title: Věc C-310/19 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. června 2020 – Boudewijn Schokker v. Evropská agentura pro bezpečnost letectví („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Nábor zaměstnanců – Zařazení do platové třídy – Pracovní řád ostatních zaměstnanců – Článek 86 – Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) – Obecná prováděcí ustanovení – Zpochybnění navrhovaného zařazení – Odvolání nabídky pracovního místa – Žaloba na náhradu škody – Zásada řádné správy – Povinnost řádné péče – Nesprávný služební postup – Mimosmluvní odpovědnost Unie – Morální újma – Náhrada“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/7

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. června 2020 – Boudewijn Schokker v. Evropská agentura pro bezpečnost letectví
      (Věc C-310/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Nábor zaměstnanců - Zařazení do platové třídy - Pracovní řád ostatních zaměstnanců - Článek 86 - Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) - Obecná prováděcí ustanovení - Zpochybnění navrhovaného zařazení - Odvolání nabídky pracovního místa - Žaloba na náhradu škody - Zásada řádné správy - Povinnost řádné péče - Nesprávný služební postup - Mimosmluvní odpovědnost Unie - Morální újma - Náhrada“)
      (2020/C 262/10)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Boudewijn Schokker (zástupci: T. Martin a S. Orlandi, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (zástupci: S. Rostren, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty)

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 8. února 2019, Schokker v. AESA (T-817/17, nezveřejněné, EU:T:2019:74), se zrušuje.

                  2)

                  Evropské agentuře pro bezpečnost letectví (AESA) se ukládá zaplacení náhrady škody p. Boudewijn Schokkerovi ve výši 7 500 euro.

                  3)

                  Evropská agentura pro bezpečnost letectví (AESA) ponese vlastní náklady týkající se jak řízení v prvním stupni ve věci T-817/17, tak řízení o kasačním opravném prostředku a nahradí náklady řízení vynaložené p. Boudewijn Schokkerem ve stejných řízeních.

         (1)  Úř. věst. C 255, 29.7.2019.


title: Věc C-430/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Cluj – Rumunsko) – SC C.F. SRL v. A.J.F.P.M., D.G.R.F.P.C („Řízení o předběžné otázce – Zásady unijního práva – Dodržování práva na účinnou procesní obranu – Daňové řízení – Uplatnění nároku na odpočet v oblasti daně z přidané hodnoty (DPH) – Odepření nároku na odpočet kvůli údajně neadekvátnímu jednání dodavatelů osoby povinné k dani – Správní akt vydaný vnitrostátními daňovými orgány, aniž byl dotyčné osobě povinné k dani poskytnut přístup k informacím a dokumentům, z nichž uvedený akt vychází – Podezření z daňového úniku – Vnitrostátní praxe, která podmiňuje uplatnění nároku na odpočet tím, že dotyčná osoba má kromě daňové faktury k dispozici i další doklady – Přípustnost“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/8

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Cluj – Rumunsko) – SC C.F. SRL v. A.J.F.P.M., D.G.R.F.P.C
      (Věc C-430/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zásady unijního práva - Dodržování práva na účinnou procesní obranu - Daňové řízení - Uplatnění nároku na odpočet v oblasti daně z přidané hodnoty (DPH) - Odepření nároku na odpočet kvůli údajně neadekvátnímu jednání dodavatelů osoby povinné k dani - Správní akt vydaný vnitrostátními daňovými orgány, aniž byl dotyčné osobě povinné k dani poskytnut přístup k informacím a dokumentům, z nichž uvedený akt vychází - Podezření z daňového úniku - Vnitrostátní praxe, která podmiňuje uplatnění nároku na odpočet tím, že dotyčná osoba má kromě daňové faktury k dispozici i další doklady - Přípustnost“)
      (2020/C 262/12)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Cluj

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SC C.F. SRL

         Žalovaní: A.J.F.P.M., D.G.R.F.P.C

         Výrok

                  1)

                  Obecná zásada unijního práva spočívající v dodržování práva na účinnou procesní obranu musí být vykládána v tom smyslu, že pokud osoba povinná k dani neměla v rámci vnitrostátních správních řízení, jejichž předmětem byla kontrola a stanovení základu daně z přidané hodnoty, možnost přístupu k informacím uvedeným ve správním spise týkajícím se této osoby, jež byly zohledněny při přijímání správního rozhodnutí, kterým jí byla uložena dodatečná daňová povinnost, přičemž soud, jemuž byla věc předložena, konstatuje, že v případě neexistence této vady by předmětné řízení mohlo vyústit v jiný výsledek, tato zásada vyžaduje, aby bylo toto rozhodnutí zrušeno.

                  2)

                  Zásady, jimiž se řídí uplatňování společného režimu daně z přidané hodnoty (DPH) členskými státy, a to zejména zásada daňové neutrality a zásada právní jistoty, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby byl v případě pouhého nepodloženého podezření vnitrostátní daňové správy ohledně toho, zda skutečně došlo k hospodářským plněním, na jejichž základě byla vystavena daňová faktura, odepřen osobě povinné k dani, která je příjemcem této faktury, nárok na odpočet DPH, pokud tato osoba není schopna předložit kromě uvedené faktury další důkazy, které dokládají, že k hospodářským plněním skutečně došlo.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-495/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Poznaniu – Polsko) – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie v. RN („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Článek 7 odst. 1 – Spotřebitelský úvěr – Přezkum zneužívající povahy smluvních ujednání – Nedostavení se spotřebitele k soudnímu jednání – Rozsah povinnosti soudu rozhodnout i bez návrhu“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/9

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Poznaniu – Polsko) – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie v. RN
      (Věc C-495/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Článek 7 odst. 1 - Spotřebitelský úvěr - Přezkum zneužívající povahy smluvních ujednání - Nedostavení se spotřebitele k soudnímu jednání - Rozsah povinnosti soudu rozhodnout i bez návrhu“)
      (2020/C 262/13)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie

         Žalovaný: RN

         Výrok

      Článek 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že je na překážku výkladu vnitrostátního ustanovení, který by bránil soudu, jemuž byla předložena žaloba podaná prodávajícím nebo poskytovatelem proti spotřebiteli, spadající do oblasti působnosti této směrnice, a který rozhoduje rozsudkem pro zmeškání v případě, že se tento spotřebitel nedostavil k jednání, k němuž byl předvolán, přijmout důkazní opatření nezbytná k tomu, aby i bez návrhu posoudil zneužívající povahu smluvních ujednání, na kterých prodávající nebo poskytovatel založil svůj žalobní návrh, pokud má tento soud pochybnosti o zneužívající povaze těchto ujednání ve smyslu uvedené směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.


title: Věc C-194/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Düsseldorf (Německo) dne 8. května 2020 – BY, CX, FU, DW, EV v. Stadt Duisburg

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Düsseldorf (Německo) dne 8. května 2020 – BY, CX, FU, DW, EV v. Stadt Duisburg
      (Věc C-194/20)
      (2020/C 262/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: BY, CX, FU, DW, EV

         Žalovaný: Stadt Duisburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Zahrnuje nárok tureckých dětí vyplývající z článku 9 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 (1) bez dalších podmínek také právo na pobyt v hostitelském členském státě?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:

                              a)

                              Vyžaduje nárok na pobyt vyplývající z článku 9 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80, aby rodiče tureckých dětí zvýhodněných tímto ustanovením již nabyli práva podle čl. 6 odst. 1 nebo článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi na otázku 2 písm. a): Musí být řádné zaměstnání ve smyslu článku 9 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 vykládáno ve stejném smyslu jako v čl. 6 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80?

                              c)

                              V případě záporné odpovědi na otázku 2 písm. a): Může nárok tureckých dětí na pobyt podle článku 9 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 vzniknout již (pouze) po třech měsících trvání řádného zaměstnání některého z rodičů v hostitelském členském státě?

                              d)

                              V případě záporné odpovědi na otázku 2 písm. a): Vyplývá z práva tureckých dětí na pobyt bez dalších podmínek také právo na pobyt pro jednoho nebo oba jejich rodiče, kteří jsou jejích zákonnými zástupci?

         (1)  Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení.


title: Věc C-211/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-732/16, Valencia Club de Fútbol v. Evropská komise

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-732/16, Valencia Club de Fútbol v. Evropská komise
      (Věc C-211/20 P)
      (2020/C 262/20)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise

         Další účastníci řízení: Valencia Club de Fútbol, S.A.D., a Španělské království

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2017/365 ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) poskytnuté Španělskem ve prospěch klubů Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva a Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva (Úř. věst. 2017, L 55, s. 12) v rozsahu opatření 1 spočívajícího ve státní záruce poskytnuté [Instituto Valenciano de Finanzas (IVF) (finanční ústav Regionální samosprávy Valencie)] dne 5. listopadu 2009 za bankovní úvěr nadaci Fundación Valencia na úpis akcií klubu Valencia CF v souvislosti s navýšením kapitálu klubu Valencia CF;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu Evropské unie a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Jediný dovolávaný důvod kasačního opravného prostředku

      Komise basa opírá svůj kasační opravný prostředek o jediný důvod, ve kterém tvrdí, že se Tribunál tím, že nesprávně vyložil čl. 107 odst. 1 Smlouvy, především v souvislosti s prokázáním splnění podmínky zvýhodnění, dopustil nesprávného posouzení unijního práva. Konkrétně Tribunál v bodech 124 až 138 napadeného rozsudku zaprvé nesprávně vyložil sdělení Komise o použití článků [107] a [108 SFEU] na státní podpory ve formě záruk (Úř. věst. 2008, C 155, s. 10) ve spojení se sdělením o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (Úř. věst. 2008, C 14, s. 6) a sporné rozhodnutí; zadruhé se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti se standardy důkazního břemene při dokazování zvýhodnění plynoucího z individuální záruky a v souvislosti s povinností Komise postupovat v průběhu formálního vyšetřovacího řízení s řádnou péčí, a zatřetí zkreslil skutkový stav.


title: Věc C-221/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 28. května 2020 – A Oy

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 28. května 2020 – A Oy
      (Věc C-221/20)
      (2020/C 262/22)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: A Oy

         Zúčastněná: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 4 směrnice 92/83/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že členský stát, který podle tohoto ustanovení používá u piva vyráběného malými nezávislými pivovary snížené sazby spotřební daně, musí používat také ustanovení o společném zdanění malých pivovarů obsažené v čl. 4 odst. 2 druhé větě směrnice, nebo je použití tohoto ustanovení ponecháno na uvážení dotyčného členského státu?

                  2.

                  Má čl. 4 odst. 2 druhá věta směrnice 92/83/EHS přímý účinek?

         (1)  Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. 1992, L 316, s. 21).


title: Věc C-223/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 28. května 2020 – B Oy

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 28. května 2020 – B Oy
      (Věc C-223/20)
      (2020/C 262/23)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: B Oy

         Zúčastněná: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 4 směrnice 92/83/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že členský stát, který podle tohoto ustanovení používá u piva vyráběného malými nezávislými pivovary snížené sazby spotřební daně, musí používat také ustanovení o společném zdanění malých pivovarů obsažené v čl. 4 odst. 2 druhé větě směrnice, nebo je použití tohoto ustanovení ponecháno na uvážení dotyčného členského státu?

                  2.

                  Má čl. 4 odst. 2 druhá věta směrnice 92/83/EHS přímý účinek?

         (1)  Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. 1992, L 316, s. 21).


title: Věc T-506/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Polsko v. Komise („EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Zvláštní podpora pro odvětví tabáku – Výdaje vynaložené Polskem – Klíčové kontroly – Paušální opravy – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Polsko v. Komise
      (Věc T-506/18) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Zvláštní podpora pro odvětví tabáku - Výdaje vynaložené Polskem - Klíčové kontroly - Paušální opravy - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2020/C 262/27)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, B. Włodarczyk, B. Straś a M. Wiącek, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Aquilina, B. Hofstötter, M. Kaduczak a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2018/873 ze dne 13. června 2018, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2018, L 152, s. 29)

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá

                  2)

                  Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc T-104/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Slovní ochranná známka Evropské unie JUVÉDERM – Řádné užívání ochranné známky – Užívání pro výrobky, pro které je ochranná známka zapsána – Užívání ve formě, ve které byla ochranná známka zapsána – Užívání se souhlasem majitele – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Věc T-104/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Evropské unie JUVÉDERM - Řádné užívání ochranné známky - Užívání pro výrobky, pro které je ochranná známka zapsána - Užívání ve formě, ve které byla ochranná známka zapsána - Užívání se souhlasem majitele - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2020/C 262/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dermavita Co. Ltd (Bejrút, Libanon) (zástupkyně: G. Paricheva, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: K. Zajfert, J. Crespo Carrillo, H. O’Neill a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Allergan Holdings France (Courbevoie, Francie) (zástupci: J. Day, solicitor, a T. de Haan, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. prosince 2018 (věc R 2630/2017-4) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Dermavita a Allergan Holdings France.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Dermavita Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

                  3)

                  Společnost Allergan Holdings France ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc T-380/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation v. EUIPO – (Serviceplan Solutions) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Serviceplan Solutions – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 94 odst. 1 první věta nařízení 2017/1001“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation v. EUIPO – (Serviceplan Solutions)
      (Věc T-379/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Serviceplan Solutions - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 94 odst. 1 první věta nařízení 2017/1001“)
      (2020/C 262/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupci: B. Koch a P. Schmitz, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: E. Markakis, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. března 2019 (věc R 1427/2018-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení Serviceplan Solutions k zápisu jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Věc T-552/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Malacalza Investimenti v. ECB („Přístup k dokumentům – Rozhodnutí ECB zavést dočasnou správu nad Banca Carige SpA – Odepření přístupu – Řízení v nepřítomnosti žalovaného“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2020 – Malacalza Investimenti v. ECB
      (Věc T-552/19) (1)

      („Přístup k dokumentům - Rozhodnutí ECB zavést dočasnou správu nad Banca Carige SpA - Odepření přístupu - Řízení v nepřítomnosti žalovaného“)
      (2020/C 262/31)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Malacalza Investimenti Srl (Janov, Itálie) (zástupci: P. Ghiglione, E. De Giorgi a L. Amicarelli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: F. von Lindeiner a M. Van Hoecke, zmocněnci, ve spolupráci s D. Sarmiento Ramírez-Escuderem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí ECB LS/LdG/19/185 ze dne 12. června 2019, kterým byl odepřen přístup k několika dokumentům týkajícím se rozhodnutí rady guvernérů ECB ECB-SSM-2019-ITCAR-11 ze dne 1. ledna 2019 o zavedení dočasné správy nad Banca Carige SpA.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) LS/LdG/19/185 ze dne 12. června 2019, kterým byl odepřen přístup k několika dokumentům týkajícím se rozhodnutí rady guvernérů ECB-SSM-2019-ITCAR-11 ze dne 1. ledna 2019 zavést dočasnou správu nad Banca Carige, se zrušuje.

                  2)

                  ECB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc T-294/19: Usnesení Tribunálu ze dne 11. června 2020 – Vanhoudt a další v. EIB („Žaloba na neplatnost a na náhradu škody – Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Reforma systému odměňování a platového postupu EIB – Nástroj pro simulaci odměn – Akt, který nelze napadnout žalobou – Čistě potvrzující akt – Neexistence významných nových skutkových okolností – Morální újma – Absence příčinné souvislosti – Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/24

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. června 2020 – Vanhoudt a další v. EIB
      (Věc T-294/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost a na náhradu škody - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Reforma systému odměňování a platového postupu EIB - Nástroj pro simulaci odměn - Akt, který nelze napadnout žalobou - Čistě potvrzující akt - Neexistence významných nových skutkových okolností - Morální újma - Absence příčinné souvislosti - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
      (2020/C 262/32)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Patrick Vanhoudt (Gonderange, Lucembursko) a dalších 9 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupce: A. Haines, barrister)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: T. Gilliams, J. Klein a J. Krueck, zmocněnci, ve spolupráci s P. E. Partschem a T. Evansem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 270 SFEU a na článku 50a statutu Soudního dvora Evropské unie a znějící na zrušení rozhodnutí EIB ze dne 31. ledna 2019, kterým tato potvrdila rozhodnutí smírčí komise, které konstatovalo neúspěch smírčího řízení ohledně žádosti žalobců o poskytnutí výtisku oficiálního výtahu z výsledků nástroje pro simulaci odměn použitého ke stanovení dopadů reforem, jakož i smírčího řízení týkajícího se kompenzace ztrát údajně utrpěných v důsledku reforem, a dále na získání náhrady nemajetkové újmy, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku rozhodnutí ze dne 31. ledna 2019

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítá jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná

                  2)

                  Patricku Vanhoudtovi a dalším žalobcům, jejichž jména jsou uvedena v příloze tohoto usnesení, se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 230, 8.7.2019.


title: Věc T-383/20: Žaloba podaná dne 16. června 2020 – Moloko Beverage v. EUIPO – Nexus Liquids (moloko)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/35

      Žaloba podaná dne 16. června 2020 – Moloko Beverage v. EUIPO – Nexus Liquids (moloko)
      (Věc T-383/20)
      (2020/C 262/47)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Moloko Beverage GmbH (Göppingen, Německo) (zástupkyně: D. Wieland, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nexus Liquids GmbH (Bielefeld, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie moloko – Ochranná známka Evropské unie č. 16 415 838

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. března 2020, ve věci R 1485/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a nařídil zápis ochranné známky Evropské unie č. 16 415 838 také pro výrobky:
                  tabák a tabákové výrobky včetně tabákových náhražek, aromata a roztoky pro osobní odpařovače a elektronické cigarety,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před Tribunálem a společnosti Nexus Liquids GmbH náhradu nákladů odvolacího řízení u EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-387/20: Žaloba podaná dne 23. června 2020 – DK Company v. EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/35

      Žaloba podaná dne 23. června 2020 – DK Company v. EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Věc T-387/20)
      (2020/C 262/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DK Company A/S (Ikast, Dánsko) (zástupce: S. Hansen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hunter Boot Ltd (Edinburgh, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie DENIM HUNTER – Přihláška č. 14 649 891

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. dubna 2020, ve věci R 849/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

                  —

                  uložil EUIPO, aby nesl vlastní náklady řízení a nahradil náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  odvolací senát nesprávně posoudil důsledek (administrativního) omezení výrobků v přihlášce ochranné známky podané žalobkyní a vliv obrazového prvku v ochranné známce žalobkyně;

                  —

                  odvolací senát zcela opomenul skutečnost, že Tribunál již posoudil rozlišovací způsobilost slova „HUNTER“ pro výrobky zařazené do třídy 25.


title: Věc T-612/19: Usnesení Tribunálu ze dne 4. června 2020 – – UPL Europe a Aceto Agricultural Chemicals v. Komise

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/38

      Usnesení Tribunálu ze dne 4. června 2020 – – UPL Europe a Aceto Agricultural Chemicals v. Komise
      (Věc T-612/19) (1)

      (2020/C 262/53)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-708/19: Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2020 – Bujar v. Komise

text:
               10.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/38

      Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2020 – Bujar v. Komise
      (Věc T-708/19) (1)

      (2020/C 262/54)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 10, 13.1.2020.


title: Věc C-335/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail du Brabant wallon, oddělení ve Wavre (Belgie) dne 24. července 2020 – PR v. Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail du Brabant wallon, oddělení ve Wavre (Belgie) dne 24. července 2020 – PR v. Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)
      (Věc C-335/20)
      (2020/C 313/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail du Brabant wallon, oddělení ve Wavre

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: PR

         Žalovaná: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje rozhodnutí o změně povinného místa registrace žadatele o azyl v přijímacím středisku, jehož hlavním úkolem je usnadnění přemístění [tohoto žadatele] do státu příslušného k posouzení jeho žádosti o ochranu, vydané správním orgánem státu a vykládané jako přípravné opatření ke skutečnému přemístění, přičemž žadatel podal u vnitrostátního soudu žalobu na zrušení rozhodnutí o vyhoštění a návrh na odklad výkonu tohoto rozhodnutí, výkon uvedeného rozhodnutí o vyhoštění ve smyslu nařízení Dublin III (1)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi, představuje jediný opravný prostředek s odkladným účinkem, tj. návrh na odklad výkonu ve zvlášť naléhavém řízení stanovený v čl. 39/82 odst. 4 zákona ze dne 15. prosince 1980 o vstupu na území, pobytu, usazování a vyhošťování cizinců, jejž má k dispozici žadatel o azyl, který byl vyzván k tomu, aby svou žádost o mezinárodní ochranu nechal posoudit v jiném členském státě, na něhož se vztahuje rozhodnutí o vyhoštění nebo navrácení, které může být bezprostředně vykonáno, účinný opravný prostředek ve smyslu článku 27 nařízení Dublin III?

         (1)  Nařízení Evropského parlament a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31)


title: Věc C-348/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. července 2020 Nord Stream 2 AG proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 20. května 2020 ve věci T-526/19, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. července 2020 Nord Stream 2 AG proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 20. května 2020 ve věci T-526/19, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada
      (Věc C-348/20 P)
      (2020/C 313/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nord Stream 2 AG (zástupci: L. Van den Hende, advocaat, M. Schonberg, Solicitor, J. Penz-Evren, J. Maly, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení Tribunálu (osmého senátu) ze dne 20. května 2020 ve věci T-526/19, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, zejména body 1, 3, 4 a 6 výroku;

                  —

                  v rozsahu, v němž Soudní dvůr považuje stav řízení za přípustný, zamítl námitku nepřípustnosti, prohlásil žalobu za přípustnou a vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé nebo podpůrně, aby prohlásil, že se napadené opatření bezprostředně dotýká navrhovatelky a vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o osobním dotčení, nebo o tom rozhodl spolu s věcí samou; a

                  —

                  uložil Radě a Parlamentu náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelem včetně nákladů, které vynaložil před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen na dvě části, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když použil požadavek bezprostředního dotčení a konstatoval, že navrhovatelka neměla aktivní legitimaci, pokud jde o její žalobu na neplatnost směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/692 (1) ze dne 17. dubna 2019 (dále jen „směrnice 2019/692“):
      Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že směrnice, včetně směrnice 2019/692, nemůže sama o sobě před přijetím prováděcích opatření nebo před uplynutím lhůty pro provedení do vnitrostátního práva přímo ovlivnit právní situaci provozovatele, což by ve skutečnosti vylučovalo jakoukoli žalobu na zrušení podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU.
      Tribunál se dopustil nesprávného posouzení při posuzování diskreční pravomoci členského státu zcela obecně, a aniž zkoumal, jaký dopad by mělo jakékoli volné uvážení konkrétně na právní situaci navrhovatelky a ve světle předmětu její žaloby.
      V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování žádostí Rady o odstranění určitých dokumentů ze spisu a tím, že vyhověl jejím žádostem. Konkrétně se Tribunál pochybil, když provedl své posouzení zcela v rámci nařízení č. 1049/2001 (2) o přístupu veřejnosti k dokumentům, aniž posoudil, zda jsou dotčené dokumenty zjevně relevantní pro řešení sporu. Tribunál se rovněž pochybil, když použil restriktivní rámec stanovený Soudním dvorem za zvláštních a akutních okolností ve věcech Maďarsko v. Komise a Slovinsko v. Chorvatsko (3) na jiné situace zásadně odlišné povahy. Konečně se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když přikládal významnou váhu existenci samostatného rozhodčího nálezu předloženého navrhovatelkou na základě Smlouvy o energetické chartě, což není pro jeho posouzení v žádném případě relevantní, a to ani na základě nařízení č. 1049/2001.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/692 ze dne 17. dubna 2019, kterou se mění směrnice 2009/73/ES o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem (Úř. věst. 2019, L 117, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).

         (3)  Usnesení ze dne 14. května 2019, Maďarsko v. Parlament (C-650/18, nezveřejněné, EU:C:2019:438), EU:C:2019:438; rozsudek ze dne 31. ledna 2020, Slovinsko v. Chorvatsko (C-457/18, EU:C:2020:65).


title: Věc C-811/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Canarias – Španělsko) – KA v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/19

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Canarias – Španělsko) – KA v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social
      (Věc C-811/18) (1)

      (2020/C 313/25)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc T-633/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2020 – Essential Export v. EUIPO – Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie obsahující údajně slovní prvek ‚TOTU‘ a červenou a černou barvu – Starší obrazové ochranné známky Evropské unie TOTTO – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/27

      Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2020 – Essential Export v. EUIPO – Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU)
      (Věc T-633/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie obsahující údajně slovní prvek ‚TOTU‘ a červenou a černou barvu - Starší obrazové ochranné známky Evropské unie TOTTO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 313/39)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Essential Export SA (San José, Kostarika) (zástupkyně: A. B. Padial Martínez, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Shenzhen Liouyi International Trading Co. Ltd (Šen-čen, Čína)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. července 2019 (věc R 362/2019-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Essential Export a Shenzhen Liouyi International Trading

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Essential Export SA, se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc T-231/20 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 24. června 2020 – Price v. Rada („Řízení o předběžných opatřeních – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Rozhodnutí (EU) 2020/135 – Dohoda o vystoupení Spojeného království z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii – Ztráta občanství Unie – Návrh na odklad provádění – Zjevná nepřípustnost žaloby v hlavním řízení – Nepřípustnost – Postoupení Soudnímu dvoru – Nedostatek příslušnosti“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/28

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 24. června 2020 – Price v. Rada
      (Věc T-231/20 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Rozhodnutí (EU) 2020/135 - Dohoda o vystoupení Spojeného království z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii - Ztráta občanství Unie - Návrh na odklad provádění - Zjevná nepřípustnost žaloby v hlavním řízení - Nepřípustnost - Postoupení Soudnímu dvoru - Nedostatek příslušnosti“)
      (2020/C 313/41)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: David Price (Dorat, Francie) (zástupce: J. Fouchet, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer, R. Meyer a M.-M. Joséphidès, zmocněnci)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh zakládající se na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na částečný odklad vykonatelnosti Rozhodnutí Rady (EU) 2020/135 o uzavření Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2020, L 29, s. 1), a Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2020, L 29, s. 7) v rozsahu, v němž tyto akty neumožňují, aby si žalobce uchoval občanství Evropské unie, nebo přinejmenším čl. 127 odst. 1 písm. d) této Dohody, a zadruhé návrh zakládající se na čl. 256 odst. 3 druhém pododstavci SFEU a znějící na přerušení řízení a postoupení věci k Soudnímu dvoru, aby se mu předložily předběžné otázky.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ze dne 8. května 2020 podaná soudem Fürstlicher Oberster Gerichtshof ve věci SMA SA a Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht (Věc E-5/20) 2020/C 316/07

text:
               24.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 316/7

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ze dne 8. května 2020 podaná soudem Fürstlicher Oberster Gerichtshof ve věci SMA SA a Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht
      (Věc E-5/20)
      (2020/C 316/07)
      Dne 20. května 2020 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko ze dne 8. května 2020, kterou Soudnímu dvoru ESVO podal Nejvyšší knížecí soud (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) ve věci SMA SA a Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics v. Finanzmarktaufsicht v souvislosti s následujícími otázkami:

                  1.

                  Musejí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) (sbírka právních předpisů EHP: příloha IX – 1.01), a zejména její články 27 a 28,
                  směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění),
                  druhá směrnice Rady ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS (88/357/EHS), a zejména její čl. 1 písm. b), čl. 7 odst. 1 písm. a) až c), článek 10, čl. 11 odst. 7 a článek 21, a
                  první směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (73/239/EHS), a zejména její články 13 a 14,
                  vykládány tak, že dávají práva věřitelům pojišťovny poskytující přímé pojištění a podléhající dohledu, kteří nejsou ve vztahu k této pojišťovně nebo k jiné straně pojistné smlouvy uzavřené s touto pojišťovnou pojistníky, pojištěnými osobami nebo oprávněnými osobami a kterým jako poškozené třetí straně ani jinak nebylo přímo uděleno přímé právo uplatnit nárok vůči pojišťovně na základě vztahu v rámci pojistného práva a jejichž pohledávky vznikly nikoli na základě pojistné smlouvy nebo jiné činnosti, na něž jsou tyto právní základy v rámci přímého pojištění použitelné, nýbrž jejichž pohledávky, jako jsou pohledávky navrhovatelů coby pojistitelů pojistníků třetích stran, jsou uplatňovány jako regresní nároky v nejširším slova smyslu přímo proti pojišťovně poskytující přímé pojištění a podléhající dohledu, takže příslušný orgán, jako v tomto případě žalovaná strana, musí vykonávat dohledová opatření, která musí provádět podle uvedených směrnic, i v zájmu těchto věřitelů a v případě nesplnění příslušných povinností nese odpovědnost za ztráty, které věřitelům v jeho důsledku vzniknou?

                  2.

                  Splňuje vnitrostátní provedení ustanovení právních předpisů EHP uvedených v první otázce [opraveno z originálu: čtvrté otázce] vnitrostátními ustanoveními článku 1 zákona ze dne 6. prosince 1995 o dohledu nad pojišťovnami (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG alt), čl. 1 odst. 2 zákona ze dne 12. června 2015 o dohledu nad pojišťovnami (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG neu) a článku 4 zákona ze dne 18. června 2004 o úřadu pro dohled nad finančními trhy (Finanzmarktaufsichtsgesetz; FMAG) požadavky na provedení, potažmo na jejich uplatňování a výklad vnitrostátními soudy ve smyslu takových právních základů, které jsou uvedeny v judikatuře Soudního dvora ESVO, jako jsou požadavky citované mimo jiné ve věci E-3/15 Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz, bodech 33 a následujících a bodě 74?


title: Věc C-299/19: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 18. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Torino – Itálie) – Techbau SpA v. Azienda Sanitaria Locale AL („Řízení o předběžné otázce – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Směrnice 2000/35/ES – Pojem ‚obchodní transakce‘ – Pojmy ‚dodání zboží‘ a ‚poskytnutí služeb‘ – Článek 1 a čl. 2 bod 1 první pododstavec – Veřejná zakázka na stavební práce“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/6

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 18. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Torino – Itálie) – Techbau SpA v. Azienda Sanitaria Locale AL
      (Věc C-299/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích - Směrnice 2000/35/ES - Pojem ‚obchodní transakce‘ - Pojmy ‚dodání zboží‘ a ‚poskytnutí služeb‘ - Článek 1 a čl. 2 bod 1 první pododstavec - Veřejná zakázka na stavební práce“)
      (2021/C 28/07)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Torino

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Techbau SpA

         Žalovaný: Azienda Sanitaria Locale AL

         Výrok

      Článek 2 bod 1 první pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/EU ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích musí být vykládán v tom smyslu, že veřejná zakázka na stavební práce je obchodní transakcí, která vede k dodání zboží nebo poskytnutí služeb ve smyslu tohoto ustanovení, a spadá tudíž do věcné působnosti této směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc C-371/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. listopadu 2020 – Evropská komise v. Spolková republika Německo („Nesplnění povinnosti státem – Daně – Dan z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 170 a čl. 171 odst. 1 – Vracení DPH osobám povinným k dani, které nejsou usazeny v členském státě, v němž provádějí nákupy zboží a služeb nebo dovozy zboží zatíženého daní, ale jsou usazeny v jiném členském státě – Směrnice 2008/9/ES – Prováděcí pravidla pro vracení DPH – Články 9 a 10 – Článek 15 odst. 1 – Článek 20 – Absence kopie faktury nebo dovozního dokladu – Systematické zamítání neúplných žádostí o vrácení – Odmítnutí žádat osoby povinné k dani o doplnění žádostí po uplynutí lhůty pro podání žádosti – Zásada daňové neutrality – Zásada proporcionality – Přípustnost“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. listopadu 2020 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
      (Věc C-371/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Daně - Dan z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 170 a čl. 171 odst. 1 - Vracení DPH osobám povinným k dani, které nejsou usazeny v členském státě, v němž provádějí nákupy zboží a služeb nebo dovozy zboží zatíženého daní, ale jsou usazeny v jiném členském státě - Směrnice 2008/9/ES - Prováděcí pravidla pro vracení DPH - Články 9 a 10 - Článek 15 odst. 1 - Článek 20 - Absence kopie faktury nebo dovozního dokladu - Systematické zamítání neúplných žádostí o vrácení - Odmítnutí žádat osoby povinné k dani o doplnění žádostí po uplynutí lhůty pro podání žádosti - Zásada daňové neutrality - Zásada proporcionality - Přípustnost“)
      (2021/C 28/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Jokubauskaitė a R. Pethke, zmocněnci)

         Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: S. Eisenberg a J. Möller, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Tím, že Spolková republika Německo zamítala žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty (DPH) podané před 30. zářím roku následujícího po období pro vrácení daně, k nimž nebyly přiloženy kopie faktur nebo dovozních dokladů vyžadované právními předpisy členského státu vrácení daně podle článku 10 směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě, aniž by nejprve žadatele požádala o doplnění žádostí, případně i po uvedeném datu, předložením uvedených kopií nebo poskytnutím relevantních informací umožňujících vyřízení žádosti, porušila zásadu neutrality DPH, jakož i užitečný účinek práva na vrácení DPH osobami povinnými k dani neusazenými v členském státě vrácení daně, a porušila tak povinnosti, které jí plynou z článků 170 a 171 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, jakož i z článku 5 směrnice 2008/9.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

                  4)

                  Evropská komise ponese jednu třetinu vlastních nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc C-454/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Heilbronn – Německo) – trestní řízení proti ZW („Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Článek 21 SFEU – Právo volného pohybu a pobytu na území členských států – Zvláštní trestnost mezinárodního únosu nezletilých – Omezení – Odůvodnění – Ochrana dítěte – Přiměřenost“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/7

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Heilbronn – Německo) – trestní řízení proti ZW
      (Věc C-454/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Občanství Unie - Článek 21 SFEU - Právo volného pohybu a pobytu na území členských států - Zvláštní trestnost mezinárodního únosu nezletilých - Omezení - Odůvodnění - Ochrana dítěte - Přiměřenost“)
      (2021/C 28/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Heilbronn

         Účastnice původního trestního řízení

      ZW

         za přítomnosti: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Výrok

      Článek 21 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání použití právního předpisu členského státu, podle něhož je skutek, kdy rodič odmítne ustanovenému opatrovníkovi vydat dítě, které se nachází v jiném členském státě, trestně postižitelný i v případě, kdy nedojde k použití násilí, pohrůžce citelné újmy nebo lsti, zatímco v případě, že se dítě nachází na území prvního členského státu, je tento stejný skutek trestný pouze tehdy, pokud při něm dojde k použití násilí, pohrůžce citelné újmy nebo ke lsti.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-569/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 30. října 2020 – trestní řízení proti IR

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 30. října 2020 – trestní řízení proti IR
      (Věc C-569/20)
      (2021/C 28/38)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      IR

         Předběžné otázky

      Musí být čl. 8 odst. 2 písm. b) směrnice 2016/343 (1) ve spojení s jejími body 36 až 39 odůvodnění a čl. 4a odst. 1 písm. b) rámcového rozhodnutí 2009/299 ve spojení s jeho body 7 až 10 odůvodnění vykládány v tom smyslu, že zahrnují případ, kdy byl obžalovaný vyrozuměn o obžalobě vznesené proti němu v jejím původním znění, poté nemůže být z důvodu svého útěku objektivně vyrozuměn o konání jednání před soudem a je zastupován obhájcem ustanoveným soudem, s nímž není v žádném kontaktu?
      V případě záporné odpovědi na tuto otázku: Je s článkem 9 směrnice 2016/343 ve spojení s jejím čl. 8 odst. 4 druhou větou a s čl. 4а odst. 3 rámcového rozhodnutí 2009/299 ve spojení s jeho odst. 1 písm. d) slučitelné vnitrostátní ustanovení (čl. 423 odst. 1 a 5 NPK), podle nějž není stanovena žádná právní ochrana proti vyšetřovacím úkonům provedeným v nepřítomnosti a proti odsouzení v nepřítomnosti, jestliže se obžalovaný po vyrozumění o původní obžalobě skrývá a nemůže být tedy informován o termínu a místě jednání před soudem, ani o důsledcích svého nedostavení se?
      V případě záporné odpovědi na tuto otázku: Má článek 9 směrnice 2016/343 ve spojení s článkem 47 Listiny přímý účinek?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (Úř. věst. L 65, 11.3.2016, s. 1).


title: Věc C-578/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne 4. listopadu 2020 – NM, NR, BA, XN, FA v. Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne 4. listopadu 2020 – NM, NR, BA, XN, FA v. Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA
      (Věc C-578/20)
      (2021/C 28/42)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: NM, NR, BA, XN, FA

         Žalovaná: Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

         Předběžná otázka

      Je třeba stávku zaměstnanců údržby letadel letecké společnosti považovat za mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1), pokud letecká společnost organizovala schůzky a jednání, aby se pokusila této stávce zamezit, aniž se jí to podařilo?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc C-619/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2020 International Management Group (IMG) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. září 2020 ve věci T-645/19, IMG v. Komise

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/31

      Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2020 International Management Group (IMG) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. září 2020 ve věci T-645/19, IMG v. Komise
      (Věc C-619/20 P)
      (2021/C 28/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: International Management Group (IMG) (zástupci: L. Levi, J. Y. de Cara, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2020 ve věci T-645/19;

                  —

                  v důsledku toho vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o návrhu na zrušení a žádosti o náhradu škody;

                  —

                  uložil odpůrkyni náhradu všech nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil ve vydaném usnesení nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že dopis ze dne 18. července 2019 není napadnutelným aktem.


title: Věc T-71/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – BMC v. Společný podnik Clean Sky 2 („Výzkum, technologický rozvoj a vesmír – Rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizon 2020‘ (2014-2020) – Postup předkládání návrhů H2020-CS 2 -CFP08-FRC-2018-01 – Zamítnutí návrhu předloženého žalobkyní – Udělení známek, které neodpovídají celému číslu – Článek 15 odst. 4 nařízení (EU) č. 1290/2013 – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Zneužití pravomoci – Nedostatečné posouzení návrhu – Zkreslení skutkového stavu“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – BMC v. Společný podnik Clean Sky 2
      (Věc T-71/19) (1)

      („Výzkum, technologický rozvoj a vesmír - Rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizon 2020‘ (2014-2020) - Postup předkládání návrhů H2020-CS 2 -CFP08-FRC-2018-01 - Zamítnutí návrhu předloženého žalobkyní - Udělení známek, které neodpovídají celému číslu - Článek 15 odst. 4 nařízení (EU) č. 1290/2013 - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Zneužití pravomoci - Nedostatečné posouzení návrhu - Zkreslení skutkového stavu“)
      (2021/C 28/55)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BMC Srl (Medicina, Itálie) (zástupci: S. Dindo a L. Picotti, advokáti)

         Žalovaný: Společný podnik Clean Sky 2 (zástupci: B. Mastantuono, zmocněnec, ve spolupráci s M. Velardo, advokátkou)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí společného podniku Clean Sky 2 ze dne 10. října 2018, které zamítá návrh č. 831874 „smart De-icing bARrier Filter (DwARF)“ předložený žalobkyní v rámci postupu předkládání návrhů H2020-CS 2-CFP08-FRC 2018-01 a rozhodnutí ze dne 6. prosince 2018, kterým se zamítá návrh žalobkyně na revizi posouzení uvedeného návrhu a potvrzuje rozhodnutí o zamítnutí návrhu ze dne 10. října 2018.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti BMC Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 122, 1.4.2019..


title: Věc T-309/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – BRF Singapore Foods v. EUIPO – Tipiak (Sadia) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Sadia – Starší národní slovní ochranná známka SAIDA – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Zásada řádné správy – Rovné zacházení – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – BRF Singapore Foods v. EUIPO – Tipiak (Sadia)
      (Věc T-309/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Sadia - Starší národní slovní ochranná známka SAIDA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Zásada řádné správy - Rovné zacházení - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2021/C 28/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Singapur, Singapur) (zástupkyně: C. Mateu, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: L. Lapinskaite, J. Crespo Carrillo a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Tipiak (Saint-Aignan de Grand-Lieu, Francie) (zástupkyně: M. Antoine-Lalance a M. Aïtelli, advokátky)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. března 2019 (věc R 1834/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Tipiak a BRF Singapore Foods.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost BRF Singapore Foods Pte Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Tipiak.

                  3)

                  Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady tohoto řízení.

         (1)  Úř. věst. C 246, 22.7.2019.


title: Věc T-639/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Sánchez Romero Carvajal Jabugo v. EUIPO – Embutidos Monells (5MS MMMMM) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie 5MS MMMMM – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie 5J – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Neexistence podobnosti označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence poškození dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001)“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Sánchez Romero Carvajal Jabugo v. EUIPO – Embutidos Monells (5MS MMMMM)
      (Věc T-639/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie 5MS MMMMM - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie 5J - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Neexistence poškození dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001)“)
      (2021/C 28/63)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU (El Puerto de Santa María, Španělsko) (zástupce: J. Iglesias Monravá, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Embutidos Monells, SA (San Miguel de Balenya, Španělsko) (zástupci: L. Broschat García a L. Polo Flores, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. července 2019 (věc R 1728/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Sánchez Romero Carvajal Jabugo a Embutidos Monells.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 24. července 2019 (věc R 1728/2018-4) se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  EUIPO a Embutidos Monells, SA, ponesou vlastní náklady řízení a každý z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených společností Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc T-862/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – Brasserie St Avold v. EUIPO – (Tvar tmavé láhve) („Ochranná známka Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Trojrozměrné označení – Tvar tmavé láhve – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – Brasserie St Avold v. EUIPO – (Tvar tmavé láhve)
      (Věc T-862/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Trojrozměrné označení - Tvar tmavé láhve - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2021/C 28/66)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brasserie St Avold (Saint-Avold, Francie) (zástupci: P. Greffe, D. Brun a F. Donaud, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Folliard-Monguiral a V. Ruzek, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. října 2019 (věc R 466/2019-4) týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropské unie pro trojrozměrné označení tvořené tvarem tmavé láhve.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Brasserie St Avold se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 61, 24.2.2020.


title: Věc T-882/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – Kerangus v. EUIPO (ΑΠΛΑ!) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ΑΠΛΑ! – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Rovné zacházení“)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2020 – Kerangus v. EUIPO (ΑΠΛΑ!)
      (Věc T-882/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ΑΠΛΑ! - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Rovné zacházení“)
      (2021/C 28/69)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kerangus Holdings Ltd (Nikósie, Kypr) (zástupce: A.-E. Malami, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Giannopoulos a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. října 2019 (věc R 1035/2017-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení ΑΠΛΑ! jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Kerangus Holdings Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc T-705/20: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – OI v. Komise

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/63

      Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – OI v. Komise
      (Věc T-705/20)
      (2021/C 28/93)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: OI (zástupce: S. Orlandi, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí o tom, že jeho jméno nebude zapsáno na rezervní seznam vzešlý z vnitřního výběrového řízení COM/03/AD/18;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod, uplatněný primárně, vychází z neexistence relevantního odůvodnění. Žalobce má totiž za to, že odůvodnění je tvořeno slovním hodnocením, které není koherentní s udělenými známkami. Výběrová komise mimoto podle jeho názoru nesdělila hodnotící kritéria přijatá před zkouškami, takže žalobce ani orgán oprávněný ke jmenování nemohli ověřit legalitu těchto kritérií.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila výběrová komise, jelikož nebyla schopna právně dostačujícím způsobem odůvodnit zjevné nesrovnalosti mezi slovním hodnocením a známkami v číselné podobě v porovnání se srovnatelnými hodnoceními ostatních uchazečů.


title: Věc C-416/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Roberto Abate SpA v. Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Roberto Abate SpA v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-416/19)
      (2019/C 328/04)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Roberto Abate SpA

         Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate

         Předběžná otázka

      Je s unijním právním řádem slučitelný odstavec 1223 jediného článku zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 (nyní čl. 16a odst. 11 zákona č. 11 ze dne 4. února 2005) a nařízení předsedy vlády ze dne 23. května 2007, a to s odkazem na čl. 108 odst. 3 SFEU, jak je vykládán tzv. judikaturou Deggendorf, na rozhodnutí Evropské komise C(2008) 380 a unijní zásadu proporcionality?


title: Věc C-417/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Commerciale Gicap SpA v. Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Commerciale Gicap SpA v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-417/19)
      (2019/C 328/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Commerciale Gicap SpA

         Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate

         Předběžná otázka

      Je s unijním právním řádem slučitelný odstavec 1223 jediného článku zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 (nyní čl. 16a odst. 11 zákona č. 11 ze dne 4. února 2005) a nařízení předsedy vlády ze dne 23. května 2007, a to s odkazem na čl. 108 odst. 3 SFEU, jak je vykládán tzv. judikaturou Deggendorf, na rozhodnutí Evropské komise C(2008) 380 a unijní zásadu proporcionality?


title: Věc C-419/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 29. května 2019 — Irideos SpA v. Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 29. května 2019 — Irideos SpA v. Poste Italiane SpA
      (Věc C-419/19)
      (2019/C 328/06)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Irideos SpA

         Odpůrkyně: Poste Italiane SpA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být společnost Poste Italiane na základě uvedených charakteristik kvalifikována jako „veřejnoprávní subjekt“ podle čl. 3 odst. 1 písm. d) legislativního nařízení č. 50 z roku 2016 a podle příslušných směrnic (2014/23/EU (1), 2014/24/EU (2) a 2014/25/EU (3))?

                  2)

                  Je uvedená společnost povinna provádět otevřené zadávací řízení pouze při přidělování zakázek, které přímo souvisí s vlastními činnostmi vykonávanými ve zvláštních odvětvích podle směrnice 2014/25/EU, podle níž musí být považována za veřejnoprávní subjekt podle pravidel upravených v části II zákona o veřejných zakázkách, zatímco ve vztahu ke smluvní činnosti nesouvisející s uvedenými odvětvími mají plnou smluvní volnost a jsou vázáni výhradně soukromoprávními pravidly, s přihlédnutím k zásadám stanoveným v bodě 21 odůvodnění a článku 16 směrnice 2014/23/EU [Cass. (Kasační soud), spojené senáty, č. 4899 z roku 2018, a plénum Cons. Stato (Státní rada), č. 16 z roku 2011]?

                  3)

                  Pokud jde naproti tomu o smlouvy, které mají být považovány za smlouvy, které nesouvisí s vlastními činnostmi vykonávanými ve zvláštních odvětvích, podléhá uvedená společnost — v případě, že splňuje požadavky na kvalifikaci jako veřejnoprávní subjekt — obecné směrnici 2014/24/EU (a tedy smluvním pravidlům pro veřejné zakázky), a to i v případě, že prošla od doby svého zřízení vývojem a nyní provádí zejména podnikatelské činnosti za podmínek hospodářské soutěže, což, jak plyne z výše uvedeného rozsudku ze dne 10. dubna 2008, C-393/06, Ing. Aigner, brání jinému výkladu směrnice 2014/24/EU v případě smluv uzavíraných veřejnými zadavateli, přičemž bod 21 odůvodnění a článek 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU představují pouze nepřímé kritérium, jak vyloučit povahu veřejnoprávního subjektu pro podniky, které působí za běžných tržních podmínek, ačkoli je na základě společného výkladu týchž ustanovení jasné, že se předně zohledňuje fáze zřízení entity, který má plnit „potřeby obecného zájmu“ (které v projednávané věci přetrvávají a ještě nezanikly)?

                  4)

                  Je třeba pojem „funkční souvislost, pokud jde o službu zvláštního veřejného zájmu, v případě kancelářských prostor, v nichž se vykonávají činnosti týkající se zvláštního odvětví společně s různými jinými činnostmi, chápat v širším smyslu [jak vyplývá z dosavadní judikatury vnitrostátních soudů v souladu s výše uvedeným rozsudkem pléna Consiglio di Stato (Státní rada) č. 16/2011], což je v této posledně uvedené souvislosti v rozporu se zásadami vyplývajícími z bodu 16 odůvodnění, jakož i z článků 6 a 13 směrnice 2014/25/EU, které s cílem určit použitelnou vnitrostátní právní úpravu odkazují na pojem „určení“ jedné z činností, na které se vztahuje zákon o veřejných zakázkách? Je tedy třeba upřesnit, zda mohou být „určenými“ činnostmi dotčeného zvláštního odvětví — i s rozvolněnými omezujícími podmínkami, které jsou vlastní zvláštním nebo vyloučeným odvětvím — všechny provozní činnosti tohoto odvětví v souladu s úmyslem veřejného zadavatele (včetně zakázek na běžnou a mimořádnou údržbu, úklid, dodávky nábytku, jakož i služby vrátnice, skladovací služby nebo jiné formy využití těchto služeb, pokud jsou zamýšleny jako služba pro zákazníky), přičemž skutečně soukromoprávní povahy zůstávají jedině „nesouvisející“ činnosti, které může veřejnoprávní nebo soukromoprávní subjekt volně vykonávat ve zcela jiných oblastech, výlučně podle pravidel občanského zákoníku a v souladu s judikaturou vnitrostátních soudů (příkladem tohoto posledně uvedeného druhu jsou bankovní služby společnosti Poste Italiane, ale není tomu tak například v souvislosti s poskytováním a užíváním nástrojů elektronické komunikace, pokud slouží k zajištění celého rozsahu činností této skupiny společností, i když jsou nezbytné především pro bankovní činnost)? Nezdá se kromě toho zbytečné zdůraznit „nerovnováhu“ vyvolanou v současnosti převažujícím restriktivním výkladem, jenž zavádí zcela odlišná pravidla pro řízení srovnatelných či příbuzných odvětví pro zakázky na stavební práce a služby: na straně jedné podrobné záruky uložené zákonem o veřejných zakázkách pro účely identifikace druhé smluvní strany a na straně druhé úplná smluvní volnost podnikatele, jenž může volně uzavírat smlouvy pouze v souladu s vlastními hospodářskými zájmy bez jakýchkoli záruk transparentnosti, jež jsou vyžadovány pro zvláštní a vyloučená odvětví?

                  5)

                  Konečně může být způsob vyhlášení otevřeného zadávacího řízení — které bylo zveřejněno jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Unie — podle zákona o veřejných zakázkách relevantní pro účely určení oblasti činnosti, které se zakázka týká, anebo v souvislosti s určením, zda patří do zvláštního odvětví ve smyslu širokého pojetí pojmu „funkční souvislost“ uvedeného v otázce č. 4 výše, anebo — podpůrně —, může být námitka nepříslušnosti správního soudu vznesená tímtéž subjektem, jenž vyhlásil toto zadávací řízení, nebo subjektem, jenž byl úspěšným uchazečem takového řízení, považována za zneužití práva ve smyslu článku 54 Listiny základních práv, jako jednání, které ačkoli samo o sobě nemůže mít vliv na určení příslušnosti [viz rovněž v tomto bodě výše citovaný rozsudek pléna Cons. Stato (Státní rada) č. 16 z roku 2011] — je přinejmenším relevantní pro účely náhrady škody a nákladů řízení, neboť zasahuje do legitimního očekávání účastníků samotného zadávacího řízení, kteří neuspěli a jsou žalobci v soudním řízení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 65).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 243).


title: Věc C-431/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. června 2019 společností Inpost Paczkomaty sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 19. března 2019 ve spojených věcech T-282/16 a T-283/16, Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 5. června 2019 společností Inpost Paczkomaty sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 19. března 2019 ve spojených věcech T-282/16 a T-283/16, Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise
      (Věc C-431/19 P)
      (2019/C 328/07)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (zástupce: D. Doktór, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Polská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu;

                  —

                  zrušil sporné rozhodnutí;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení i nákladů řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 19 (oddíl 2.6) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)], z porušení základních zásad Smlouvy týkajících se zadávání veřejných zakázek (zásady zákazu diskriminace, rovného zacházení a transparentnosti) a z nesprávného výkladu čl. 7 odst. 2 směrnice 97/67/ES (poštovní směrnice). Metody financování veřejných služeb používané členskými státy musejí být v souladu jednak se zásadami zákazu diskriminace, transparentnosti a rovného zacházení (včetně výběru poskytovatele univerzální poštovní služby ve výběrovém řízení) vyplývajícími z ustanovení SFEU o svobodách na vnitřním trhu a jednak s čl. 106 odst. 2 SFEU, k čemuž v projednávané věci nedošlo.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 14 (oddíl 2.2) a v bodě 60 (oddíl 2.10) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)]. Přestože povinnost přenesená na Polskou poštu (Poczta Polska) k plnění veřejných služeb odpovídá požadavkům stanoveným v poštovní směrnici, nelze se obejít bez provedení veřejné konzultace či bez využití jiných stanovených prostředků za účelem zohlednění zájmů uživatelů i poskytovatelů, aby se tak prokázalo náležité vyhodnocení potřeb v oblasti poskytování univerzální služby.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 52 (oddíl 2.9) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)] a z porušení čl. 7 odst. 1, 3 a 5 směrnice 97/67/ES. Tribunál neprávem uznal, že vyrovnávací fond splňuje požadavek zákazu diskriminace ve vztahu k maximální výši jednotné sazby 2 % příjmů poskytovatele univerzální nebo rovnocenné služby; toto procento povinného vkladu poskytovatelů platí jednotně pro všechny operátory na trhu, což je diskriminační, neboť situace poskytovatelů univerzální služby a situace poskytovatelů rovnocenných služby není stejná. Tribunál navíc neprávem uznal, že vyrovnávací fond splňuje rovněž požadavek proporcionality.
      Během konzultací ohledně okolností změny zákona se podmínky vyrovnávacího fondu podstatně lišily od podmínek, které byly nakonec v poštovním zákoně stanoveny, takže nelze tvrdit, že zřízení fondu bylo předmětem konzultací.
      Dle podmínek financování univerzální služby se nepožaduje ověřit, zda čisté náklady tvoří nepřiměřenou zátěž pro poskytovatele univerzální služby. Automatické svázání financování služby se vznikem účetní ztráty z univerzální služby nelze chápat jako splnění požadavků poštovní směrnice.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 poštovní směrnice z důvodu akceptace toho, že náklady na univerzální službu jsou financovány četnými výlučnými a zvláštními právy udělenými Polské poště. Podle čl. 7 odst. 1 poštovní směrnice již členské státy neudělují na zřízení a poskytování poštovních služeb žádná výlučná nebo zvláštní práva, ani tato práva neponechávají v platnosti. Na rozdíl od názoru Tribunálu však zvláštní a výlučná práva udělená Polské poště zjevně nejsou obsažena ve výčtu výjimek uvedených v poštovní směrnici.


title: Věc C-432/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. června 2019 společností Inpost S.A. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 19. března 2019 ve spojených věcech T-282/16 a T-283/16, Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 5. června 2019 společností Inpost S.A. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 19. března 2019 ve spojených věcech T-282/16 a T-283/16, Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise
      (Věc C-431/19 P)
      (2019/C 328/08)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Inpost S.A. (zástupce: W. Knopkiewicz, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Polská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu;

                  —

                  zrušil sporné rozhodnutí;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení i nákladů řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 19 (oddíl 2.6) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)], z porušení základních zásad Smlouvy týkajících se zadávání veřejných zakázek (zásady zákazu diskriminace, rovného zacházení a transparentnosti) a z nesprávného výkladu čl. 7 odst. 2 směrnice 97/67/ES (poštovní směrnice).
      Metody financování veřejných služeb používané členskými státy musejí být v souladu jednak se zásadami zákazu diskriminace, transparentnosti a rovného zacházení (včetně výběru poskytovatele univerzální poštovní služby ve výběrovém řízení) vyplývajícími z ustanovení SFEU o svobodách na vnitřním trhu a jednak s čl. 106 odst. 2 SFEU, k čemuž v projednávané věci nedošlo.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 14 (oddíl 2.2) a v bodě 60 (oddíl 2.10) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)]. Přestože povinnost přenesená na Polskou poštu (Poczta Polska) k plnění veřejných služeb odpovídá požadavkům stanoveným v poštovní směrnici, nelze se obejít bez provedení veřejné konzultace či bez využití jiných stanovených prostředků za účelem zohlednění zájmů uživatelů i poskytovatelů, aby se tak prokázalo náležité vyhodnocení potřeb v oblasti poskytování univerzální služby.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 Smlouvy z důvodu nesprávného konstatování, že byly splněny požadavky uvedené v bodě 52 (oddíl 2.9) rámce [Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011)] a z porušení čl. 7 odst. 1, 3 a 5 směrnice 97/67/ES. Tribunál neprávem uznal, že vyrovnávací fond splňuje požadavek zákazu diskriminace ve vztahu k maximální výši jednotné sazby 2 % příjmů poskytovatele univerzální nebo rovnocenné služby; toto procento povinného vkladu poskytovatelů platí jednotně pro všechny operátory na trhu, což je diskriminační, neboť situace poskytovatelů univerzální služby a situace poskytovatelů rovnocenných služby není stejná. Tribunál navíc neprávem uznal, že vyrovnávací fond splňuje rovněž požadavek proporcionality.
      Během konzultací ohledně okolností změny zákona se podmínky vyrovnávacího fondu podstatně lišily od podmínek, které byly nakonec v poštovním zákoně stanoveny, takže nelze tvrdit, že zřízení fondu bylo předmětem konzultací.
      Dle podmínek financování univerzální služby se nepožaduje ověřit, zda čisté náklady tvoří nepřiměřenou zátěž pro poskytovatele univerzální služby. Automatické svázání financování služby se vznikem účetní ztráty z univerzální služby nelze chápat jako splnění požadavků poštovní směrnice.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 poštovní směrnice z důvodu akceptace toho, že náklady na univerzální službu jsou financovány četnými výlučnými a zvláštními právy udělenými Polské poště. Podle čl. 7 odst. 1 poštovní směrnice již členské státy neudělují na zřízení a poskytování poštovních služeb žádná výlučná nebo zvláštní práva, ani tato práva neponechávají v platnosti. Na rozdíl od názoru Tribunálu však zvláštní a výlučná práva udělená Polské poště zjevně nejsou obsažena ve výčtu výjimek uvedených v poštovní směrnici.


title: Věc C-434/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 5. června 2019 — Poste Italiane SpA v. Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 5. června 2019 — Poste Italiane SpA v. Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane
      (Věc C-434/19)
      (2019/C 328/09)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka a odpůrkyně v rámci vzájemného kasačního opravného prostředku: Poste Italiane SpA

         Odpůrkyně a navrhovatelka v rámci vzájemného kasačního opravného prostředku: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 14 SFEU (původně článek 7D Smlouvy, následně článek 16 SEU) a čl. 106 odst. 2 SFEU (původně článek 90 Smlouvy, následně čl. 86 odst. 2 SEU) a rovněž zařazení do rámce služeb obecného hospodářského zájmu (SOHZ) takové právní úpravě, jako je čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 ve spojení s čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996, na základě kterých se zřizuje a udržuje — i po privatizaci služeb „bancoposta“ (vykonávání bankových transakcí poštou) poskytovaných společností Poste Italiane s.p.a. — vyhrazení činnosti (režim zákonného monopolu) ve prospěch společnosti Poste Italiane s.p.a., jejímž předmětem je správa běžného poštovního účtu určeného na výběr místních daní ICI, a to s přihlédnutím k vývoji vnitrostátních právních předpisů v oblasti výběru daní, které přinejmenším od roku 1997 umožňují poplatníkům a také místním daňovým úřadům využívat způsoby platby a výběr daní (včetně místních daní) prostřednictvím bankovního systému?

                  2)

                  V případě, že — v rámci odpovědi na první předběžnou otázku — Soudní dvůr uzná, že zřízení právního monopolu je v souladu s charakteristikami služeb obecného hospodářského zájmu, brání čl. 106 odst. 2 SFEU (původně článek 90 Smlouvy, následně čl. 86 odst. 2 SEU) a čl. 107 odst. 1 SFEU (původně článek 92 Smlouvy, následně článek 87 SEU) ve smyslu výkladu těchto ustanovení, který poskytl Soudní dvůr v souvislosti s kritérii týkajícími se odlišení zákonného opatření — vyrovnání závazků veřejné služby — od protiprávní státní podpory (rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH a Regierungsprăsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH) takové právní normě, jako je čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 ve spojení s čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996 a čl. 3 odst. 1 nařízení prezidenta republiky č. 144/2001, která společnosti Poste Italiane s.p.a. přiznává pravomoc jednostranně stanovit výši „poplatku“ zatěžujícího koncesionáře (agenta) vybírajícího místní daně z nemovitosti (ICI) a splatného za každou transakci související s vedením účtu provedenou na dotčeném běžném poštovním účtu, jehož majitelem je koncesionář (agent), s ohledem na skutečnost, že společnost Poste Italiane s.p.a. stanovila usnesením správní rady č. 57/1996 výši uvedeného poplatku na 100 lir, pokud šlo o období od 1. dubna 1997 do 31. května 2001, a o, 23 eura pro období od 1. června 2001?

                  3)

                  Brání čl. 102 odst. 1 SFEU (původně článek 86 Smlouvy, následně čl. 82 odst. 1 SEU), jak jej vykládá Soudní dvůr (viz rozsudky Soudního dvora ze dne 13. prosince 1991, C-18/88, GB Inno BM; ze dne 25. června 1998, C- 203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; ze dne 17. května, C-340/99, TNT TRACO s.p.a.) souboru právních předpisů, jaký tvoří čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996, čl. 3 odst. 1 nařízení prezidenta republiky č. 144/2001 a čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992, který stanoví, že koncesionář (agent) se musí nutně podřídit platbě „poplatku“ v takové výši, jakou jednostranně určí, nebo změní společnost Poste Italiane s.p.a., přičemž odstoupení koncesionáře od smlouvy o běžném poštovním účtu automaticky vede k porušení povinnosti stanovené v čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 a následnému nesplnění povinnosti vybírat ICI, kterou má vůči místním daňovým úřadům?


title: Věc C-435/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 5. června 2019 — Agenzia delle entrate — Riscossione v. Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 5. června 2019 — Agenzia delle entrate — Riscossione v. Poste Italiane SpA
      (Věc C-435/19)
      (2019/C 328/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka a odpůrkyně v rámci vzájemného kasačního opravného prostředku: Agenzia delle entrate — Riscossione

         Odpůrkyně a navrhovatelka v rámci vzájemného kasačního opravného prostředku: Poste Italiane SpA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 14 SFEU (původně článek 7D Smlouvy, následně článek 16 SEU) a čl. 106 odst. 2 SFEU (původně článek 90 Smlouvy, následně čl. 86 odst. 2 SEU) a rovněž zařazení do rámce služeb obecného hospodářského zájmu (SOHZ) takové právní úpravě, jako je čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 ve spojení s čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996, na základě kterých se zřizuje a udržuje — i po privatizaci služeb „bancoposta“ (vykonávání bankových transakcí poštou) poskytovaných společností Poste Italiane s.p.a. — vyhrazení činnosti (režim zákonného monopolu) ve prospěch společnosti Poste Italiane s.p.a., jejímž předmětem je správa běžného poštovního účtu určeného na výběr místních daní ICI, a to s přihlédnutím k vývoji vnitrostátních právních předpisů v oblasti výběru daní, které přinejmenším od roku 1997 umožňují poplatníkům a také místním daňovým úřadům využívat způsoby platby a výběr daní (včetně místních daní) prostřednictvím bankovního systému?

                  2)

                  V případě, že — v rámci odpovědi na první předběžnou otázku — Soudní dvůr uzná, že zřízení právního monopolu je v souladu s charakteristikami služeb obecného hospodářského zájmu, brání čl. 106 odst. 2 SFEU (původně článek 90 Smlouvy, následně čl. 86 odst. 2 SEU) a čl. 107 odst. 1 SFEU (původně článek 92 Smlouvy, následně článek 87 SEU) ve smyslu výkladu těchto ustanovení, který poskytl Soudní dvůr v souvislosti s kritérii týkajícími se odlišení zákonného opatření — vyrovnání závazků veřejné služby — od protiprávní státní podpory (rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH a Regierungsprăsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH) takové právní normě, jako je čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 ve spojení s čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996 a čl. 3 odst. 1 nařízení prezidenta republiky č. 144/2001, která společnosti Poste Italiane s.p.a. přiznává pravomoc jednostranně stanovit výši „poplatku“ zatěžujícího koncesionáře (agenta) vybírajícího místní daně z nemovitosti (ICI) a splatného za každou transakci související s vedením účtu provedenou na dotčeném běžném poštovním účtu, jehož majitelem je koncesionář (agent), s ohledem na skutečnost, že společnost Poste Italiane s.p.a. stanovila usnesením správní rady č. 57/1996 výši uvedeného poplatku na 100 lir, pokud šlo o období od 1. dubna 1997 do 31. května 2001, a o, 23 eura pro období od 1. června 2001?

                  3)

                  Brání čl. 102 odst. 1 SFEU (původně článek 86 Smlouvy, následně čl. 82 odst. 1 SEU), jak jej vykládá Soudní dvůr (viz rozsudky Soudního dvora ze dne 13. prosince 1991, C-18/88, GB Inno BM; ze dne 25. června 1998, C- 203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; ze dne 17. května, C-340/99, TNT TRACO s.p.a.) souboru právních předpisů, jaký tvoří čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996, čl. 3 odst. 1 nařízení prezidenta republiky č. 144/2001 a čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992, který stanoví, že koncesionář (agent) se musí nutně podřídit platbě „poplatku“ v takové výši, jakou jednostranně určí, nebo změní společnost Poste Italiane s.p.a., přičemž odstoupení koncesionáře od smlouvy o běžném poštovním účtu automaticky vede k porušení povinnosti stanovené v čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 a následnému nesplnění povinnosti vybírat ICI, kterou má vůči místním daňovým úřadům?