title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. června 2006. # August Storck KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Trojrozměrná ochranná známka - Trojrozměrný tvar bonbónu světle hnědé barvy - Rozlišovací způsobilost. # Věc C-24/05 P.

text:
      Věc C-24/05 P
      August Storck KG
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu       (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Trojrozměrná ochranná známka – Trojrozměrný tvar bonbonu světle hnědé barvy – Rozlišovací způsobilost“
      Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 23. března 2006
      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. června 2006
      Shrnutí rozsudku
      1.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)]
      2.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost
      (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 3)
      3.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné
            známky postrádající rozlišovací způsobilost
      (Nařízení Rady č. 40/9, čl. 7 odst. 3)
      1.     Kritéria posouzení rozlišovací způsobilosti, ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství,
         trojrozměrných ochranných známek tvořených vzhledem samotného výrobku nejsou odlišná od kritérií použitelných na ostatní druhy
         ochranných známek. Nicméně v rámci použití těchto kritérií není vnímání ze strany relevantní veřejnosti nutně stejné v případě
         trojrozměrné ochranné známky tvořené vzhledem samotného výrobku, jako v případě slovní nebo obrazové ochranné známky spočívající
         v označení nezávislém na vzhledu výrobků, které označuje. Průměrní spotřebitelé totiž obvykle nevyvozují původ výrobků z jejich
         tvaru nebo tvaru jejich obalu v případě, že neexistuje jakýkoli grafický nebo textový prvek, a může se tedy jevit obtížnější
         prokázat rozlišovací způsobilost, pokud jde o takovou trojrozměrnou ochrannou známku, než v případě slovní nebo obrazové ochranné
         známky.

      Za těchto podmínek pouze ochranná známka, která se značným způsobem odlišuje od normy nebo od zvyklostí odvětví, a v důsledku
         toho je způsobilá plnit svou základní funkci označení původu, nepostrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu tohoto ustanovení.

      (viz body 24–26)
      2.     Rozlišovací způsobilost ochranné známky uvedená v čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství může být
         získána v důsledku užívání této ochranné známky ve spojení se zapsanou ochrannou známkou. Trojrozměrná ochranná známka tudíž
         může případně získat rozlišovací způsobilost užíváním, ačkoliv je užívána společně se slovní ochrannou známkou nebo s obrazovou
         ochrannou známkou.

      Trojrozměrná ochranná známka nicméně svojí podstatou nesplývá se svým dvojrozměrným grafickým ztvárněním. Z toho vyplývá,
         že pokud se na obalu nachází obrázek výrobku, spotřebitelé se nesetkají se samotnou ochrannou známkou jakožto ochrannou známkou
         tvořenou trojrozměrným tvarem výrobku. Nelze však vyloučit, že dvojrozměrné ztvárnění takové ochranné známky případně může
         podpořit známost ochranné známky u relevantní veřejnosti, pokud umožňuje vnímat zásadní prvky trojrozměrného tvaru výrobku.

      Krom toho, pokud jde o získání rozlišovací způsobilosti užíváním, výrobek nebo služba musí být zúčastněnými kruhy identifikovány
         jako pocházející z určitého podniku díky užívání známky jako ochranné známky.

      Tudíž ne každé užívání známky, a      fortiori užívání dvojrozměrného ztvárnění trojrozměrné ochranné známky, představuje nezbytně užívání jako ochranné známky.

      (viz body 57–62)
      3.     Pro účely posouzení, zda ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94
         o ochranné známce Společenství, je namístě zohlednit všechny okolnosti, za kterých se relevantní veřejnost setkává s touto
         ochrannou známkou. Není tomu tak pouze v okamžiku rozhodnutí o koupi, ale také před tímto okamžikem, například prostřednictvím
         reklamy, a v okamžiku spotřeby výrobku.

      Průměrný spotřebitel přesto však vykazuje nejvyšší stupeň pozornosti v okamžiku, kdy si připravuje a provádí svůj výběr mezi
         různými výrobky dotyčné kategorie, takže otázka, zda se průměrný spotřebitel setká s ochrannou známkou v okamžiku koupě, či
         nikoliv, má zvláštní význam pro účely určení, zda tato ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním.

      (viz body 71–72)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      22. června 2006 (*)

      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Trojrozměrná ochranná známka – Trojrozměrný tvar bonbónu světle hnědé barvy – Rozlišovací způsobilost“
      Ve věci C‑24/05 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 24. ledna 2005,
      August Storck KG, se sídlem v Berlíně (Německo), zastoupená I. Rohrem, H. Wrage-Molkenthinem a T. Reherem, Rechtsanwälte,

      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž dalším účastníkem řízení je:
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupený G. Schneiderem, jako zmocněncem,

      žalovaný v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann, předseda senátu, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (zpravodaj) a E. Levits, soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. února 2006,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 23. března 2006,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Svým opravným prostředkem se August Storck KG domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (čtvrtého
         senátu) ze dne 10. listopadu 2004, Storck v. OHIM (Tvar bonbónu) (T‑396/02, Sb. rozh. s. II‑3821, dále jen „napadený rozsudek“),
         kterým Soud zamítl žalobu, kterou se tato společnost domáhala zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci
         na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. října 2000 (věc R 187/2001-4) (dále jen „sporné rozhodnutí“)
         zamítajícího zápis trojrozměrné ochranné známky představované tvarem bonbónu světle hnědé barvy.

       Právní rámec
      2       Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd.
         17/01, s. 146) ve svém článku 7 nazvaném „Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu“ stanoví:

      „1.      Do rejstříku se nezapíšou:
      […]
      b)      ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
      […]
      3.      Odst. 1 písm. b), c) a d) se nepoužije, pokud ochranná známka získala užíváním ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které
         je požadován její zápis do rejstříku, rozlišovací způsobilost.“

      3       Článek 73 nařízení č. 40/94 nazvaný „Odůvodnění rozhodnutí“ stanoví:
      „Rozhodnutí [OHIM] musí být odůvodněna. Mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit.“
      4       Článek 74 nařízení č. 40/94 nazvaný „Zkoumání skutečností úřadem z úřední moci“ ve svém odstavci 1 stanoví:
      „V průběhu řízení zkoumá [OHIM] skutečnosti z moci úřední; v řízení týkajícím se relativních důvodů zamítnutí se však úřad
         při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky.“

       Skutečnosti předcházející sporu
      5       Dne 30. března 1998 navrhovatelka podala u OHIM na základě nařízení č. 40/94 přihlášku k zápisu trojrozměrné ochranné známky
         jako ochranné známky Společenství, která odpovídá vzhledu bonbónu světle hnědé barvy vyobrazeného níže:

      6       Výrobky, pro které byl zápis požadován, jsou „cukrovinky“ a spadají do třídy 30 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění
         výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.

      7       Rozhodnutím ze dne 25. ledna 2001 průzkumový referent zamítl přihlášku z důvodu, že přihlašovaná ochranná známka postrádá
         rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a že nezískala rozlišovací způsobilost užíváním
         ve smyslu odstavce 3 téhož článku.

      8       Sporným rozhodnutím čtvrtý odvolací senát OHIM potvrdil rozhodnutí průzkumového referenta. V podstatě usoudil, že spojení
         tvaru a barvy přihlašované ochranné známky neumožňuje ze své podstaty podat informaci o původu dotčených výrobků, tedy cukrovinek.
         Krom toho měl za to, že skutečnosti předložené navrhovatelkou neprokazují, že tato ochranná známka získala rozlišovací způsobilost
         v důsledku užívání této známky zejména ve vztahu ke karamelovým bonbónům.

       Řízení před Soudem a napadený rozsudek
      9       Navrhovatelka podala k Soudu žalobu založenou na dvou žalobních důvodech za účelem zrušení sporného rozhodnutí.
      10     O prvním žalobním důvodu vycházejícím z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 Soud v bodech 39 až 45 napadeného
         rozsudku usoudil, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost
         ve smyslu tohoto ustanovení z následujících důvodů:

      „39       V projednávaném případě odvolací senát správně shledal, že co se týče široce rozšířených spotřebních výrobků, jako jsou dotčené
         výrobky v projednávané věci, ,nevěnuje spotřebitel příliš velkou pozornost tvaru a barvě cukrovinek‘, a že ,je tedy nepravděpodobné,
         že by výběr průměrného spotřebitele byl řízen tvarem bonbónu‘ (bod 12 [sporného] rozhodnutí).

      40       Odvolací senát mimoto dostatečně právně prokázal, že žádná vlastnost tvaru této ochranné známky, ať už sama o sobě, nebo ve
         spojení s jinými vlastnostmi, nemá rozlišovací způsobilost. V tomto ohledu měl nejprve za to, že ,[téměř] kulatý předmětný
         tvar připomínající kruh […] je základním geometrickým tvarem‘ a že průměrný spotřebitel ,je zvyklý se setkávat s cukrovinkami,
         včetně bonbónů, kulatého tvaru (kruhového, oválného, elipsovitého nebo válcovitého)‘. Co se dále týče vypouklých horních okrajů
         bonbónu, měl za to, že ,bonbóny mají vypouklé okraje, ať je jejich tvar jakýkoliv‘, a to z funkčních důvodů. Co se konečně
         týče kruhového prohloubení uprostřed bonbónu a jeho ploché vnitřní strany, došel odvolací senát k závěru, že ,tyto prvky podstatně
         nemění celkový dojem, který tvar vyvolává‘, a že ,je tedy nepravděpodobné, aby dotyčný spotřebitel věnoval pozornost těmto
         dvěma vlastnostem tak, aby je vnímal jako jemu [označující] určitý obchodní původ‘ (bod 13 [sporného] rozhodnutí).

      41       Co se týče barvy dotčeného výrobku, tedy hnědé a jejích odstínů, odvolací senát rovněž uvedl, že se jedná o ,obvyklou barvu
         bonbónů‘ (bod 13 [sporného] rozhodnutí). Je totiž třeba konstatovat, že dotyčná veřejnost je zvyklá na tuto barvu cukrovinek.

      42       Z toho vyplývá, že trojrozměrný tvar, jehož zápis byl požadován, je základním geometrickým tvarem, který patří mezi tvary,
         které si spotřebitel přirozeně vybaví pro výrobky běžné spotřeby, jako jsou bonbóny.

      43       Za těchto podmínek argument žalobkyně vycházející z údajně podstatných odlišností mezi tvarem a barvou přihlašované ochranné
         známky a ochranných známek jiných cukrovinek musí být odmítnut.

      44       Z výše uvedeného vyplývá, že je třeba shledat, že přihlašovaná trojrozměrná ochranná známka je tvořena spojením prvků vzhledu,
         které se přirozeně vybaví a které jsou typické pro dotyčné výrobky. Dotčený tvar se totiž podstatně neliší od některých základních
         tvarů dotyčných výrobků, které jsou běžně užívány v oblasti obchodu, ale vypadá spíše jako jejich obměna. Dovolávané odlišnosti
         nejsou snadno vnímatelné, z čehož vyplývá, že se dotčený tvar dostatečně neliší od jiných, pro bonbóny běžně používaných tvarů
         a že neumožňuje relevantní veřejnosti okamžitě a jasně odlišit bonbóny žalobkyně od bonbónů jiného obchodního původu.

      45       Přihlašovaná ochranná známka, tak jak je vnímána běžně informovaným a přiměřeně pozorným a obezřetným průměrným spotřebitelem,
         tedy nemůže individualizovat dotyčné výrobky a odlišit je od výrobků jiného obchodního původu. Postrádá tedy rozlišovací způsobilost
         vzhledem k těmto výrobkům.“

      11     O druhém žalobním důvodu vycházejícím z porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 Soud v bodech 61 až 67 napadeného rozsudku
         rozhodl, že odvolací senát se nedopustil nesprávného právního posouzení tím, že usoudil, že žalobkyně neprokázala, že přihlašovaná
         ochranná známka získala rozlišovací způsobilost v důsledku svého užívání z následujících důvodů:

      „61       Zaprvé argumenty žalobkyně vycházející z údajů ohledně prodejního obratu a vysokých reklamních výdajů za propagaci karamelového
         bonbónu ,Werther’s Original‘ (,Werther’s Echte‘) neprokazují, že přihlašovaná ochranná známka získala užíváním rozlišovací
         způsobilost.

      62       Ačkoli totiž odvolací senát uznal, že prodejní obrat a údaje týkající se výdajů na reklamu prokazují, že předmětný typ bonbónu
         je na trhu široce rozšířen, usoudil nicméně, že tyto informace nejsou důkazem, který je však přitom zásadní, že přihlašované
         označení je užíváno jako trojrozměrná ochranná známka pro označení bonbónů žalobkyně (bod 16 [sporného] rozhodnutí).

      63       V bodech 17 až 21 sporného rozhodnutí odůvodnil odvolací senát toto posouzení následujícím způsobem:
      ,17      Odvolatelka předložila vzorky svých sáčků z umělé hmoty, které slouží jako obal jejích bonbónů, přičemž zdůraznila, že tvar,
         který je na nich vyobrazen, je ,ústředním odkazem a orientačním bodem pro spotřebitele. Podle ní je toto užívání důkazem,
         že tvar je předmětem reklamy jako ochranná známka výrobku a že je v tomto smyslu vnímán spotřebitelem. Odvolací senát musí
         toto stanovisko odmítnout. Mezi prohlášeními odvolatelky a způsobem, jakým se globálně tyto bonbóny objevují na obalu, existuje
         totiž nesoulad.

      18      I když je pravda, že bonbóny hnědého tvaru, takové, jaké je představila odvolatelka, se na obalu objevují, je však třeba přezkoumat
         účel tohoto vyobrazení. Nelze provést abstraktní přezkum. Naopak musí být vzat v úvahu pravděpodobný způsob, jakým průměrný
         spotřebitel vnímá takové vyobrazení bonbónů, jaké je na obale.

      19      Setká-li se dotyčný spotřebitel se sáčkem bonbónů odvolatelky, vnímá nejprve název »Werther’s Originál«, který je napsán velkými
         písmeny, zaujímá téměř polovinu sáčku a je obklopen dodatkovými prvky, jako je malé oválné označení se jménem »Storck« a stylizovaný
         obrázek vesnice, pod kterým lze číst »Traditional Werther’s Quality« [tradiční kvalita Werther]. Ve spodní polovině sáčku
         je zobrazena barevná fotografie znázorňující přibližně patnáct bonbónů nahodile uspořádaných a k nim vysvětlivku: »The classic
         candy made with real butter and fresh cream« [tradiční máslový bonbón se smetanou].

      20      Podle prohlášení odvolatelky odpovídá toto znázornění trojrozměrné známce, o jejíž zápis žádala. Odvolací senát však zpochybňuje
         opodstatněnost tohoto stanoviska. Způsob, jakým jsou bonbóny na sáčku znázorněny, neodpovídá tradičnímu způsobu ztvárnění
         ochranné známky na výrobku. Má za to, že účelem tohoto znázornění je (spíše) ilustrovat obsah sáčku. Oproti tvrzením odvolatelky
         neukazuje totiž sáček tvar, ale realistický obrázek hromádky nezabalených bonbónů. Je třeba poznamenat, že toto zobrazení
         nemá za cíl zvýraznit vlastnosti, o nichž se odvolatelka domnívá, že poskytují ochranné známce rozlišovací způsobilost (ústřední
         prohloubení, plochá vnitřní strana a vypouklé okraje). Z tohoto důvodu má odvolací senát za to, že mezi způsobem, jakým jsou
         bonbóny ztvárněny na obalu, a tvrzením, podle kterého je toto ztvárnění trojrozměrnou ochrannou známkou a jako taková je vnímáno
         průměrným spotřebitelem, je nesoulad. Posouzení odvolacího senátu jej vede spíše k tomu, že považuje za pravděpodobné, že
         spotřebitel uvidí obrázek bonbónů pouze jako ilustraci obsahu sáčku. Ilustrace obalů atraktivním způsobem, aby ukázaly vzhled
         výrobku nebo možnosti, jak jej podávat, je široce rozšířeným postupem v potravinářském průmyslu, včetně průmyslu cukrovinek,
         a je řízena spíše marketingem výrobků než snahou označit výrobky pomocí ochranných známek. Odvolací senát má tedy za to, že
         obrázek nemá funkci ochranné známky, ale že slouží výhradně k ilustraci výrobku. Věta doprovázející obrázek, tedy »The classic
         candy made with real butter and fresh cream«, ještě potvrzuje, že takové bude pravděpodobné vnímání průměrně pozorného kupujícího
         bonbónů. Věta a obrázek se totiž doplňují: věta popisuje charakter bonbónů a obrázek je ukazuje. Odvolací senát připouští
         tvrzení odvolatelky, že jeden výrobek může být zároveň nositelem více ochranných známek. Podle jeho názoru založeném na vzhledu
         sáčků, které slouží jako obal bonbónů odvolatelky, se však ztvárnění bonbónů neshoduje s vyobrazením ochranné známky.

      21      Na základě předcházejících úvah je třeba dojít k závěru, že prodejní obrat a vyčíslené údaje ohledně výdajů na reklamu předložené
         jako důkaz jistě prokazují, že bonbóny »Werther’s« se prodávají na trhu, ale nikoliv, že jejich tvar je užíván jako ochranná
         známka […]‘

      64      Není namístě zpochybnit předcházející úvahy. Reklamní materiál předložený žalobkyní neobsahuje důkaz o užívání ochranné známky
         tak, jak byla přihlašována. Na všech předložených vyobrazeních je totiž ztvárnění požadovaného tvaru a barvy doprovázeno slovními
         a obrazovými označeními. Tento materiál tedy není důkazem toho, že dotyčná veřejnost vnímá přihlašovanou ochrannou známku
         jako takovou a nezávisle na slovních a obrazových ochranných známkách, jimiž je doprovázena v reklamě a při prodeji výrobků
         jako označující obchodní původ dotyčných výrobků […]

      65      Je třeba mimoto uvést, že sama žalobkyně ve své žalobě uvádí, že předmětný bonbón není prodáván na kusy, ale v sáčku, kde
         je každý bonbón mimo jiné zabalen zvlášť. Z toho vyplývá, že při rozhodnutí o koupi se nemůže průměrný spotřebitel přímo setkat
         s tvarem předmětného bonbónu, který by mu umožnil přisoudit mu funkci označení původu.

      66      Ke stejnému závěru je zadruhé nutné dojít ohledně průzkumů předložených žalobkyní k posouzení odvolacímu senátu pro prokázání
         rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky získané užíváním. Z bodu 21 in fine sporného rozhodnutí totiž jasně vyplývá, že známost bonbónu uváděného na trh žalobkyní jako ochranné známky byla zjištěna
         nikoliv na základě předmětného tvaru, ale na základě názvu ,Werther’s‘.“

      12     Soud tedy zamítl žalobu žalobkyně a uložil jí náhradu nákladů řízení.
       Kasační opravný prostředek
      13     Ve svém kasačním opravném prostředku, na jehož podporu se dovolává čtyř důvodů opravného prostředku, navrhovatelka navrhuje,
         aby Soudní dvůr:

      –       zrušil napadený rozsudek;
      –       vydal konečné rozhodnutí ve věci tak, že vyhoví návrhům, které byly vzneseny v prvním stupni;
      –       podpůrně, vrátil věc k projednání Soudu;
      –       uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
      14     OHIM navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl kasační opravný prostředek a uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení
       K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
       Argumentace účastníků řízení
      15     Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí do dvou částí, navrhovatelka uplatňuje, že Soud porušil
         čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.

      16     Zaprvé, Soud v bodě 44 napadeného rozsudku neprávem vázal zjištění rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky na
         podmínku její podstatné odlišnosti od ztvárnění bonbónů běžně užívaných v oblasti obchodu, a stanovil tedy přísnější požadavky
         pro trojrozměrné ochranné známky než pro slovní nebo obrazové ochranné známky.

      17     Soud rovněž neprávem požadoval, aby se přihlašovaná ochranná známka podstatně lišila od podobných ochranných známek, které
         případně existují v odvětví cukrovinek.

      18     Podle navrhovatelky okolnost, že by mohla nastat záměna s výrobky jiného původu, je relevantní pouze v rámci námitkového řízení
         založeného na nebezpečí záměny přihlašované ochranné známky se starší ochrannou známkou.

      19     Zadruhé, odvolací senát a Soud opomenuly přezkoumat, zda přihlašovaná ochranná známka má sama o sobě, nezávisle na ztvárnění
         podobných bonbónů existujících na trhu, minimální rozlišovací způsobilost. Podle navrhovatelky, pokud by Soud provedl tento
         přezkum, dospěl by k závěru, že uvedená ochranná známka rozlišovací způsobilost nepostrádá.

      20     V tomto ohledu navrhovatelka napadá tvrzení Soudu v bodě 39 napadeného rozsudku, podle něhož je nepravděpodobné, že by výběr
         průměrného spotřebitele byl řízen tvarem bonbónu. Rovněž napadá tvrzení Soudu v bodě 42 téhož rozsudku, podle něhož tvar,
         jehož zápis jakožto ochranné známky byl požadován, je základním geometrickým tvarem.

      21     OHIM zaprvé odpovídá, že Soud nijak nepodrobil přihlašovanou ochrannou známku přísnějším kritériím než těm, která jsou uplatňována
         na slovní nebo obrazové ochranné známky, ale použil ustálenou judikaturu, podle níž je nezbytné, aby tvar výrobku, jehož zápis
         jakožto ochranné známky je požadován, se značně lišil od normy nebo zvyklostí relevantního odvětví.

      22     Zadruhé vytýkaná skutečnost, podle níž měl Soud dospět k závěru, že přihlašovaná ochranná známka vykazuje rozlišovací způsobilost,
         směřuje ke zpochybnění posouzení skutkového stavu Soudu, a není tedy v rámci kasačního opravného prostředku přípustná.

       Závěry Soudního dvora
      23     Pokud jde o první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, z ustálené judikatury vyplývá, že rozlišovací způsobilost
         ochranné známky ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 musí být posuzována jednak vzhledem k výrobkům nebo službám,
         pro které je zápis požadován, a jednak vzhledem k jejich vnímání relevantní veřejností, již tvoří běžně informovaní a přiměřeně
         pozorní a obezřetní průměrní spotřebitelé těchto výrobků nebo služeb (viz zejména rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Henkel v. OHIM,
         C‑456/01 P a C‑457/01 P, Recueil, s. I‑5089, bod 35, a ze dne 12. ledna 2006, Deutsche SiSi-Werke v. OHIM, C‑173/04 P, Sb.
         rozh. s. I‑551, bod 25).

      24     Rovněž podle ustálené judikatury nejsou kritéria posouzení rozlišovací způsobilosti trojrozměrných ochranných známek tvořených
         vzhledem samotného výrobku odlišná od kritérií použitelných na ostatní druhy ochranných známek (výše uvedený rozsudek Henkel
         v. OHIM, bod 38; rozsudek ze dne 7. října 2004, Mag Instrument v. OHIM, C‑136/02 P, Sb. rozh. s. I‑9165, bod 30, a výše uvedený
         rozsudek Deutsche SiSi-Werke v. OHIM, bod 27).

      25     Nicméně v rámci použití těchto kritérií není vnímání ze strany relevantní veřejnosti nutně stejné v případě trojrozměrné ochranné
         známky tvořené vzhledem samotného výrobku jako v případě slovní nebo obrazové ochranné známky spočívající v označení nezávislém
         na vzhledu výrobků, které označuje. Průměrní spotřebitelé totiž obvykle nevyvozují původ výrobků z jejich tvaru nebo tvaru
         jejich obalu v případě, že neexistuje jakýkoli grafický nebo textový prvek, a může se tedy jevit obtížnější prokázat rozlišovací
         způsobilost, pokud jde o takovou trojrozměrnou ochrannou známku, než v případě slovní nebo obrazové ochranné známky (viz zejména
         výše uvedené rozsudky Henkel v. OHIM, bod 38; Mag Instrument v. OHIM, bod 30, a Deutsche SiSi-Werke v. OHIM, bod 28).

      26     Za těchto podmínek pouze ochranná známka, která se značným způsobem odlišuje od normy nebo od zvyklostí odvětví, a v důsledku
         toho je způsobilá plnit svou základní funkci označení původu, nepostrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94 (viz výše uvedené rozsudky Henkel v. OHIM, bod 39; Mag Instrument v. OHIM, bod 31, a Deutsche SiSi-Werke
         v. OHIM, bod 31).

      27     Soud tedy právem zohlednil tvary a barvy bonbónů běžně užívané v oblasti obchodu za účelem posouzení, zda přihlašovaná ochranná
         známka postrádá nebo nepostrádá rozlišovací způsobilost.

      28     V bodě 44 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že tvar dotčeného bonbónu „se podstatně neliší od některých základních tvarů
         dotyčných výrobků, které jsou běžně užívány v oblasti obchodu“. Vzhledem k tomu, že požadavek podstatné odlišnosti přesahuje
         požadavek pouhé značné odlišnosti, který je vyžadován na základě judikatury uvedené v bodě 26 tohoto rozsudku, Soud by se
         dopustil nesprávného právního posouzení, kdyby vázal přiznání rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky na dodržení
         takového požadavku.

      29     Tak tomu však není. Z téhož bodu napadeného rozsudku totiž vyplývá, že Soud se opřel o konstatování, že přihlašovaná ochranná
         známka je tvořena spojením prvků vzhledu, které se přirozeně vybaví a které jsou typické pro dotyčné výrobky, že vypadá spíše
         jako obměna některých základních tvarů, které jsou běžně užívány v odvětví cukrovinek, že jelikož dovolávané odlišnosti nejsou
         snadno vnímatelné, neliší se dostatečně od jiných, pro bonbóny běžně používaných tvarů a že neumožňuje relevantní veřejnosti
         okamžitě a jasně odlišit bonbóny navrhovatelky od bonbónů jiného obchodního původu.

      30     Těmito zjištěními Soud právně dostačujícím způsobem prokázal, že přihlašovaná ochranná známka se neliší značným způsobem od
         normy nebo zvyklostí v odvětví cukrovinek. Nedopustil se tedy nesprávného právního posouzení tím, že dospěl k závěru, že uvedená
         ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost.

      31     Pokud jde o navrhovatelkou vytýkanou skutečnost, podle níž Soud požadoval, aby se přihlašovaná ochranná známka podstatně odlišovala
         od podobných ochranných známek, které případně existují v odvětví cukrovinek, tato skutečnost spočívá v nesprávném výkladu
         napadeného rozsudku, jelikož Soud nijak nezkoumal, zda jiné ochranné známky užívané pro tento druh výrobků jsou totožné nebo
         podobné přihlašované ochranné známce.

      32     První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnuta jako neopodstatněná.
      33     Pokud jde o druhou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, jak vyplývá z bodu 27 tohoto rozsudku, Soud se nedopustil
         nesprávného právního posouzení tím, že zohlednil tvary a barvy bonbónů běžně užívané v oblasti obchodu za účelem posouzení,
         zda přihlašovaná ochranná známka postrádá, nebo nepostrádá rozlišovací způsobilost.

      34     Krom toho tato část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, ve které navrhovatelka vytýká Soudu, že dospěl k závěru,
         že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost, ve skutečnosti směřuje k tomu, aby Soudní dvůr nahradil
         posouzení skutkového stavu Soudu vlastním posouzením.

      35     Zjištění učiněná Soudem v bodech 39 až 42 napadeného rozsudku, podle nichž jednak úroveň pozornosti průměrného spotřebitele
         ve vztahu ke tvaru a barvě cukrovinek není vysoká, a jednak trojrozměrný tvar, jenž tvoří přihlašovanou ochrannou známku,
         je základním geometrickým tvarem, totiž představují posouzení skutkového stavu (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Henkel
         v. OHIM, bod 56, a Deutsche SiSi-Werke v. OHIM, bod 47).

      36     V souladu s čl. 225 odst. 1 ES a čl. 58 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora je kasační opravný prostředek omezen na
         právní otázky. Jedině Soud je proto příslušný zjistit a posoudit relevantní skutkový stav, jakož i posoudit důkazy. Posouzení
         tohoto skutkového stavu a důkazů tedy nepředstavuje, s výhradou případu jejich zkreslení, právní otázku, která by jako taková
         podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (viz zejména rozsudek ze dne 19. září 2002, DKV v. OHIM,
         C‑104/00 P, Recueil, s. I‑7561, bod 22, a výše uvedený rozsudek Deutsche SiSi-Werke v. OHIM, bod 35).

      37     Jelikož není v projednávaném případě namítáno žádné zkreslení skutkového stavu a důkazů předložených Soudu, je namístě druhou
         část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zčásti zamítnout jako neopodstatněnou a zčásti odmítnout jako nepřípustnou,
         a tudíž zamítnout uvedený důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu.

       Ke druhému a třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
       Argumentace účastníků řízení
      38     Svým druhým a třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje, že Soud porušil čl. 74 odst. 1 nařízení
         č. 40/94, na základě kterého OHIM zkoumá skutečnosti z moci úřední, a článek 73 téhož nařízení, na základě kterého rozhodnutí
         OHIM mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit.

      39     Jednak čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 zavazuje OHIM, aby sám zjistil skutečnosti, na kterých hodlá založit své rozhodnutí.
         Odvolací senát tedy tím, že neuvedl, jak měl, konkrétní příklady bonbónů, které mají údajně stejný vzhled jako přihlašovaná
         ochranná známka, o nichž tvrdil, že existují, aby dospěl k závěru o existenci „obvyklé“ povahy uvedené ochranné známky, zbavil
         navrhovatelku možnosti napadnout relevanci těchto příkladů.

      40     Soud porušil čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 tím, že schválil tato nepodložená tvrzení odvolacího senátu v bodě 40 napadeného
         rozsudku, a tím, že sám v bodech 41 a 42 téhož rozsudku uvedl podobná tvrzení, aniž by je opřel o skutečnosti, které lze ověřit.

      41     Krom toho, jelikož odvolací senát nepředložil bonbóny údajně podobné přihlašované ochranné známce, navrhovatelka se nemohla
         k tomuto tématu vyjádřit v žádném stadiu řízení, a byla tak zejména zbavena možnosti prokázat, že mezi těmito bonbóny a přihlašovanou
         ochrannou známkou ve skutečnosti existují rozhodující rozdíly. Tímto bylo porušeno její právo být vyslechnuta.

      42     Soud porušil článek 73 nařízení č. 40/94 tím, že schválil tvrzení odvolacího senátu, ke kterým se navrhovatelka nemohla vyjádřit,
         a tím, že založil na těchto tvrzeních své rozhodnutí.

      43     OHIM uplatňuje, že druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku musejí být prohlášeny za nepřípustné, jelikož navrhovatelka
         vznesla porušení článku 73 a čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 poprvé před Soudním dvorem.

      44     Doplňuje, že v části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, v níž navrhovatelka vytýká Soudu, že porušil její práva
         obhajoby, je tento důvod neopodstatněný, neboť zjištění odvolacího senátu napadená navrhovatelkou byla středem diskusí před
         uvedeným senátem a byla navrhovatelkou znovu napadena před Soudem.

       Závěry Soudního dvora
      45     Podle ustálené judikatury platí, že umožnit účastníku řízení, aby vznesl žalobní důvod, který nevznesl u Soudu, poprvé až
         před Soudním dvorem, by znamenalo umožnit mu, aby předložil Soudnímu dvoru, jehož pravomoc ve věci opravného prostředku je
         omezena, spor v širším rozsahu než spor, který projednával Soud. V rámci kasačního opravného prostředku je tedy pravomoc Soudního
         dvora omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů projednávaných u Soudu prvního stupně (viz zejména rozsudek ze
         dne 11. listopadu 2004, Ramondín a další v. Komise, C‑186/02 P a C‑188/02 P, Sb. rozh. s. I‑10653, bod 60).

      46     V projednávaném případě navrhovatelka před Soudem netvrdila, že odvolací senát porušil článek 73 a čl. 74 odst. 1 nařízení
         č. 40/94 tím, že neuvedl příklady bonbónů totožných s bonbóny nebo podobných bonbónům, které uvádí na trh navrhovatelka.

      47     Pokud tedy druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku vytýkají Soudu, že z těchto důvodů nezrušil sporné rozhodnutí,
         tyto důvody jsou předložené poprvé v rámci kasačního opravného prostředku, a tedy musejí být prohlášeny za nepřípustné.

      48     Pokud druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku vytýkají Soudu, že svými nepodloženými tvrzeními rovněž porušil článek
         73 a čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94, uvedené důvody nejsou opodstatněné. Dodržení těchto ustanovení je totiž uloženo v rámci
         přezkumu přihlášek k zápisu orgány OHIM, ale nikoliv v rámci řízení před Soudem, které se řídí statutem Soudního dvora a jednacím
         řádem Soudu.

      49     Navrhovatelka ostatně měla možnost napadnout před Soudem tvrzení odvolacího senátu, podle něhož se dotčený tvar bonbónu značně
         neliší od četných tvarů běžně užívaných na trhu cukrovinek, takže její práva obhajoby, a zejména její právo být vyslechnuta,
         byla před tímto soudem dodržena.

      50     Druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zčásti odmítnout jako nepřípustné a zčásti zamítnout jako
         neopodstatněné.

       Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
       Argumentace účastníků řízení
      51     Svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí do tří částí, navrhovatelka tvrdí, že Soud porušil čl. 7
         odst. 3 nařízení č. 40/94 tím, že podrobil důkaz toho, že přihlašovaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním,
         nesprávným požadavkům.

      52     Zaprvé v bodě 64 napadeného rozsudku Soud rozhodl, že důkaz o užívání trojrozměrné ochranné známky nemohou poskytovat takové
         dokumenty, jakými jsou obaly výrobků, pro které je požadován zápis této ochranné známky, nebo reklamní materiál týkající se
         těchto výrobků, pokud se na těchto dokumentech kromě uvedené ochranné známky objevují další slovní nebo obrazové ochranné
         známky. Usoudil tak, že ochranná známka představovaná trojrozměrným tvarem dotyčného výrobku nemůže získat rozlišovací způsobilost,
         pokud je doprovázena slovní nebo obrazovou ochrannou známkou.

      53     Tato analýza neodpovídá způsobu, jakým průměrný spotřebitel vnímá ochranné známky. Skutečnost, že se na výrobku současně nachází
         několik ochranných známek, nebrání tomuto spotřebiteli, aby vnímal každou zvlášť jako označení původu. Tyto různé ochranné
         známky se mohou vzájemně posilovat, jelikož znalost jedné přispívá ke znalosti druhé ochranné známky. Krom toho, jelikož samotnou
         povahou trojrozměrné ochranné známky je být užívána s dalšími slovními nebo obrazovými ochrannými známkami, analýza Soudu
         by vedla k tomu, že toto užívání trojrozměrné ochranné známky nemůže být nikdy prokázáno, což je v rozporu s úmyslem zákonodárce
         Společenství.

      54     Zadruhé Soud jednak v bodě 64 napadeného rozsudku nesprávně potvrdil posouzení odvolacího senátu, podle něhož účelem ztvárnění
         přihlašované ochranné známky na sáčku, ve kterém jsou prodávány dotčené bonbóny, je pouze ilustrovat obsah sáčku, a jednak
         v bodě 65 téhož rozsudku neprávem usoudil, že jelikož uvedené bonbóny jsou prodávány v sáčku, spotřebitel se nesetkává přímo
         s přihlašovanou ochrannou známkou při rozhodnutí o koupi. Uvedená ochranná známka je totiž ztvárněna na obalových sáčcích
         a jelikož je současně výrobkem samotným, její ztvárnění není pouze informací o obsahu sáčku, ale rovněž označením původu výrobku.

      55     Zatřetí Soud v bodě 65 napadeného rozsudku neprávem zohlednil pouze vnímání průměrného spotřebitele v okamžiku rozhodnutí
         o koupi. Pro určení, do jaké míry tento spotřebitel rozpozná ochrannou známku, je totiž třeba zohlednit způsob, jakým se s ní
         setká nikoliv pouze v okamžiku rozhodnutí o koupi, ale také před tímto okamžikem, například prostřednictvím reklamy, a v okamžiku
         spotřeby výrobku.

      56     Podle OHIM odvolací senát a Soud nijak nevyžadovaly, aby se důkazy o užívání trojrozměrné ochranné známky týkaly pouze této
         ochranné známky samotné, ale správně uvedly, že předložený reklamní materiál neobsahoval žádný důkaz o užívání takové ochranné
         známky, která byla přihlašována. Konkrétně, jak je uvedeno v bodě 63 napadeného rozsudku, odvolací senát konstatoval, že z reklamního
         materiálu nedokázal vyvodit zvláštní vlastnosti tvaru bonbónu a že ztvárnění bonbónů na obalovém sáčku předloženém jako důkaz
         se neshoduje se ztvárněním ochranné známky. Stejně tak v bodě 64 uvedeného rozsudku Soud uvedl, že ztvárnění tvaru bonbónu
         na obalu není moc jasné a je zastřeno různými jinými označeními, takže ho spotřebitel nemůže vnímat jako ztvárnění přihlašované
         ochranné známky.

       Závěry Soudního dvora
      57     Pokud jde o první a druhou část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, Soudní dvůr rozhodl v rozsudku ze dne 7. července
         2005, Nestlé (C‑353/03, Sb. rozh. s. I‑6135; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), že rozlišovací způsobilost ochranné známky uvedená v čl. 3
         odst. 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných
         známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), může být získána v důsledku užívání této ochranné známky ve
         spojení se zapsanou ochrannou známkou.

      58     Totéž platí i tehdy, pokud jde o rozlišovací způsobilost získanou užíváním ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94, jelikož
         toto ustanovení a čl. 3 odst. 3 směrnice 89/104 jsou v podstatě totožné.

      59     Trojrozměrná ochranná známka tudíž může případně získat rozlišovací způsobilost užíváním, ačkoliv je užívána společně se slovní ochrannou
         známkou nebo s obrazovou ochrannou známkou. Tak je tomu v případě, když je ochranná známka tvořena tvarem výrobku nebo jeho
         obalem a jsou-li tyto systematicky opatřeny slovní ochrannou známkou, pod kterou jsou uváděny na trh.

      60     Je však třeba zdůraznit, že trojrozměrná ochranná známka svojí podstatou nesplývá se svým dvojrozměrným grafickým ztvárněním.
         Z toho vyplývá, že pokud jako v projednávaném případě se na obalu nachází obrázek výrobku, spotřebitelé se nesetkají se samotnou
         ochrannou známkou jakožto ochrannou známkou tvořenou trojrozměrným tvarem výrobku. Nelze však vyloučit, že dvojrozměrné ztvárnění
         takové ochranné známky případně může podpořit známost ochranné známky u relevantní veřejnosti, pokud umožňuje vnímat zásadní
         prvky trojrozměrného tvaru výrobku.

      61     Krom toho je namístě připomenout, že pokud jde o získání rozlišovací způsobilosti užíváním, výrobek nebo služba musí být zúčastněnými
         kruhy identifikovány jako pocházející z určitého podniku díky užívání ochranné známky jako ochranné známky (rozsudek Philips,
         C‑299/99, Recueil, s. I‑5475, bod 64, a výše uvedený rozsudek Nestlé, bod 26). Výraz „užívání ochranné známky jako ochranné
         známky“ tedy musí být chápán tak, že se vztahuje na užívání ochranné známky pro účely toho, aby výrobek nebo služba byly identifikovány
         zúčastněnými kruhy jako pocházející z určitého podniku (výše uvedený rozsudek Nestlé, bod 29).

      62     Tudíž ne každé užívání ochranné známky, a fortiori užívání dvojrozměrného ztvárnění trojrozměrné ochranné známky, představuje nezbytně užívání jako ochranné známky.

      63     V projednávaném případě se Soud nedopustil žádného nesprávného právního posouzení.
      64     Jednak v bodech 63 a 64 napadeného rozsudku Soud tím, že potvrdil posouzení odvolacího senátu a konstatoval, že způsob, jakým
         jsou bonbóny znázorněny – obrázek hromádky patnácti bonbónů – na sáčcích, ve kterých je žalobkyně uvádí na trh, neodpovídá
         ztvárnění ochranné známky, neboť zejména toto ztvárnění neukazuje tvar bonbónu, který je přihlašován jako ochranná známka,
         ale realistický obrázek hromádky bonbónů, a nemá za cíl zvýraznit vlastnosti, o nichž se žalobkyně domnívá, že poskytují přihlašované
         ochranné známce rozlišovací způsobilost (ústřední prohloubení, plochá vnitřní strana a vypouklé okraje), takže existuje nesoulad
         mezi ztvárněním bonbónů na sáčcích a trojrozměrnou ochrannou známkou, která je přihlašována k zápisu.

      65     Jedná se o posouzení skutkového stavu, které nelze, kromě zkreslení skutkového stavu, které není v projednávaném případě namítáno,
         přezkoumávat v rámci kasačního opravného prostředku.

      66     Krom toho ze samotných bodů napadeného rozsudku nijak nevyplývá, že by Soud zásadně vyloučil, že by trojrozměrná ochranná
         známka tvořená tvarem dotčeného výrobku mohla získat rozlišovací způsobilost užíváním, pokud je užívána společně se slovní
         ochrannou známkou nebo s obrazovou ochrannou známkou.

      67     Soud totiž výslovně potvrdil zjištění učiněná odvolacím senátem v bodech 17 až 21 sporného rozhodnutí. V bodě 20 tohoto rozhodnutí
         přitom odvolací senát připustil, že jeden výrobek může být zároveň nositelem více ochranných známek.

      68     V bodě 64 napadeného rozsudku se Soud omezil na rozhodnutí, že s ohledem na jejich vlastnosti, sáčky používané pro uvádění
         výrobků navrhovatelky na trh nejsou způsobilé poskytnout důkaz, že přihlašovaná ochranná známka je vnímána jako označení původu
         uvedených výrobků. Jedná se rovněž o posouzení skutkového stavu, které nemůže být, kromě případu zkreslení, předmětem přezkumu
         v rámci kasačního opravného prostředku.

      69     První a druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku jsou tudíž neopodstatněné.
      70     Pokud jde o třetí část tohoto důvodu, je namístě připomenout, že pokud ochranná známka nemá rozlišovací způsobilost ab initio ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, může ji získat ve vztahu k požadovaným výrobkům nebo službám v důsledku
         svého užívání v souladu s odstavcem 3 téhož článku. Taková rozlišovací způsobilost může být získána zejména běžným postupem
         seznámení se a přivyknutí ze strany dotyčné veřejnosti (rozsudek ze dne 6. května 2003, Libertel, C‑104/01, Recueil, s. I‑3793,
         bod 67, a výše uvedený rozsudek Mag Instrument v. OHIM, bod 47).

      71     Z toho vyplývá, že pro účely posouzení, zda ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním, je namístě zohlednit
         všechny okolnosti, za kterých se relevantní veřejnost setkává s touto ochrannou známkou. Nejedná se pouze o případ okamžiku
         rozhodnutí o koupi, ale také o dobu před tímto okamžikem, například prostřednictvím reklamy, nebo v okamžiku spotřeby výrobku.

      72     Průměrný spotřebitel vykazuje nejvyšší stupeň pozornosti v okamžiku, když si připravuje a provádí svůj výběr mezi různými
         výrobky dotyčné kategorie (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 12. ledna 2006, Ruiz-Picasso a další v. OHIM, C‑361/04 P, Sb.
         rozh. s. I‑643, bod 41), takže otázka, zda se průměrný spotřebitel setká s ochrannou známkou v okamžiku koupě, či nikoliv,
         má zvláštní význam pro účely určení, zda tato ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním.

      73     V projednávaném případě z bodu 65 napadeného rozsudku nijak nevyplývá, že Soud za účelem posouzení, zda přihlašovaná ochranná
         známka získala rozlišovací způsobilost užíváním, zohlednil výlučně okamžik rozhodnutí o koupi.

      74     V rámci svého druhého žalobního důvodu v prvním stupni navrhovatelka v podstatě uplatnila, že přihlašovaná ochranná známka
         je zobrazována na všech obalech jejích bonbónů a napadla opačné posouzení odvolacího senátu. V bodech 63 až 65 napadeného
         rozsudku Soud popřel tuto argumentaci tím, že konstatoval, že když průměrný spotřebitel vidí jeden z těchto obalů, nesetkává
         se přímo s tvarem bonbónu, jenž je přihlašován k zápisu jako trojrozměrná ochranná známka. Soud se tímto logicky zaměřil na
         samotný okamžik koupě.

      75     Je však třeba uvést, že v bodě 66 napadeného rozsudku Soud analyzoval průzkumy předložené navrhovatelkou za účelem určení
         stupně známosti ochranné známky. Takové průzkumy však nerozlišují okolnosti, za kterých se spotřebitelé s ochrannou známkou
         setkávají. Soud konstatoval, že předložené průzkumy nemohou poskytnout důkaz, že přihlašovaná ochranná známka je známá.

      76     Za těchto podmínek se třetí část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku rovněž jeví jako neopodstatněná, a tento důvod
         tedy musí být zamítnut v plném rozsahu.

      77     Jelikož navrhovatelka neměla úspěch v žádném důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout.

       K nákladům řízení
      78     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu použitelného na řízení o kasačním opravném prostředku podle článku 118 téhož řádu se účastníku
         řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
         Vzhledem k tomu, že OHIM požadoval náhradu nákladů řízení a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je namístě posledně uvedené
         uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Kasační opravný prostředek se zamítá.
      2)      August Storck KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. dubna 2009. # Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft proti LIBRO Handelsgesellschaft mbH. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Oberster Gerichtshof - Rakousko. # Volný pohyb zboží - Vnitrostátní právní úprava regulující cenu dovážených knih - Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu - Odůvodnění. # Věc C-531/07.

text:
      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      30. dubna 2009(*)

      „Volný pohyb zboží – Vnitrostátní právní úprava regulující cenu dovážených knih – Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu – Odůvodnění“
      Ve věci C‑531/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberster Gerichtshof
         (Rakousko) ze dne 13. listopadu 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 29. listopadu 2007, v řízení

      Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft
      proti
      LIBRO Handelsgesellschaft mbH,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, K. Schiemann, P. Kūris, L. Bay Larsen a C. Toader (zpravodajka), soudci,
      generální advokátka: V. Trstenjak,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. října 2008,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft B. Tonningerem a E. Rieglerem, Rechtsanwälte,
      –        za LIBRO Handelsgesellschaft mbH G. Prantlem, Rechtsanwalt,
      –        za rakouskou vládu C. Pesendorfer a G. Thallingerem, jako zmocněnci,
      –        za německou vládu M. Lummou, jako zmocněncem,
      –        za španělskou vládu J. López-Medel Basconesem, jako zmocněncem,
      –        za francouzskou vládu G. de Berguesem a A.‑L. Vendrolini, jako zmocněnci,
      –        za Komisi Evropských společenství R. Sauerem a B. Schimou, jako zmocněnci,
      –        za Kontrolní úřad ESVO N. Fengerem a F. Simonetti, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 18. prosince 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 odst. 1 ES, článků 10 ES, 28 ES, 30 ES, 81 ES a 151 ES.

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu zahájeného Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft (oborový svaz obchodní komory
         pro knižní a mediální průmysl, dále jen „Fachverband“) proti LIBRO Handelsgesellschaft mbH (dále jen „LIBRO“), kterým se Fachverband
         domáhá, aby společnosti LIBRO byla uložena povinnost zdržet se reklamy na prodej knih v tuzemsku za nižší ceny, než jsou ceny
         stanovené podle spolkového zákona o regulaci cen knih (Bundesgesetz über die Preisbindung bei Büchern, BGBl. I, 45/2000, dále
         jen „BPrBG“) .

       Vnitrostátní právní rámec
       BPrBG
      3        Ustanovení § 1 BPrBG zní takto:

      „Tento spolkový zákon se vztahuje na vydávání a dovoz knih a hudebnin v německém jazyce, jakož i na obchod s nimi, s výjimkou
         přeshraničního elektronického obchodu. Je zaměřen na tvorbu cen s přihlédnutím k postavení knih jako kulturního statku, k zájmu
         spotřebitelů na přiměřených cenách knih a k hospodářským aspektům obchodu s knihami.“

      4        Ustanovení § 3 BPrBG zní:

      „(1)      Vydavatel nebo dovozce zboží ve smyslu § 1 tohoto zákona je povinen u zboží, které vydává nebo dováží na spolkové území ve
         smyslu § 1 tohoto zákona, stanovit koncovou prodejní cenu a tuto cenu zveřejnit.

      (2)      Dovozce nesmí stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena po odečtení daně z přidané hodnoty [dále jen ,DPH‘] zahrnuté
         v ceně, která je vydavatelem stanovena nebo doporučena ve státě vydání nebo která je vydavatelem se sídlem mimo smluvní stát
         Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) doporučena jako koncová prodejní cena pro spolkové území.

      (3)      Dovozce, který nakoupí zboží ve smyslu § 1 tohoto zákona ve smluvním státě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP)
         za nižší cenu, než jsou obvyklé nákupní ceny, může úměrně k dosažené obchodní výhodě stanovit odchylně od odstavce 2 nižší
         cenu, než je cena stanovená nebo doporučená vydavatelem pro stát vydání, nebo v případě zpětného dovozu cena stanovená tuzemským
         vydavatelem.

      [...]
      (5)      Ke koncové prodejní ceně stanovené podle odstavců 1 až 4 se pro zboží ve smyslu § 1 připočítá [DPH] platná v Rakousku.“
      5        Ustanovení § 5 BPrBG zní:

      „(1)      Koncoví prodejci mohou při prodeji zboží koncovým spotřebitelům ve smyslu § 1 tohoto zákona stanovit prodejní cenu nejvýše
         o 5 % nižší, než je koncová prodejní cena stanovená podle § 3.

      (2)      Koncoví prodejci nesmí v rámci obchodního styku pro účely hospodářské soutěže zveřejnit snížení koncové prodejní ceny ve smyslu
         odstavce 1.

      (3) Povinnost podle odstavce 1 se nevztahuje na zboží ve smyslu § 1, jehož koncová prodejní cena byla poprvé zveřejněna podle
         § 4 před více než 24 měsíci a jehož doba dodání činí více než 6 měsíců.“

       Smluvní systém Sammelrevers
      6        Zejména z předkládacího rozhodnutí a z vyjádření Komise Evropských společenství vyplývá, že až do 30. června 2000 byl mezi
         rakouskými a německými vydavateli a knihkupci uzavřen soubor smluv určitého typu, který tvořil systém Sammelrevers 1993. Tento
         systém se týkal stanovení prodejních cen knih v německém jazyce a byl založen především na povinnosti knihkupců respektovat
         maloobchodní ceny určené vydavatelem.

      7        Sammelrevers byl oznámen Komisi, která dne 22. ledna 1998 přijala oznámení námitek, a poté ve stanovisku ze dne 8. února 2000
         požadovala vystoupení rakouských vydavatelů ze systému a odstranění všech přeshraničních účinků nejpozději do 30. června 2000.
         Oznamující strany tedy dne 31. března 2000 a dne 10. května 2000 předložily pozměněnou verzi Sammelrevers, která počítala
         se zrušením smluv uzavřených rakouskými vydavateli a knihkupci, kteří tak formálně vystoupili z tohoto systému. Nový systém
         byl poté předmětem negativního atestu [věc COMP/34.657 – Sammelrevers, (Úř. věst. 2000, C 162, s. 25)], v jehož rámci Komise
         konstatovala nepřítomnost citelného účinku na přeshraniční obchod.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      8        Fachverband je při prodeji knih v německém jazyce v Rakousku oprávněn zveřejňovat prodejní ceny závazné pro knihkupce podle
         § 3 odst. 1 BPrBG a dohlížet na to, aby maloobchodníci v rámci reklamy na tyto knihy prodejní ceny dodržovali.

      9        LIBRO provozuje v Rakousku 219 poboček; 80 % knih, které uvádí na trh, pochází ze zahraničí.

      10      Od srpna 2006 inzerovala společnost LIBRO na území Rakouska prodej knih vydaných v Německu za nižší ceny, než jsou minimální
         ceny stanovené pro rakouské území, na základě cen užívaných v Německu.

      11      Fachverband podal u soudu prvního stupně návrh na předběžné opatření směřující k tomu, aby bylo společnosti LIBRO nařízeno
         zdržet se provádění takové reklamy. Soud prvního stupně tomuto návrhu vyhověl, když měl za to, že rakouský systém regulace
         cen, byť představuje omezení volného pohybu zboží v rozporu s článkem 28 ES, je „ospravedlněný kulturními důvody a nutností
         zachovat rozmanitost médií“. Toto rozhodnutí bylo potvrzeno rozsudkem odvolacího soudu.

      12      Proti tomuto rozsudku podala společnost LIBRO opravný prostředek „Revision“. Ve svém předkládacím rozhodnutí Oberster Gerichtshof
         uvedl, že v rámci judikatury Společenství ve věcech systémů cen, zejména v rozsudcích ze dne 10. ledna 1985, Association des
         Centres distributeurs Leclerc a Thouars Distribution (229/83, Recueil, s. 1), a ze dne 3. října 2000, Échirolles Distribution
         (C‑9/99, Recueil, s. I‑8207), Soudní dvůr ještě nezodpověděl otázku, zda a popřípadě za jakých podmínek brání právo Společenství
         takovému vnitrostátnímu systému regulace cen, jakým je systém dotčený v původním řízení. Mimoto zdůrazňuje, že rakouská právní
         věda je, co se týče analýzy souladu tohoto systému s pravidly práva Společenství, nejednotná.

      13      Za těchto podmínek se Oberster Gerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Je třeba článek 28 ES vykládat tak, že sám o sobě brání použití vnitrostátních právních předpisů, které ukládají pouze dovozcům
         knih v německém jazyce povinnost stanovit a zveřejnit prodejní cenu knih dovážených do tuzemska závaznou pro koncového prodejce,
         přičemž tato cena nesmí být nižší, než je koncová prodejní cena stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha
         vydána, nebo koncová prodejní cena doporučená pro tuzemsko vydavatelem se sídlem mimo smluvní stát Dohody o Evropském hospodářském
         prostoru (EHP), po odečtení [DPH] obsažené v této ceně, ale že odchylně od tohoto pravidla smí dovozce, který nakupuje ve
         smluvním státě EHP za nižší cenu, než jsou obvyklé nákupní ceny, stanovit nižší cenu, než je cena stanovená nebo doporučená
         vydavatelem ve státě vydání – v případě zpětných dovozů cena stanovená tuzemským vydavatelem – úměrně k dosažené obchodní
         výhodě?

      2)      V případě kladné odpovědi na první otázku:
      Je vnitrostátní právní úprava regulující ceny knih uvedená v otázce 1, která – v každém případě též z důvodu způsobu prodeje
         zasahujícího do volného pohybu zboží – je sama o sobě neslučitelná s článkem 28 ES a jejíž cíl je zcela obecně popsán prostřednictvím
         potřebného zohlednění ‚postavení knih jako kulturního statku, zájmu spotřebitelů na přiměřených cenách knih a hospodářských
         aspektů obchodu s knihami‘, odůvodněná podle článků 30 ES nebo 151 ES, například s ohledem na obecný zájem na podpoře knižní
         produkce, na rozmanitosti knižních titulů za regulované ceny a na rozmanitosti maloobchodníků – i přes nedostatek empirických
         údajů, které by mohly prokázat, že zákonem stanovená regulace cen knih je vhodným nástrojem k dosažení těchto cílů?

      3)      V případě záporné odpovědi na první otázku:
      Je vnitrostátní právní úprava regulující ceny knih uvedená v otázce 1 slučitelná s čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, články 10 ES
         a 81 ES, ačkoliv časově i věcně bezprostředně navázala na předchozí systém závazných cen knih založený na smluvní povinnosti
         maloobchodníků uplatňovat ceny stanovené vydavateli pro vydavatelské výrobky (systém Sammelrevers 1993) a nahradila tento
         smluvní systém?“

       K předběžným otázkám
      14      Vzhledem k tomu, že se spor v původním řízení týká dovozu knih společností LIBRO z jiného členského státu, musí se odpovědi
         Soudního dvora vztahovat k otázce, zda ustanovení Smlouvy o ES upravující obchod uvnitř Společenství brání ustanovením BPrBG
         o dovozu knih v německém jazyce z jiného členského státu.

       K první otázce
      15      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 28 ES vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní
         právní úpravě týkající se cen dovážených knih, jakou je právní úprava obsažená v § 3 odst. 2, 3 a 5 BPrBG.

      16      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora veškerá obchodní právní úprava členských
         států, která by mohla ať přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně narušit obchod uvnitř Společenství, představuje opatření
         s účinkem rovnocenným množstevním omezením ve smyslu článku 28 ES (viz zejména rozsudek ze dne 11. července 1974, Dassonville,
         8/74, Recueil, s. 837, bod 5).

      17      Nicméně použití vnitrostátních právních předpisů, které omezují či zakazují některé způsoby prodeje, na výrobky z jiných členských
         států, není způsobilé takto narušit obchod mezi členskými státy, pokud jsou tyto předpisy použitelné na všechny dotčené subjekty
         provozující svou činnost na vnitrostátním území a pokud postihují stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění tuzemských
         výrobků i výrobků pocházejících z jiných členských států na trh. Jsou-li totiž tyto podmínky splněny, použití právních předpisů
         tohoto druhu na prodej výrobků pocházejících z jiného členského státu a odpovídajících pravidlům stanoveným tímto členským
         státem není způsobilé zabránit jejich přístupu na trh nebo jej ztížit více, než tomu je u tuzemských výrobků (viz rozsudky
         ze dne 24. listopadu 1993, Keck a Mithouard, C‑267/91 a C‑268/91, Recueil, s. I‑6097, body 16 a 17, jakož i ze dne 10. února
         2009, Komise v. Itálie, C‑110/05, Sb. rozh. s. I-0000, bod 36).

      18      Podle Fachverband a rakouské, německé, jakož i francouzské vlády zavádí právní úprava dotčená ve věci v původním řízení způsob
         prodeje použitelný bez rozdílu na knihy vnitrostátní a dovážené, který nestanoví méně příznivé zacházení s posledně uvedenými
         knihami, neboť zavádí povinnost stanovit koncovou prodejní cenu u všech knih v německém jazyce nezávisle na jejich původu.

      19      Tuto argumentaci nelze přijmout. Předběžná otázka se totiž netýká § 3 odst. 1 BRrBG, který se vztahuje na povinnost vydavatelů
         a dovozců stanovit maloobchodní ceny, pokud jde o vnitrostátní a dovážené knihy, nýbrž odstavců 2 a 3 tohoto ustanovení, které
         se týkají výlučně knih dovážených.

      20      Pokud se vnitrostátní právní úprava týkající se cen knih, jakou je právní úprava obsažená v § 3 BPrBG, nevztahuje na vlastnosti
         těchto výrobků, ale týká se výhradně způsobu, jakým mohou být tyto výrobky prodávány, je třeba mít za to, že se týká způsobů
         prodeje ve smyslu výše uvedeného rozsudku Keck a Mithouard. Jak vyplývá z tohoto rozsudku, na takový způsob prodeje se nicméně
         zákaz stanovený v článku 28 ES nepoužije pouze tehdy, pokud splňuje podmínky uvedené v bodě 17 tohoto rozsudku.

      21      V tomto ohledu je třeba konstatovat, jak bylo zdůrazněno Komisí a Kontrolním úřadem ESVO, že uvedený § 3 odst. 2 tím, že rakouským
         dovozcům knih v německém jazyce zakazuje stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena stanovená nebo doporučená vydavatelem
         ve státě vydání po odečtení DPH, stanoví méně příznivé zacházení pro dovážené knihy, protože zabraňuje rakouským dovozcům
         i zahraničním vydavatelům stanovit minimální maloobchodní ceny podle charakteristik dovozního trhu, zatímco rakouští vydavatelé
         mohou sami pro vlastní výrobky stanovit takové ceny, jaké jsou vhodné pro maloobchodní prodej na tuzemském trhu.

      22      V důsledku toho musí být taková právní úprava, jaká pro dovážené knihy stanoví rozdílná pravidla, jejichž důsledkem je méně
         příznivé zacházení s výrobky pocházejícími z jiných členských států, považována za opatření s účinkem rovnocenným omezení
         dovozu, které je v rozporu s článkem 28 ES (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Association des Centres distributeurs
         Leclerc a Thouars Distribution, bod 23).

      23      Během jednání tvrdila německá vláda, že veškeré úvahy o omezujících účincích rakouské právní úpravy postrádají opodstatnění,
         neboť dovoz knih pocházejících z Německa do Rakouska pokrývá ve skutečnosti většinu trhu prvně uvedeného státu a rakouský
         trh s knihami v německém jazyce nelze považovat za samostatný ve vztahu k trhu německému. Ve skutečnosti existuje jediný trh,
         na němž nedochází k soutěži mezi jednotlivými vydáními téže knihy prodávanými v obou těchto členských státech, neboť rozdíl
         v maloobchodních cenách je minimální.

      24      K těmto údajům, byť nezpochybňovaným, nelze přihlížet. I za předpokladu, že vydavatelství knih v německém jazyce, zejména
         vydavatelství se sídlem v Německu, nejsou znevýhodněna rakouskou právní úpravou týkající se cen dovážených knih, která jim
         dovoluje vykonávat kontrolu cen uplatňovaných na rakouském trhu a rovněž zajišťovat, aby tyto ceny nebyly nižší než ceny uplatňované
         ve státě vydání, totiž takové úvahy neumožňují vyloučit, že účinkem takové právní úpravy, jakou je úprava dotčená ve věci
         v původním řízení, je omezení konkurenceschopnosti rakouských dovozců, kteří na svém trhu na rozdíl od rakouských vydavatelů,
         již jsou jejich přímými konkurenty, nemohou svobodně jednat.

      25      Fachverband a rakouská vláda mimoto zdůrazňují, že svoboda stanovit koncové prodejní ceny je za všech okolností zaručena možností,
         přiznanou dovozci v § 3 odst. 3 BPrBG, použít nižší cenu, než je cena užívaná zahraničním vydavatelem, pokud toto snížení
         odpovídá dovozcem dosažené obchodní výhodě, jakož i možností, přiznanou koncovému prodejci v § 5 BPrBG, uplatnit slevu ve
         výši 5 % z ceny stanovené podle § 3 odst. 1 téhož zákona.

      26      LIBRO naproti tomu zdůrazňuje, že jelikož ceny knih nemohou být známy před uvedením knih na trh, neboť, jak zdůraznila generální
         advokátka, ceny, za něž velkoobchodníci či maloobchodníci nakupují knihy od německých vydavatelů, jsou v zásadě obchodním
         tajemstvím, je pro dovozce nemožné vypočítat získanou obchodní výhodu, a tedy vypočítat slevu stanovenou v § 3 odst. 3 BPrBG.

      27      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že možnost slevy stanovená v tomto ustanovení nemůže, jak tvrdí rakouská vláda, být považována
         za způsob kompenzace, umožňující dovozci promítnout do maloobchodní ceny veškeré výhody dosažené ve státě vývozu podle vlastní
         cenové politiky. Dovozce, který jako LIBRO nakoupí vyšší počet knih, nemůže, bez ohledu na toto pravidlo o slevě, svobodně
         stanovit pro všechny dovezené knihy nižší ceny, než jsou ceny uplatňované ve státě vydání. Může totiž uplatnit slevu pouze
         na knihy, které obdržel za příznivější ceny.

      28      Stejně tak možnost koncového prodejce uplatnit slevu ve výši 5 % z ceny stanovené vydavateli a dovozci podle § 5 odst. 1 BPrBG,
         která je přiznána jak prodejcům knih vydaných v Rakousku, tak prodejcům knih dovezených, nemůže dále zakládat skutečnost odůvodňující
         závěr, že BPrBG zaručuje svobodu všech podniků zúčastněných v různých stadiích komerčního řetězce stanovit ceny knih v německém
         jazyce dovezených do Rakouska, protože tato možnost se týká pouze okamžiku prodeje konečnému spotřebiteli, a že § 5 odst. 2
         BPrBG nedovoluje takové snížení propagovat. Cenami oznamovanými veřejnosti tedy zůstávají ceny stanovené podle pravidel upravených
         v § 3 BPrBG.

      29      Za těchto podmínek je třeba na první otázku odpovědět tak, že taková vnitrostátní právní úprava, jakou je právní úprava dotčená
         ve věci v původním řízení, která zakazuje dovozcům knih v německém jazyce stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena
         stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha vydána, představuje „opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu
         omezení dovozu“ ve smyslu článku 28 ES.

       Ke druhé otázce
      30      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda v případě kladné odpovědi na první otázku lze takovou vnitrostátní právní
         úpravu týkající se cen dovážených knih, jakou je úprava obsažená v § 3 odst. 2, 3 a 5 BPrBG, jejímž cílem je podle § 1 odst. 1
         tohoto zákona „tvorba cen [knih] s přihlédnutím k postavení knih jako kulturního statku, k zájmu spotřebitelů na přiměřených
         cenách knih a k hospodářským aspektům obchodu s knihami“, lze odůvodnit podle článků 30 ES a 151 ES.

      31      Rakouská vláda zdůrazňuje, že v případě neexistence takového systému minimálních cen stanovených pro dovážené knihy v německém
         jazyce by došlo k poklesu cen knih určených široké veřejnosti, což by způsobilo ztrátu zisků dosahovaných prodejem tohoto
         typu děl. Důsledkem takové ztráty by již nemohly být financovány výroba a uvádění obsahově náročnějších, avšak ekonomicky
         méně atraktivních titulů na trh a malá knihkupectví, která obvykle nabízejí široký výběr knih tohoto žánru, by byla z trhu
         vytlačena velkými knihkupectvími, která prodávají především komerční výrobky. Rakouská vláda dále poukazuje na to, že v případě
         trhu, jakým je trh rakouský, jenž je charakterizován velmi nízkou koncentrací knihkupectví a značným dovozem z Německa, představuje
         tento systém přiměřený prostředek ke sledování uvedených naléhavých cílů veřejného zájmu.

      32      V tomto ohledu je nejprve třeba uvést, že takové cíle zmíněné předkládajícím soudem, jako je ochrana knih jakožto kulturního
         statku, nemohou sloužit k odůvodnění opatření omezujících dovoz ve smyslu článku 30 ES (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek
         Association des Centres distributeurs Leclerc a Thouars Distribution, bod 30). Na ochranu kulturní rozmanitosti obecně totiž
         nelze pohlížet jako na součást „ochrany národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu“
         ve smyslu článku 30 ES.

      33      Navíc, jak uvedla generální advokátka, se nelze dovolávat článku 151 ES, který upravuje činnost Evropského společenství v oblasti
         kultury, jakožto ustanovení vkládajícího do práva Společenství odůvodnění veškerých vnitrostátních opatření způsobilých omezovat
         obchod uvnitř Společenství v této oblasti.

      34      Naproti tomu ochrana knih jako kulturního statku může být považována za naléhavý důvod obecného zájmu, jenž je způsobilý odůvodnit
         opatření omezující volný pohyb zboží, za podmínky, že taková opatření jsou způsobilá zaručit uskutečnění stanoveného cíle
         a nepřekračují meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.

      35      V tomto ohledu, jak bylo uvedeno Komisí a Kontrolním úřadem ESVO, lze cíle ochrany knihy jako kulturního statku dosáhnout
         opatřeními pro dovozce méně restriktivními, například povolením zejména dovozci nebo zahraničnímu vydavateli stanovit prodejní
         cenu pro rakouský trh, jež zohlední charakteristiky tohoto trhu.

      36      Za těchto podmínek je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že vnitrostátní právní úpravu zakazující dovozcům knih v německém
         jazyce stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha vydána,
         nelze odůvodnit ani na základě článků 30 ES a 151 ES, ani naléhavými důvody obecného zájmu.

      37      S ohledem na odpověď na první dvě otázky není namístě odpovídat na třetí otázku položenou předkládajícím soudem.

       K nákladům řízení
      38      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      1)      Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje dovozcům knih v německém jazyce stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena
            stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha vydána, představuje „opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu
            omezení dovozu“ ve smyslu článku 28 ES.
      2)      Vnitrostátní právní úpravu zakazující dovozcům knih v německém jazyce stanovit nižší cenu, než je koncová prodejní cena stanovená
            nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha vydána, nelze odůvodnit ani na základě článků 30 ES a 151 ES, ani naléhavými
            důvody obecného zájmu.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. února 1995. # Finanzamt Köln-Altstadt proti Rolandu Schumackerovi. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Věc C-279/93.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. března 1990. # Belgické království proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpory. # Věc C-142/87.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. března 1982. # Caisse de pension des employés privés proti Léonu Bodsonovi. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Cour de cassation - Lucemburské velkovévodství. # Věc 212/81.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 29. března 2001. # Portugalská republika proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž. # Věc C-163/99.