpovědi na otázku 2.2):
               Je již souhlas diskriminovaného manžela s rozvodem – i ve formě schváleného přijetí kompenzací – důvodem pro neuplatnění normy?


title: Věc T-472/15 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2017 – ESVČ v. Gross „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Povyšování — Povyšování za rok 2013 — Nezařazení na seznam povýšených úředníků — Neexistence nesprávného právního posouzení“

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2017 – ESVČ v. Gross
   (Věc T-472/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povyšování - Povyšování za rok 2013 - Nezařazení na seznam povýšených úředníků - Neexistence nesprávného právního posouzení“)
   (2017/C 121/37)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: původně S. Marquardt a M. Silva, poté S. Marquardt, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem, S. Moya Izquierdo a F.-M. Hislairem, advokáty)

      Další účastník řízení: Philipp Oliver Gross (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 3. června 2015, Gross v. ESVČ (F-78/14, EU:F:2015:52), znějící na zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Evropská služba pro vnější činnost služba (ESVČ) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady tohoto řízení vynaložené Philippem Oliverem Grossem.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Věc T-130/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2014 Rada Evropské unie proti rozsudku vydanému dne 12. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-142/11, Simpson v. Rada

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/53

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2014 Rada Evropské unie proti rozsudku vydanému dne 12. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-142/11, Simpson v. Rada
   (Věc T-130/14 P)
   2014/C 135/68
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. Bisch, jako zmocněnci)

      Další účastník řízení: Erik Simpson (Brusel, Belgie)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Evropského soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2013 ve věci F-124/11, Erik Simpson v. Rada, v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 9. prosince 2010 a Radě Evropské unie ukládá náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vynaložených E: Simpsonem;

               —

               vrátil věc Soudu pro veřejnou službu, a

               —

               uložil žalobci v prvním stupni náhradu nákladů tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek předkládá jeden důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení, že závěr Soudu pro veřejnou službu, podle kterého je zrušené rozhodnutí nezákonné z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění, založeno na chybném předpokladu z důvodu zkreslení důkazů, a proto jej není možné potvrdit.


title: Věc T-404/08: Žaloba podaná dne 20. září 2008 – Fluorsid a Minmet v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/52

         Žaloba podaná dne 20. září 2008 – Fluorsid a Minmet v. Komise
   (Věc T-404/08)
   (2008/C 301/88)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fluorsid SpA (Assemini, Itálie) a Minmet Co. (Losanna, Švýcarsko) (zástupci: L. Vasques a F. Perego, advokáti)

      Žalovaná : Komise Evropských společenství
   Návrhové žádánížalobkyně

               —

               zrušení rozhodnutí Komise Evropských Společenství K (2008)3043 ze dne 25. června 2008, v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, věc COMP/39.180 – fluorid hlinitý, oznámeného Fluorsid a Minmet dne 11. července 2008 a dne 9. července 2008, nebo podpůrně snížení pokuty uložené Fluorsid a Minmet v rámci tohoto rozhodnutí na základě čl. 44 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se společnosti Fluorsid a Minmet domáhají zrušení rozhodnutí, kterým Komise určila porušení čl. 81 odst. 1 Smlouvy a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP, a z tohoto důvodu uložila společnostem Fluorsid a Minmet společně a nerozdílně pokutu ve výši 1 600 000 eur (milion šest set tisíc) za údajné závažné porušení článku 81 Smlouvy o ES.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují:

               —

               chybějící důkaz případné škody v EHP a porušení ustanovení článku 81 ES. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že není možné argumentovat, že čtyři malé podniky, z nichž jeden v roce 2000 ani neměl v EHP obrat, mohou, třeba i jen teoreticky, určovat ceny velkým výrobcům hliníku (tzv. „smelters“) na trhu, na kterém ceny určuje nabídka a nikoliv poptávka;

               —

               porušení povinnosti uvést odůvodnění ohledně důkazu protiprávního jednání v rozporu s článkem 253 Smlouvy o ES a článkem 2 nařízení (ES) č. 1/2003, spočívající v úmyslné tajné změně vytýkaného porušení, aby se ulehčilo důkazní břemeno Komise. V tomto bodě tvrdí, že Komise mohla získat důkazy ohledně výměny informací mezi soutěžiteli, ale nikoliv o dohodě s cílem omezení hospodářské soutěže. Tato změna v popisu protiprávního jednání byla ve prospěch Komise, která se tak mohla dovolávat, z pohledu žalobkyň nesprávně, mechanismu per se rule stanoveného pro hard core restrictions a tímto způsobem odlehčit své důkazní břemeno, aniž by musela zohlednit skutečnost, že údajné protiprávní chování nemělo vliv na trh;

               —

               porušení článku 27 nařízení č. 1/2003 a práv na obhajobu, jakož i článků 253 ES a 173 ES v rozsahu, v němž Komise v rámci oznámení námitek (dále jen „ON“) nepřihlédla ke spolupráci Fluorid, provedla šetření a shromáždila podklady pro spis až po ON, a v konečném rozhodnutí napadla jiné protiprávní jednání než to, které napadla v ON (původně pokračující protiprávní jednání, pak protiprávní jednání v délce šesti měsíců).

         Žalobkyně dále uplatňují, že:

               —

               v konečném rozhodnutí byly k doložení účasti Minmet uvedeny dokumenty v neprospěch, které nebyly zmíněny v ON;

               —

               přestože Komise nezohlednila spolupráci Fluorsid v ON v rozporu s právem na obhajobu, později nicméně vložila do spisu jak spolupráci s ohledem na žalobkyně tak dodatek k otázce spolupráce předložený po ON. Tímto způsobem Komise i) vytvořila nejistotu ohledně spolupráce, a to ke škodě časového rámce a podstaty práv žalobkyň na obhajobu, v rozporu s pravidly uvedenými v bodě 29 sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod a ii) pokračovala v šetření po ON a přidávala dokumentaci do spisu, čímž porušila základní procesní pravidla ke škodě všech účastníků řízení;

               —

               Komise definovala zeměpisný trh s fluoridem hlinitým rozporně a bez vhodného odůvodnění vyčíslila hodnotu trhu zcela nelogicky.


title: Věc C-481/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2011 Alcidem Djédjém proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-351/11, Djédjé v. Rada

text:
               7.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2011 Alcidem Djédjém proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-351/11, Djédjé v. Rada
   (Věc C-481/11 P)
   2012/C 6/06
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alcide Djédjé (zástupci: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas a M. Ceccaldi, advokáti)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               prohlásit žalobu A. Djédjého za přípustnou;

               —

               zrušit usnesení T-351/11 ze dne 13. července 2011, kterým byla žaloba prohlášena za nepřípustnou;

               —

               vrátit navrhovatelovu věc Tribunálu, aby před ním mohl uplatnit svá práva;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 69 a 73 jednacího řádu Soudního dvora.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody:

               —

               Vyšší moc z důvodu války, v jejímž důsledku došlo k přerušení promlčecí doby. Události, jimž musel navrhovatel v Pobřeží slonoviny čelit od listopadu roku 2010, jsou případem vyšší moci ve smyslu článku 45 statutu Soudního dvora Evropské unie vzhledem k válečnému stavu, v jehož důsledku došlo k přerušení promlčecích dob u aktů, které vůči němu přijala Rada.

               —

               Tento případ vyšší moci z důvodu války navrhovateli znemožňuje svobodně vykonat jeho právo podat žalobu proti aktům, které zjevně porušují základní práva.

               —

               Základní práva a svobody jsou nadřazeny zásadě právní jistoty. Tím, že Tribunál prohlásil navrhovatelovu žalobu za nepřípustnou s poukazem na zásadu právní jistoty, porušil základní právo na soudní ochranu a na obhajobu. Navrhovatel byl takto zbaven práva být vyslechnut příslušným soudem.

               —

               Nemožnost namítat zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby v případě války. Zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby nelze namítat vůči adresátovi s bydlištěm ve státě, který se nachází v otevřené válce. Tyto lhůty se mohou uplatnit jen v dobách míru a jen na evropském světadílu. Navrhovatel se však nachází na jiném světadílu, a z tohoto důvodu je striktní použití článku 102 jednacího řádu Tribunálu na projednávaný případ nepochybně v rozporu s čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie.

               —

               Nadřazenost článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle článku 102 jednacího řádu Tribunálu se neuplatní žádná povinnost učinit oznámení, která je stanovena ve Smlouvě o fungování Evropské unie, podle níž začíná lhůta k podání žaloby běžet oznámením nebo vyhlášením nebo okamžikem, kdy se dotyčný o aktu dozvěděl. Článek 102 jednacího řádu totiž pomíjí povinnost učinit oznámení a nezohledňuje den, kdy se navrhovatel o aktu skutečně dozvěděl, čímž omezuje literu i ducha článku 263 SFEU. Článek 102 tedy zpochybňuje práva stanovená a chráněná Smlouvou, která je vyšší právní síly a která je pro orgány tvořící Evropskou unii závazná. Vzhledem k tomu, že napadené akty nebyly navrhovateli v rozporu s čl. 263 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie oznámeny, lhůta k podání žaloby proto může začít běžet až od okamžiku, kdy se o aktech, které vůči němu byly vydány, dozvěděl.

               —

               Závažné porušení základních práv a svobod. Zásada právní jistoty, tak jak ji formuloval Tribunál, závažným způsobem zpochybňuje právní jistotu obecně, protože jednotlivcům s bydlištěm mimo Evropskou unii, v zemi nacházející se ve válce, jsou ukládány sankce, proti nimž nemohou úspěšně uplatnit právo na podání žaloby, protože se o sankci nedozvěděli.

               —

               Navrhovatel podpůrně navrhuje zrušení aktů, které vůči němu Rada přijala, a to kvůli závažnosti porušení základních práv a svobod. Vzhledem k tomu, že napadené akty porušují základní svobody chráněné různými mezinárodními smlouvami, přísluší Soudnímu dvoru uvedené akty zrušit, neboť jejich protiprávnost je v rozporu se zavedeným evropským právním řádem a proto, že vzhledem k závažnosti porušení chráněných základních práv a svobod nelze namítat zmeškání lhůty k podání žaloby.


title: Věc C-57/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  2. února 2006  Elisabettou Righini proti rozsudku vydanému dne  15. listopadu 2005  Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-145/04, Elisabetta Righini v. Komise Evropských společenství

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2006 Elisabettou Righini proti rozsudku vydanému dne 15. listopadu 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-145/04, Elisabetta Righini v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-57/06 P)
   (2006/C 74/20)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 2. února 2006 kasační opravný prostředek podaný Elisabettou Righini, zastoupenou Ericem Boigelotem, advokátem, proti rozsudku vydanému dne 15. listopadu 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-145/04, Elisabetta Righini v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               rozhodl, že kasační opravný prostředek je přípustný a opodstatněný a v důsledku toho,

               2.

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ve věci T-145/04, Righini v. Komise vydaný dne 15. listopadu 2005,

               3.

               sám rozhodl ve sporu tak, že vyhoví žalobkyni ve věci T-145/04:

                           —

                           zruší rozhodnutí přijatá Komisí zařadit žalobkyni při vstupu do služby do platové třídy A*8/3 (dříve A7/3) ať už jako zaměstnance na dobu určitou nebo úředníka ve zkušební době, rozhodnutí, která jí byla oznámena dne 27. května 2003 a 30. června 2003;

                           —

                           zruší výslovné rozhodnutí ze dne 21. ledna 2004, doručené dne 23. ledna 2004, kterým se zamítá stížnost žalobkyně, která byla zaregistrována dne 14. srpna 2003 pod značkou R/485/03;

                           —

                           uložil žalované v každém případě náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Důvody kasačního opravného prostředku vycházejí v souladu s článkem 58 Statutu Soudního dvora z porušení práva Společenství a nedostatků řízení před Soudem, které poškozují zájmy účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek.
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek zpochybňuje vydaný rozsudek v tom, kde zamítá žalobní důvod vycházející z porušení čl. 31 odst. 2 Služebního řádu, rozhodnutí z roku 1983, Správního průvodce a zjevně nesprávného posouzení a je v tomto ohledu stižen nesprávným právním posouzením, nesprávným a protichůdným odůvodněním, jakož i zkreslováním důkazů spisu.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2005 ve věci C-91/03: Španělské království proti Radě Evropské unie (Zachování a využívání rybolovných zdrojů — Nařízení (ES) č. 2371/2002)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 17. března 2005
   ve věci C-91/03: Španělské království proti Radě Evropské unie (1)

   (Zachování a využívání rybolovných zdrojů - Nařízení (ES) č. 2371/2002)
   (2005/C 132/07)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-91/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES podaná dne 28. února 2003, Španělské království, (zmocněnkyně: N. Díaz Abad) proti Radě Evropské unie (zmocněnci: J. Carbery, F. Florindo Gijón a M. Balta), podporované Komisí Evropských společenství (zmocněnci: T. van Rijn a S. Pardo Quintillàn) a Francouzskou republikou (zmocněnci: G. De Bergues a A. Colomb), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen, P. Kūris (zpravodaj) a J. Klučka, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 17. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Španělské království ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3.

               Francouzská republika a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 135, 7.6.2003.


title: Věc T-283/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. ledna 2007 – Georgia-Pacific v. OHIM (ražený motiv) ( Ochranná známka Společenství — Trojrozměrná ochranná známka — Ražený motiv — Zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/26

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. ledna 2007 – Georgia-Pacific v. OHIM (ražený motiv)
   (Věc T-283/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Trojrozměrná ochranná známka - Ražený motiv - Zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2007/C 56/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Georgia-Pacific Sàrl (zástupce: R. Dolorey, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. května 2004 (věc R 493/2003-1), týkajícímu se zápisu trojrozměrné ochranné známky tvořené raženým motivem
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni Georgia-Pacific Sàrl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. prosince 2004 ve věci C-521/03 P: Internationaler Hilfsfonds eV proti Komisi Evropských společenství (Opravný prostředek — Přípustnost žaloby — Prekluzivní lhůta — Článek 230 pátý pododstavec ES — Čistě potvrzující rozhodnutí — Kvalifikace)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/11

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 7. prosince 2004
   ve věci C-521/03 P: Internationaler Hilfsfonds eV proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Opravný prostředek - Přípustnost žaloby - Prekluzivní lhůta - Článek 230 pátý pododstavec ES - Čistě potvrzující rozhodnutí - Kvalifikace)
   (2005/C 106/21)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-521/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 15. prosince 2003 společností Internationaler Hilfsfonds eV (advokát: H. Kaltenecker), přičemž dalším účastníkem řízení je Komise Evropských společenství (zmocněnci: M. Wilderspin a S. Fries), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, ve funkci předsedy čtvrtého senátu, N. Colneric a K. Schiemann (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. prosince 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 59, 06.03.2004.


title: Věc T-474/07: Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Komise v. CAE Consulting

text:
               29.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/28

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Komise v. CAE Consulting
   (Věc T-474/07)
   (2008/C 79/56)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A.-M. Rouchaud-Joët, S. Lejeune, zmocněnci, a O. Prost, advokát)

      Žalovaná: CAE Consulting GmbH (Sexau, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že žaloba Komise je přípustná a opodstatněná, a vyhovět jí;

               —

               uložit žalované povinnost uhradit Komisi hlavní pohledávku ve výši 25 574 eur, zvýšenou o úroky z prodlení ve výši 10 189,31 eur pro období do 31. prosince 2007 a 3,67 eur za každý den prodlení od 1. ledna 2008 do úplného zaplacení, přičemž tyto úroky se musí rovněž kapitalizovat od 31. května 2001;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou žalobkyně navrhuje, aby Soud uložil žalované povinnost vrátit zůstatek zálohy, kterou jí Společenství poskytlo, zvýšenou o úroky z prodlení, jelikož nesplnila část smlouvy o podpoře („Cost reimbursement contract“) EP č. 26970, která byla uzavřena s konsorciem, jehož byla členem, a která se týkala projektu „Neutral Archiving of EDA Data (ARCHIVE)“ v rámci čtvrtého evropského strategického programu pro výzkum a vývoj v oblasti informačních technologií (ESPRIT) (1994–1998).


title: Věc T-125/13: Žaloba podaná dne 4. března 2013 — Itálie v. Komise

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/44

         Žaloba podaná dne 4. března 2013 — Itálie v. Komise
   (Věc T-125/13)
   2013/C 114/67
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri a S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise č. C(2012) 9448 final ze dne 19. prosince 2012, oznámené dne 20. prosince, o zvýšení základního jmění uskutečněného společností SEA S.p.A ve prospěch SEA Handling Spa;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V této věci žalující stát napadá rozhodnutí Evropské komise, které prohlásilo, že opatření provedená společností SEA SpA, koncesionářem správy letišť Milano Malpensa a Milano Linate, ve prospěch dceřiné společnosti SEA Handling SpA, pověřené vedením služeb pozemní obsluhy na těchto letištích — opatření spočívající hlavně v kapitálových vkladech za účelem pokrytí provozních ztrát — představují státní podporu neslučitelnou se společným trhem
   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení zásad řádné správy a právní jistoty.

                           —

                           V tomto ohledu se tvrdí, že napadnuté rozhodnutí bylo přijato v rozporu se zásadami řádné správy a právní jistoty, což vedlo u adresátů ke vzniku legitimního očekávání v souvislosti se zákonností opatření, a to jak z důvodu nepřiměřené doby trvání celého řízení a zejména předběžného šetření tak z důvodu pochybností vyplývajících z analýz a jednání Komise v průběhu tohoto řízení.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních záležitostí a zejména zásady kontradiktornosti a z nedostatečného prošetření.

                           —

                           V tomto ohledu se tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu se zásadou kontradiktornosti a došlo k porušení práva účastníků řízení na obhajobu z důvodu rozšíření předmětu přezkumu Komise na období, na které se rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování nevztahovalo.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 107 a čl. 108 odst. 3 SFEU a z nesprávného zjištění skutkových okolností, jakož i z nedostatku odůvodnění, pokud jde o přičitatelnost namítaných opatření veřejným orgánům.

                           —

                           Žalující vláda se domnívá, že v napadeném rozhodnutí došlo k omylu v rozsahu, v němž přičítá namítaná opatření veřejným orgánům, a v každém případě uvedené rozhodnutí v tomto ohledu neuvádí ani přiměřené důkazy, ani dostatečné odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení článku 107 a čl. 108 odst. 3 SFEU a z nesprávného zjištění skutkových okolností, jakož i z nedostatku odůvodnění, pokud jde o přičitatelnost namítaných opatření veřejným orgánům.
               V tomto ohledu se tvrdí, že v napadeném rozhodnutí došlo k omylu v rozsahu, v němž považuje jednání SEA za neslučitelné s kritériem obezřetného hospodářského subjektu působícího v tržním hospodářství a v každém případě uvedené rozhodnutí v tomto ohledu neuvádí ani přiměřené důkazy, ani dostatečné odůvodnění.


title: Věc C-417/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. října 2006 Italskou republikou proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (čtvrtým senátem) dne 13. července 2006 ve věci T-225/04, Italská republika v. Komise Evropských společenství

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. října 2006 Italskou republikou proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (čtvrtým senátem) dne 13. července 2006 ve věci T-225/04, Italská republika v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-417/06 P)
   (2006/C 310/13)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec, D. Del Gaizo, avvocato dello Stato)

      Další účastník řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 13. července 2006 ve věci T-225/04, kterým se zamítá žaloba podaná Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství na neplatnost rozhodnutí Komise K(2003)3971 konečné, kterým se stanoví orientační rozdělení vyhrazených prostředků mezi členské státy v rámci iniciativ Společenství pro období roků 1994-1999;

               —

               úplně vyhovět návrhovým žádáním vzneseným v řízení v prvním stupni podle článku 113 jednacího řádu Soudního dvora Evropských společenství ze dne 19. června 1991, ve znění posledních změn, zrušením rozhodnutí Komise;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů předcházejícího řízení a řízení v tomto stupni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               porušení práva z důvodu nesprávného označení právního základu, kontradiktornost a nesprávné použití předpisů, jakož i nedostatečné odůvodnění, co se týče první části prvního žalobního důvodu před Soudem (body 70, 71, 72, 73, 75, 76 a 77 rozsudku);

               2.

               porušení práva z důvodu nedostatečného a kontradiktorního odůvodnění, co se týče druhé části prvního žalobního důvodu před Soudem (body 91, 92, 93, 94 a 95 rozsudku);

               3.

               porušení práva z důvodu nedostatku právního základu, nedostatečného a kontradiktorního odůvodnění, co se týče první části druhého žalobního důvodu před Soudem (body 110-123 rozsudku);

               4.

               porušení práva z důvodu nedostatečného a kontradiktorního odůvodnění, co se týče druhé, třetí a čtvrté části druhého žalobního důvodu před Soudem (body 147, 148, 149, 151, 153, 154 a 155 rozsudku).


title: Věc T-24/17: Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – LA Superquimica v. EUIPO – D-Tack (D-TACK)

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/30

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – LA Superquimica v. EUIPO – D-Tack (D-TACK)
   (Věc T-24/17)
   (2017/C 086/39)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LA Superquimica, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „D-TACK“ – Přihláška č. 9 650 847

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. listopadu 2016, ve věci R 1983/2015-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí EUIPO ze dne 15. listopadu 2016;

               —

               uložil EUIPO a protistranám náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Odvolací senát neposoudil žalobkyní předložené údaje z databáze Sitadex o španělských ochranných známkách č. 2515958, 2516679, 2542249, 2591412 a 2668711;

               —

               Odvolací senát neposoudil žalobkyní předložené důkazy o užívání.


title: Věc C-523/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2015 společností Westfälische Drahtindustrie GmbH a dalšími proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 15. července 2015 ve věci T-393/10, Westfälische Drahtindustrie GmbH a další v. Evropská komise

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2015 společností Westfälische Drahtindustrie GmbH a dalšími proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 15. července 2015 ve věci T-393/10, Westfälische Drahtindustrie GmbH a další v. Evropská komise
   (Věc C-523/15 P)
   (2015/C 389/23)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (zástupce: C. Stadler, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr

               1.

               zrušil napadený rozsudek v části, v níž nepříznivě zasahuje do právního postavení účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek;

               2.

               podpůrně, zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu a určil, že čl. 2 bod 8 rozhodnutí Komise K (2010) 4387 v konečném znění ze dne 30. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.344 – Předpínací ocel), ve znění rozhodnutí Komise K (2010) 6676 v konečném znění ze dne 30. září 2010 a rozhodnutí Komise C(2011) 2269 final ze dne 4. dubna 2011, jakož i ve znění dopisu generálního ředitele generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž ze dne 14. února 2011, za neplatný v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;
               podpůrně, snížil pokutu uloženou navrhovatelkám v čl. 2 bodě 8 uvedeného rozhodnutí Komise,

               3.

               podpůrně, ohledně návrhových žádání uvedených v bodě 1 a 2, vrátil věc k novému projednání Tribunálu,

               4.

               uložil žalované v původním řízení náhradu veškerých nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku šestého senátu Tribunálu Evropské unie ze dne 15. července 2015.
   Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG a Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG opírají svůj kasační opravný prostředek o následující důvody:
   Zaprvé se domnívají, že Tribunál porušil článek 261 SFEU a článek 31 nařízení 1/2003 (1), systém rozdělení pravomocí a institucionální rovnováhy, jakož i zásadu zajištění účinné soudní ochrany, neboť překročil meze jemu svěřené pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci a v dané věci nepřezkoumal napadené rozhodnutí Komise, nýbrž přijal vlastní nezávislé rozhodnutí o peněžité pokutě. Tímto rozhodl namísto správních orgánů a odejmul navrhovatelkám možnost bránit se proti nesprávným skutkovým zjištěním, jelikož kasační opravné prostředky směřující proti rozhodnutím Tribunálu jsou omezeny na právní otázky.
   Zadruhé, napadený rozsudek podle nich porušuje článek 261 SFEU a článek 31 nařízení 1/2003 v rozsahu, v jakém Tribunál chybně stanovil rozhodující okamžik pro posouzení skutkové a právní situace a v rámci – navíc nesprávného, jak již bylo uvedeno výše – výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci vycházel z právního a skutkového stavu ke dni vydání svého rozhodnutí, resp. ze skutečností, které nastaly v letech 2011 až 2013, a tedy po vydání napadeného rozhodnutí Komise. Rozhodnutí uvedená Tribunálem, která je podle jeho názoru třeba chápat „v tomto smyslu“, neodůvodňují jeho stanovisko a z rozhodovací praxe evropských soudů naopak vyplývá, že dodatečné informace lze zohlednit pouze ve prospěch dotčených podniků a dále pouze tehdy, pokud již existovaly v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise.
   Zatřetí, Tribunál porušením zásady proporcionality a zásady rovného zacházení porušil základní práva navrhovatelek. Když Tribunál nezohlednil zásadu stanovenou v bodě 35 pokynů o metodě stanovování pokut, podle níž podniky, které jsou odkázány na placení pokuty ve splátkách, musí mít možnost tyto pokuty splatit zpravidla za 3 až 5 let, uložil navrhovatelkám nepřiměřenou pokutu, kterou by mohly splatit nanejvýš v průběhu extrémně dlouhého období. Kromě toho Tribunál v rámci své analýzy zásady rovného zacházení s ohledem na uplatnění zásad stanovených v bodě 35 pokynů o metodě stanovování pokut, jakož i ohledně stanovení rozhodujícího okamžiku nezohlednil srovnatelnost situací.
   Nakonec, Tribunál porušil napadeným rozsudkem i základní procesní právo navrhovatelek na zajištění účinné právní ochrany, když se v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci omezil na výpočty pokuty provedené Komisí a na skutečnosti uvedené účastníky řízení. Takové přezkoumání nemůže splňovat kritéria kladená na soudní přezkum neutrálním orgánem, který musí být nezbytně proveden v plném rozsahu a bez omezení v rámci účinné soudní ochrany proti rozhodnutím Komise o ukládání peněžitých pokut.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-566/11: Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Viejo Valle v. OHIM — Etablissements Coquet (kávový servis s drážkami)

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/26

         Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Viejo Valle v. OHIM — Etablissements Coquet (kávový servis s drážkami)
   (Věc T-566/11)
   2012/C 32/55
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Viejo Valle, SA (L’Olleria, Španělsko) (zástupce: I. Temiño Ceniceros, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Etablissements Coquet SA (Saint Léonard de Noblat, Francie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil tuto žaloby spolu s jejími přílohami za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. července 2011 ve věci R 1054/2010-3;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Vzor č. 384.912-0001, který představuje nádobí s dekorem; šálek na kávu s podšálkem

      Majitelka (průmyslového) vzoru Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství: Etablissements Coquet SA

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 6/2002, jelikož vzor Společenství představuje neoprávněné užití díla chráněného autorským právem podle právních předpisů členského státu

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 6/2002 a čl. 28 odst. 1 písm. b) bodu iii) nařízení č. 2245/2002 vzhledem k tomu, že žalovaná řádně nezdokumentovala chráněné dílo, na němž je založen návrh na neplatnost, ani jeho vlastnictví a jeho předmět.


title: Věc C-168/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 6. dubna 2011 — Manfred Beker a Christa Beker v. Finanzamt Heilbronn

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 6. dubna 2011 — Manfred Beker a Christa Beker v. Finanzamt Heilbronn
   (Věc C-168/11)
   2011/C 211/18
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Manfred Beker a Christa Beker

      Žalovaný: Finanzamt Heilbronn

      Předběžná otázka

   Brání článek 56 ES právní úpravě členského státu, podle níž se — v souladu s mezistátní dohodou o zamezení dvojího zdanění — u osob podléhajících neomezené daňové povinnosti, které jsou pokud jde o zahraniční příjmy ve státě, ze kterého tyto příjmy pocházejí, povinny k dani, jež je obdobná tuzemské dani z příjmů, zahraniční daň započte pro účely tuzemské daně z příjmů, která připadá na příjmy z tohoto státu, takovým způsobem, že při zdanění zdanitelného příjmu — včetně zahraničních příjmů — se výsledná tuzemská daň z příjmů vydělí poměrem těchto zahraničních příjmů k celkové výši příjmů — a v důsledku toho se nezohlední zvláštní výdaje a mimořádná břemena jako individuální náklady příslušné osoby vynaložené v osobním životě, ani osobní a rodinné okolnosti?


title: Věc T-290/12: Žaloba podaná dne 29. června 2012 — Polsko v. Komise

text:
               18.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 250/18

         Žaloba podaná dne 29. června 2012 — Polsko v. Komise
   (Věc T-290/12)
   2012/C 250/34
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna a M. Szpunar, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 body 2 až 4, 6, 12 a 13, přílohy I a II, jakož i čl. 2 odst. 1 až 3 ve spojení s článkem.3 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 302/2012 ze dne 4. dubna 2012, kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 99, s. 21);

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod:

                           —

                           porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání

               2)

               Druhý žalobní důvod:

                           —

                           porušení zásady proporcionality

               3)

               Třetí žalobní důvod:

                           —

                           porušení článku 296 SFEU, neboť napadená ustanovení byla nedostatečně odůvodněna

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod:

                           —

                           porušení zásady solidarity a zásady loajální spolupráce.


title: Věc C-384/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België dne 29. července 2010 — Jan Voogsgeerd v. Navimer SA

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België dne 29. července 2010 — Jan Voogsgeerd v. Navimer SA
   (Věc C-384/10)
   ()
   2010/C 317/26
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jan Voogsgeerd

      Žalovaný: Navimer SA

      Předběžné otázky

               1)

               Je nutno zemí, v níž se nachází provozovna, u které je zaměstnanec zaměstnán ve smyslu čl. 6 odst. 2 písm. b) Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, předložené k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (1), rozumět zemi, v níž se nachází provozovna zaměstnavatele, u které je zaměstnanec podle pracovní smlouvy zaměstnán, nebo zemi, v níž se nachází pobočka zaměstnavatele, u níž zaměstnanec skutečně vykonává práci, i když obvykle svou práci nevykonává v jediné zemi?

               2)

               Je místo, kde je zaměstnanec, který svou práci obvykle nevykonává v jediné zemi, povinen se ohlásit a kde obdrží pokyny k výkonu své činnosti, nutno považovat za místo skutečného výkonu práce ve smyslu první otázky?

               3)

               Musí provozovna zaměstnavatele, u níž zaměstnanec ve smyslu první otázky skutečně vykonává práci, splňovat určité formální požadavky, jako je samostatná právní subjektivita, nebo k tomu postačuje existence faktické provozovny?

               4)

               Lze provozovnu jiné společnosti, s níž společnost, která je zaměstnavatelem, udržuje vztahy, považovat za provozovnu ve smyslu třetí otázky, i když na tuto jinou společnost nebyla přenesena řídící pravomoc?

      (1)  Úř. věst. L 266, s. 1.