title: Věc C-446/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 9.vříjna 2008 – Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé – vedlejší účastník: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires v. Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 9.vříjna 2008 – Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé – vedlejší účastník: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires v. Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche
   (Věc C-446/08)
   (2008/C 327/27)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Conseil d'Etat
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé

      Žalovaní: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být směrnice 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 (1), zvláště čl. 5 odst. 4 a čl. 11 odst. 2 této směrnice, vykládána v tom smyslu, že ke stanovení maximálních množství vitamínů a minerálních látek obsažených v doplňcích stravy je v zásadě příslušná Komise, přičemž členské státy zůstávají příslušné k přijetí právní úpravy v dané oblasti, dokud Komise nepřijala vyžadovaný akt Společenství?

               2)

               V případě kladné odpovědi na tuto otázku:

                           a)

                           jestliže jsou členské státy při stanovení těchto maximálních množství povinny respektovat ustanovení článků 28 a 30 Smlouvy o ES, jsou rovněž povinny řídit se kritérii definovanými v článku 5 směrnice, včetně požadavku posouzení rizik založeného na obecně přijatelných vědeckých údajích, v odvětví dosud se vyznačujícím relativní nejistotou?

                           b)

                           může členský stát stanovit maxima, pokud je nemožné, jako v případě fluoru, přesně vyčíslit příjem vitamínů a minerálních látek z jiných zdrojů stravy, zejména vody, pro každou skupinu spotřebitelů a území? Může, v tomto případě, stanovit nulovou dávku v případě zjištěných rizik, aniž by použil ochranný postup stanovený v článku 12 směrnice ze dne 10. června 2002?

                           c)

                           jestliže je při stanovení maximálních dávek možné přihlédnout k různým stupňům citlivosti různých skupin spotřebitelů podle čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice, může se členský stát také opřít o to, že opatření, které se týká pouze veřejnosti zvláště vystavené riziku, například přiměřené označování, může tuto skupinu odradit od používání pro ni prospěšné živiny v malých dávkách? Může toto zohlednění různé citlivosti vést k použití maximálního obsahu přizpůsobeného zranitelné veřejnosti, zejména děti, pro celou populaci?

                           d)

                           V jakém rozsahu lze stanovit maxima při neexistenci bezpečných limitů, nebylo-li prokázáno nebezpečí pro zdraví? Obecněji, v jakém rozsahu a za jakých podmínek může poměrné vážení zohledňovaných kritérií vést ke stanovení maxim citelně nižších, než jsou bezpečné limity povolené pro tyto živiny?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy (Úř. věst. L 183, s. 51; Zvl. vyd. 13/290, s. 490)


title: Věc C-254/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2010 Centre de Coordination Carrefour SNC proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 18. března 2010 ve věci T-94/08, Centre de Coordination Carrefour v. Komise

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2010 Centre de Coordination Carrefour SNC proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 18. března 2010 ve věci T-94/08, Centre de Coordination Carrefour v. Komise
   (Věc C-254/10 P)
   ()
   2010/C 246/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Centre de Coordination Carrefour SNC (zástupci: X. Clarebout, C. Docclo a M. Pittie, avocats)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               prohlásit kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný,

               —

               v důsledku toho zrušit napadený rozsudek,

               —

               v důsledku toho

                           —

                           buď vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí,

                           —

                           nebo rozhodnout s konečnou platností za současného vyhovění návrhovým žádáním předloženým účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek v prvním stupni a zrušit sporné rozhodnutí (1)

               —

               uložit Evropské komisi náhradu všech nákladů řízení

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku pět důvodů.
   Prostřednictvím prvního důvodu navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost odůvodnění tím, že jednak rozhodl, že navrhovatelka neměla právní zájem na podání žaloby proti spornému rozhodnutí z důvodu neexistence platného schválení podle belgického práva a jednak, že přípustnost její žaloby nepodléhala existenci platného schválení. Takové odůvodnění si tedy vzájemně odporuje, neboť Tribunál nemohl dospět současně k závěru o neexistenci právního zájmu na podání žaloby vzhledem k nedostatku platného schválení a o irelevanci takového schválení pro posouzení přípustnosti žaloby.
   Prostřednictvím svého druhého důvodu navrhovatelka tvrdí, že Tribunál zkreslil skutkové okolnosti, které mu byly vylíčeny, neboť nezohlednil systematiku belgických právních předpisů týkajících se koordinačních center tím, že se dopustil nesprávného výkladu královské vyhlášky č. 187 ze dne 30. prosince 1982 o vytvoření koordinačních center (2), neboť zkreslil její působnost a nezohlednil hierarchii zdrojů belgického práva. Dotčená královská vyhláška je totiž vyhláška přijatá na základě zvláštních pravomocí, která má v belgickém právu stejnou právní hodnotu jako zákon a je použitelná vždy ve vztahu k navrhovatelce, která je v důsledku toho držitelkou schválení na období na deseti let.
   Prostřednictvím třetího důvodu se navrhovatelka dovolává porušení překážky věci pravomocně rozsouzené ze strany Tribunálu, jež vyplývá z rozsudku Soudního dvora ze dne 22. června 2006, Belgie a Forum 187 v. Komise (C-182/03 a C-217/03) v rozsahu, v němž má za to, že zrušení sporného rozhodnutí tímto rozsudkem mělo za následek zákaz obnovy schválení koordinačních center od data oznámení sporného rozhodnutí. Rozsudek Soudního dvora přitom zrušil sporné rozhodnutí právě z důvodu neexistence přiměřených přechodných období pro koordinační centra, jejichž žádosti o obnovení schválení byly v okamžiku oznámení tohoto rozhodnutí vyřizovány nebo u kterých platnost jejich schválení uplynula současně s oznámením sporného rozhodnutí nebo krátce po tomto datu.
   Čtvrtým důvodem navrhovatelka Tribunálu vytýká, že popřel pojem „zájem na podání žaloby“, když rozhodl, že žaloba podaná navrhovatelkou jí nemůže ve výsledku zajistit žádný prospěch z důvodu, že není jisté, zda belgické orgány připustí zachování statusu koordinačního centra navrhovatelky po 31. prosinci 2005 v případě zrušení sporného rozhodnutí. Přitom belgické orgány jednak nemají v projednávaném případě žádnou diskreční pravomoc, neboť schválení musí být uděleno v případě splnění kritérií vyžadovaných královskou vyhláškou č. 187 na dobu deseti let. Krom toho Tribunál sám v napadeném rozsudku konstatoval, že belgické orgány nevyloučily přiznání dotčeného režimu ve prospěch navrhovatelky po 31. prosinci 2005 a rozhodly se neuložit navrhovatelce žádnou sankci do okamžiku, kdy bude o její žalobě s konečnou platností rozhodnuto.
   Prostřednictvím pátého a posledního důvodu navrhovatelka nakonec tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že přechodné opatření nemůže mít zpětné účinky. Není totiž neobvyklé, zejména v daňové oblasti, aby přechodné období začalo běžet k dřívějšímu datu.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2008/283/ES ze dne 13. listopadu 2007 o režimu podpor zavedeném Belgií ve prospěch koordinačních center usazených v Belgii, kterým se mění rozhodnutí 2003/757/ES (Úř. věst. L 90, 2.4.2008, s. 7).

      (2)  Moniteur belge ze dne 13. ledna 1983, s. 502.


title: Věc C-172/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma — Itálie) — Pontina Ambiente Srl v. Regione Lazio ( Životní prostředí — Směrnice 1999/31/ES — Článek 10 — Zvláštní poplatek za ukládání pevných odpadů na skládku — Podrobení provozovatele skládky tomuto poplatku — Provozní náklady skládky — Směrnice 2000/35/ES — Úrok z prodlení )

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/2

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma — Itálie) — Pontina Ambiente Srl v. Regione Lazio
   (Věc C-172/08) (1)

   („Životní prostředí - Směrnice 1999/31/ES - Článek 10 - Zvláštní poplatek za ukládání pevných odpadů na skládku - Podrobení provozovatele skládky tomuto poplatku - Provozní náklady skládky - Směrnice 2000/35/ES - Úrok z prodlení“)
   2010/C 100/02
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria provinciale di Roma

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Pontina Ambiente Srl

      Žalovaný: Regione Lazio

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Commissione tributaria provinciale di Roma — Výklad čl. 10 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. L 200, s. 35; Zvl. vyd. 17/01, s. 226) a článků 12 ES, 14 ES, 43 ES a 46 ES — Vnitrostátní právní úprava, která zavádí zvláštní poplatek za ukládání pevných odpadů na skládku a která ukládá provozovateli skládky odvádět tento poplatek, jenž je stanoven v závislosti na množství ukládaných odpadů a hrazen subjektem ukládajícím takový odpad.

      Výrok

               1)

               Článek 10 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která podrobuje provozovatele skládky poplatku, jenž mu musí být uhrazen místním územně správním celkem, který uložil odpady na skládku, a která stanoví peněžité sankce dopadající na tohoto provozovatele v případě prodlení s úhradou tohoto poplatku, avšak pod podmínkou, že je tato právní úprava doprovázena opatřeními zajišťujícími, aby byl uvedený poplatek územně správními celky hrazen řádně a v krátké lhůtě a veškeré náklady spojené s jeho vymáháním — zejména pak náklady vyplývající z opožděné úhrady částek, které uvedený místní územně správní celek z tohoto titulu provozovateli dluží, včetně peněžitých sankcí případně uložených posledně uvedenému subjektu z důvodu tohoto prodlení — se odrážely v ceně, kterou platí tento územně správní celek uvedenému provozovateli. Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda jsou tyto podmínky splněny.

               2)

               Článek 1, čl. 2 bod 1 a článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích je třeba vykládat v tom smyslu, že částky, které dluží provozovateli skládky územně správní celek, který uložil odpad na skládku, jako jsou částky dlužné z titulu úhrady určitého poplatku, spadají do působnosti uvedené směrnice, takže členské státy musí v souladu s jejím článkem 3 zajistit, aby se úrok v případě prodlení s platbou uvedených částek, které lze přičíst tomuto místnímu územně správnímu celku, stal splatným ve prospěch tohoto provozovatele.

      (1)  Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


title: Věc T-508/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Government of Malaysia v. OHIM – Vergamini (HALAL MALAYSIA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství HALAL MALAYSIA — Starší nezapsaná obrazová ochranná známka HALAL MALAYSIA — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence práv ke staršímu označení, která by vznikla v souladu s právem členského státu před dnem podání přihlášky ochranné známky Společenství — Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 — Užívání starší ochranné známky jako značky — Režim žaloby podle ‚common law‘ týkající se neoprávněného užívání označení (action for passing off) — Nedostatek ‚goodwillu‘“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2015 – Government of Malaysia v. OHIM – Vergamini (HALAL MALAYSIA)
   (Věc T-508/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství HALAL MALAYSIA - Starší nezapsaná obrazová ochranná známka HALAL MALAYSIA - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence práv ke staršímu označení, která by vznikla v souladu s právem členského státu před dnem podání přihlášky ochranné známky Společenství - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 - Užívání starší ochranné známky jako značky - Režim žaloby podle ‚common law‘ týkající se neoprávněného užívání označení (action for passing off) - Nedostatek ‚goodwillu‘“)
   (2016/C 007/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Government of Malaysia (zástupci: původně R. Volterra, solicitor, R. Miller, barrister, V. von Bomhard a T. Heitmann, advokáti, poté R. Volterra, R. Miller a V. von Bomhard)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Bullock a N. Bambara, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Paola Vergamini (Castelnuovo di Garfagnana, Itálie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. června 2013 (věc R 326/2012-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Government of Malaysia a Paolou Vergamini.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Government of Malaysia se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30. 11. 2013.


title: Věc C-226/09: Žaloba podaná dne 19. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/18

         Žaloba podaná dne 19. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-226/09)
   2009/C 220/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis, A.-A. Gilly, zmocněnci)

      Žalované: Irsko

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Irsko přidělením váhy kriteriím pro udělení zakázky po uplynutí lhůty pro předložení nabídek a změnou těchto kritérií po úvodním posouzení předložených nabídek nedodrželo své povinnosti, jež pro ně vyplývají ze zásad rovného zacházení a transparentnosti, jak je vykládá Evropský soudního dvůr;

               —

               uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V případě dotyčného postupu při zadávání zakázky zadavatel vytvořil podklady pro zadání zakázky, u nichž bylo možno rozumně předpokládat, že budou zadávací kriteria uplatňována v sestupném pořadí důležitosti. Po uplynutí lhůty pro předložení nabídek se rozhodl přidělit kritériím pro udělení zakázky poměrné váhy. Po úvodním posouzení předložených nabídek vyhodnocovací tým zadavatele prodiskutoval možnost variabilizace těchto vah a jejich následné změny.
   Relativní váhy přidělené kritériím pro udělení zakázky po předložení nabídek a po úvodním posouzení změnily důraz kladený na různá kritéria pro udělení zakázky a připsaly jim poměrnou důležitost věcně odlišnou od toho, co mohl předkladatel rozumně předpokládat na základě smluvních dokumentů.
   Jelikož se daný postup při zadávání zakázky týkal poskytování služeb, které nejsou vyjmenovány v příloze II A směrnice 2004/18/ES (1), neuplatní se podrobná procesní pravidla této směrnice. Článek 40 této směrnice podle nějž musí zadavatelé ve výzvě k podání nabídek uvést přinejmenším poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky nebo, je-li to vhodné, sestupné pořadí důležitosti těchto kritérií, se tudíž rovněž neuplatnil. Zadavatel je nicméně podle judikatury Evropského soudního dvora povinen dodržovat základní zásady Smlouvy, včetně zásad rovného zacházení a transparentnosti.
   Komise uvádí, že zadavatel, který byl povinen dodržovat základní pravidla a zásady smlouvy o ES, změnou kriterií pro udělení zakázky během postupu při zadávání zakázky porušil zásady rovného zacházení a transparentnosti, jak je vykládá Evropský soudní dvůr.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


title: Výmaz věci C-478/04

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/19

         Výmaz věci C-478/04 (1)

   (2005/C 296/39)

      (Jednací jazyk: italština)

   Usnesením ze dne 24. června 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-478/04: Komise Evropských společenství proti Italské republice.

      (1)  Úř. věst. C 31, 5.2.2005.


title: Věc T-295/17: Žaloba podaná dne 15. května 2017 – Danpower Baltic v. Komise

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/29

         Žaloba podaná dne 15. května 2017 – Danpower Baltic v. Komise
   (Věc T-295/17)
   (2017/C 256/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Danpower Baltic UAB (Kauno, Litva) (zástupci: D. Fouquet, J. Nysten a J. Voß, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise o státní podpoře ze dne 19. září 2016 ve věci SA.41539 (2016/N) – Litva, Investiční podpora na vysoce účinné kogenerační zařízení ve Vilniusu, UAB Vilniaus kogeneracinė jėgainė Viniaus Kogeneracinee Jeqaine – C(2016) 5943 final;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise představuje zjevně nesprávné posouzení, jelikož je založeno na nedostatečných, neúplných, irelevantních a rozporuplných důkazech.

                           —

                           Rozhodnutí Komise je založeno na nedostatečných, neúplných, irelevantních a rozporuplných důkazech. To se týká zejména dostupnosti soukromých investic do zařízení kombinované výroby tepla a elektřiny (dále jen „CHP“) a dalších zařízení na výrobu tepla, vlivu CHP na životní prostředí, stávajících kapacit na spalování odpadů v Litvě, statutu quo trhu tepla ve Vilniusu a skutečnosti, že Lietuvos Energija neprovedla za účelem výběru soukromého partnera řádné zadávací řízení. Žalovaná tuto informaci nevzala do úvahy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož nebyla dodržena individuální oznamovací povinnost a povinnost hodnocení nezbytného u podpory velkého rozsahu a jelikož toto rozhodnutí předpokládá přínos cíli společného zájmu.

                           —

                           Rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož nebyla dodržena individuální oznamovací povinnost a povinnost hodnocení nezbytného u podpory velkého rozsahu a jelikož toto rozhodnutí předpokládá přínos cíli společného zájmu. Komise v rozhodnutí neprovedla náležitým způsobem hodnocení podle bodu 33 pokynů pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014–2020, pokud státní podpora slouží k ochraně životního prostředí. Žalovaná použila nesprávnou hodnotící normu a nezohlednila, že potenciální snižování emisí CO2 je značně nižší, než je uvedeno v předmětném rozhodnutí.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož povede k obcházení hierarchie nakládání s odpady v Litvě.

                           —

                           Rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož povede k obcházení hierarchie nakládání s odpady v Litvě. Státní podpora bude nadále zvyšovat nadměrnou kapacitu zařízení pro spalování odpadů v Litvě a omezí motivaci ke zvýšení míry recyklace a opětovného využití. Tím bude Litvě znemožněno dosáhnout cíle recyklace v míře 50 % podle směrnice 2008/98/ES. Sama Evropská komise naléhavě žádala litevskou vládu, aby nepodporovala stavbu zařízení pro spalování odpadů.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že by bylo třeba státního zásahu v podobě státní podpory.

                           —

                           Žalovaná nezohlednila a nezabývala se důkazy, které dokládá trh tepla pro oblast Vilniusu v souvislosti s obdobnými zlepšeními ochrany životního prostředí prostřednictvím nahrazení plynu biomasou bez potřeby státního zásahu. Na trhu tepla ve Vilniusu nedošlo k žádnému selhání. Trh tepla je konkurenčním trhem s konkurenčními cenami, které vhodným způsobem podněcují investice do z hlediska emisí CO2 neutrální biomasy a kapacit spalování odpadů.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že podpora je přiměřená.

                           —

                           Komise v rozhodnutí neprovedla náležité posouzení proporcionality, jelikož akceptovala informace poskytnuté litevskou vládou, aniž je ověřila, a využila nesprávného scénáře porovnávajícího zcela odlišné investiční projekty (CHP a teplárny namísto porovnání dvou projektů CHP).

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že státní podpora by měla motivační účinek.

                           —

                           Žalovaná vycházela z tvrzení litevské vlády, že příjemce podpory by jinak CHP ve Vilniusu nepostavil, což je nesprávný závěr, neboť tyto činnosti jsou součástí běžného podnikání příjemce, tj. nepotřeboval by být dále podporován.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm byl nesprávně posouzen dopad na hospodářskou soutěž na trhu tepla ve Vilniusu.

                           —

                           Žalovaná měla k dispozici informace týkající se hospodářské soutěže na trhu tepla ve Vilniusu, ale zjevně pochybila, když dospěla k závěru, že by nebyl nikterak ovlivněn. Konkrétně nebyla dostatečně zohledněna hrozba vytěsnění stávajících účastníků trhu, tedy i žalobce, a závěry žalované jsou tudíž chybné. V důsledku státní podpory dojde k vytlačení nezávislých producentů tepla, kteří působí v oblasti tepelných zařízení na spalování z hlediska emisí CO2 neutrální biomasy. Státní podpora dále umožní Vilnius KJ, aby se okamžitě stala dominantním účastníkem trhu s tržním podílem okolo 51 %.


title: Věc T-653/11: Žaloba podaná dne 26. prosince 2011 — Jaber v. Rada

text:
               25.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 58/12

         Žaloba podaná dne 26. prosince 2011 — Jaber v. Rada
   (Věc T-653/11)
   2012/C 58/23
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Aiman Jaber (Lattakia, Sýrie) (zástupce: M. Ponsard, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               projednal tuto žalobu ve zrychleném řízení;

               —

               v rozsahu, v němž se týkají žalobce, zrušil:

                           —

                           rozhodnutí 2011/273/SZBP, v aktuálním platném znění, včetně všech rozhodnutí uvedených v kapitole 12 žaloby;

                           —

                           nařízení 442/2011, v aktuálním platném znění, včetně všech nařízení uvedených v kapitole 13 žaloby;

                           —

                           rozhodnutí 2011/782/SZBP, v aktuálním platném znění;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobce uplatňuje dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení základních práv a procesních záruk, zejména práva být vyslechnut, práva na obhajobu, povinnosti uvést odůvodnění a zásady účinné soudní ochrany, v rozsahu, v němž žalobce neobdržel formální oznámení o jeho zapsání na seznam sankcionovaných osob a v němž žalovaná neodpověděla na dotazy žalobce a neuvedla, na základě jakých konkrétních důkazů bylo jméno žalobce zapsáno na sporné seznamy.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek a hospodářské svobody, jelikož napadené akty skutečně a vážně zasahují do žalobcovy obchodní činnosti.


title: Věc C-455/05: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH v. Finanzamt Hamburg – Eimsbüttel (Šestá směrnice o DPH — Osvobození od daně — Článek 13 část B písm. d) bod 2 — Pojem převzetí závazků — Převzetí závazku opravení nemovitosti — Odmítnutí osvobození od daně)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/14

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH v. Finanzamt Hamburg – Eimsbüttel
   (Věc C-455/05) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně - Článek 13 část B písm. d) bod 2 - Pojem „převzetí závazků“ - Převzetí závazku opravení nemovitosti - Odmítnutí osvobození od daně)
   (2007/C 96/23)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Hamburg – Německo
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH

      Žalovaná: Finanzamt Hamburg – Eimsbüttel
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Výklad čl. 13 části B písm. d) bodu 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) ve znění pozdějších předpisů – Pojem „převzetí závazků “– Odmítnutí osvobození od daně u převzetí závazku opravení nemovitosti
   Výrok
   Článek 13 část B písm. d) bod 2 šesté směrnice Rady 77/388/ES ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně je třeba vykládat v tom smyslu, že pojem „převzetí závazků “vylučuje z působnosti tohoto ustanovení jiné než finanční závazky, jako je závazek opravení nemovitosti.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Věc F-68/08: Žaloba podaná dne 6. srpna 2008 – Sluiter v. Europol

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/55

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2008 – Sluiter v. Europol
   (Věc F-68/08)
   (2008/C 285/100)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Rudolf Sluiter (Hillegom, Nizozemsko) (zástupce: P. de Casparis, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí ze dne 4. října 2007, ve kterém Europol informoval žalobce, že nemá možnost nabídnout mu stálé zaměstnání
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 4. října 2007, ve kterém žalovaný informoval žalobce, že nemá možnost nabídnout mu stálé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 29. dubna 2008, kterým se zamítá stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí a rozhodnutí ze dne 12. června 2008, které navazuje na rozhodnutí ze dne 4. října 2007;

               —

               uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-251/16: Žaloba podaná dne 20. května 2016 – Generální ředitel Evropského úřadu pro boj proti podvodům v. Komise

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/45

         Žaloba podaná dne 20. května 2016 – Generální ředitel Evropského úřadu pro boj proti podvodům v. Komise
   (Věc T-251/16)
   (2016/C 260/56)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Generální ředitel Evropského úřadu pro boj proti podvodům (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Jelínek, membre du personnel, ve spolupráci s G. M. Robertim a I. Perego, advokáty)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2016)1449 final ze dne 2. března 2016 týkající se žádosti o zbavení imunity, s výjimkou prvního článku odst. 2;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávných posouzení a zjevně nesprávných posouzení, kterých se dopustila Evropská komise. Napadené rozhodnutí není v souladu s právními kritérii upravujícími zbavení imunity v pravomoci generálního ředitele Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) a bylo založeno na zjevně nesprávném výkladu dokumentů ve spisu. Mimoto napadené rozhodnutí neprovedlo správné posouzení zájmu Unie a poškodilo nezávislost generálního ředitele OLAF.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a porušení rozhodovacího postupu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení povinnosti odůvodnění.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady loajální spolupráce a z porušení procesních záruk.


title: Věc T-224/14: Žaloba podaná dne 23. července 2014 – CW v. Rada

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/9

         Žaloba podaná dne 23. července 2014 – CW v. Rada
   (Věc T-224/14)
   2014/C 351/11
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CW (Paříž, Francie) (zástupce: A. Tekari, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               rozhodl, že v důsledku zrušení sporného rozhodnutí se žalobce bude považovat za osobu, která nebyla nikdy zapsaná na seznamu osob, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a žádný akt nebo rozhodnutí Rady nemůže uvádět jeho jméno v souvislosti se zmrazením finančních prostředků,

               —

               uložil Radě Evropské unie, aby zaplatila částku sto tisíc eur jako náhradu za majetkovou a nemajetkovou ujmu vzniklou žalobci,

               —

               uložil Radě Evropské unie, aby nesla vlastní náklady řízení a uhradila náklady řízení vynaložené žalobcem, přičemž náklady je třeba stanovit spravedlivě s ohledem na situaci účastníků řízení a pracovní zátěž, kterou sebou nese vedení takového spisu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z chybějícího právního základu rozhodnutí 2014/49/SZBP (1) v rozsahu, v němž spočívá na důvodu neuvedeném v článku 1 rozhodnutí 2011/72/SZBP (2) a v rozsahu, v němž v každém případě rozhodnutí 2011/72/SZBP, které je jeho právním základem, není v souladu s evropským právem upravujícím cílené sankce.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení práva na vlastnictví, jelikož omezující opatření uložená žalobci představují neodůvodněné omezení jeho práva na vlastnictví.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 38).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 62).


title: Věc F-23/11: Žaloba podaná dne 3. března 2011 — ZZ v. Rada

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/31

         Žaloba podaná dne 3. března 2011 — ZZ v. Rada
   (Věc F-23/11)
   2011/C 226/61
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: E. Boigelot a S. Woog, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Rady o nezařazení žalobce na seznam úředníků povýšených do platové třídy AST 9 v rámci povyšování v roce 2010 a náhrada morální újmy

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Rady, zveřejněné dne 21. května 2010 ve sdělení zaměstnancům č. 82/10, nezařadit žalobce na seznam úředníků povýšených z platové třídy AST 8 do platové třídy AST 9 při povyšování v roce 2010;

               —

               v návaznosti na toto zrušení provést nové srovnávací posouzení zásluh žalobce a ostatních kandidátů při povyšování v roce 2010 a povýšit žalobce nad omezený počet úředníků se zpětným účinkem k 1. lednu 2010 do platové třídy AST 9 a zaplatit mu úroky ze zadržované části platu ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace ode dne 1. ledna 2010, zvýšené o dva procentní body, aniž však bude zpochybněno povýšení ostatních povýšených úředníků;

               —

               podpůrně, kdyby měl Soud za to, že povýšení žalobce do platové třídy AST 9 nelze provést se zpětným účinkem nad omezený počet úředníků, zrušit nejen rozhodnutí o nezařazení žalobce na seznam úředníků povýšených z platové třídy AST 8 do platové třídy AST 9 při povyšování v roce 2010, ale zrušit rovněž rozhodnutí o povýšení, jimiž byl vytvořen seznam úředníků povýšených do platové třídy AST 9, zveřejněný dne 21. května 2010;

               —

               zcela podpůrně, kdyby měl Soud za to, že zrušení rozhodnutí o povýšení, jež je požadováno podpůrně, představuje přemrštěnou sankci za konstatovanou protiprávnost, uložit Radě povinnost nahradit újmu na služebním postupu, která mu vznikla v důsledku opožděného povýšení mezi 1. lednem 2010 a datem, k němuž bude povýšení přiznáno;

               —

               uložit Radě, aby žalobci zaplatila částku 3 500 eur z titulu náhrady morální újmy utrpěné kvůli tomu, že nebyl povýšen k 1. lednu 2010, s výhradou možnosti zvýšení této částky v průběhu řízení;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-477/16: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vůči Ruslanasu Kovalkovasovi „Řízení o předběžné otázce — Naléhavé řízení o předběžné otázce — Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech — Evropský zatýkací rozkaz — Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV — Článek 1 odst. 1 — Pojem ‚soudní rozhodnutí‘ — Článek 6 odst. 1 — Pojem ‚vystavující justiční orgán‘ — Evropský zatýkací rozkaz vystavený ministerstvem spravedlnosti Litevské republiky s cílem výkonu trestu odnětí svobody“

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/17

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vůči Ruslanasu Kovalkovasovi
   (Věc C-477/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 1 odst. 1 - Pojem ‚soudní rozhodnutí‘ - Článek 6 odst. 1 - Pojem ‚vystavující justiční orgán‘ - Evropský zatýkací rozkaz vystavený ministerstvem spravedlnosti Litevské republiky s cílem výkonu trestu odnětí svobody“)
   (2017/C 014/22)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Openbaar Ministerie

      Žalovaný: Ruslanas Kovalkovas

      Výrok

   Pojem „justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, je autonomním pojmem unijního práva a uvedený čl. 6 odst. 1 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby orgán výkonné moci, jako je litevské ministerstvo spravedlnosti, byl určen jako „vystavující justiční orgán“ ve smyslu uvedeného ustanovení, takže evropský zatýkací rozkaz vystavený uvedeným orgánem s cílem výkonu rozsudku o trestu odnětí svobody nelze považovat za „soudní rozhodnutí“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299.

      (1)  Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


title: Věc T-40/15: Žaloba podaná dne 27. ledna 2015 – ASPLA a Armando Álvarez v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               16.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/42

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2015 – ASPLA a Armando Álvarez v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc T-40/15)
   (2015/C 089/51)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Španělsko) a Armando Álvarez, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. Troncoso Ferrer, advokát, C. Ruixó Claramunt a S. Moya Izquierdo, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               uložil Soudnímu dvoru Evropské unie povinnost nahradit žalobkyním škodu, kterou způsobil žalobkyním Tribunál v důsledku porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, prostřednictvím zaplacení částky 3 4 95  038,66 eur, ke které je třeba přičíst úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, ode dne podání žaloby;

               —

               v důsledku toho uložil Soudnímu dvoru Evropské unie náhradu nákladů řízení;

               —

               podpůrně, uložil Evropské komisi nahradit škodu, kterou způsobil žalobkyním Tribunál v důsledku porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, prostřednictvím zaplacení částky 3 4 95  038,66 eur, ke které je třeba přičíst úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, ode dne podání žaloby; a

               —

               v důsledku toho uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně poukazují na průtahy při rozhodování o žalobách, které podaly k soudu Společenství a o nichž bylo rozhodnuto ve věcech T-76/06, ASPLA v. Komise, a T-78/06, Armando Álvarez v. Komise, prostřednictvím rozsudků ze dne 16. prosince 2011 a, v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, rozsudků ze dne 22. května 2014.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolávají porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, který podle jejich názoru představuje potvrzení zásady účinné soudní ochrany, která je obecnou zásadou Evropské unie.
   Podle jejich názoru existenci jednání v rozporu s výše uvedeným ustanovením, a tudíž porušení zásady na účinnou soudní ochranu, dostatečně prokazují rozsudky Soudního dvora ve věcech C-58/92 P, Groupe Gascogne v. Komise, a C-50/12 P, Kendrion NV v. Komise. Žalobkyně v tomto ohledu zdůrazňují, že obě byly sankcionovány stejným rozhodnutím jako společnosti Kendrion a Groupe Gascogne. Stejně jako tyto společnosti podaly proti tomuto rozhodnutí žalobu a v rámci velmi podobného, ne-li téměř totožného řízení před Tribunálem, byly konfrontovány s posouzením Soudního dvora v obou výše uvedených věcech, v rozporu s požadavkem na dodržení přiměřené lhůty rozhodování.


title: Věc C-243/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. listopadu 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Charleroi – Belgie) – SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football eruopéens v. Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/30

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. listopadu 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Charleroi – Belgie) – SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football eruopéens v. Fédération Internationale de Football Association (FIFA)
   (Věc C-243/06) (1)

   (2009/C 69/56)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-560/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Halduskohus — Estonská republika) — Balbiino AS v. Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus ( Přistoupení Estonska — Přechodná opatření — Zemědělské produkty — Cukr — Přebytečné zásoby — Nařízení (ES) č. 1972/2003, 60/2004 a 832/2005 )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Halduskohus — Estonská republika) — Balbiino AS v. Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
   (Věc C-560/07) (1)

   („Přistoupení Estonska - Přechodná opatření - Zemědělské produkty - Cukr - Přebytečné zásoby - Nařízení (ES) č. 1972/2003, 60/2004 a 832/2005“)
   2009/C 180/14
   Jednací jazyk: estonština

      Předkládající soud

   Tallinna Halduskohus

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Balbiino AS

      Žalované: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tallinna Halduskohus (Estonsko) — Výklad článku 6 nařízení Komise (ES) č. 60/2004 ze dne 14. ledna 2004, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 9, s. 8) a článku 4 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 293, s. 3), jakož i nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne 31. května 2005, kterým se stanoví přebytečné množství cukru, isoglukosy a fruktosy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (Úř. věst. L 138, s. 3) — Poplatek z přebytečných zásob zemědělských produktů držených hospodářskými subjekty — Metoda stanovení rozsahu zásob převáděných do následujícího období a přebytečných zásob v souvislosti s výběrem tohoto poplatku.

      Výrok

               1)

               Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska, čl. 6 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 60/2004 ze dne 14. ledna 2004, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska, ani nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne 31. května 2005, kterým se stanoví přebytečné množství cukru, izoglukózy a fruktózy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jako je zákon o poplatku z přebytečných zásob (Üleliigse laovaru tasu seadus) ze dne 7. dubna 2004, ve znění ze dne 25. ledna 2007, podle kterého jsou přebytečné zásoby hospodářského subjektu určeny tak, že se od zásob skutečně držených ke dni 1. května 2004 odečtou zásoby převáděné do následujícího období, které jsou definovány jako průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za předchozí čtyři roky násobené koeficientem 1,2, který odpovídá nárůstu zemědělské výroby zjištěnému v dotčeném členském státě během téhož období.

               2)

               Nařízení č. 1972/2003 nebrání tomu, aby byly veškeré zásoby v držení hospodářského subjektu ke dni 1. května 2004 považovány za přebytečné, jestliže je na základě shodujících se důkazů prokázáno, že dané zásoby nemají ve vztahu k činnosti daného subjektu běžnou povahu, ale že byly vytvořeny za účelem spekulace.

               3)

               Článek 4 nařízení č. 1972/2003 a článek 6 nařízení č. 60/2004 nebrání vnitrostátnímu opatření, podle kterého hospodářský subjekt, který zahájil činnost méně než rok přede dnem 1. května 2004, musí dokázat, že objem zásob, které držel k tomuto datu, odpovídá objemu zásob, který může běžně produkovat, prodávat nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převádět nebo nabývat.

               4)

               Nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004 nebrání tomu, aby byl vybrán poplatek z přebytečných zásob od hospodářského subjektu, a to ani za předpokladu, že daný subjekt může prokázat, že uvedením daných zásob na trh po dni 1. května 2004 nedosáhl zisku.

               5)

               Článek 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 nelze vykládat v tom smyslu, že zvýšení skladovací kapacity hospodářského subjektu během roku předcházejícího přistoupení odůvodňuje snížení přebytečných zásob, nezávisle na následném vývoji hospodářské činnosti držitele daných zásob, zpracovatelském objemu a velikosti daných zásob.

               6)

               Článek 10 nařízení č. 1972/2003 nebrání platnosti daňového výměru obdrženého hospodářským subjektem podléhajícím poplatku z přebytečných zásob po dni 30. dubna 2007, jestliže je prokázáno, že uvedený výměr byl vnitrostátními orgány vydán až do tohoto data.

      (1)  Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


title: Věc T-200/08: Žaloba podaná dne 22. května 2008 – Interflon v. OHIM – Illinois Tool Works (FOODLUBE)

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/29

         Žaloba podaná dne 22. května 2008 – Interflon v. OHIM – Illinois Tool Works (FOODLUBE)
   (Věc T-200/08)
   (2008/C 183/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Interflon BV (Roosendaal, Nizozemsko) (zástupce: S. M. Wertwijn, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Illinois Tool Works Inc. (Glenview, Spojené království)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. března 2008 ve věci R 638/2007-2; a

               —

               vyhovět návrhu žalobkyně na prohlášení neplatnosti dotyčné ochranné známky Společenství.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „FOODLUBE“ pro výrobky zařazené do tříd 1 a 4 – přihláška č. 1 647 734.

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož dotyčná ochranná známka postrádá jakoukoliv rozlišovací způsobilost; porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady č. 40/94, jelikož dotyčná ochranná známka není schopna odlišit uvedené výrobky, pokud jde o jejich původ.


title: Věc F-85/15: Žaloba podaná dne 8. června 2015 – ZZ a další v. Komise

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/42

         Žaloba podaná dne 8. června 2015 – ZZ a další v. Komise
   (Věc F-85/15)
   (2015/C 262/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: C. Mourato, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o nepřipuštění žalobců do posuzovací fáze výběrového řízení EPSO/AD/204/10, po znovuotevření tohoto řízení ze strany EPSO v návaznosti na zrušení původního rozhodnutí o nepřipuštění žalobců do posuzovací fáze řízení Soudem pro veřejnou službu, jakož i odškodnění žalobců za údajně utrpěnou nemajetkovou a majetkovou újmu.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Zrušit rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/204/10 ze dne 25. července 2014 zaslaná každému ze žalobců;

               —

               přiznat každému ze žalobců prozatímní odškodnění ve výši 1  000 eur za nemajetkovou újmu a druhé prozatímní odškodnění ve výši 2 27  899,50 eur za finanční újmu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-662/13: Žaloba podaná dne 12. prosince 2013 — dm-drogerie markt v. OHIM — Diseños Mireia (D and M)

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/12

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2013 — dm-drogerie markt v. OHIM — Diseños Mireia (D and M)
   (Věc T-662/13)
   2014/C 61/21
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: O. Bludovsky a C. Mellein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Diseños Mireia, SL (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013 v odvolacím řízení R 911/2012-1 a zrušil dotčenou ochrannou známku;

               —

               podpůrně zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013 v odvolacím řízení R 911/2012-1 a vrátil věc;

               —

               podpůrněji zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013 v odvolacím řízení R 911/2012-1.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka tvořená písmeny „D“ a „M“ pro výrobky ze třídy 14 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 737 917

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „dm“, zapsaná pod č. 3 984 044, pro výrobky ze třídy 14

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


title: Věc C-147/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 23. března 2017 – Sindicatul Familia Constanța și alții v. Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 23. března 2017 – Sindicatul Familia Constanța și alții v. Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
   (Věc C-147/17)
   (2017/C 231/04)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Constanţa

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Sindicatul Familia Constanța a další

      Odpůrce: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být ustanovení čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88/ES (1) ve spojení s ustanovením článku 2 směrnice 89/391/EHS (2) vykládána v tom smyslu, že vylučují z působnosti této směrnice takovou činnost, jako je činnost pěstounů, kterou vykonávají odvolatelé?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být článek 17 směrnice 2003/88/ES vykládán v tom smyslu, že taková činnost, jako je činnost pěstounů, vykonávaná odvolateli, může být předmětem odchylky od ustanovení článku 5 směrnice na základě odstavce 1, odst. 3 písm. b) a c) nebo odst. 4 písm. b) [článku 17]?

               3)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být čl. 17 odst. 1 nebo popřípadě čl. 17 odst. 3 nebo 4 směrnice 2003/88/ES vykládán v tom smyslu, že taková odchylka musí být výslovná, nebo může být i implicitní v důsledku přijetí zvláštního právního předpisu, který stanoví jiná pravidla organizace pracovní doby pro určitou profesní činnost; v případě, že tato odchylka nemusí být výslovná, jaké jsou minimální podmínky, aby bylo možné mít za to, že vnitrostátní právní předpisy zavádí odchylku a může být taková odchylka vyjádřena způsobem vyplývajícím z ustanovení zákona č. 272/2004?

               4)

               V případě záporné odpovědi na otázky 1, 2 nebo 3, musí být čl. 2 bod 1 směrnice 2003/88/ES vykládán v tom smyslu, že doba, kterou pěstoun tráví s dítěte svěřeným do péče ve svém domě nebo jiném místě, které zvolí, představuje pracovní dobu, přestože nevykonává žádnou z činností stanovenou v individuální pracovní smlouvě?

               5)

               V případě záporné odpovědi na otázky 1, 2 nebo 3, musí být článek 5 směrnice 2003/88/ES vykládán v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou ustanovení článku 122 zákona č. 272/2004; a v případě odpovědi ve smyslu použitelnosti čl. 17 odst. 3 písm. b) a c), nebo odst. 4 písm. b) směrnice, musí být tento článek vykládán v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním předpisům?

               6)

               V případě záporné odpovědi na otázku 1, a případně kladné odpovědi na otázku 4, lze čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/88/ES vykládat v tom smyslu, že nicméně nebrání poskytnutí vyrovnání rovnajícího se náhradě, na kterou by měl pracovník nárok během dovolené za kalendářní rok, vzhledem k tomu, že povaha činnosti vykonávané pěstouny jim brání, aby čerpali tuto dovolenou, nebo třebaže je dovolená formálně poskytnuta, pracovník ve skutečnosti pokračuje ve vykonávání stejné činnosti, pokud v dotčené době není povoleno odloučení od dítěte v péči? V případě kladné odpovědi, je pro vznik nároku na náhradu nezbytné, aby pracovník požádal o souhlas s odloučením od dítěte a zaměstnavatel tento souhlas neudělil?

               7)

               V případě záporné odpovědi na otázku 1, kladné odpovědi na otázku 4 a záporné odpovědi na otázku 6, brání čl. 7 odst. 1 směrnice takovému ustanovení, jako je ustanovení čl. 122 odst. 3 písm. d) zákona č. 272/2004 v situaci, kdy tento zákon ponechává na zaměstnavateli možnost rozhodnout dle svého uvážení, zda povolí odloučení od dítěte během dovolené a v případě kladné odpovědi, představuje nemožnost čerpat fakticky dovolenou, v důsledku použití tohoto ustanovení zákona, porušení unijního práva, které splňuje podmínky pro vznik nároku pracovníka na náhradu škody? V případě kladné odpovědi, musí být tato náhrada zaplacena státem za porušení článku 7 směrnice nebo veřejným orgánem, v postavení zaměstnavatele, který nezajistil odloučení od dítěte v péči v době dovolené? V takové situaci, je pro vznik nároku na náhradu nezbytné, aby pracovník požádal o souhlas s odloučením od dítěte a zaměstnavatel tento souhlas neudělil?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvláštní vydání 05/04, s. 381).

      (2)  Směrnice Rady ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989, L 183, s. 1; Zvláštní vydání 05/01, s. 349).


title: Věc T-771/16: Žaloba podaná dne 24. října 2016 – Toontrack Music v. EUIPO (EZMIX)

text:
               16.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 14/45

         Žaloba podaná dne 24. října 2016 – Toontrack Music v. EUIPO (EZMIX)
   (Věc T-771/16)
   (2017/C 014/53)
   Jednací jazyk: švédština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Toontrack Music AB (Umeå, Švédsko) (zástupce: L.-E. Ström, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „EZMIX“ – přihláška č. 13 945 423

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. července 2016 ve věci R 2436/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 2, článkem 43 a článkem 65 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie a

               —

               rozhodl, že EUIPO nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní a ponese vlastní náklady řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 2 a článku 43 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-492/07 P: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. dubna 2009 — Sanchez Ferriz a další v. Komise ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Rok povýšení 2005 — Nezapsání na seznam povýšených úředníků — Sazby násobení — Články 6 a10 přílohy XIII služebního řádu — Právní zájem na uplatnění důvodu )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/39

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. dubna 2009 — Sanchez Ferriz a další v. Komise
   (Věc T-492/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Rok povýšení 2005 - Nezapsání na seznam povýšených úředníků - Sazby násobení - Články 6 a10 přílohy XIII služebního řádu - Právní zájem na uplatnění důvodu“)
   2009/C 141/81
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlos Sanchez Ferriz (Brusel, Belgie) a devět dalších úředníků Komise Evropských společenství, jejichž jména jsou uvedená v příloze rozsudku (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 17. října 2007, Sanchez Ferriz a další v. Komise (F-115/06, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto usnesení.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Carlos Sanchez Ferriz (Brusel, Belgie) a devět dalších úředníků Komise Evropských společenství, jejichž jména jsou uvedená v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené v tomto řízení Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


title: Věc C-538/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) podaná dne 4. prosince 2008 – X Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) podaná dne 4. prosince 2008 – X Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-538/08)
   (2009/C 55/12)
   Jednací jazyk: Nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: X Holding BV

      Odpůrce kasačního opravného prostředku: Staatssecretaris van Financiën
   Předběžné otázky

               1.

               Musí být čl. 11 odst. 4 druhé směrnice (1) a čl. 17 odst. 6 šesté směrnice (2) vykládány v tom smyslu, že členský stát, který chce využít v těchto článcích přiznané možnosti (ponechat) vyloučení kategorie výdajů popsané jako „poskytnutí možností soukromé dopravy“ z odpočtu daně z přidané hodnoty, splnil podmínku uvedení kategorie dostatečně určitých předmětů a služeb?

               2.

               V případě kladné odpovědi na první otázku: je podle čl. 6 odst. 2 a čl. 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice přípustné takové ustanovení vnitrostátního práva, o něž se jedná v projednávaném případě, které bylo přijato před vstupem této směrnice v platnost a podle něhož osoba povinná k dani nemůže při pořízení určitého zboží a využití určitých služeb, které jsou využívány zčásti pro obchodní účely a zčásti pro účely soukromé, plně odečíst uhrazenou daň z přidané hodnoty, totiž jen potud, pokud je daň z přidané hodnoty přičitatelná použití pro obchodní účely?

      (1)  Druhá směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 1967, L 71, s. 1303).

      (2)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


title: Věc T-696/14 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. ledna 2016 – Montagut Viladot v. Komise „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Přijímání — Výběrové řízení pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor platové třídy AD 5 — Rozhodnutí výběrové komise nezapsat žalobce na rezervní seznam — Diplom neodpovídající podmínkám uvedeným v oznámení o výběrovém řízení — Zamítnutí žaloby“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. ledna 2016 – Montagut Viladot v. Komise
   (Věc T-696/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Přijímání - Výběrové řízení pro sestavení rezervního seznamu uchazečů na pozici administrátor platové třídy AD 5 - Rozhodnutí výběrové komise nezapsat žalobce na rezervní seznam - Diplom neodpovídající podmínkám uvedeným v oznámení o výběrovém řízení - Zamítnutí žaloby“)
   (2016/C 098/55)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Bernat Montagut Viladot (Schaerbeek, Belgie) (zástupci: F.A. Rodríguez Gigirey Pérez a J.A. Simón Sánchez, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: I. Galindo Martín a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 15. července 2014, Montagut Viladot v. Komise (F-160/12, Sb. VS, EU:F:2014:190), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Bernatu Montagut Viladotovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


title: Věc C-164/11: Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/13

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-164/11)
   2011/C 186/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: W. Mölls, zmocněnec)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná pro přizpůsobení svého systému zdanění elektřiny ustanovením stanoveným směrnicí 2003/96/ES (1), a to navzdory uplynutí přechodného období stanoveného v jejím čl. 18 odst. 10 druhém pododstavci, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svojí žalobou Komise tvrdí, že navzdory uplynutí přechodného období, které bylo žalované poskytnuto, k němuž došlo dne 1. ledna 2009, žalovaná stále nepřizpůsobila veškeré prvky svého systému zdanění elektřiny ustanovením směrnice. Podle francouzských orgánů zákon č. 2010-1488 ze dne 7. prosince 2010, který byl přijat a vstoupil v platnost po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, provádí ustanovení uvedené směrnice do vnitrostátního práva. Podle Komise musí být této žalobě vyhověno vzhledem ke stavu vnitrostátního práva použitelného v okamžiku uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku.
   Komise uvádí, že Francie každopádně stále nepřizpůsobila veškeré prvky svého systému zdanění elektřiny tak, aby byly v souladu s ustanoveními směrnice. Žalobkyně tak odmítá argument vnitrostátních orgánů, podle něhož směrnice nezakazuje zvyšování spotřebních daní v závislosti na dotčených zeměpisných oblastech. Zakotvuje naopak zásadu jednotné sazby pro veškerou spotřebu elektřiny v témže členském státě a v článcích 5, 14, 15 a 17 provádí taxativní výčet odchylek z této zásady.
   Komise mimoto odmítá tezi zastávanou francouzskými orgány, podle níž „přijaté rozlišování sazeb“ nemá za následek jakékoli riziko podvodů, nevyvolává žádné dodatečné náklady operátorů a nepředstavuje překážku vstupu zahraničních dodavatelů na trh.

      (1)  Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01 s. 405).


title: Věc C-7/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Essen (Německo) dne 12. ledna 2015 – trestní řízení proti Kanapathippilai Kanageswaran

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Essen (Německo) dne 12. ledna 2015 – trestní řízení proti Kanapathippilai Kanageswaran
   (Věc C-7/15)
   (2015/C 127/13)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Essen

      Účastník původního trestního řízení

   Kanapathippilai Kanageswaran

      Předběžná otázka

   Je zařazení organizace Tygři osvobození tamilského Ílamu na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (1), v období od 9. září 2007 do 24. května 2009 včetně, a to zejména na základě rozhodnutí Rady 2006/379/ES ze dne 29. května 2006 (2), 2007/445/ES ze dne 28. června 2007 (3), 2007/868/ES ze dne 20. prosince 2007 (4), ve znění usnesení o opravě ze stejného dne, 2008/583/ES ze dne 15. července 2008 (5) a 2009/62/ES ze dne 26. ledna 2009 (6), neplatné?

      (1)  Úř. věst. L 344, s. 7.

      (2)  Úř. věst. L 144, s. 21.

      (3)  Úř. věst. L 169, s. 58.

      (4)  Úř. věst. L 340, s. 100.

      (5)  Úř. věst. L 188, s. 21.

      (6)  Úř. věst. L 23, s. 25.


title: Věc C-33/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 24. ledna 2012 — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 24. ledna 2012 — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Věc C-33/12)
   2012/C 126/07
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Törvényszék

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Předběžné otázky

   Představují hráze využívané jako stálá pastvina „využívané zemědělské plochy“ ve smyslu čl. 143b odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003 (1), přestože jejich zemědělské využití není primární a plní i vodohospodářské a protipovodňové funkce?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269)


title: Věc C-361/10: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz v. Belgický stát ( „Vnitřní trh — Normy a technická pravidla — Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidla vztahující se ke službám informační společnosti — Minimální požadavky na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích“ )

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/8

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz v. Belgický stát
   (Věc C-361/10) (1)

   (Vnitřní trh - Normy a technická pravidla - Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidla vztahující se ke službám informační společnosti - Minimální požadavky na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích)
   2011/C 226/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz

      Žalovaný: Belgický stát

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 1 bodu 11 a čl. 8 odst. 1 pododstavce 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37) — Postup poskytování informací a pravidla vztahující se ke službám informační společnosti — Povinnost oznamovat návrhy technických předpisů — Minimální požadavky na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích

      Výrok

   Článek 1 bod 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem, technických předpisů a pravidel týkajících se služeb informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že taková vnitrostátní ustanovení, jako jsou ta, o která se jedná v původním řízení, nepředstavují technické předpisy ve smyslu tohoto ustanovení, jejichž návrhy musí být na základě čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce této směrnice oznamovány.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


title: Věc C-305/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 4. června 2013 — Haeger & Schmidt GmbH v. Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, jakožto insolvenční správce společnosti Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 4. června 2013 — Haeger & Schmidt GmbH v. Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, jakožto insolvenční správce společnosti Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
   (Věc C-305/13)
   2013/C 207/58
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Haeger & Schmidt GmbH

      Odpůrci: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, jakožto insolvenční správce společnosti Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

      Předběžné otázky

               1)

               Může být hlavním účelem zasilatelské smlouvy, ve které se zasilatel, který jedná vlastním jménem a na vlastní odpovědnost, zavazuje příkazci, že obstará přepravu zboží, kterou nechá provést jedním nebo vícero dopravci na účet příkazce, uskutečnění přepravy zboží ve smyslu čl. 4 odst. 4 poslední věty Římské úmluvy ze dne 19. června 1980 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, a pokud ano, za jakých podmínek?

               2)

               Pokud lze zasilatelskou smlouvu považovat za smlouvu o přepravě zboží ve smyslu výše uvedeného čl. 4 odst. 4, ale pro neexistenci shody, kterou toto ustanovení vyžaduje, se neuplatní zvláštní domněnka určení rozhodného práva, kterou toto ustanovení stanoví, musí být znění jeho první věty, podle kterého pro smlouvu o přepravě zboží neplatí obecná domněnka uvedená v odstavci 2, vykládáno v tom smyslu, že soud tedy musí zjistit rozhodné právo nikoliv na základě této domněnky, která je definitivně vyvrácena, ale na základě obecné zásady určení stanovené v čl. 4 odst. 1, to znamená určením země, s níž smlouva nejúžeji souvisí, bez zvláštního zohlednění země, ve které má provozovnu účastník řízení, který poskytuje plnění charakteristické pro smlouvu?

               3)

               Za předpokladu, že by pro zasilatelskou smlouvu platila obecná domněnka uvedená v čl. 4 odst. 2, lze v případě, že původní příkazce uzavřel smlouvu s prvním zasilatelem, jehož místo následně zaujal druhý zasilatel, připustit, aby rozhodné právo pro smluvní vztahy příkazce a tohoto druhého zasilatele bylo určeno na základě místa provozovny prvního zasilatele, přičemž právo takto určené země bude považováno za obecně použitelné pro veškeré zasilatelské operace?


title: Věc T-116/16: Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Port autonome du Centre et de l’Ouest a další v. Komise

text:
               17.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/23

         Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Port autonome du Centre et de l’Ouest a další v. Komise
   (Věc T-116/16)
   (2016/C 175/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL (La Louvière, Belgie), Port autonome de Namur (Namur, Belgie), Port autonome de Charleroi (Charleroi, Belgie), Port autonome de Liège (Lutych, Belgie) a Région wallonne (Jambes, Belgie) (zástupce: J. Vanden Eynde, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že návrh je ve vztahu ke každému z žalobců přípustný, a v důsledku toho zrušil rozhodnutí Komise SA.38393 (2015/E) – daňový režim přístavů v Belgii,

               —

               rozhodl, že žaloba je přípustná a opodstatněná,

               —

               v důsledku toho zrušil rozhodnutí Evropské komise, jímž tato považovala skutečnost, že hospodářské činnosti belgických, zvláště pak valonských, přístavů nepodléhají korporátní dani, za státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem,

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci deset žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází obecně z toho, že tvrzení Komise nejsou věcně podepřena ani právně odůvodněna.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neodůvodnila zjevnou změnu své rozhodovací praxe oproti svému rozhodnutí ze dne 20. října 2004 (N520/2003).

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že přístavní činnosti jsou dotovány z důvodu, že v belgickém hospodářském prostředí by jinak nebyly rentabilní. Krom toho, jednostranně stanovené poplatky, které nepokrývají uskutečněné investice, nestačí k tomu, aby z nich činily hospodářské činnosti.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že tvrzení, že dotčeným daňovým režimem je korporátní daň, není právně odůvodněné.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že tvrzení, že daň z příjmu právnických osob, jíž jsou přístavy zatíženy, představuje výhodu, jelikož jejich případné podpůrné hospodářské činnosti nejsou zdaňovány, není prokázáno. Komise ostatně neuvedla, jaké činnosti by dle jejího názoru měly být zdaněny, ani ty, které by měly představovat služby obecného zájmu.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že konkrétní okolnosti by měly opravňovat k uplatnění daně z příjmu právnických osob, při zohlednění logiky zákonného belgického systému, který odlišuje daňové zacházení se službami obecného zájmu a obchodními činnostmi.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že Komise opomenula zohlednit výsady členských států v oblasti:

                           —

                           vymezení nehospodářských činností,

                           —

                           vymezení přímých daní,

                           —

                           povinnosti zajistit řádné fungování služeb veřejného zájmu nezbytných pro sociální a ekonomickou soudržnost,

                           —

                           autonomní organizace služeb veřejného zájmu.

               8.

               Osmý žalobní důvod vychází z toho, že hlavními činnostmi valonských přístavů jsou služby veřejného zájmu, které se podle evropských právních předpisů neřídí pravidly hospodářské soutěže obsaženými v článku 107 SFEU.

               9.

               Devátý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází z toho, že pokud by hlavními činnostmi valonských přístavů byly služby obecného hospodářského zájmu, řídily by se článkem 93 a čl. 106 odst. 2 SFEU a pravidla hospodářské soutěže by na ně nebyla použitelná.

               10.

               Desátý žalobní důvod, uplatněný ještě podpůrněji, vychází z toho, že nejsou splněna evropská kritéria definující státní podporu.


title: Věc C-90/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2015 společnostmi Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 12. prosince 2014 ve věci T-544/08, Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH v. Evropská komise

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2015 společnostmi Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 12. prosince 2014 ve věci T-544/08, Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-90/15 P)
   (2015/C 146/32)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH (zástupci: J. L. Schulte, M. Dallmann a K. M. Künstner, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zcela nebo částečně zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 ve věci T-544/08, Hansen & Rosenthal KG a H&R Wax Company Vertrieb GmbH v. Evropská komise;

               —

               na základě informací, jež má k dispozici, zcela nebo částečně zrušil články 1 a 2 rozhodnutí Evropské komise ze dne 1. října 2008 ve věci COMP/39181 – Vosky na výrobu svíček v rozsahu, v němž se týkají navrhovatelek;

               —

               zrušil nebo snížil pokutu podle článku 261 SFEU;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů vzniklých v tomto řízení i v řízení před Tribunálem;

               —

               podpůrně zrušil rozsudek Tribunálu a věc mu vrátil k dalšímu rozhodování, při kterém zohlední právní posouzení provedené Soudním dvorem; zrušil nebo snížil pokutu podle článku 261 SFEU; a uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení i řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelky se dovolávají celkem pěti důvodů kasačního opravného prostředku:
   Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že byla porušena zásada presumpce neviny a zásada práva na spravedlivý proces. Navrhovatelky zpochybňují názor Tribunálu, že rozhodnutí Komise uložit pokutu je třeba považovat za správné od samého počátku a konečné, takže by navrhovatelky mohly zjištění Komise zpochybnit pouze v případě, že by se mimo jakoukoli rozumnou pochybnost prokázalo, že rozhodnutí Komise bylo stiženo vadou. Podle názoru navrhovatelek je toto v rozporu jak s čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv (dále jen „Listina“), ve spojení s jejím čl. 52 odst. 3 a s čl. 6 odst. 2 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „EÚLP“), tak i s čl. 47 odst. 2 Listiny, ve spojení s jejím čl. 52 odst. 3 a s čl. 6 odst. 1 EÚLP.
   Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál při použití článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU) dopustil nesprávného právního posouzení. Podle jejich názoru Tribunál v napadeném rozsudku zahrnul pod zákaz dohod, které narušují hospodářskou soutěž, jednání, jež nesplňuje kritéria tohoto zákazu. Kromě toho Tribunál v rozporu s pravidly důkazního břemene a posouzení důkazů zahrnul údajné protiprávní jednání pod článek 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU). V tomto ohledu se Tribunál dopustil několika nesprávných právních posouzení, jelikož učinil obsahově nesprávná zjištění, zkreslil důkazy, nesprávně je kvalifikoval a porušil zásadu presumpce neviny a právo navrhovatelky na spravedlivý proces.
   Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu legality trestů a výhradu podstatnosti. Jelikož Soudní dvůr a Tribunál i nadále trvají na tom, že se v případě 10 % hranice stanovené v čl. 23 nařízení č. 1/2003 (1) jedná o hranici zmírňující, a nikoli o horní rámec pokuty, neexistuje v právu EU rámec pro výměru výše pokut za porušení článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU). Stanovení tohoto rámce pokuty je však na základě výhrady podstatnosti vyhrazeno pouze zákonodárci, jenž v této činnosti nemůže být nahrazen Komisí.
   Svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že došlo k dalším porušením zásady legality trestů a zákazu zpětné účinnosti. Navrhovatelky tvrdí, že Tribunál taktéž nemůže stanovit pokutu bez rámce pro výpočet její výše, aniž by se dopustil nesprávného právního posouzení. Kromě toho navrhovatelky považují pouhý přezkum, zda se Komise přidržela svých vlastních zásad, za neuplatnění diskreční pravomoci a tudíž za porušení článku 31 nařízení č. 1/2003. Konečně navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu zákazu zpětné účinnosti, jelikož potvrdil uplatnění pokynů pro stanovení pokut z roku 2006 na situaci, jejíž existence byla plně ukončena již v roce 2005.
   Svým pátým a posledním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu proporcionality. Podle navrhovatelek Tribunál porušil čl. 49 odst. 3 Listiny, jelikož pro ně určil koeficient ve výši 17 % jak ohledně závažnosti protiprávního jednání, tak i ohledně vstupního poplatku. Tribunál kromě toho v důsledku svých nesprávných právních posouzení jednání navrhovatelek jakožto porušení článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU) předpokládal nesprávnou dobu trvání údajného porušení uvedeného ustanovení navrhovatelkami.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Spojené věci T-510/14 a T-536/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. června 2016 – Staywell Hospitality Group a Sheraton International IP v. EUIPO – Sheraton International IP a Staywell Hospitality Group (PARK REGIS) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie PARK REGIS — Starší obrazová ochranná známka Evropské unie ST. REGIS — Částečné zamítnutí zápisu — Článek 64 odst. 1 nařízení č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. června 2016 – Staywell Hospitality Group a Sheraton International IP v. EUIPO – Sheraton International IP a Staywell Hospitality Group (PARK REGIS)
   (Spojené věci T-510/14 a T-536/14) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie PARK REGIS - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie ST. REGIS - Částečné zamítnutí zápisu - Článek 64 odst. 1 nařízení č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2016/C 251/24)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Sydney, Austrálie) (zástupci: D. Farnsworth, solicitor, a A. Bryson, barrister) (věc T-510/14) a Sheraton International IP LLC (Stamford, Connecticut, Spojené státy americké) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát) (věc T-536/14)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sheraton International IP LLC (věc T-510/14) a Staywell Hospitality Group Pty Ltd (věc T-536/14)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. dubna 2014 (spojené věci R 240/2013-5 a R 303/2013-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Sheraton International IP a Staywell Hospitality Group.

      Výrok

               1.

               Žaloby ve věcech T-510/14 a T-536/14 se zamítají.

               2.

               Společnosti Staywell Hospitality Group Pty Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-510/14.

               3.

               Společnosti Sheraton International IP LLC se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-536/14.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8. 9. 2014.


title: Věc C-456/04: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne  6. dubna 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia) – Agip Petroli SpA v. Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (Námořní kabotáž — Nařízení (EHS) č. 3577/92 — Právo použitelné na posádky lodí nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž — Pojem  cesta, která následuje nebo předchází  cestě kabotáže)

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/15

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. dubna 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia) – Agip Petroli SpA v. Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
   (Věc C-456/04) (1)

   (Námořní kabotáž - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Právo použitelné na posádky lodí nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž - Pojem „cesta, která následuje nebo předchází“ cestě kabotáže)
   (2006/C 143/26)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Agip Petroli SpA

      Žalovaní: Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia – Výklad čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7) – Právo použitelné na posádky lodí nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž – Pojem cesta, která následuje nebo předchází cestě do jiného nebo cestě z jiného členského státu
   Výrok
   Pojem „cesta, která následuje nebo předchází“ cestě kabotáže, uvedený v čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) zahrnuje v zásadě každou cestu z jiného státu nebo do jiného státu, nezávisle na přítomnosti nákladu na palubě. Nemohou však být připuštěny cesty bez nákladu na palubě provedené zneužívajícím způsobem za účelem obejití pravidel stanovených nařízením č. 3577/92. Konstatování zneužívajícího jednání vyžaduje jednak, aby mezinárodní cesta bez nákladu navzdory formálnímu použití podmínek stanovených v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení měla za následek, že se na majitele lodi ve všech záležitostech týkajících se posádky vztahují pravidla státu vlajky, čímž není dodržen cíl čl. 3 odst. 2 téhož nařízení, kterým je umožnit použití pravidel hostitelského státu na všechny záležitosti týkající se posádky v případě ostrovní kabotáže. Jednak musí rovněž ze všech objektivních skutečností vyplývat, že podstatným cílem této mezinárodní cesty bez nákladu je vyhnutí se použití čl. 3 odst. 2 nařízení č. 3577/92 ve prospěch odstavce 3 téhož článku.

      (1)  Úř. věst. C 19, 22.1.2005.


title: Věc F-116/10: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 20. července 2011 — Gozi v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Povinnost poskytnout pomoc — Článek 24 služebního řádu — Náhrada nákladů advokátů vynaložených v rámci soudního řízení před vnitrostátním soudem“ )

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/50

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 20. července 2011 — Gozi v. Komise
   (Věc F-116/10) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povinnost poskytnout pomoc - Článek 24 služebního řádu - Náhrada nákladů advokátů vynaložených v rámci soudního řízení před vnitrostátním soudem)
   2011/C 282/93
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Sandro Gozi (Řím, Itálie) (zástupce: G. Passalacqua, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí zamítajícího žádost o náhradu nákladů vynaložených žalobcem v rámci trestního řízení před soudem členského státu.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               M. Gozi ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 19.2.2011, s. 38.