title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. září 2004 ve věci C-417/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2001/18/ES — Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 30. září 2004
   ve věci C-417/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/18/ES - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2004/C 284/10)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-417/03, Komise Evropských společenství (zmocněnec: B. Stromsky) proti Belgickému království (zmocněnec: E. Dominkovits), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 3. října 2003, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, K. Schiemann (zpravodaj) a M. Ilešič, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 30. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 275, 15.11.2003.


title: Věc C-205/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Umweltsenat (Rakousko) dne 19. května 2008 – Umweltanwalt von Kärnten, další účastnice řízení: Kärntner Landesregierung, Alpe Adria Energia SpA

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Umweltsenat (Rakousko) dne 19. května 2008 – Umweltanwalt von Kärnten, další účastnice řízení: Kärntner Landesregierung, Alpe Adria Energia SpA
   (Věc C-205/08)
   (2008/C 209/30)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Umweltsenat
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Umweltanwalt von Kärnten

      Další účastnice řízení: Kärntner Landesregierung, Alpe Adria Energia SpA
   Předběžné otázky
   Musí být směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1), ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, kterou se mění směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (2), a tzv. směrnice o účasti veřejnosti – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (3), vykládána v tom smyslu, že členský stát musí stanovit povinnost provést posouzení pro druhy záměrů uvedené v příloze I směrnice, konkrétně v řádku 20 (Budování nadzemního vedení elektrické energie o napětí 220 kV a vyšším a o délce nad 15 kilometrů) u zařízení plánovaného na území dvou nebo více členských států rovněž v případě, pokud prahové hodnoty pro povinnost provést posouzení (zde délka 15 km) sice není dosaženo nebo popřípadě tato hodnota není překročena prostřednictvím části zařízení ležící na jeho státním území, ale připočtením částí zařízení plánovaných v sousedním státu/sousedních státech?

      (1)  Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.

      (2)  Úř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03, s. 151.

      (3)  Úř. věst. L 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07, s. 466.


title: Věc C-442/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemsko) – Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting v. College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden „Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Aarhuská úmluva — Směrnice 2003/4/ES — Článek 4 odst. 2 — Přístup veřejnosti k informacím — Pojem ‚informace o emisích do životního prostředí‘ — Směrnice 91/414/EHS — Směrnice 98/8/ES — Nařízení (ES) č. 1107/2009 — Uvádění přípravků na ochranu rostlin a biocidních přípravků na trh — Důvěrnost — Ochrana obchodních a průmyslových zájmů“

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemsko) – Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting v. College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
   (Věc C-442/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/4/ES - Článek 4 odst. 2 - Přístup veřejnosti k informacím - Pojem ‚informace o emisích do životního prostředí‘ - Směrnice 91/414/EHS - Směrnice 98/8/ES - Nařízení (ES) č. 1107/2009 - Uvádění přípravků na ochranu rostlin a biocidních přípravků na trh - Důvěrnost - Ochrana obchodních a průmyslových zájmů“)
   (2017/C 030/03)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting

      Žalovaný: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

      Za přítomnosti: Makhtesim-Agan Holland BV

      Výrok

               1)

               Článek 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že okolnost, že žadatel o povolení k uvedení přípravku na ochranu rostlin či biocidního přípravku na trh během postupu stanoveného pro získání tohoto povolení nepožádal o důvěrné zacházení s informacemi předkládanými v rámci tohoto postupu na základě článku 14 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, článku 19 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh nebo čl. 33 odst. 4 a článku 63 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS, nebrání příslušnému orgánu, kterému je po ukončení uvedeného postupu třetí osobou předložena žádost o přístup k těmto informacím na základě směrnice 2003/4, aby přezkoumal námitku uvedeného žadatele o povolení vůči této žádosti o přístup k informacím, a případně tuto žádost odmítl na základě čl. 4 odst. 2 prvního pododstavce písm. d) této směrnice z důvodu, že by zveřejnění uvedených informací mělo nepříznivý vliv na důvěrnost obchodních nebo průmyslových informací.

               2)

               Článek 4 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           pojem „emise do životního prostředí“ ve smyslu tohoto ustanovení se vztahuje na úniky takových přípravků a látek do životního prostředí, jako jsou přípravky na ochranu rostlin nebo biocidní přípravky a látky, jež tyto přípravky obsahují, pokud jsou tyto úniky skutečné či předvídatelné za obvyklých či reálných podmínek použití;

                           —

                           pojem „informace o emisích do životního prostředí“ ve smyslu uvedeného ustanovení se vztahuje na údaje, které se týkají povahy, složení, množství, data a místa „emisí do životního prostředí“ těchto přípravků nebo látek, jakož i na údaje o vlivech těchto emisí na životní prostředí v kratším či delším časovém horizontu, a konkrétně na informace o výskytu reziduí v životním prostředí po použití dotčeného přípravku a na studie, které se týkají míry rozptylu látky při takovém použití, ať již tyto údaje pocházejí ze studií, které byly uskutečněny zcela nebo částečně v terénu, z laboratorních studií či z translokačních studií.

               3)

               Článek 4 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě žádosti o přístup k informacím o emisích do životního prostředí, jejichž zveřejnění by mělo nepříznivý vliv na jeden ze zájmů uvedených v čl. 4 odst. 2 prvním pododstavci písm. a), d), f) až h) této směrnice, musí být zveřejněny pouze relevantní údaje, které lze ze zdroje informací vyjmout a jež se týkají emisí do životního prostředí, lze-li tyto údaje oddělit od ostatních informací obsažených v uvedeném zdroji, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 462, 22.12.2014.


title: Věc T-278/16: Žaloba podaná dne 31. května 2016 – Atlas Copco Airpower a Atlas Copco v. Evropská komise

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/34

         Žaloba podaná dne 31. května 2016 – Atlas Copco Airpower a Atlas Copco v. Evropská komise
   (Věc T-278/16)
   (2016/C 279/49)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Atlas Copco Airpower (Antwerp, Belgie) a Atlas Copco AB (Nacka, Švédsko) (zástupci: A. von Bonin, A. Haelterman a O. Brouwer, lawyers)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C(2015) 9873 final ze dne 11. ledna 2016 týkající se režimu státních podpor SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) v souvislosti s osvobozením nadměrného zisku od daně uplatňovaného Belgickým královstvím;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení, kterého se dopustila Komise při určení údajného opatření podpory a při kvalifikaci režimu podpor ve smyslu čl. 1 písm. d) nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie, jakož i článku 107 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU v tom, že konstatuje, že belgický systém úprav nadměrných zisků představuje opatření podpory.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení pří určování adresátů údajného opatření podpory, nesoudržnosti v určování nadnárodních skupin jako adresátů, jakož i porušení zásady legality a čl. 16 odst. 1 nařízení č. 2015/1589.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásad právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a řádné správy.


title: Věc C-3/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 8. ledna 2008 – Ketty Leyman v. Institut national d'assurance maladie-invalidité (I.N.A.M.I.)

text:
               29.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 8. ledna 2008 – Ketty Leyman v. Institut national d'assurance maladie-invalidité (I.N.A.M.I.)
   (Věc C-3/08)
   (2008/C 79/27)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Tribunal du travail de Nivelles
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Ketty Leyman

      Žalovaný: Institut national d'assurance maladie-invalidité (I.N.A.M.I.)
   Předběžné otázky

               1.

               Jsou čl. 40 odst. 3 písm. b) nařízení 1408/71 (1) a článek 93 úplného znění zákonů ze dne 14. července 1994 o zdravotním pojištění a dávkách v rozporu s článkem 18 Smlouvy o ES v tom, že neumožňují, aby pracovníkovi majícímu bydliště a pracujícímu v zemi typu A (v projednávaném případě Belgii), který se přestěhuje do země typu B (v projednávaném případě Lucemburské velkovévodství), byla během prvního roku jeho pracovní neschopnosti vyplácena dávka zohledňující období, během kterého pracoval a platil příspěvky v zemi typu A (Belgii)?

               2.

               Jsou čl. 40 odst. 3 písm. b) nařízení 1408/71 a článek 93 úplného znění zákonů ze dne 14. července 1994 o zdravotním pojištění a dávkách v rozporu s článkem 18 Smlouvy o ES v tom, že diskriminují pracovníka využívajícího své svobody pohybu, který má bydliště a pracuje v zemi typu A (v projednávaném případě Belgii) a přestěhuje se do země typu B (v projednávaném případě Lucemburské velkovévodství), tím, že mu během prvního roku pracovní neschopnosti neumožňují pobírat dávku zohledňující období, během kterého pracoval a platil příspěvky v zemi typu A (Belgii)?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35), ve znění pozdějších předpisů.


title: Věc T-227/13: Žaloba podaná dne 17. dubna 2013 — Bayer Intellectual Property v. OHIM — Interhygiene (INTERFACE)

text:
               22.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/15

         Žaloba podaná dne 17. dubna 2013 — Bayer Intellectual Property v. OHIM — Interhygiene (INTERFACE)
   (Věc T-227/13)
   2013/C 178/25
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bayer Intellectual Property GmbH (Monheim am Rhein, Německo) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Interhygiene GmbH (Cuxhaven, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí jako protiprávní v rozsahu, v němž byla přihláška ochranné známky Společenství INTERFACE prohlášena za neslučitelnou se starší ochrannou známkou Interfog;

               —

               výslovně uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „INTERFACE“ pro výrobky zařazené do třídy 5 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 133 977

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis slovní ochranné známky Společenství „Interfog“ pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


title: Věc T-286/16: Žaloba podaná dne 2. června 2016 – Kneidinger v. EUIPO – Topseat International (poklop toalety)

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/50

         Žaloba podaná dne 2. června 2016 – Kneidinger v. EUIPO – Topseat International (poklop toalety)
   (Věc T-286/16)
   (2016/C 260/62)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ernst Kneidinger (Wilhering, Rakousko) (zástupce: M. Grötschl, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Topseat International (Plano, Texas, Spojené státy americké)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Žalobce

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 2274035-0001

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. dubna 2016, ve věci R 1030/2015-3

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení – zejména nákladů této žaloby, jakož i dalších nákladů jakéhokoli případného jednání a cestovních nákladů – a náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 6 odst. 1 a 3 nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-230/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. května 2008 – Dansk Transport og Logistik v. Skatteministeriet

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. května 2008 – Dansk Transport og Logistik v. Skatteministeriet
   (Věc C-230/08)
   (2008/C 197/24)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Østre Landsret
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Dansk Transport og Logistik

      Žalovaný: Skatteministeriet (dánské ministerstvo financí)
   Předběžné otázky

               1)

               Má se výraz „zajištěno […] a současně nebo následně zabaveno“, obsažený v čl. 233 písm. d) celního kodexu (1) vykládat tak, že se toto ustanovení vztahuje na situace, kdy zboží, které bylo zadrženo podle první věty čl. 83 odst. 1 celního zákona při neoprávněném dovozu, je současně nebo následně zničeno celními orgány, aniž by toto zboží přestalo být v jejich držení?

               2)

               Má se systémová směrnice (2) vykládat v tom smyslu, že neoprávněně dovezené zboží, které je zajištěno při dovozu či současně nebo následně zničeno orgány, se musí považovat za zboží, které se nachází v „režimu s podmíněným osvobozením od daně“ s tím účinkem, že spotřební daň nevznikla nebo zanikla (viz první pododstavec čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 1 písm. c) systémové směrnice ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. a) a článkem 98 celního kodexu, a článkem 876a prováděcího nařízení (3))? Má na odpověď vliv otázka, zda celní dluh vzniklý při takovém neoprávněném dovozu zanikl podle čl. 233 písm. d) celního kodexu či nikoli?

               3)

               Má se šestá směrnice (4) vykládat v tom smyslu, že neoprávněně dovezené zboží zajištěné při dovozu, které bylo současně nebo následně zničeno orgány, se považuje za zboží nacházející se v „režimu uskladňování v celním skladu“ s tím účinkem, že povinnost zaplatit DPH nevznikla nebo zanikla (viz čl. 7 odst. 3, čl. 10 odst. 3, čl. 16 odst. 1 bod B písm. c) šesté směrnice a článek 876a prováděcího nařízení)? Má na odpověď vliv otázka, zda celní dluh vzniklý při takovém neoprávněném dovozu zanikl podle čl. 233 písm. d) celního kodexu či nikoli?

               4)

               Má se celní kodex, prováděcí nařízení a šestá směrnice vykládat tak, že celní orgány v členském státě, kde byl odhalen neoprávněný dovoz zboží v průběhu operace TIR, jsou příslušné k vybírání cla, spotřební daně a DPH z této operace, když orgány v jiném členském státě, kde došlo k neoprávněnému dovozu do Společenství, neodhalily porušení právních předpisů a následně nevybraly clo, spotřební daň a DPH (viz článek 215 celního kodexu ve spojení s jeho článkem 217, čl. 454 odst. 2 a 3 prováděcího nařízení platném v dané době, a článek 7 šesté směrnice)?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1).

      (2)  Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, 23.3.1992, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).

      (4)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1).


               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/1

         2009/C 233/01
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 220, 12.9.2009

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 205, 29.8.2009

      Úř. věst. C 193, 15.8.2009

      Úř. věst. C 180, 1.8.2009

      Úř. věst. C 167, 18.7.2009

      Úř. věst. C 153, 4.7.2009

      Úř. věst. C 141, 20.6.2009

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Spojené věci T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP a T-61/02 OP: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Dresdner Bank a další v. Komise ( Hospodářská soutěž — Článek 81 ES — Dohoda o určování cen a způsobů účtování služeb směny valut v hotovosti — Německo — Důkazy protiprávního jednání — Odpor )

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/42

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Dresdner Bank a další v. Komise
   (Spojené věci T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP a T-61/02 OP) (1)

   („Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Dohoda o určování cen a způsobů účtování služeb směny valut v hotovosti - Německo - Důkazy protiprávního jednání - Odpor“)
   (2006/C 294/88)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dresdner Bank AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: M. Hirsch a W. Bosch, advokáti); Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG, dříve Vereins- und Westbank AG (Mnichov, Německo) (zástupci: původně J. Schulte, M. Ewen a A. Neus, poté W. Knapp, T. Müller-Ibold a C. Feddersen, advokáti); Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG (Mnichov) (zástupci: původně W. Knapp, T. Müller-Ibold a B. Bergmann, poté W. Knapp, T. Müller-Ibold a C. Feddersen, advokáti); DVB Bank AG, dříve Deutsche Verkehrsbank AG (Frankfurt nad Mohanem) (zástupci: M. Klusmann a F. Wiemer, advokáti); a Commerzbank AG (Frankfurt nad Mohanem) (zástupci: H. Satzky a B. Maassen, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: T. Christoforou, A. Nijenhuis a M. Schneider, advokáti)
   Předmět věci
   Odpor podaný Komisí proti rozsudkům Soudu ze dne 14. října 2004, ve věcech Dresdner Bank v. Komise (T-44/02, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), Vereins- und Westbank v. Komise (T-54/02, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), Bayerische Hypo- und Vereinsbank v. Komise (T-56/02, Sb. rozh. s. II-3495), Deutsche Verkehrsbank v. Komise (T-60/02, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a Commerzbank v. Komise (T-61/02, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), vydaným jako rozsudky pro zmeškání.
   Výrok rozsudku

               1)

               Odpor se zamítá.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 109, 4.5.2002


title: Věc T-16/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2017 – Mast-Jägermeister v. EUIPO (Poháry) „(Průmyslový) vzor Společenství — Přihláška (průmyslových) vzorů Společenství představujících poháry — Pojem ‚vyobrazení, které lze reprodukovat‘ — Nepřesné vyobrazení, pokud jde rozsah požadované ochrany — Odmítnutí odstranit nedostatky — Nepřiznání dne podání — Články 36 a 46 nařízení (ES) č. 6/2002 — Článek 4 odst. 1 písm. e) a čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 2245/2002“

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2017 – Mast-Jägermeister v. EUIPO (Poháry)
   (Věc T-16/16) (1)

   („(Průmyslový) vzor Společenství - Přihláška (průmyslových) vzorů Společenství představujících poháry - Pojem ‚vyobrazení, které lze reprodukovat‘ - Nepřesné vyobrazení, pokud jde rozsah požadované ochrany - Odmítnutí odstranit nedostatky - Nepřiznání dne podání - Články 36 a 46 nařízení (ES) č. 6/2002 - Článek 4 odst. 1 písm. e) a čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 2245/2002“)
   (2017/C 086/34)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mast-Jägermeister SE (Wolfenbüttel, Německo) (zástupci: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus a J. Engberding, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. listopadu 2015 (věc R 1842/2015-3), týkajícímu se přihlášek pohárů jako zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Mast-Jägermeister SE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


title: Věc F-9/16: Žaloba podaná dne 17. února 2016 – ZZ a další v. Parlament

text:
               25.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/40

         Žaloba podaná dne 17. února 2016 – ZZ a další v. Parlament
   (Věc F-9/16)
   (2016/C 145/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: M. Casado Garcia-Hirschfeld, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterými bylo čtyřem žalobcům zamítnuto přiznání příspěvků na vzdělání rok 2014-2015 a následující roky a uložení žalovanému, aby žalobcům vyplatil příspěvky na vzdělání na rok 215/2016 navýšené o úroky vypočítané ode dnů, kdy se tyto částky staly splatné na základě přílohy VII služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit napadená individuální rozhodnutí ze dne 24. dubna 2015;

               —

               je-li to nutné, zrušit rozhodnutí Generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 17. listopadu 2015 a 19. listopadu 2015;

               —

               uložit Evropskému parlamentu, aby žalobcům vyplatil příspěvky na vzdělání na rok 215/2016 navýšené o úroky vypočítané ode dnů, kdy se tyto částky staly splatné na základě přílohy VII služebního řádu;

               —

               uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-509/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bergamo (Itálie) dne 21. listopadu 2007 – Luigi Scarpelli v. NEOS Banca SpA

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bergamo (Itálie) dne 21. listopadu 2007 – Luigi Scarpelli v. NEOS Banca SpA
   (Věc C-509/07)
   (2008/C 37/08)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale di Bergamo
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Luigi Scarpelli

      Žalovaná: NEOS Banca SpA
   Předběžné otázky
   „Je třeba čl. 11 odst. 2 směrnice 87/102/EHS (1) vykládat v tom smyslu, že dohoda mezi dodavatelem a poskytovatelem úvěru, na základě které tento poskytovatel úvěru poskytuje úvěr výhradně zákazníkům tohoto dodavatele, je nezbytným předpokladem práva spotřebitele uplatňovat práva vůči poskytovateli úvěru – v případě neplnění povinností dodavatele – i když toto právo je a) pouze právem na zrušení smlouvy o úvěru, nebo b) právem na zrušení a následné vrácení částek zaplacených poskytovateli úvěru?“

      (1)  Úř. věst. L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326.


title: Věc T-398/07: Žaloba podaná dne 31. října 2007 – Španělsko v. Komise

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/17

         Žaloba podaná dne 31. října 2007 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-398/07)
   (2008/C 8/32)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 4. července 2007 týkající se zahájení řízení podle článku 82 ES (Věc COMP/38.784 – Wanadoo España v. Telefónica) a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Projednávaná žaloba směřuje proti rozhodnutí ze dne 4. července 2007 týkajícímu se zahájení řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (Věc COMP/38.784 – Wanadoo España v. Telefónica), jímž Komise uložila Telefónica, S.A., společně a nerozlučně s Telefónica de España S.A.U. pokutu ve výši 151 875 000 eur za porušení článku 82 ES. Podle Komise tyto dvě společnosti od září 2001 do prosince 2006 uplatňovaly sazby neodpovídající poskytování velkoobchodních a maloobchodních služeb přístupu do širokého pásma.
   Na podporu svých tvrzení žalobce uvádí následující důvody:

               —

               porušení povinnosti spolupráce podle článku 10 ES a čl. 7 odst. 2 směrnice 2002/21/ES (1) v rozsahu, v jakém Komise nedala španělskému regulačnímu orgánu možnost s ní spolupracovat při přezkumu možností, jak co nejúčinněji vyřešit údajné porušení práva;

               —

               porušení článku 82 ES na základě zjevně nesprávných posouzení ohledně nezbytnosti velkoobchodních výrobků, výpočtu nákladů a účinků jednání společnosti Telefónica na soutěžitele a spotřebitele;

               —

               uplatnění ultra vires článku 82 ES, neboť napadené rozhodnutí je v rozporu s regulačním rámcem pro elektronické komunikace platným ve Španělsku, čímž narušuje rovnováhu mezi právní úpravou ex ante a právní úpravou hospodářské soutěže. Krom toho nesoudržnost výsledků dosažených Komisí ve vztahu k mezinárodní zkušenosti a realitě španělského trhu brání španělskému národnímu regulačnímu orgánu dosáhnout cílů stanovených uvedeným regulačním rámcem, a porušuje zásadu speciality;

               —

               porušení zásady právní jistoty, neboť napadnuté rozhodnutí předpokládá změnu ex post v konceptu regulačního rámce vymezeného ex ante;

               —

               porušení zásady legitimního očekávání ve vztahu k sankcionovanému operátorovi, jakož i ostatním operátorům na daném trhu, nedodržením regulačního rámce v oblasti, která již byla pro trh telekomunikací upravena Komisí.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).


title: Věc C-299/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van Koophandel te Antwerpen (Belgie) dne 27. června 2007 – Galatea BVBA v. Sanoma Magazines Belgium NV

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van Koophandel te Antwerpen (Belgie) dne 27. června 2007 – Galatea BVBA v. Sanoma Magazines Belgium NV
   (Věc C-299/07)
   (2007/C 199/36)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank van Koophandel te Antwerpen
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Galatea BVBA

      Žalovaná: Sanoma Magazines Belgium NV
   Předběžná otázka
   Brání článek 49 ES upravující volný pohyb služeb, jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29 (1) o nekalých obchodních praktikách takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 54 belgického zákona ze dne 14. července 1991 o obchodních praktikách a o informování a ochraně spotřebitele, který s výhradou případů, které jsou v tomto zákoně taxativně uvedeny, zakazuje jakoukoliv vázanou nabídku prodávajícího spotřebiteli, při které je úplatné nebo bezplatné nabytí zboží či přijetí služeb, jiných výhod nebo kupónů opravňujících k jejich nabytí vázáno na koupi jiného, byť i totožného zboží nebo služby, a to bez ohledu na okolnosti konkrétního případu, zejména bez ohledu na vliv, který konkrétní nabídka může mít na průměrného spotřebitele, a bez ohledu na to, zda tato nabídka může být za konkrétních okolností považována za porušení profesní povinnosti řádné péče a poctivých obchodních zvyklostí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22).


title: Věc T-438/04: Žaloba podaná dne 29. října 2004 Elke Huober proti Radě Evropské unie

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/44

         Žaloba podaná dne 29. října 2004 Elke Huober proti Radě Evropské unie
   (Věc T-438/04)
   (2005/C 6/87)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 29. října 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Elke Huober, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupenou Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady, kterým se žalobkyni zamítá nárok na příspěvek za práci v zahraničí a odvozená práva, od jejího nástupu do služebního poměru dne 1. září 2003;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Před nástupem do služebního poměru v Radě žalobkyně pracovala v informační kanceláři Land Bade-Würtemberg v Bruselu. Touto žalobou žalobkyně napadá rozhodnutí, kterým se zamítá její nárok na příspěvek za práci v zahraničí.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává porušení čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII Služebního řádu v rozsahu, v němž Rada neshledala, že se žalobkyně nacházela v okolnostech vyplývajících z práce konané pro jiný stát. Žalobkyně se mimoto dovolává zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace.


title: Věc T-745/14: Žaloba podaná dne 5. listopadu 2014 – TeamBank v OHIM – Easy Asset Management (easy Credit)

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/43

         Žaloba podaná dne 5. listopadu 2014 – TeamBank v OHIM – Easy Asset Management (easy Credit)
   (Věc T-745/14)
   (2015/C 007/48)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: TeamBank AG Nürnberg (Norimberk, Německo) (zástupci: H. Lindner, D. Terheggen aT. Kiphuth, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Easy Asset Management AD (Sofie, Buharsko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „easy Credit“ – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 8 11  527

      Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. září 2014, ve věci R 1975/2013-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž se týká výrobků a služeb zařazených do tříd 36 a 38;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a, čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-56/06: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Euro Tex Textilverwertung GmbH v. Hauptzollamt Duisburg (Přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Polskou republikou — Pojem původní výrobky — Obnošené oděvy)

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Euro Tex Textilverwertung GmbH v. Hauptzollamt Duisburg
   (Věc C-56/06) (1)

   (Přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Polskou republikou - Pojem „původní výrobky“ - Obnošené oděvy)
   (2007/C 183/17)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Düsseldorf
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Euro Tex Textilverwertung GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Duisburg
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Düsseldorf – Výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) protokolu č. 4 k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé – Protokol č. 4 týkající se definice pojmu „původní výrobky“ a metod správní spolupráce (Úř. věst. L 348, s. 2), ve znění rozhodnutí Rady přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé č. 1/97 ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 221, s. 1) – Definice pojmu „původní produkty“ – Určení původu použitého oblečení, které bylo tříděno a skladováno na území Společenství.
   Výrok
   Vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 1 písm. b) protokolu č. 4 k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Polskou republikou na straně druhé, ve znění rozhodnutí Rady přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Polskou republikou na straně druhé č. 1/97 ze dne 30. června 1997, neumožňuje rozlišovat mezi jednoduchými a složitějšími operacemi zařazování, takové operace zařazování, které jsou popsány v předkládacím rozhodnutí, jsou zahrnuty pod pojmem jednoduché operace zařazování ve smyslu uvedeného ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


title: Věc T-142/14: Usnesení Tribunálu ze dne 1. února 2016 – SolarWorld a další v. Rada „Žaloba na neplatnost — Dotace — Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny — Konečné vyrovnávací clo — Osvobození dovozů, které jsou předmětem přijatého závazku — Neoddělitelnost — Nepřípustnost“

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/24

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. února 2016 – SolarWorld a další v. Rada
   (Věc T-142/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Dotace - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny - Konečné vyrovnávací clo - Osvobození dovozů, které jsou předmětem přijatého závazku - Neoddělitelnost - Nepřípustnost“)
   (2016/C 111/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SolarWorld AG (Bonn, Německo); Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Itálie); a Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: L. Ruessmann, advokát, a J. Beck, solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupce: B. Driessen, zmocněnec)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci); Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Čína); Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Čína); Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Čína); a CsiSolar Power (China), Inc. (Suzhou) (zástupci: A. Willems a S. De Knop, advokáti, a K. Daly, solicitor), a China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (Peking, Čína) (zástupci: J.-F. Bellis, F. Di Gianni a A. Scalini, advokáti)

      Předmět věci

   Žádost o zrušení čl. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013, ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, s. 66).

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd a Csi Solar Power (China), Inc. se vyškrtávají z věci T–142/14 jako vedlejší účastnice řízení.

               3)

               SolarWorid AG, Brandoni solare SpA a Solaria Energia y Medio Ambiente, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Rady Evropské unie, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

               4)

               Evropská komise, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. a China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


title: Věc T-367/05: Žaloba podaná dne  23. září 2005  – UPC France v. Komise

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/15

         Žaloba podaná dne 23. září 2005 – UPC France v. Komise
   (Věc T-367/05)
   (2005/C 315/29)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: UPC France Holding B. V. (Schiphol-Rijk, Nizozemsko) (zástupci: D. Powell, solicitor, N. Flandin, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise o státní podpoře č. 382/2004 – Francie,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se touto žalobou domáhá zrušení rozhodnutí Komise o státní podpoře č. 382/2004 – Francie ze dne 3. května 2005 (1), kterým se určuje, že dotace poskytnutá francouzskými orgány za účelem výstavby a provozování vysokorychlostní telekomunikační sítě na území Limousin (DORSAL) nepředstavuje podporu.
   Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby několik žalobních důvodů vycházejících z porušení podstatných formálních náležitostí, jakož i porušení práva Společenství.
   Co se týče porušení podstatných formálních náležitostí, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její procesní práva, když neprávem nezahájila formální postup o přezkoumání podpory stanovený v čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a v článku 6 nařízení č. 659/99 (2), který by žalobkyni jako zúčastněné straně umožnil podat připomínky dříve, než Komise rozhodla.
   Ve svém prvním žalobním důvodu týkajícím se porušení práva Společenství žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když usoudila, že dotčené opatření neobsahuje prvky podpory, neboť dotace byla poskytnuta v rámci vyrovnání za veřejné služby, a že byly v projednávaném případě splněny kritéria vymezená judikaturou Altmark3.
   Žalobkyně navíc zpochybňuje napadené rozhodnutí, neboť toto rozhodnutí kvalifikuje službu vysokorychlostního spojení jako veřejnou službu, přestože definice veřejné služby v oblasti telekomunikací, jak vyplývá ze směrnice „univerzální služby“, se vztahuje pouze na služby týkající se spojení s nízkou rychlostí.
   Žalobkyně dále tvrdí, že mají-li být dotčené povinnosti považovány za povinnosti spadající do úkolu veřejné služby, Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení quod non, když usoudila, že ve městě Limoges není dostatek soukromých podnětů a neexistuje tam soutěžní prostředí. Žalobkyně rovněž tvrdí, že užívaný postup pro výběr poskytovatele, který je pověřen provedením údajného úkolu služby obecného zájmu neumožnil výběr uchazeče schopného poskytovat tuto službu za nižší náklady pro územně správní celky. Žalobkyně má v každém případě za to, že v projednávaném případě nemůže být veřejná dotace, pokud jde o město Limoges, odůvodněna jako vyrovnání za provedení úkolu veřejné služby a judikatura Altmark se tedy neuplatní.
   Ve svém dalším žalobním důvodu se žalobkyně dovolává podstatných vad řízení při řízení o pověření úkolem veřejné služby, které vyvolaly nerovné postavení uchazečů, kteří mohli být pověřeni úkolem veřejné služby.
   Poslední žalobní důvod vznesený žalobkyní vychází z nedostatečného odůvodnění, neboť Komise nevysvětlila, proč posuzovala kraj Limousin jako celek, aniž by zohlednila zvláštnosti městských zón, které stejně jako město Limoges představují v rámci kraje oblasti se skutečným soutěžním prostředím, ani proč neuvedla nikde v napadeném rozhodnutí přítomnost sítě žalobkyně v Limoges.

      (1)  C (2005) 1170 konečný 1.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 83 ze dne 27.3.1999, s. 1.


title: Věc T-881/16: Žaloba podaná dne 14. prosince 2016 – HJ v. EMA

text:
               13.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/24

         Žaloba podaná dne 14. prosince 2016 – HJ v. EMA
   (Věc T-881/16)
   (2017/C 046/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: HJ (Londýn, Spojené království) (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil žalované povinnost zaplatit žalobci symbolické jedno euro jako náhradu způsobené nemajetkové újmy,

               —

               uložil žalované povinnost vyjmout memorandum ze dne 22. července 2015, a v důsledku toho i odpověď žalobce ze dne 23. července 2015, z jeho osobního spisu,

               —

               bude-li to nezbytné, zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy (OOUPS) ze dne 21. března 2016, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o náhradu škody podaná dne 26. listopadu 2015, a zrušil rozhodnutí OOUPS ze dne 19. října 2016, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 20. června 2016 směřující proti uvedenému rozhodnutí,

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby žalobce uvádí jediný žalobní důvod, v jehož rámci tvrdí, že podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie, a to protiprávnost vytýkaného jednání, existence škody a existence příčinné souvislosti mezi jednáním a uváděnou škodou, jsou v tomto případě splněny. Podle žalobce dokumenty vyplývající z jeho osobního spisu, které byly na určitou dobu zveřejněny a zpřístupněny každému zaměstnanci Evropské agentury pro léčivé přípravky, nebyly zpracovány spravedlivě a v souladu s právními předpisy, ale byly zpracovány k jiným účelům, než jsou ty, k nimž byly shromážděny, aniž by tato změna účelu byla žalobcem výslovně povolena. Šíření těchto citlivých údajů následně zpochybnilo integritu žalobce, čímž mu byla způsobena skutečná a určitá nemajetková újma. Podle názoru žalobce je třeba tuto újmu v celém rozsahu připsat zaviněnému jednání Agentury.


title: Věc T-314/07: Žaloba podaná dne 22. srpna 2007 – Simsalagrimm Filmproduktion v. Komise a EACEA

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/25

         Žaloba podaná dne 22. srpna 2007 – Simsalagrimm Filmproduktion v. Komise a EACEA
   (Věc T-314/07)
   (2007/C 235/47)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Simsalagrimm Filmproduktion GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: D. Reich a D. Sharma, advokáti)

      Žalované: Komise Evropských společenství a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Debit Note č. 3240905584 ze dne 10. června 2007;

               —

               uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně a Komise uzavřely v roce 1998 smlouvu o podpoře počítačem animovaného kresleného seriálu v rámci programu MEDIA II – Rozvoj a distribuce (1). Dopisem ze dne 20. června 2007 požadovala EACEA po žalobkyni vrácení celé částky vyplacené v rámci této smlouvy. Uvedené rozhodnutí napadá žalobkyně touto žalobou.
   Žalobkyně zaprvé uplatňuje, že EACEA nebyla formálně příslušná k přijetí napadeného rozhodnutí, jelikož tato pravomoc přísluší Komisi.
   Krom toho žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnuti je protiprávní vzhledem k porušení povinnosti odůvodnění při výkonu veřejné moci podle článku 256 ES.
   Navíc bylo porušeno právo žalobkyně na obhajobu, jelikož její žádost o nahlédnutí do spisu byla zamítnuta, a v důsledku toho nemohla zjistit, jaká skutková podstata byla použita na odůvodnění výzvy k zaplacení.
   Žalobkyně rovněž napadá skutečnost, že smlouva o podpoře nebyla účinně vypovězena a podmínky pro její vypovězení rovněž neexistovaly. V této souvislosti krom toho uplatňuje, že vypovězení této smlouvy, jakož i výzva k vrácení zaplacené podpory představuje porušení zásady legitimního očekávání.

      (1)  Rozhodnutí Rady 95/563/ES ze dne 10. července 1995 o provádění programu na podporu rozvoje a distribuce evropských audiovizuálních děl (MEDIA II – Rozvoj a distribuce) (1996–2000) (Úř. věst. L 321, s. 25).


title: Věc C-90/07: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/12/ES — Obaly a obalové odpady — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/11

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-90/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/12/ES - Obaly a obalové odpady - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2007/C 211/20)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království (zástupce: S. Raskin, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/12/ES ze dne 11. února 2004, kterou se mění směrnice 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 47, s. 26; Zvl. vyd. 13/34, s. 3)
   Výrok

               1)

               Belgické království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/12/ES ze dne 11. února 2004, kterou se mění směrnice 94/62/ES o obalech a obalových odpadech, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc T-886/16: Žaloba podaná dne 15. prosince 2016 – Nf Nails In Vogue v. EUIPO – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/30

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2016 – Nf Nails In Vogue v. EUIPO – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)
   (Věc T-886/16)
   (2017/C 063/41)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nf Nails In Vogue, SL (Arganda del Rey, Španělsko) (zástupce: L. Jáudenes Sánchez, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nails & Beauty Vertriebs GmbH (Kiel, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „NAILS FACTORY“ – Přihláška č. 13 528 336

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. října 2016, ve věci R 202/202016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení u odvolacího senátu.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-192/07: Žaloba podaná dne 3. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/20

         Žaloba podaná dne 3. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-192/07)
   (2007/C 117/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a W. Bogensberger, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2003/86/ES uplynula dne 3. října 2005.

      (1)  Úř. věst. L 251, s. 12.


title: Věc C-156/12: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg — Rakousko) — GREP GmbH v. Freistaat Bayern ( „Článek 104 odst. 3 první pododstavec Jednacího řádu — Listina základních práv Evropské unie — Článek 47 a čl. 51 odst. 1 — Výkon unijního práva — Odvolání proti rozhodnutí konstatujícímu vykonatelnost rozhodnutí vydaného v jiném členském státě a nařizujícímu věcnou obstávku majetku — Účinná soudní ochrana — Právo na přístup k soudu — Poskytnutí právní pomoci — Vnitrostátní právní úprava, která odepírá poskytnutí právní pomoci právnickým osobám“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/9

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg — Rakousko) — GREP GmbH v. Freistaat Bayern
   (Věc C-156/12) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec Jednacího řádu - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 a čl. 51 odst. 1 - Výkon unijního práva - Odvolání proti rozhodnutí konstatujícímu vykonatelnost rozhodnutí vydaného v jiném členském státě a nařizujícímu věcnou obstávku majetku - Účinná soudní ochrana - Právo na přístup k soudu - Poskytnutí právní pomoci - Vnitrostátní právní úprava, která odepírá poskytnutí právní pomoci právnickým osobám)
   2012/C 303/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landesgericht Salzburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: GREP GmbH

      Žalovaný: Freistaat Bayern

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landesgericht Salzburg — Výklad článku čl. 51 odst. 1 první věty a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i podpůrně čl. 43 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 1) a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod — Působnost Listiny základních práv — Řízení o výkonu rozhodnutí vydaného v jiném členském státě — Nárok na poskytnutí právní pomoci — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která tento nárok nepřiznává právnickým osobám

      Výrok

   Odvolání podané podle článku 43 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, za účelem napadení rozhodnutí konstatujícího vykonatelnost usnesení o věcné obstávce majetku podle článků 38 až 42 uvedeného nařízení a nařizujícího věcnou obstávku majetku, představuje výkon unijního práva ve smyslu článku 51 Listiny základních práv Evropské unie.
   Zásada účinné soudní ochrany tak, jak je zakotvena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, může zahrnovat nárok na zproštění povinnosti platit náklady řízení nebo poplatky za právní služby advokáta v řízení uvedeném v rámci tohoto odvolání.
   Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit, zda podmínky přiznání takové pomoci představují omezení práva na přístup k soudům, které zasahuje do tohoto práva v jeho samotné podstatě, zda směřují k legitimnímu cíli a zda existuje rozumný vztah proporcionality mezi použitými prostředky a sledovaným cílem.
   V rámci tohoto posouzení může vnitrostátní soud zohlednit předmět sporu, rozumné šance navrhovatele na úspěch, závažnost věci pro navrhovatele, komplexnost uplatnitelného práva a použitelného řízení, jakož i schopnost tohoto navrhovatele účinně hájit svou věc. Pro posouzení proporcionality může mimoto vnitrostátní soud zohlednit výši předem placených nákladů řízení, jakož i okolnost, zda případně představují nepřekonatelnou překážku pro přístup k soudu.
   Pokud jde konkrétněji o právnické osoby, může vnitrostátní soud zohlednit jejich situaci. Může tak zejména vzít v úvahu formu a ziskovou či neziskovou povahu dotčené právnické osoby, jakož i finanční schopnost jejích společníků nebo akcionářů a jejich možnost získat částky nezbytné k podání žaloby.

      (1)  Úř. věst. C 194, 30.06.2012


               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/1

         (2008/C 8/01)
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 315, 22.12.2007

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 297, 8.12.2007

      Úř. věst. C 283, 24.11.2007

      Úř. věst. C 269, 10.11.2007

      Úř. věst. C 247, 20.10.2007

      Úř. věst. C 235, 6.10.2007

      Úř. věst. C 223, 22.9.2007

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc C-384/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 30. července 2004 ve věci 1) Commissioners of Customs and Excise, 2) H.M. Attorney-General proti Federation of Technological Industries a 53 dalším účastníkům

text:
               6.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 30. července 2004 ve věci 1) Commissioners of Customs and Excise, 2) H.M. Attorney-General proti Federation of Technological Industries a 53 dalším účastníkům
   (Věc C-384/04)
   (2004/C 273/31)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 30. července 2004 ve věci 1) Commissioners of Customs and Excise, 2) H.M. Attorney-General proti Federation of Technological Industries a 53 dalším účastníkům, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. září 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Umožňuje čl. 21 odst. 3 směrnice Rady 77/388/EHS (1) ve znění směrnice Rady 2000/65/ES členským státům stanovit, že jakákoliv osoba může být společně a nerozdílně odpovědná za odvod daně spolu s jakoukoliv osobou takto odpovědnou podle čl. 21 odst. 1 nebo čl. 21 odst. 2, a to pouze s výhradou obecných zásad práva Společenství, tedy, že takové opatření musí být objektivně opodstatněné, rozumné, přiměřené a musí být v souladu s požadavkem právní jistoty?

               2)

               Umožňuje čl. 22 odst. 8 směrnice členským státům stanovit, že jakákoliv osoba může být takto odpovědná, nebo stanovit, že jedna osoba může být povinna poskytnout zajištění za daňový závazek jiné osoby, a to pouze s výhradou výše uvedených obecných zásad?

               3)

               Pokud je odpověď na otázku 1 záporná, jaká další omezení jiná než ta, která vyplývají z výše uvedených obecných zásad, se uplatní na pravomoc přenesenou článkem 21.3?

               4)

               Pokud je odpověď na otázku 2 záporná, jaká další omezení jiná než ta, která vyplývají z výše uvedených obecných zásad, se uplatní na pravomoc přenesenou článkem 22 odst. 8?

               5)

               Brání směrnice ve znění pozdějších změn tomu, aby členské státy stanovily společnou a nerozdílnou odpovědnost osob povinných k dani nebo aby na osobě povinné k dani požadovaly poskytnutí zajištění za daňový závazek jiné osoby povinné k dani za účelem zabránění zneužití systému DPH a ochrany příjmů splatných v rámci tohoto systému, jestliže taková opatření jsou v souladu s výše uvedenými obecnými zásadami?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst., L 145, 13.6.1977 s. 1).


title: Věc T-456/15: Žaloba podaná dne 10. srpna 2015 – Foodcare v. OHIM – OHIM – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/29

         Žaloba podaná dne 10. srpna 2015 – Foodcare v. OHIM – OHIM – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)
   (Věc T-456/15)
   (2015/C 328/26)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Foodcare sp. z o.o. (Zabierzów, Polsko) (zástupce: A. Matusik, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Dariusz Michalczewski (Gdaňsk, Polsko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

      Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Společenství „T.G.R. ENERGY DRINK“ – ochranná známka Společenství č. 5 689 237

      Řízení před OHIM: řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. května 2015 ve věci R 265/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v plném rozsahu,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-3/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 3. ledna 2014 – Polska Telefonia Cyfrowa S.A. (Varšava) v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 3. ledna 2014 – Polska Telefonia Cyfrowa S.A. (Varšava) v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Věc C-3/14)
   2014/C 102/17
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Najwyższy

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Polska Telefonia Cyfrowa S.A.

      Žalovaný: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (1) ve spojení s článkem 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (2) v tom smyslu, že každé opatření, které vnitrostátní regulační orgán za účelem splnění povinnosti vyplývající z článku 28 směrnice 2002/22 přijme, má dopad na obchod mezi členskými státy, pokud opatření může koncovým uživatelům z jiných členských států umožnit přístup k nezeměpisným číslům na území tohoto členského státu?

               2)

               Je třeba vykládat čl. 7 odst. 3 ve spojení s článkem 6 a článkem 20 směrnice 2002/21 v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán při rozhodování o sporu mezi podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací, který se týká povinnosti vyplývající z ustanovení článku 28 směrnice 2002/22, již splnil některý z těchto podniků, nesmí provést konsolidaci, a to ani v případě, že by opatření mělo dopad na obchod mezi členskými státy a vnitrostátní právo ukládá vnitrostátnímu regulačnímu orgánu povinnost, aby provedl konsolidaci vždy, když opatření může mít dopad na tento obchod?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Je třeba vykládat čl. 7 odst. 3 ve spojení s článkem 6 a článkem 20 směrnice 2002/21 ve spojení s článkem 288 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU v tom smyslu, že vnitrostátní soud je povinen nepoužít ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která vnitrostátními regulačnímu orgánu ukládají povinnost provést konsolidaci vždy, když může mít jím přijaté opatření dopad na obchod mezi členskými státy?

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29 s. 349.

      (2)  Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29 s. 367.


title: Věc C-354/06: Žaloba podaná dne 25. srpna 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství

text:
               14.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/6

         Žaloba podaná dne 25. srpna 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-354/06)
   (2006/C 249/13)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Hottiaux, F. Simonetti, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství
   Návrhová žádání žalobkyně
   Ve své žalobě žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               konstatoval, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (1), a každopádně tím, že tato ustanovení nesdělilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě této směrnice;

               —

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2003/35/ES uplynula dne 25. června 2005.

      (1)  Úř. věst. L 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07, s. 466.


title: Věc C-520/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 8. listopadu 2010 — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 8. listopadu 2010 — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-520/10)
   ()
   2011/C 30/29
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Lebara Ltd

      Odpůrci: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud osoba povinná k dani („obchodník A“) prodává telefonní karty představující právo na příjem telekomunikačních služeb od této osoby, je třeba čl. 2 odst. 1 šesté směrnice o DPH (1) vykládat v tom smyslu, že obchodník A uskutečňuje pro účely DPH dvě dodání: jedno v okamžiku prodeje telefonní karty jiné osobě povinné k dani („obchodník B“) a druhé v okamžiku její realizace (tj. v okamžiku použití karty určitou osobou — „koncovým uživatelem“ — k uskutečnění telefonních hovorů)?

               2)

               Je-li tomu tak, jakým způsobem (v souladu s právními předpisy EU o DPH) je potřeba uplatnit DPH v dodavatelském řetězci, kde obchodník A prodá telefonní kartu obchodníkovi B, obchodník B telefonní kartu dále prodá v členském státě B a tuto kartu následně zakoupí koncový uživatel v členském státě B, který ji pak použije k uskutečnění telefonních hovorů?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)


title: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) 23. září 2004 ve spojených věcech C-435/02 a C-103/03(žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Essen a Landgericht Hagen): Axel Springer AG proti Zeitungsverlag Niederrhein GmbH & Co. Essen KG a Hans-Jürgen Weske (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Právo obchodních společností — Směrnice 90/605/EHS, kterou se mění oblast působnosti směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS — Článek 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES [nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES] — Společnost založená ve formě komanditní společnosti, jejíž všichni společníci s neomezeným ručením jsou založeni ve formě společnosti s ručením omezeným – GmbH & Co. KG — Zveřejňování roční účetní závěrky — Možnost třetích osob nahlédnout do těchto dokumentů — Pojem třetích osob — Zahrnutí zejména konkurentů — Platnost — Právní základ — Zásady svobody výkonu povolání, svobody tisku a rovného zacházení)

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/2

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   23. září 2004
   ve spojených věcech C-435/02 a C-103/03(žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Essen a Landgericht Hagen): Axel Springer AG proti Zeitungsverlag Niederrhein GmbH & Co. Essen KG a Hans-Jürgen Weske (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Právo obchodních společností - Směrnice 90/605/EHS, kterou se mění oblast působnosti směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS - Článek 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES [nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES] - Společnost založená ve formě komanditní společnosti, jejíž všichni společníci s neomezeným ručením jsou založeni ve formě společnosti s ručením omezeným – GmbH & Co. KG - Zveřejňování roční účetní závěrky - Možnost třetích osob nahlédnout do těchto dokumentů - Pojem třetích osob - Zahrnutí zejména konkurentů - Platnost - Právní základ - Zásady svobody výkonu povolání, svobody tisku a rovného zacházení)
   (2004/C 314/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve spojených věcech C-435/02 a C-103/03, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané Landgericht Essen (Německo) a Landgericht Hagen (Německo), usneseními ze dne 25. listopadu 2002 a 11. února 2003, došlými dne 2. prosince 2002, respektive 5. března 2003, v řízení mezi Axel Springer AG proti Zeitungsverlag Niederrhein GmbH & Co. Essen KG (C-435/02) a Axel Springer AG proti Hans-Jürgen Weske (C-103/03), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric; soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 23. září 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Směrnice Rady 90/605 ze dne 8. listopadu 1990, kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách a směrnice 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, pokud se jedná o oblast jejich působnosti, v rozsahu, v němž z ní vyplývá, že každá osoba má možnost nahlédnout do roční účetní závěrky a výroční zprávy forem společností, na které se směrnice vztahuje, aniž by musela prokázat právo nebo zájem vyžadující ochranu, mohla být právoplatně přijata na základě čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES (nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES).

               2)

               Přezkoumání prvních dvou otázek ve věci C-435/02 a druhé a třetí otázky ve věci C-103/03 s ohledem na obecné zásady práva Společenství, jakými jsou zásada svobodného výkonu povolání a svobody projevu, neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice 90/605.

               3)

               Přezkoumání třetí otázky ve věci C-435/02 a čtvrté otázky ve věci C-103/03 s ohledem na zásadu rovného zacházení neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice 90/605.

      (1)  Úř. věst. C 44, 22.2.2003.

      Úř. věst. C 12, 10.5.2003.


title: Věc C-42/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Okresný súd Dunajská Streda (Slovensko) dne 2. února 2015 – Home Credit Slovakia a. s. v. Klára Bíróová

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Okresný súd Dunajská Streda (Slovensko) dne 2. února 2015 – Home Credit Slovakia a. s. v. Klára Bíróová
   (Věc C-42/15)
   (2015/C 155/10)
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Okresný súd Dunajská Streda

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Home Credit Slovakia a. s.

      Žalovaná: Klára Bíróová

      Předběžné otázky

               1.

               Mají se pojmy „na papíře“ a „jiném trvalém nosiči“ v čl. 10 odst. 1 [ve spojení s čl. 3 písm. m)] směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úřední věstník EU ze dne 22. 5. 2008, L 133, s. 66, dále jen „směrnice 2008/48“), vykládat tak, že zahrnují

                           —

                           nejen text (fyzického, „hard copy“) dokumentu podepsaný smluvními stranami, který bude obsahovat náležitosti (informace) požadované v čl. 10 odst. 2 písm. a) až v) směrnice, ale také

                           —

                           jakýkoliv jiný dokument, na který tento text odkazuje a který je podle vnitrostátního práva součástí smluvního ujednání (například „všeobecné obchodní podmínky“, „úvěrové podmínky“, „sazebník poplatků“ nebo „splátkový kalendář“ vyhotovený věřitelem), a to i v případě, že daný dokument nesplňuje požadavek, aby byl vypracován „na papíře“ ve smyslu daného vnitrostátního práva (například proto, že není podepsán smluvními stranami)?

               2.

               V návaznosti na odpověď na otázku č. 1:
               Má se čl. 10 odst. 1 a 2 směrnice 2008/48 ve spojení s jejím článkem 1, podle kterého směrnice sleduje úplnou harmonizaci v dané oblasti, vykládat tak, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, které

                           —

                           vyžadují, aby všechny náležitosti smlouvy upravené v čl. 10 odst. 2 písm. a) až v) byly obsaženy v jednom dokumentu, který bude splňovat požadavek vypracování „na papíře“ podle práva příslušného členského státu (tj. v zásadě v dokumentu podepsaném smluvními stranami), a

                           —

                           nepřiznávají plné právní účinky smlouvě o spotřebitelském úvěru jen proto, že část uvedených náležitostí není v takovém podepsaném dokumentu obsažena, i když jsou tyto náležitosti (nebo jejich část) obsažené ve zvláštním dokumentu (například ve „všeobecných obchodních podmínkách“, „úvěrových podmínkách“, „sazebníku poplatků“ nebo „splátkovém kalendáři“ vyhotoveným věřitelem), přičemž: (i) samotná písemná smlouva na tento dokument odkazuje, (ii) podmínky pro začlenění tohoto dokumentu jako součásti smlouvy podle vnitrostátního práva jsou splněny a (iii) takto sjednaná smlouva o spotřebitelském úvěru by jako celek vyhovovala požadavku vypracování na „jiném trvalém nosiči“ uvedeném v čl. 10 odst. 1 směrnice?

               3.

               Má se čl. 10 odst. 2 písm. h) směrnice 2008/48 vykládat tak, že údaje požadované tímto ustanovením (konkrétně „četnost plateb“)

                           —

                           musí být ve smlouvě uzpůsobeny podmínkám dané konkrétní smlouvy [v zásadě uvedením přesných dat (den, měsíc, rok) splatnosti jednotlivých splátek], nebo

                           —

                           postačí, když je ve smlouvě obsažen obecný odkaz na objektivně zjistitelné parametry, z nichž je možné je odvodit (např. klauzulí „měsíční splátky jsou splatné nejpozději do 15. dne každého kalendářního měsíce“, „první splátka je splatná do jednoho měsíce od podpisu smlouvy a každá další splátka je splatná vždy po uplynutí jednoho měsíce od splatnosti předchozí splátky“ nebo jiným podobným způsobem)?

               4.

               Je-li správný výklad uvedený ve druhé odrážce otázky č. 3:
               Má se čl. 10 odst. 2 písm. h) směrnice 2008/48 vykládat tak, že údaj vyžadovaný tímto ustanovením (konkrétně „četnost plateb“) může být obsažen i ve zvláštním dokumentu, na který odkazuje smlouva splňující požadavek vypracování na papíře (ve smyslu čl. 10 odst. 1 směrnice), ale který sám o sobě tento požadavek nemusí splňovat (tj. v zásadě nemusí být podepsán smluvními stranami; například může jít o „všeobecné obchodní podmínky“, „úvěrové podmínky“, „sazebník poplatků“ nebo „splátkový kalendář“ vyhotovený věřitelem)?

               5.

               Má se čl. 10 odst. 2 písm. i) ve spojení s písm. h) směrnice 2008/48 vykládat tak, že

                           —

                           smlouva o úvěru na dobu určitou, při níž dochází ke splácení neboli umořování jistiny úvěru v rámci jednotlivých splátek, nemusí v době uzavření obsahovat přesné určení, jaká část každé jednotlivé splátky se použije na splátku jistiny a jaká její část splácí běžné úroky a poplatky (tj. součástí smlouvy nemusí být přesný splátkový kalendář nebo tabulka umoření), ale že tyto údaje mohou být obsaženy ve splátkovém kalendáři nebo tabulce umoření, kterou věřitel předloží dlužníkovi na jeho žádost, nebo

                           —

                           článek 10 odst. 2 písm. h) zaručuje dlužníkovi dodatečné právo žádat výpis z tabulky umoření k určitému konkrétnímu dni během trvání smlouvy o úvěru, ale toto právo nezbavuje smluvní strany povinnosti, aby rozdělení jednotlivých plánovaných splátek (splatných podle smlouvy o úvěru po dobu jejího trvání) na úhradu jistiny a úhradu běžných úroků a poplatků bylo obsaženo již v samotné smlouvě, a to způsobem individualizovaným pro danou konkrétní smlouvu?

               6.

               Je-li správný výklad uvedený v první odrážce otázky č. 5:
               Spadá tato otázka do oblasti úplné harmonizace sledované směrnicí 2008/48, takže členský stát ve smyslu čl. 22 odst. 1 nemůže vyžadovat, aby smlouva o úvěru obsahovala přesné určení, jaká část každé jednotlivé splátky se použije na splátku jistiny a jaká její část splácí běžné úroky a poplatky (tj. aby součástí smlouvy byl přesný splátkový kalendář nebo tabulka umoření)?

               7.

               Mají se ustanovení článku 1 směrnice 2008/48, podle něhož směrnice sleduje úplnou harmonizaci v dané oblasti, nebo článek 23 této směrnice, podle kterého mají být sankce přiměřené, vykládat tak, že brání ustanovení vnitrostátního práva, podle něhož absence většiny náležitostí smlouvy o úvěru požadovaných v čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48 má za následek, že se poskytnutý úvěr považuje za bezúročný a bez poplatků, takže dlužník je povinen splatit věřiteli výlučně jistinu, kterou podle smlouvy obdržel?


title: Věc C-6/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 5. ledna 2011 — Daiichi Sankyo Company v. Comptroller-General of Patents

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 5. ledna 2011 — Daiichi Sankyo Company v. Comptroller-General of Patents
   (Věc C-6/11)
   2011/C 63/42
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Daiichi Sankyo Company

      Žalovaný: Comptroller-General of Patents

      Předběžné otázky

               1)

               Nařízení 469/2009 (1) (dále jen „nařízení“) uznává kromě jiných cílů uvedených odůvodnění potřebu vydávat dodatková ochranná osvědčení jednotlivými členskými státy Společenství majitelům vnitrostátních nebo evropských patentů za stejných podmínek, jak se uvádí body 7 a 8 odůvodnění. Jelikož není patentové právo harmonizováno na úrovni Společenství, co znamená výraz „výrobek je chráněn platným základním patentem“ uvedený v čl. 3 písm. a) nařízení a jaká jsou kritéria pro posouzení splnění této podmínky?

               2)

               Existují v případě, jakým je projednávaný případ, který se týká léčivého přípravku obsahujícího několik účinných látek, dodatečná nebo odlišná kritéria pro určení, zda „je výrobek chráněn základním patentem“ podle čl. 3 písm. a) nařízení, a pokud tomu tak je, jaká jsou tato dodatečná nebo odlišná kritéria?

               3)

               Se zřetelem ke znění článku 4 nařízení, je v případě, že výrobek porušuje základní patent podle vnitrostátního práva, splněna podmínka ve smyslu článků 1 a 3 nařízení, na základě které má být výrobek „chráněn základním patentem“, aby mohla být kombinace účinných látek uvedená v registraci léčivého přípravku předmětem dodatkového ochranného osvědčení?

               4)

               Se zřetelem ke znění článku 4 nařízení, závisí splnění podmínky ve smyslu článků 1 a 3 nařízení, na základě které má být výrobek „chráněn základním patentem“, na tom, zda základní patent obsahuje jeden nebo více patentových nároků, ve kterých je konkrétně uvedena kombinace 1) třídy sloučenin obsahující jednu z účinných látek předmětného výrobku a 2) třídy dalších účinných látek, která nemusí být specifikována, ale obsahuje další účinnou látku předmětného výrobku; nebo postačuje, že základní patent obsahuje jeden nebo více patentových nároků, ve kterých 1) je uvedena třída sloučenin obsahující jednu z účinných látek předmětného výrobku a 2) používá specifický jazyk, který v rámci vnitrostátního práva rozšiřuje rozsah ochrany na přítomnost dalších nespecifikovaných účinných látek, mezi které patří i další účinná látka předmětného výrobku, aby mohla být kombinace účinných látek uvedená v registraci léčivého přípravku předmětem dodatkového ochranného osvědčení?

      (1)  Úř. věst. L 152, s. 1


title: Věc C-106/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. února 2012 — Staat der Nederlanden v. Eneco Holding NV

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. února 2012 — Staat der Nederlanden v. Eneco Holding NV
   (Věc C-106/12)
   2012/C 151/27
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staat der Nederlanden

      Žalovaná: Eneco Holding NV

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 345 SFEU vykládán v tom smyslu, že pod pojem „úprava vlastnictví uplatňovaná v členských státech“ spadá rovněž úprava absolutního zákazu privatizace ve smyslu vyhlášky o akciích provozovatelů soustavy ve spojení s článkem 93 zákona o elektřině z roku 1998 a článkem 85 zákona o plynu, dotčená v projednávaném případě, podle které mohou být podíly na provozovateli soustavy převáděny jen výlučně v rámci státní sféry?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku I, má toto za důsledek, že pravidla týkající se volného pohybu kapitálu nejsou použitelná na zákaz skupiny nebo přinejmenším, že zákaz skupiny nemá být zkoumán s ohledem na pravidla týkající se volného pohybu kapitálu?

               3)

               Jsou cíle, které sleduje rovněž Won (Wet onafhankelijk netbeheer; zákon o nezávislém provozu soustavy) a které směřují k tomu, aby se prostřednictvím boje proti křížovým dotacím v širokém smyslu (včetně výměny strategických informací) zajistila transparence trhu s energií a zabránilo narušení hospodářské soutěže, čistě hospodářskými zájmy a nebo mohou být považovány rovněž za zájmy, které nemají hospodářskou povahu v tom smyslu, že mohou podle okolností představovat jakožto naléhavé důvody obecného zájmu odůvodnění pro omezení volného pohybu kapitálu?


title: Věc T-511/17: Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – Corra González a další v. SRB

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/19

         Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – Corra González a další v. SRB
   (Věc T-511/17)
   (2017/C 357/25)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobci: José María Francisco Corra González (Madrid, Španělsko) a sedm dalších žalobců (zástupci: C. de Santiago Álvarez a J. Redondo Martin, advokáti)

      Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že SRB tím, že vydal rozhodnutí přijaté na výkonném zasedání dne ze 7. června 2017 (SRB/EES/2017/08), kterým se přijímá program řešení krize ve vztahu k finanční instituci Banco Popular Español, S.A., porušil evropské právo;

               —

               v důsledku toho zrušil uvedený akt i následné prováděcí akty, které SRB případně přijal, a to vše s účinky ex tunc.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uvedeným ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía a Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17; Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno a SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17; Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí; T-483/17, García Suárez a další v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí; T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí; T-497/17, Sánchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


title: Věc C-432/15: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Odvolací finanční ředitelství v. Pavlína Baštová „Řízení o předběžné otázce — Daně — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 2 odst. 1 písm. c) — Pojem ‚poskytnutí služby za úplatu‘ — Poskytnutí koně osobou povinnou k dani pořadateli dostihu — Posouzení protiplnění — Nárok na odpočet nákladů na přípravu koní osoby povinné k dani na dostihy — Obecné výdaje související s celkovou ekonomickou činností — Příloha III bod 14 — Snížená sazba DPH uplatnitelná v případě oprávnění k využívání sportovních zařízení — Použitelnost na zajištění provozu dostihové stáje — Jediné plnění, nebo několik samostatných plnění“

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/14

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Odvolací finanční ředitelství v. Pavlína Baštová
   (Věc C-432/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Pojem ‚poskytnutí služby za úplatu‘ - Poskytnutí koně osobou povinnou k dani pořadateli dostihu - Posouzení protiplnění - Nárok na odpočet nákladů na přípravu koní osoby povinné k dani na dostihy - Obecné výdaje související s celkovou ekonomickou činností - Příloha III bod 14 - Snížená sazba DPH uplatnitelná v případě oprávnění k využívání sportovních zařízení - Použitelnost na zajištění provozu dostihové stáje - Jediné plnění, nebo několik samostatných plnění“)
   (2017/C 014/18)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatel (žalovaný v prvním stupni řízení): Odvolací finanční ředitelství

      Další účastnice řízení (žalobkyně v prvním stupni řízení): Pavlína Baštová

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že poskytnutí koně jeho majitelem, který je osobou povinnou k dani z přidané hodnoty, pořadateli dostihu za účelem účasti tohoto koně v dostihu není poskytnutím služby za úplatu ve smyslu tohoto ustanovení v případě, kdy se za toto jeho poskytnutí nevyplácí odměna za účast nebo jiná přímá odměna a kdy cenu za umístění obdrží pouze majitelé těch koní, kteří se v dostihu umístili na ocenitelném místě, i kdyby tato cena za umístění byla stanovena dopředu. Takové poskytnutí koně je naproti tomu poskytnutím služby za úplatu v případě, že za ně pořadatel poskytne odměnu nezávislou na umístění daného koně v dostihu.

               2)

               Směrnice 2006/112 musí být vykládána v tom smyslu, že nárok osoby povinné k dani, která podniká v oboru chov a trénink vlastních i cizích dostihových koní, na odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu v rámci plnění souvisejících s přípravou jejích vlastních koní na dostihy a jejich účastí v nich je dán z důvodu, že náklady na tato plnění jsou součástí obecných výdajů souvisejících s její ekonomickou činností, za podmínky, že náklady vynaložené na každé z předmětných plnění vykazují přímou a bezprostřední souvislost s touto celkovou činností. Tak tomu může být, souvisejí-li takto vynaložené náklady s dostihovými koňmi, kteří jsou skutečně určeni k prodeji, nebo je-li účast těchto koní v dostizích z objektivního hlediska prostředkem na podporu ekonomické činnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
               V případě, že je takový nárok na odpočet dán, nelze do základu daně z přidané hodnoty zahrnout případnou cenu, kterou osoba povinná k dani získala díky umístění některého z jejích koní v dostihu.

               3)

               Článek 98 směrnice 2006/112 ve spojení s bodem 14 její přílohy III musí být vykládán v tom smyslu, že jediné komplexní poskytnutí služeb tvořené několika dílčími plněními spočívajícími zejména v tréninku koní, využívání sportovních zařízení, ustájení koní, krmení a další péči o koně nemůže být předmětem snížené sazby daně z přidané hodnoty, pokud využívání sportovních zařízení ve smyslu bodu 14 přílohy III této směrnice a trénink koní tvoří dvě rovnocenná dílčí plnění v rámci tohoto komplexního plnění nebo pokud trénink koní tvoří hlavní dílčí plnění v rámci uvedeného komplexního plnění, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 371, 9.11.2015.


title: Věc T-139/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. října 2011 — Francie v. Komise ( „Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti státem — Penále — Přijetí některých opatření členským státem — Žádost o zaplacení — Pravomoc Komise — Pravomoc Tribunálu“ )

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. října 2011 — Francie v. Komise
   (Věc T-139/06) (1)

   (Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti státem - Penále - Přijetí některých opatření členským státem - Žádost o zaplacení - Pravomoc Komise - Pravomoc Tribunálu)
   2011/C 347/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně E. Belliard, G. de Bergues a S. Gasri, poté E. Belliard, G. de Bergues a B. Cabouat, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. van Rijn, K. Banks a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Behzadi-Spencer, T. Harris a C. Murrell, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 659 v konečném znění ze dne 1. března 2006 týkajícího se žádosti o zaplacení penále dlužného na základě povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie (C-304/02, Sb. rozh. s. I-6263).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 165, 15.7.2006.