title: Věc T-286/09 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Intel Corporation v. Komise („Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Trh s mikroprocesory – Rozhodnutí konstatující porušení článku 102 SFEU a článku 54 Dohody o EHP – Věrnostní slevy – Čistá omezení – Kvalifikace zneužívajícího jednání – Analýza stejně výkonného soutěžitele – Celková strategie – Jediné a trvající protiprávní jednání“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Intel Corporation v. Komise
      (Věc T-286/09 RENV) (1)

      („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh s mikroprocesory - Rozhodnutí konstatující porušení článku 102 SFEU a článku 54 Dohody o EHP - Věrnostní slevy - Čistá omezení - Kvalifikace zneužívajícího jednání - Analýza stejně výkonného soutěžitele - Celková strategie - Jediné a trvající protiprávní jednání“)
      (2022/C 128/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Intel Corporation, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: A. Parr, solicitor, D. Beard, QC a J. Williams, barrister)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, V. Di Bucci, N. Khan a M. Kellerbauer, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Association for Competitive Technology, Inc. (Washington, DC, Spojené státy) (zástupci: J. F. Bellis a K. Van Hove, advokáti)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir) (Paříž, Francie) (zástupkyně: E. Nasry, advokátka)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící primárně na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 3726 final ze dne 13. května 2009 týkajícího se řízení podle článku [102 SFEU] a článku 54 Dohody o EHP (věc COMP/C-3/37.990 – Intel), nebo podpůrně na zrušení nebo snížení částky pokuty uložené žalobkyni.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Článek 1 písm. a) až e) a článek 2 rozhodnutí Komise C(2009) 3726 final ze dne 13. května 2009 v řízení podle článku [102 SFEU] a článku 54 Dohody o EHP (Věc COMP/C 3/37.990 – Intel) se ruší.

                  2)

                  Článek 3 rozhodnutí C(2009) 3726 final se ruší pouze v rozsahu, v němž se týká čl. 1 písm. a) až e) tohoto rozhodnutí.

                  3)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízeních před Tribunálem ve věcech T 286/09 a T 286/09 RENV a řízení o kasačním opravném prostředku před Soudním dvorem ve věci C 413/14 P, dvě třetiny nákladů řízení vynaložených společností Intel Corporation, Inc. a společností Association for Competitive Technology, Inc. v těchto řízeních, a společnost Intel Corporation, Inc. a společnost Association for Competitive Technology, Inc. ponesou každá třetinu vlastních nákladů řízení.

                  5)

                  Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir) ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízeních zahájených před Tribunálem ve věcech T 286/09 a T 286/09 RENV a v řízení o kasačním opravném prostředku před Soudním dvorem ve věci C 413/14 P.

         (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc C-771/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Járásbíróság (Maďarsko) dne 14. prosince 2021 – JH v. Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Járásbíróság (Maďarsko) dne 14. prosince 2021 – JH v. Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)
      (Věc C-771/21)
      (2022/C 128/09)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud:

      Győri Járásbíróság

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: JH

         Žalovaná: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1), vykládán v tom smyslu, že letecký dopravce je povinen přijmout přiměřená opatření, aby zabránil zrušení letu i v případě mimořádných okolností, které mají exkulpační povahu?

                  2)

                  V případě, že Soudní dvůr odpoví na první předběžnou otázku kladně, je letecký dopravce v rámci přiměřených opatření povinen:

                              a)

                              vrátit se s letadlem určeným k uskutečnění letu, který byl z důvodu bouřky odkloněn na sousední letiště, pro cestující tohoto letu, jakmile to dovolí doba letové služby posádky, a uskutečnit tak tento let? V případě kladné odpovědi, je povinen tak učinit i v případě, že z tohoto důvodu musí zajistit jiné letadlo a náhradní posádku na letišti odletu těchto letů, které je domovským letištěm leteckého dopravce, za účelem provedení jiných letů, které byly letadlu přiděleny?

                              b)

                              přepravit cestující po silnici k letadlu určenému k uskutečnění letu, které bylo kvůli bouřce odkloněno na 140 km vzdálené sousední letiště, a uskutečnit let odtud?

                              c)

                              vyslat náhradní letadlo nebo přepravit cestující po silnici do náhradního letadla vyslaného na sousední letiště, a uskutečnit tak tento let?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10


title: Věc T-652/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Elevolution – Engenharia v. Komise („Veřejné zakázky – Finanční nařízení – Vyloučení z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných z EDF na dobu tří let – Povinnost uvést odůvodnění – Zásada řádné správy – Právo být vyslechnut – Zjevně nesprávné posouzení – Proporcionalita“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/18

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Elevolution – Engenharia v. Komise
      (Věc T-652/19) (1)

      („Veřejné zakázky - Finanční nařízení - Vyloučení z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných z EDF na dobu tří let - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada řádné správy - Právo být vyslechnut - Zjevně nesprávné posouzení - Proporcionalita“)
      (2022/C 128/25)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Elevolution – Engenharia, SA (Amadora, Portugalsko) (zástupci: M. Marques Mendes, R. Campos, A. Dias Henriques, M. Troncoso Ferrer a C. García Fernández, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: I. Melo Sampaio, zmocněnkyně)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. července 2019, kterým se žalobkyně na dobu tří let vylučuje z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných z Evropského rozvojového fondu (ERF) a kterým se nařizuje uveřejnění informace o tomto vyloučení.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Elevolution – Engenharia, SA, se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených v řízení o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-202/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2022 – Vita Zahnfabrik v. EUIPO – VIPI Produtos Odontológicos (VITABLOCS TriLuxe forte) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Slovní ochranná známka VITABLOCS TriLuxe forte – Starší slovní ochranná známka Evropské unie TRILUX – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2022 – Vita Zahnfabrik v. EUIPO – VIPI Produtos Odontológicos (VITABLOCS TriLuxe forte)
      (Věc T-202/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka VITABLOCS TriLuxe forte - Starší slovní ochranná známka Evropské unie TRILUX - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2022/C 128/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vita Zahnfabrik H. Rauter GmbH & Co. KG (Bad Säckingen, Německo) (zástupci: A. Theis a F. Hauck, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: T. Frydendahl a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: VIPI Indústria, Comércio, Exportação E Importação De Produtos Odontológicos LTDA (Pirassununga, Brazílie) (zástupce: J. Blum, solicitor)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. února 2021 (věc R 818/2020-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi VIPI Indústria, Comércio, Exportação E Importação De Produtos Odontológicos a Vita Zahnfabrik H. Rauter.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Vita Zahnfabrik H. Rauter GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 217, 7.6.2021.


title: Věc T-65/22: Žaloba podaná dne 2. února 2022 – PS v. EIB

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/31

      Žaloba podaná dne 2. února 2022 – PS v. EIB
      (Věc T-65/22)
      (2022/C 128/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: PS (zástupce: S. Orlandi, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 12. července 2021, kterým byla zamítnuta žalobcova žádost podaná dne 21. května 2021,

                  —

                  uložil Evropské investiční bance povinnost zaplatit žalobci maximální výši náhrady uvedené v článku 11 pojistné smlouvy AXA za trvalou invaliditu a příspěvek uvedený v článku 9.1.13 správních ustanovení, a to navíc k částce 24 000 eur za způsobenou nemajetkovou újmu,

                  —

                  uložil Evropské investiční bance náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby proti rozhodnutí EIB ze dne 12. července 2021, kterým byla zamítnuta žalobcova žádost o náhradu podaná dne 21. května 2021, předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení základního práva na účinné sociální zabezpečení pracovníků ve smyslu čl. 31 odst. 1 a čl. 34 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a článku 12 Evropské sociální charty.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na řádnou správu, práva na projednání věci v přiměřené lhůtě a povinnosti EIB jednat s náležitou péčí.


title: Věc T-233/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Meta Cluster v. EUIPO (Clustermedizin) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Clustermedizin – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Meta Cluster v. EUIPO (Clustermedizin)
      (Věc T-233/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Clustermedizin - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2022/C 128/35)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Meta Cluster GmbH (Pyrbaum, Německo) (zástupce: H. Baumann, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Bosse a D. Hanf, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. února 2021 (věc R 2127/2020-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení Clustermedizin jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Meta Cluster GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 242, 21.6.2021.


title: Věc T-849/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Leonardo v. Frontex („Veřejné zakázky na služby – Zadávací řízení – Služby vzdušného dohledu – Žaloba na neplatnost – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Nepřípustnost – Mimosmluvní odpovědnost“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2022 – Leonardo v. Frontex
      (Věc T-849/19) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Služby vzdušného dohledu - Žaloba na neplatnost - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost - Mimosmluvní odpovědnost“)
      (2022/C 128/26)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Leonardo SpA (Řím, Itálie) (zástupci: M. Esposito, F. Caccioppoli a G. Calamo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž (zástupci: H. Caniard, C. Georgiadis, A. Gras a S. Drew, zmocněnci, ve spolupráci s M. Umbach, F. Biebuyck, V. Ostem a M. Clarichem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení oznámení o zahájení zadávacího řízení FRONTEX/OP/888/2019/JL/CG ze dne 18. října 2019, nadepsaného „Systém dálkově řízených letadel (RPAS) se schopností letu ve střední výšce a s dalekým doletem pro vzdušný dohled nad mořskými oblastmi“, v opraveném znění, aktů, které tvoří jeho přílohu, otázek a odpovědí zveřejněných Frontex, zápisu z informační schůzky konané v prostorách Frontex dne 28. října 2019, rozhodnutí o zadání této zakázky, jakož i jakéhokoli jiného předcházejícího, souvisejícího nebo následného aktu, a dále návrh na základě článku 268 SFEU znějící na získání náhrady škody, která žalobkyni z tohoto důvodu vznikla.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Leonardo SpA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro pohraniční a pobřežní stráž (Frontex), včetně nákladů vynaložených v řízeních o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc T-68/22: Žaloba podaná dne 2. února 2022 – Granini France v. EUIPO – Pichler (Joro)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/32

      Žaloba podaná dne 2. února 2022 – Granini France v. EUIPO – Pichler (Joro)
      (Věc T-68/22)
      (2022/C 128/45)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Granini France (Mâcon, Francie) (zástupce: J. Wachsmuth, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Josef Pichler (St. Leonhard/Passeier, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Joro – Přihláška č. 18 136 261

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2021, ve věci R 2336/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že zruší rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 19. listopadu 2020 v rozsahu, v němž byla v něm zamítnuta námitka týkající se výrobků
                  Ženšenový likér; japonský likér s příchutí výtažků z ume; likér z červeného ženšenu; likéry z ječné mouky; tonizující likér s příchutí výtažků z japonské švestky [Umešu]; alkoholické koktejlové směsi; alkoholické koktejly s mlékem; alkoholické koktejly s chlazenou želatinou; alkoholické ovocné koktejly; Alkoholické ovocné nápoje; Alkoholické nápoje na bázi čaje; Míchané alkoholické nápoje jiné než míchané pivní nápoje; Míchané alkoholické nápoje; Aperitivy; Japonská sladká vína s výtažky ženšenu a chininové kůry; Víno z černých malin [Bokbunjaju]; Alkoholické nápoje s obsahem ovoce; Wine coolers [nápoje]; Alkoholické výtažky z ovoce
                  a že zamítne přihlášku ochranné známky Evropské unie č. 18 136 261 i pro tyto výrobky

                  —

                  podpůrně zrušil napadené rozhodnutí

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-33/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Van Walle v. ECDC („Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Zaměstnanci ECDC – Hodnotící zpráva za rok 2018 – Svoboda projevu – Povinnost uvést odůvodnění – Případ vyžadující zvláštní odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Povinnost jednat s náležitou péčí – Právo být vyslechnut“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Van Walle v. ECDC
      (Věc T-33/20) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Zaměstnanci ECDC - Hodnotící zpráva za rok 2018 - Svoboda projevu - Povinnost uvést odůvodnění - Případ vyžadující zvláštní odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost jednat s náležitou péčí - Právo být vyslechnut“)
      (2022/C 128/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ivo Van Walle (Järfälla, Švédsko) (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaný: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (zástupci: J. Mannheim, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení hodnotící zprávy žalobce za rok 2018.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Ivo Van Walle ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským centrem pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC).

         (1)  Úř. věst. C 103, 30.3.2020.


title: Věc T-765/14: Usnesení Tribunálu ze dne 17. prosince 2021 – Legakis a další v. Rada („Mimosmluvní odpovědnost – Hospodářská a měnová politika – Program podpory stability Kypru – Prohlášení Euroskupiny ze dnů 16. a 25. března 2013 týkající se Kypru – Prohlášení předsedy Euroskupiny ze dne 21. března 2013 týkající se Kypru – Chybné označení žalované – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/25

      Usnesení Tribunálu ze dne 17. prosince 2021 – Legakis a další v. Rada
      (Věc T-765/14) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Hospodářská a měnová politika - Program podpory stability Kypru - Prohlášení Euroskupiny ze dnů 16. a 25. března 2013 týkající se Kypru - Prohlášení předsedy Euroskupiny ze dne 21. března 2013 týkající se Kypru - Chybné označení žalované - Zjevná nepřípustnost“)
      (2022/C 128/36)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Georgios Legakis (Palaio Faliro, Řecko), Myrto Panagiota Legaki (Palaio Faliro), Maria Legaki (Palaio Faliro), Melina Legaki (Palaio Faliro) (zástupce: V. Christianos, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou, M. Balta a E. Dumitriu-Segnana, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 268 SFEU a znějící na přiznání náhrady škody, která údajně vznikla žalobcům v důsledku prohlášení Euroskupiny ze dnů 16. a 25. března 2013 a prohlášení předsedy Euroskupiny ze dne 21. března 2013.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

                  2)

                  Georgiu Legakisovi, Myrto Panagiota Legaki, Marii Legaki a Melině Legaki se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


title: Věc T-868/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – QI a další v. Komise a ECB („Mimosmluvní odpovědnost – Hospodářská a měnová politika – Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu – Dohoda o výměně cenných papírů pouze ve prospěch centrálních bank Eurosystému – Zapojení soukromého sektoru – Ujednání o společném postupu – Soukromí věřitelé – Veřejnoprávní věřitelé – Přičitatelnost – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům – Článek 63 odst. 1 SFEU – Články 120 až 127 a čl. 352 odst. 1 SFEU – Právo na vlastnictví – Rovné zacházení“)

text:
               21.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/14

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – QI a další v. Komise a ECB
      (Věc T-868/16) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Hospodářská a měnová politika - Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu - Dohoda o výměně cenných papírů pouze ve prospěch centrálních bank Eurosystému - Zapojení soukromého sektoru - Ujednání o společném postupu - Soukromí věřitelé - Veřejnoprávní věřitelé - Přičitatelnost - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Článek 63 odst. 1 SFEU - Články 120 až 127 a čl. 352 odst. 1 SFEU - Právo na vlastnictví - Rovné zacházení“)
      (2022/C 128/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: QI a 15 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupce: S. Pappas, advokát)

         Žalované: Evropská komise (zástupci: J. P. Keppenne, L. Flynn a T. Maxian Rusche, zmocněnci), Evropská centrální banka (zástupci: K. Laurinavičius a M. Szablewska, zmocněnci, ve spolupráci s H. G. Kamannem, advokátem)

         Vedlejší účastice podporující žalované: Evropská rada, Rada Evropské unie (zástupci: K. Michoel, E. Chatziioakeimidou a J. Bauerschmidt, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 268 SFEU a znějící na náhradu škody, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku povinné výměny státních dluhopisů v rámci restrukturalizace řeckého veřejného dluhu v roce 2012 z důvodu účasti soukromých investorů zahrnující použití ujednání o společném postupu, a to v důsledku jednání a aktů zejména Evropské rady, Rady, Komise a ECB.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  QI a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Evropskou centrální bankou (ECB).

                  3)

                  Evropská rada a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc C-92/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA v. Ministero della Transizione Ecologica a další

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA v. Ministero della Transizione Ecologica a další
      (Věc C-92/22)
      (2022/C 191/19)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Fenice – Qualità per l’ambiente SpA

         Žalovaní: Ministero della Transizione Ecologica, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být rozhodnutí přijaté Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES (1) a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu s ohledem na postup přijímání, a zejména na mechanismus dialogu s Evropskou komisí stanovený v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 (2) týkající se zařazení zařízení na seznam pro přidělování povolenek na emise CO2, předmětem samostatné žaloby k Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, pokud má napadený akt závazné právní účinky a bezprostředně se dotýká hospodářského subjektu, který žalobu podává?

                  2)

                  Pokud ne, může soukromý hospodářský subjekt, který je přímo dotčen vyloučením z přidělování povolenek na emise CO2 na základě šetření vedeného společně Evropskou komisí a Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu, napadnout rozhodnutí přijaté Evropskou komisí o odmítnutí zařadit zařízení na seznam podle čl. 14 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 u Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU?

                  3)

                  Zahrnuje pojem „výrobce elektřiny“ ve smyslu čl. 3 písm. u) směrnice 2003/87/ES, jak vyplývá z rozsudku Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland GmbH v. Bundesrepublik Deutschland ve věci C-682/17, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU podaná Soudnímu dvoru rozhodnutím Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) ze dne 28. listopadu 2017, rovněž situace, kdy zařízení vyrábí nepatrné množství elektřiny kombinovanou výrobou tepla a elektřiny, jež není vysoce účinná, a vyznačuje se více jinými zdroji tepelné energie, než je kogenerace, které mají vlastnosti pro přiznání bezplatných emisních povolenek?

                  4)

                  Je takový výklad definice pojmu „výrobce elektřiny“ slučitelný s obecnými zásadami unijního práva spočívajícími v dodržení podmínek hospodářské soutěže mezi provozovateli v případě poskytování pobídek a v přiměřenosti opatření v rozsahu, v němž zcela vylučuje zařízení s více zdroji energie, aniž odděluje emisní hodnoty vztahující se k jiným zdrojům tepla, než je kogenerace, které mají plný nárok na poskytnutí stanovených výhod?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32). Zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 15, svazek 7, s. 631.

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 ze dne 19. prosince 2018, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. 2019, L 59, s. 8).


title: Věc C-771/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E. – LDK Symvouloi Michanikoi A.E., NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E., LDK Symvouloi Michanikoi A.E. v. Archi Exetasis Prodikastikon Prosfigon (AEPP), Attiko Metro A.E. („Řízení o předběžné otázce – Zadávání zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací – Směrnice 92/13/EHS – Přezkumná řízení – Fáze před uzavřením smlouvy – Hodnocení nabídek – Zamítnutí technické nabídky a přijetí nabídky konkurenta – Odklad vykonatelnosti tohoto aktu – Oprávněný zájem vyloučeného uchazeče napadnout řádnost nabídky vybraného uchazeče“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/2

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E. – LDK Symvouloi Michanikoi A.E., NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E., LDK Symvouloi Michanikoi A.E. v. Archi Exetasis Prodikastikon Prosfigon (AEPP), Attiko Metro A.E.
      (Věc C-771/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zadávání zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Směrnice 92/13/EHS - Přezkumná řízení - Fáze před uzavřením smlouvy - Hodnocení nabídek - Zamítnutí technické nabídky a přijetí nabídky konkurenta - Odklad vykonatelnosti tohoto aktu - Oprávněný zájem vyloučeného uchazeče napadnout řádnost nabídky vybraného uchazeče“)
      (2021/C 189/02)
      Jednací jazyk: řečtina

         Předkládající soud

      Symvoulio tis Epikrateias

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E. – LDK Symvouloi Michanikoi A.E., NAMA Symvouloi Michanikoi kai Meletites A.E., LDK Symvouloi Michanikoi A.E.

         Žalovaní: Archi Exetasis Prodikastikon Prosfigon (AEPP), Attiko Metro A.E.

         za přítomnosti: SALFO kai Synergates Anonymi Etairia Meletitikon Ypiresion Technikon Ergon – Grafeio Doxiadi Shymvouloi gia Anaptyxi kai Oikistiki AE – TPF Getinsa Euroestudios SL, SALFO kai Synergates Anonymi Etairia Meletitikon Ypiresion Technikon Ergon, Grafeio Doxiadi Shymvouloi gia Anaptyxi kai Oikistiki AE, TPF Getinsa Euroestudios SL

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 a 3, čl. 2 odst. 1 písm. a) a b), jakož i čl. 2a odst. 2 směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/ES ze dne 26. února 2014, musí být vykládány v tom smyslu, že uchazeč, který byl vyloučen z řízení o zadání veřejné zakázky ve stadiu předcházejícím zadání této zakázky a jehož návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí, kterým byl z tohoto řízení vyloučen, byl zamítnut, může v souběžně podaném návrhu na odklad vykonatelnosti rozhodnutí, které připouští nabídku jiného uchazeče, vznést všechny důvody vycházející z porušení unijního práva v oblasti zadávání zakázek nebo vnitrostátních předpisů jej provádějících, včetně důvodů, které nevykazují souvislost s nesrovnalostmi, kvůli nimž byla vyloučena jeho nabídka. Na tuto možnost nemá vliv okolnost, že návrh na správní přezkum před zahájením soudního řízení podaný k nezávislému vnitrostátnímu orgánu, který musel být podle vnitrostátního práva tímto uchazečem předem podán proti rozhodnutí o jeho vyloučení, byl zamítnut, pokud toto zamítnutí nenabylo právní moci.

         (1)  Úř. věst. C 19, 20.1.2020.


title: Spojené věci C-870/19 a C-871/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze v. MI (C-870/19), TB (C-871/19) („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Záznamové zařízení v silniční dopravě – Nařízení (EHS) č. 3821/85 – Článek 15 odst. 7 – Nařízení (ES) č. 561/2006 – Kontrolní postup – Správní sankce – Nepředložení záznamových listů tachografu za běžný den a předchozích 28 dnů – Jediné nebo vícečetné porušení“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/3

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze v. MI (C-870/19), TB (C-871/19)
      (Spojené věci C-870/19 a C-871/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Záznamové zařízení v silniční dopravě - Nařízení (EHS) č. 3821/85 - Článek 15 odst. 7 - Nařízení (ES) č. 561/2006 - Kontrolní postup - Správní sankce - Nepředložení záznamových listů tachografu za běžný den a předchozích 28 dnů - Jediné nebo vícečetné porušení“)
      (2021/C 189/03)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

         Žalovaní: MI (C-870/19), TB (C-871/19)

         Výrok

      Článek 15 odst. 7 nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006, a článek 19 nařízení č. 561/2006 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že řidič vozidla silniční dopravy, který je kontrolován, nepředloží záznamové listy záznamového zařízení za několik dní činnosti během období zahrnujícího den kontroly a předchozích 28 dnů, jsou příslušné orgány členského státu místa kontroly povinny ve vztahu k tomuto řidiči konstatovat pouze jediné porušení a uložit mu jen jedinou sankci za toto porušení.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc C-950/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hallinto-oikeus – Finsko) – Řízení zahájené A („Řízení o předběžné otázce – Právo společností – Směrnice 2006/43/ES – Povinné audity ročních a konsolidovaných účetních závěrek – Článek 22a odst. 1 písm. a) – Přijetí statutárního auditora do zaměstnání auditovaným subjektem – Karenční doba – Zákaz nastoupit na pozici člena vrcholového vedení auditovaného subjektu – Porušení – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Výraz ‚nastoupit na pozici‘ – Rozsah – Uzavření pracovní smlouvy s auditovaným subjektem – Nezávislost statutárních auditorů – Vnější aspekt“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/4

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hallinto-oikeus – Finsko) – Řízení zahájené A
      (Věc C-950/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právo společností - Směrnice 2006/43/ES - Povinné audity ročních a konsolidovaných účetních závěrek - Článek 22a odst. 1 písm. a) - Přijetí statutárního auditora do zaměstnání auditovaným subjektem - Karenční doba - Zákaz nastoupit na pozici člena vrcholového vedení auditovaného subjektu - Porušení - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Výraz ‚nastoupit na pozici‘ - Rozsah - Uzavření pracovní smlouvy s auditovaným subjektem - Nezávislost statutárních auditorů - Vnější aspekt“)
      (2021/C 189/04)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Helsingin hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

      A

         za přítomnosti: Patentti ja rekisterihallituksen tilintarkastuslautakunta

         Výrok

      Článek 22a odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/56/EU ze dne 16. dubna 2014, musí být vykládán v tom smyslu, že takový statutární auditor, jako je klíčový auditorský partner určený auditorskou společností v rámci auditorské zakázky, nastoupil na pozici člena vrcholového vedení auditovaného subjektu ve smyslu tohoto ustanovení, jakmile s tímto subjektem uzavřel pracovní smlouvu týkající se této pozice, ačkoli na uvedeném pracovním místě dosud nezačal skutečně vykonávat pracovní činnost.

         (1)  Úř. věst. C 77, 9.3.2020.


title: Věc C-28/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Attunda tingsrätt – Švédsko) – Airhelp Ltd v. Scandinavian Airlines System SAS („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Článek 5 odst. 3 – Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě zrušení nebo významného zpoždění letů – Osvobození od povinnosti nahradit škodu – Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ – Stávka pilotů organizovaná v souladu s právními předpisy – Okolnosti ‚vnitřní‘ a ‚vnější‘ ve vztahu k činnosti provozujícího leteckého dopravce – Články 16, 17 a 28 Listiny základních práv Evropské unie – Neexistence zásahu do svobody podnikání, práva na vlastnictví a práva na vyjednávání leteckého dopravce“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Attunda tingsrätt – Švédsko) – Airhelp Ltd v. Scandinavian Airlines System SAS
      (Věc C-28/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 5 odst. 3 - Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě zrušení nebo významného zpoždění letů - Osvobození od povinnosti nahradit škodu - Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ - Stávka pilotů organizovaná v souladu s právními předpisy - Okolnosti ‚vnitřní‘ a ‚vnější‘ ve vztahu k činnosti provozujícího leteckého dopravce - Články 16, 17 a 28 Listiny základních práv Evropské unie - Neexistence zásahu do svobody podnikání, práva na vlastnictví a práva na vyjednávání leteckého dopravce“)
      (2021/C 189/05)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Attunda tingsrätt

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Airhelp Ltd

         Žalovaná: Scandinavian Airlines System SAS

         Výrok

      Článek 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že stávkové hnutí zahájené na výzvu odborového svazu zaměstnanců provozujícího leteckého dopravce, při dodržení podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy, zejména jimi stanovené lhůty k oznámení, jež je určeno k prosazování požadavků zaměstnanců tohoto dopravce a k němuž se připojí kategorie zaměstnanců, kteří jsou nezbytní k uskutečnění určitého letu, nespadá pod pojem „mimořádná okolnost“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 85, 23.3.2020


title: Věc C-603/20 PPU: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. března 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Spojené království] – SS v. MCP („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (ES) č. 2201/2003 – Článek 10 – Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Únos dítěte – Příslušnost soudů členského státu – Územní rozsah – Přemístění dítěte do třetího státu – Obvyklé bydliště získané v tomto třetím státě“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/5

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. března 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Spojené království] – SS v. MCP
      (Věc C-603/20 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 10 - Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Únos dítěte - Příslušnost soudů členského státu - Územní rozsah - Přemístění dítěte do třetího státu - Obvyklé bydliště získané v tomto třetím státě“)
      (2021/C 189/06)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SS

         Žalovaná: MCP

         Výrok

      Článek 10 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2116/2004 ze dne 2. prosince 2004, musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na případ, kdy je konstatováno, že dítě ke dni podání žádosti týkající se rodičovské zodpovědnosti získalo obvyklé bydliště v třetím státě poté, co bylo do tohoto státu uneseno. V takovém případě bude muset být příslušnost soudu, u kterého bylo řízení zahájeno, určena v souladu s použitelnými mezinárodními úmluvami, nebo při neexistenci takové mezinárodní úmluvy v souladu s článkem 14 tohoto nařízení.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25.1.2021.


title: Věc C-25/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madrid (Španělsko) dne 15. ledna 2021 – ZA, AZ, BX, CV, DU a ET v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Španělsko) dne 15. ledna 2021 – ZA, AZ, BX, CV, DU a ET v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.
      (Věc C-25/21)
      (2021/C 189/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: ZA, AZ, BX, CV, DU a ET

         Žalovaná: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Pokud žalobce prokáže, že jeho smluvní vztah týkající se výhradního dodávání a udělení práva užívat obchodní značku (v režimu komisionářské smlouvy nebo přímého prodeje s referenční cenou – další prodej s poskytnutím slevy), sjednaný se společností REPSOL, spadá do územního a časového rámce zkoumaného vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, byl tento smluvní vztah dotčen rozhodnutím Tribunal de Defensa de la Competencia (soud pro hospodářskou soutěž, Španělsko) ze dne 11. července 2001 (věc 490/00 REPSOL) a/nebo rozhodnutím Comisión Nacional de la Competencia (vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž, Španělsko) ze dne 30. července 2009 (věc 652/07 REPSOL/CEPSA/BP), takže požadavky, jež klade článek 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1)
                     na důkazní břemeno ohledně protiprávního jednání, jsou na základě výše uvedených rozhodnutí považovány za splněné?

                  2)

                  Pokud bude předchozí otázka zodpovězena kladně a pokud bude v tomto konkrétním případě potvrzeno, že smluvní vztah je dotčen rozhodnutím Tribunal de Defensa de la Competencia (soud pro hospodářskou soutěž) ze dne 11. července 2001 (věc 490/00 REPSOL) a/nebo rozhodnutím Comisión Nacional de la Competencia (vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž) ze dne 30. července 2009 (věc 652/07 REPSOL/CEPSA/BP), musí to nutně vést k prohlášení absolutní neplatnosti smlouvy v souladu s čl. 101 odst. 2 SFEU?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1). Zvláštní vydání v českém jazyce: Kapitola 08 Svazek 002 S. 205


title: Věc C-47/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 28. ledna 2021 – F. F., B. A. v. C. Bank AG, Bank D. K. AG

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 28. ledna 2021 – F. F., B. A. v. C. Bank AG, Bank D. K. AG
      (Věc C-47/21)
      (2021/C 189/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Ravensburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: F. F., B. A.

         Žalované: C. Bank AG, Bank D. K. AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  K fikci zákonnosti podle čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věty a § 12 odst. 1 třetí věty EGBGB:

                              a)

                              Jsou čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB, v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES (1) splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB, v rozporu s čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48/ES?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Vyplývá z unijního práva, zejména z čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48, že čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB se nepoužijí v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48 splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB?
                              Nezávisle na odpovědi na výše uvedené otázky II. 1.a) a b):

                  2.

                  K povinným informacím podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48:

                              a)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že částka úroku splatná za den, která musí být uvedena v úvěrové smlouvě, musí být vypočtena ze smluvní výpůjční úrokové sazby uvedené ve smlouvě?

                              b)

                              K čl. 10 odst. 2 písm. r) směrnice 2008/48:

                                          aa)

                                          Musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že informace obsažené v úvěrové smlouvě týkající se odškodnění za předčasné splacení hrazeného při předčasném splacení úvěru musí být natolik přesné, aby spotřebitel mohl výši hrazeného odškodnění vypočítat alespoň přibližně?
                                          (v případě kladné odpovědi na předchozí otázku)

                                          bb)

                                          Brání čl. 10 odst. 2 písm. r) a čl. 14 odst. 1 druhá věta směrnice 2008/48 vnitrostátní právní úpravě, podle níž v případě poskytnutí neúplných informací ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. r) směrnice 2008/48 začíná lhůta pro odstoupení od smlouvy přesto běžet okamžikem uzavření smlouvy a zaniká pouze nárok věřitele na odškodnění za předčasné splacení úvěru?

                              c)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb platná při uzavření úvěrové smlouvy musí být sdělena jako absolutní číslo, přinejmenším ale musí být jako absolutní číslo uvedena platná referenční úroková sazba [v tomto případě základní úroková sazba podle § 247 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, občanský zákoník)], ze které se navýšením (v tomto případě o pět procentních bodů podle § 288 odst. 1 druhé věty BGB) vypočte platná úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb, a musí být spotřebitel informován o referenční úrokové sazbě (základní úrokové sazbě) a její variabilitě?

                              d)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. t) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že v textu úvěrové smlouvy musejí být sděleny podstatné formální předpoklady pro přístup k mimosoudnímu urovnávání stížností a prostředků nápravy?
                              V případě kladné odpovědi na alespoň jednu z výše uvedených otázek II. 2. a) až d):

                              e)

                              Je třeba čl. 14 odst. 1 druhou větu písm. b) směrnice 2008/48 vykládat v tom smyslu, že lhůta pro odstoupení od smlouvy začíná běžet pouze tehdy, pokud byly informace podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48 poskytnuty v úplné a správné podobě?
                              Pokud ne:

                              f)

                              Jaká kritéria jsou relevantní pro počátek běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy navzdory neúplným nebo nesprávným informacím?
                              V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky II. 1. a) a/nebo alespoň jednu z otázek II. 2. a) až d):

                  3.

                  K zániku práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48:

                              a)

                              Podléhá právo na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48 zániku?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Jedná se u zániku práva o časové omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Předpokládá uznání zániku práva ze subjektivního hlediska, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je přinejmenším za svou nevědomost odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti?
                              Pokud ne:

                              d)

                              Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48/ES, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, použití pravidel o zániku práva na základě dobré víry?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Je to slučitelné s ustálenými zásadami mezinárodního práva, jimiž je německý soud vázán podle Grundgesetz (základní zákon, dále jen „GG“)?
                              Pokud ano:

                              f)

                              Jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?

                  4.

                  K uznání zneužívajícího výkonu práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48:

                              a)

                              Může být výkon práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES zneužívající?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Jedná se v případě uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy o omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Předpokládá uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy ze subjektivního hlediska, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je přinejmenším za svou nevědomost odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti?
                              Pokud ne:

                              d)

                              Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy na základě dobré víry?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Je to slučitelné s ustálenými zásadami mezinárodního práva, jimiž je německý soud vázán podle GG?
                              Pokud ano:

                              f)

                              Jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?

                  5.

                  Nezávisle na odpovědi na výše uvedené otázky:

                              a)

                              Je slučitelné s unijním právem, a zejména s právem na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48, pokud na základě vnitrostátního práva v případě úvěrové smlouvy vázané na kupní smlouvu po účinném uplatnění práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48

                                          aa)

                                          se nárok spotřebitele vůči věřiteli na vrácení uhrazených splátek stává splatným teprve tehdy, pokud věřiteli zakoupenou věc vydal nebo poskytl důkaz, že věc věřiteli odeslal?

                                          bb)

                                          žaloba spotřebitele na vrácení jím uhrazených splátek po vydání předmětu koupě musí být zamítnuta jako neopodstatněná, pokud se věřitel s přijetím předmětu koupě nedostal do prodlení?
                                          Pokud ne:

                              b)

                              Vyplývá z unijního práva, že vnitrostátní pravidla popsaná v bodech a) písm. aa) nebo bodech a) písm. bb) nejsou použitelná?
                              Nezávisle na odpovědi na výše uvedené otázky II. 1. až 5.:

                  6.

                  Je § 348a odst. 2 bod 1 ZPO (Zivilprozessordnung) (občanský soudní řád), v rozsahu, v němž se tato úprava vztahuje i na vydávání usnesení o předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle čl. 267 odst. 2 SFEU, neslučitelný s oprávněním vnitrostátních soudů předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle stejného ustanovení a nelze jej tedy použít na vydávání předkládacích usnesení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, 22.5.2008, s. 66).


title: Věc C-62/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. února 2021 – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG v. E. Leinfelder GmbH, TL, SW a WL

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. února 2021 – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG v. E. Leinfelder GmbH, TL, SW a WL
      (Věc C-62/21)
      (2021/C 189/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG

         Žalovaní a odpůrci v řízení o opravném prostředku „Revision“: E. Leinfelder GmbH, TL, SW a WL

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vede skutečnost, že návrh na zrušení ochranné známky Evropské unie z důvodu jejího neužívání může podat každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i procesně způsobilá skupina nebo procesně způsobilý subjekt vytvořené k zastupování zájmů, jak je stanoveno v čl. 56 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 (1) a čl. 63 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001 (2), k neplatnosti smluvního ujednání, kterým se třetí osoba vůči vlastníkovi ochranné známky Evropské unie zavazuje, že u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví nepodá návrh na zrušení práv vlastníka této ochranné známky Evropské unie z důvodu jejího neužívání?

                  2.

                  Má skutečnost, že návrh na zrušení ochranné známky Evropské unie z důvodu jejího neužívání může podat každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i procesně způsobilá skupina nebo procesně způsobilý subjekt vytvořené k zastupování zájmů, jak je stanoveno v čl. 56 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a čl. 63 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001, za následek, že v řízení o zrušení před Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví a unijními soudy nelze přihlédnout k pravomocnému rozsudku soudu členského státu, který žalovanému ukládá povinnost vzít zpět návrh na zrušení práv vlastníka ochranné známky Evropské unie z důvodu jejího neužívání, který podal on sám nebo jím pověřená osoba?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).

         (2)  Nařízení Evorpského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).


title: Věc C-86/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španělsko) dne 11. února 2021 – Gerencia Regional de Salud de Castilla y León v. Delia

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španělsko) dne 11. února 2021 – Gerencia Regional de Salud de Castilla y León v. Delia
      (Věc C-86/21)
      (2021/C 189/10)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Gerencia Regional de Salud de Castilla y León

         Žalovaná: Delia

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 45 SFEU a článek 7 nařízení č. [492]/2011 (1) takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 6 odst. 2 písm. c) nařízení č. 43/2009 ze dne 2. července 2009, jenž nedovoluje uznat služby poskytované v určité profesní kategorii veřejného zdravotního systému jiného členského státu Evropské unie?

                  2)

                  Pro případ, že odpověď na první otázku bude kladná, bylo by možné uznání služeb poskytovaných ve veřejném zdravotním systému členského státu podmínit tím, že předtím budou schválena obecná kritéria srovnatelnosti systémů pro kariérní postup v oblasti zdravotních služeb v členských státech Evropské unie?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, s. 1).


title: Věc C-112/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. února 2021 – X BV v. Classic Coach Company vof, Y, Z

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. února 2021 – X BV v. Classic Coach Company vof, Y, Z
      (Věc C-112/21)
      (2021/C 189/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: X BV

         Žalovaní: Classic Coach Company vof, Y, Z

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je pro určení, že se jedná o „starší právo“ třetí osoby ve smyslu čl. 6 odst. 2 zrušené směrnice 2008/95/ES (1),

                              a)

                              postačující, že tato třetí osoba užívala v obchodním styku právo uznané právem dotčeného členského státu před zápisem ochranné známky, nebo

                              b)

                              nezbytné, aby tato třetí osoba mohla podle relevantních vnitrostátních právních předpisů zakázat užívání ochranné známky jejím majitelem na základě tohoto staršího práva?

                  2)

                  Je pro odpověď na první otázku rovněž relevantní, zda majitel ochranné známky má ještě starší právo (uznané právem dotčeného členského státu) k označení zapsanému jako ochranná známka, a, pokud ano, je v tom případě relevantní, zda majitel ochranné známky může používání domněle „staršího práva“ třetí osobou zakázat na základě tohoto, ještě staršího uznaného práva?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2008, L 299, s. 25).


title: Věc C-129/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 2. března 2021 – Proximus NV v. Gegevensbeschermingsautoriteit

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 2. března 2021 – Proximus NV v. Gegevensbeschermingsautoriteit
      (Věc C-129/21)
      (2021/C 189/12)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep te Brussel

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Proximus NV

         Odpůrce: Gegevensbeschermingsautoriteit

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 12 [odst. 2] směrnice 2002/58 (1) ve spojení s čl. 2 (písm. f]) této směrnice a článkem 95 obecného nařízení o ochraně osobních údajů (2) vykládán v tom smyslu, že je přípustné, aby vnitrostátní dozorový úřad z důvodu neexistence odlišně znějících vnitrostátních právních předpisů jako základ pro zveřejnění osobních údajů účastníka v rámci veřejně dostupných účastnických seznamů a telefonních informačních služeb o účastnických číslech, které zveřejňuje samotný provozovatel nebo jiní poskytovatelé, požadoval „souhlas“ účastníka ve smyslu obecného nařízení o ochraně osobních údajů?

                  2)

                  Musí být právo na výmaz podle článku 17 obecného nařízení o ochraně osobních údajů vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní dozorový úřad kvalifikoval žádost účastníka o výmaz z veřejně dostupných účastnických seznamů a telefonních informačních služeb o účastnických číslech jako žádost o výmaz ve smyslu článku 17 obecného nařízení o ochraně osobních údajů?

                  3)

                  Musí být článek 24 a čl. 5 [odst. 2] obecného nařízení o ochraně osobních údajů vykládány v tom smyslu, že bráni tomu, aby vnitrostátní dozorový úřad z odpovědnosti, která je v nich zakotvena, vyvozoval, že správce musí zavést vhodná technická a organizační opatření, aby další správce, a to poskytovatele telefonních služeb a ostatní poskytovatele účastnických seznamů a telefonních informačních služeb o účastnických číslech, kteří obdrželi údaje od prvně uvedeného správce, informoval o odvolání souhlasu ze strany subjektu údajů podle článku 6 ve spojení s článkem 7 obecného nařízení o ochraně osobních údajů?

                  4)

                  Musí být čl. 17 [odst. 2] obecného nařízení o ochraně osobních údajů vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní dozorový úřad nařídil poskytovateli veřejně dostupných účastnických seznamů a telefonních informačních služeb o účastnických číslech, od kterého je požadováno, aby již nezveřejňoval údaje určité osoby, aby přijal vhodná opatření za účelem informování [provozovatelů] internetových vyhledávačů o žádosti o výmaz?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Úř. věst. 2002, L 201, s. 37).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).


title: Věc C-136/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Constitucional (Portugalsko) dne 3. března 2021 – Autoridade Tributária e Aduaneira v. VectorImpacto – Automóveis Unipessoal Lda

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Constitucional (Portugalsko) dne 3. března 2021 – Autoridade Tributária e Aduaneira v. VectorImpacto – Automóveis Unipessoal Lda
      (Věc C-136/21)
      (2021/C 189/13)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Constitucional

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Odpůrkyně: VectorImpacto – Automóveis Unipessoal Lda

         Předběžná otázka

      Lze článek 110 SFEU samostatně nebo ve spojení s článkem 191 SFEU, zejména s jeho odstavcem 2, vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která při použití snížení daně, jíž podléhají ojetá vozidla s trvalou registrační značkou Společenství přidělenou jiným členským státem Evropské unie, která odpovídají průměrnému poklesu hodnoty vozidel na tuzemském trhu, nezohledňuje environmentální složku, čímž umožňuje, aby takto vypočtená částka byla vyšší než částka zdanění srovnatelných tuzemských ojetých vozidel?


title: Věc C-148/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'arrondissement (Lucembursko) dne 8. března 2021 – Christian Louboutin v. Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl, Amazon Services Europe Sàrl

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'arrondissement (Lucembursko) dne 8. března 2021 – Christian Louboutin v. Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl, Amazon Services Europe Sàrl
      (Věc C-148/21)
      (2021/C 189/14)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal d'arrondissement

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Christian Louboutin

         Žalované: Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl, Amazon Services Europe Sàrl

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 9 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (1) vykládán v tom smyslu, že užívání označení totožného s ochrannou známkou v reklamě zobrazené na webové stránce je přičitatelné jejímu provozovateli nebo hospodářsky spojeným entitám, a to z důvodu, že na této webové stránce se mísí vlastní nabídky provozovatele nebo hospodářsky spojených entit a nabídky třetích prodejců zahrnutím těchto reklam do vlastní obchodní komunikace provozovatele nebo hospodářsky spojených entit?
                  Je toto zahrnutí umocněno tím, že:

                              —

                              reklamy jsou na webové stránce prezentovány jednotným způsobem?

                              —

                              vlastní reklamy provozovatele a hospodářsky spojených entit a třetích prodejců jsou zobrazovány bez rozlišení, pokud jde o jejich původ, ale s jasným zobrazením loga provozovatele nebo hospodářsky spojených entit v reklamních rubrikách internetových stránek třetích stran v podobě „pop-up“ (vyskakovacích oken)?

                              —

                              provozovatel nebo hospodářsky spojené entity nabízejí třetím prodejcům integrovanou službu zahrnující pomoc při tvorbě reklam a stanovování prodejních cen, skladování výrobků a jejich zasílání?

                              —

                              webová stránka provozovatele a hospodářsky spojených entit je navržena tak, aby se ukazovala v podobě obchodů a značek, jako jsou „nejprodávanější (bestsellers)“, „nejžádanější (most wished for)“ nebo „nejčastěji darováno (most gifted)“, a to bez rozlišení mezi vlastními výrobky provozovatele nebo hospodářsky spojených entit a výrobky třetích prodejců, které by bylo zjevné na první pohled?

                  2)

                  Musí být čl. 9 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie vykládán v tom smyslu, že užívání označení totožného s ochrannou známkou v reklamě zobrazené na on-line prodejní stránce je v zásadě přičitatelné jejímu provozovateli nebo hospodářsky spojeným entitám, pokud ve vnímání běžně informovaného a přiměřeně pozorného uživatele internetu hrál tento provozovatel nebo hospodářsky spojená entita aktivní úlohu při tvorbě této reklamy nebo je tato reklama vnímána jako součást vlastní obchodní komunikace tohoto provozovatele?
                  Bude takové vnímání ovlivněno:

                              —

                              okolností, že tento provozovatel a/nebo hospodářsky spojené entity jsou proslulým distributorem nejrozmanitějších výrobků, včetně výrobků té kategorie výrobků, které jsou propagovány v reklamě;

                              —

                              nebo okolností, že takto zobrazená reklama má hlavičku, v níž je znázorněna ochranná známka vztahující se na služby tohoto provozovatele nebo hospodářsky spojených entit, přičemž tato známka je proslulá jako známka distributora;

                              —

                              nebo i okolností, že tento provozovatel nebo hospodářsky spojené entity nabízejí společně s tímto zobrazením služby tradičně nabízené distributory výrobků téže kategorie, jako je ta, do které spadá výrobek propagovaný reklamou?

                  3)

                  Musí být čl. 9 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001 o ochranné známce Evropské unie vykládán v tom smyslu, že zasílání výrobku opatřeného označením totožným s obchodní známkou konečnému spotřebiteli v obchodním styku a bez souhlasu vlastníka ochranné známky je užíváním přičitatelným zasilateli pouze tehdy, pokud zasilatel skutečně ví o umístění tohoto označení na výrobek?
                  Je takový zasilatel uživatelem dotyčného označení, pokud on sám nebo hospodářsky spojená entita oznámili konečnému spotřebiteli, že se ujímají tohoto zaslání poté, co on sám nebo hospodářsky spojená entita výrobek za tímto účelem skladovali?
                  Je takový zasilatel uživatelem dotyčného označení, pokud on sám nebo hospodářsky spojená entita již dříve v obchodním styku aktivně přispívali k zobrazování reklamy na výrobek opatřený tímto označením nebo na základě této reklamy zaevidovali objednávku konečného spotřebitele?

         (1)  Úř. věst. 2017, L 154, s. 1.


title: Věc C-153/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif (Lucembursko) dne 5. března 2021 – A, B a C, právně zastoupení svými rodiči v. Ministre de l’Immigration et de l’Asile

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif (Lucembursko) dne 5. března 2021 – A, B a C, právně zastoupení svými rodiči v. Ministre de l’Immigration et de l’Asile
      (Věc C-153/21)
      (2021/C 189/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal administratif

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A, B a C, právně zastoupení svými rodiči

         Žalovaný: Ministre de l’Immigration et de l’Asile

         Předběžná otázka

      Lze čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2013/32/EU [ze dne 26. června 2013] o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (1) ve spojení s článkem 23 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2011/95/EU [ze dne 13. prosince 2011] o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (2) a s článkem 24 Listiny základních práv Evropské unie vykládat tak, že umožňuje prohlásit za nepřípustnou žádost o mezinárodní ochranu podanou rodiči jménem a na účet jejich nezletilého dítěte v jiném členském státě (v projednávané věci v Lucembursku), než ve kterém byla dříve přiznána mezinárodní ochrana pouze rodičům a sourozencům dítěte (v projednávané věci v Řecku), a to z důvodu, že orgány země, které těmto osobám před jejich odjezdem a narozením dítěte přiznaly mezinárodní ochranu, zaručují, že po příjezdu dítěte a návratu ostatních rodinných příslušníků bude toto dítě moci získat povolení k pobytu a požívat týchž výhod, jaké jsou přiznávány osobám požívajícím mezinárodní ochrany, aniž tyto orgány prohlásí, že dítěti osobně bude přiznán status mezinárodní ochrany?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.

         (2)  Úř. věst. 2011, L 337, s. 9.


title: Věc C-164/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšsko) dne 12. března 2021 – SIA BALTIJAS STARPTAUTISKĀ AKADĒMIJA v. Latvijas Zinātnes padome

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšsko) dne 12. března 2021 – SIA BALTIJAS STARPTAUTISKĀ AKADĒMIJA v. Latvijas Zinātnes padome
      (Věc C-164/21)
      (2021/C 189/16)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Administratīvā rajona tiesa

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: SIA BALTIJAS STARPTAUTISKĀ AKADĒMIJA

         Žalovaná: Latvijas Zinātnes padome

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být za subjekt definovaný v čl. 2 bodě 83 nařízení č. 651/2014 (1) považována (soukromoprávní) organizace, která vykonává různé hlavní činnosti, mezi něž patří výzkumná činnost, jejíž příjmy však plynou hlavně z poskytování vzdělávacích služeb za úplatu?

                  2)

                  Je odůvodněné, aby byl pro účely určení, zda subjekt splňuje požadavek stanovený v čl. 2 odst. 83 nařízení č. 651/2014, podle něhož má být hlavním cílem činností, jimiž se subjekt zabývá, nezávislé provádění základního výzkumu, průmyslového výzkumu nebo experimentálního vývoje nebo veřejné šíření výsledků těchto činností formou výuky, publikací nebo transferu znalostí, použit požadavek týkající se vzájemného poměru financování (příjmů a nákladů) hospodářských a nehospodářských činností? Pokud bude odpověď kladná, jaký je přiměřený poměr mezi financováním hospodářských a nehospodářských činností k určení hlavního cíle činností daného subjektu?

                  3)

                  Je s ohledem na čl. 2 bod 83 nařízení č. 651/2014 odůvodněné, aby byl uplatněn požadavek, podle něhož mají být příjmy plynoucí z hlavní činnosti dále investovány (reinvestovány) do hlavní činnosti dotyčného subjektu, a je nezbytné posoudit další hlediska, aby mohl být správně určen hlavní cíl činností, jimiž se zabývá subjekt, který podává návrh na projekt? Změní se toto posouzení v důsledku použití dosažených příjmů (reinvestice do hlavní činnosti nebo například, jedná-li se o soukromého zřizovatele, vyplacení akcionářům ve formě dividend), i v případě, kdy je většina příjmů tvořena poplatky zaplacenými za vzdělávací služby?

                  4)

                  Má právní forma členů subjektu, který podává návrh na projekt, zásadní význam pro posouzení, zda tento subjekt odpovídá definici uvedené v čl. 2 bodě 83 nařízení č. 651/2014, tedy zda se jedná o společnost založenou podle obchodního práva, jejímž cílem je vykonávat hospodářskou činnost (činnost za úplatu) za účelem dosažení zisku [článek 1 Komerclikums (obchodní zákoník)], nebo zda jsou jeho členové nebo akcionáři fyzickými nebo právnickými osobami jednajícími za účelem dosažení zisku (včetně poskytování vzdělávacích služeb za úplatu), nebo zda byly zřízeny k neziskovým účelům (například sdružení či nadace)?

                  5)

                  Má pro účely posouzení hospodářské povahy činnosti, jíž se zabývá subjekt, který podává návrh na projekt, zásadní význam poměr počtu tuzemských studentů a studentů z členských států Unie k počtu zahraničních studentů (státních příslušníků třetích zemí), spolu s okolností, že cílem hlavní činnosti, kterou tento subjekt vykonává, je poskytovat studentům vysokoškolské vzdělávání a kvalifikaci, jež mohou dle současných mezinárodních standardů zajistit konkurenceschopnost na mezinárodním trhu práce (bod 5 stanov žalobkyně)?

         (1)  Nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014 , kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. L 187, 26.6.2014, s. 1)


title: Věc T-161/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Braesch a další v. Komise („Žaloba na neplatnost – Státní podpory – Podpora na preventivní restrukturalizaci Banca Monte dei Paschi di Siena – Předběžná fáze přezkumu – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem – Námitka nepřípustnosti – Postavení zúčastněné strany – Právní zájem na podání žaloby – Aktivní legitimace – Přípustnost“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. února 2021 – Braesch a další v. Komise
      (Věc T-161/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Podpora na preventivní restrukturalizaci Banca Monte dei Paschi di Siena - Předběžná fáze přezkumu - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem - Námitka nepřípustnosti - Postavení zúčastněné strany - Právní zájem na podání žaloby - Aktivní legitimace - Přípustnost“)
      (2021/C 189/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Anthony Braesch (Lucemburk, Lucembursko), Trinity Investments DAC (Dublin, Irsko), Bybrook Capital Master Fund LP (Grand Cayman, Kajmanské ostrovy), Bybrook Capital Hazelton Master Fund LP (Grand Cayman), Bybrook Capital Badminton Fund LP (Grand Cayman)) (zástupci: M. Siragusa, A. Champsaur, G. Faella a L. Prosperetti, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Blanck a A. Bouchagiar, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C (2017) 4690 final ze dne 4. července 2017 o státní podpoře SA.47677 (2017/N) – Itálie, nová podpora a změněný plán restrukturalizace Banca Monte dei Paschi di Siena.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Námitka nepřípustnosti se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 190, 4.6.2018.


title: Věc T-134/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. března 2021 – AM v. EIB („Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Odměňování – Přípustnost – Lhůta pro podání návrhu na zahájení smírčího řízení – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Příspěvek na zeměpisnou mobilitu – Převedení do externí kanceláře – Odmítnutí přiznat příspěvek – Žaloba na neplatnost a na náhradu újmy“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/16

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. března 2021 – AM v. EIB
      (Věc T-134/19) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Odměňování - Přípustnost - Lhůta pro podání návrhu na zahájení smírčího řízení - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Příspěvek na zeměpisnou mobilitu - Převedení do externí kanceláře - Odmítnutí přiznat příspěvek - Žaloba na neplatnost a na náhradu újmy“)
      (2021/C 189/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: AM (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaná: Evropské investiční bance (zástupci: G. Faedo a M. Loizou, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferroem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a článku 50a statutu Soudního dvora Evropské unie a znějící na zrušení rozhodnutí EIB ze dne 30. června a 11. prosince 2017, jakož i v případě potřeby rozhodnutí prezidenta EIB ze dne 20. listopadu 2018 potvrzujícího tato rozhodnutí, kterými bylo žalobci odmítnuto poskytnutí příspěvku na zeměpisnou mobilitu, a dále na náhradu majetkové a nemajetkové újmy údajně utrpěné žalobcem v důsledku uvedených rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské investiční banky (EIB) ze dne 30. června a 11. prosince 2017 se zrušují v rozsahu, v němž AM odmítají přiznat příspěvek na zeměpisnou mobilitu.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  EIB ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené AM.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc T-114/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. března 2021 – Alvargonzález Ramos v. EUIPO – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Obrazová ochranná známka Evropské unie URSUS Kapital – Skutečné užívání ochranné známky – Částečné zrušení – Článek 18 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001 – Důkaz řádného užívání – Hodnocení důkazů – Kvalifikace služeb“)

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/17

      Rozsudek Tribunálu ze dne 17. března 2021 – Alvargonzález Ramos v. EUIPO – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital)
      (Věc T-114/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Evropské unie URSUS Kapital - Skutečné užívání ochranné známky - Částečné zrušení - Článek 18 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001 - Důkaz řádného užívání - Hodnocení důkazů - Kvalifikace služeb“)
      (2021/C 189/19)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Pablo Erik Alvargonzález Ramos (Madrid, Španělsko) (zástupkyně E. Sugrañes Coca, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Ursus-3 Capital, A.V., SA (Madrid)

         Předmět

      Žaloba proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. prosince 2019 (věc R 711/2019-5) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společností Ursus-3 Capital, A.V., a P. E. Alvargonzález Ramosem.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Pablovi Eriku Alvargonzález Ramosovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 129, 20.4.2020.


title: Věc T-127/21: Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Swissgrid v. Komise

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/18

      Žaloba podaná dne 26. února 2021 – Swissgrid v. Komise
      (Věc T-127/21)
      (2021/C 189/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Swissgrid AG (Aarau, Švýcarsko) (zástupci: P. De Baere, P. L’Ecluse, K. T’Syen a V. Lefever, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise obsaženého v jejím dopise ze dne 17. prosince 2020, kterým byli provozovatelé přenosových soustav informováni o tom, že žalobkyně není kvalifikovaná pro účast v evropských platformách pro výměnu standardních produktů regulační energie, včetně Trans European Replacement Reserves Exchange (transevropská platformy pro výměnu regulační energie ze záloh pro náhradu, „TERRE“), a kterým bylo provozovatelům přenosových soustav TERRE nařízeno vyloučit žalobkyni z platformy TERRE nejpozději od 1. března 2020. Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že v napadeném rozhodnutí došlo k nesprávnému uplatnění čl. 1 odst. 6 nařízení Komise (EU) 2017/2195 ze dne 23. listopadu 2017 (1).

                              —

                              Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 1 odst. 6 nařízení 2017/2195, neboť je v něm uvedeno, že k tomu, aby se žalobkyně mohla účastnit v evropských platformách pro výměnu standardních produktů regulační energie, musí být její účast „nezbytná“ k nápravě závady v bezpečnosti provozu soustavy vyplývající z neplánovaných fyzických toků výkonu, zatímco relevantním kritériem je, zda by nezahrnutí Švýcarska „mohlo vést k neplánovaným fyzickým tokům výkonu přes tuto zemi, které by ohrožovaly bezpečnost provozu soustavy v regionu“.

                              —

                              Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 1 odst. 6 nařízení (EU) 2017/2195, neboť alternativně stanovené podmínky čl. 1 odst. 6 nařízení (EU) 2017/2195 jsou v něm vyloženy jako podmínky kumulativní.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že v napadeném rozhodnutí došlo k nesprávnému uplatnění čl. 1 odst. 7 nařízení (EU) 2017/2195.

                              —

                              Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 1 odst. 7 nařízení (EU) 2017/2195, neboť druhá věta čl. 1 odst. 7 nařízení (EU) 2017/2195 je v něm vyložena tak, že vyžaduje uzavření mezivládní dohody o spolupráci v oblasti elektřiny s Evropskou unií ve smyslu první alternativně stanovené podmínky čl. 1 odst. 6 nařízení (EU) 2017/2195;

                              —

                              Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 1 odst. 7 nařízení (EU) 2017/2195, neboť není řádně založeno na stanoviscích Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů („ACER“) a všech provozovatelů přenosových soustav.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie a právo žalobkyně účinně se v řízení bránit, neboť se Evropská komise nezabývala a nevypořádala se s argumenty uplatněnými žalobkyní v jejích dopisech z 29. září 2020 a 8. prosince 2020 adresovaných Evropské komisi.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie a článek 296 SFEU, neboť i) nepodává odpovídající důvody pro rozhodnutí Evropské komise nezohlednit a) argumenty uplatněné žalobkyní v jejích dopisech z 29. září 2020 a 8. prosince 2020 adresovaných Evropské komisi, b) stanovisko všech provozovatelů přenosových soustav a c) stanovisko ACER, a ii) obsahuje rozporné a nevyhovující odůvodnění.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2017/2195 ze dne 23. listopadu 2017, kterým se stanoví rámcový pokyn pro obchodní zajišťování výkonové rovnováhy v elektroenergetice (Úř. věst. 2017, L 312, s. 6).


title: Věc T-151/21: Žaloba podaná dne 19. března 2021 – Saure v. Komise

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/19

      Žaloba podaná dne 19. března 2021 – Saure v. Komise
      (Věc T-151/21)
      (2021/C 189/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hans-Wilhelm Saure (Berlín, Německo) (zástupce: C. Partsch, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 27. ledna 2021, kterým mu byl odepřen přístup k dokumentům Komise poskytnutím kopií veškeré korespondence Komise od 1. dubna 2020

                              a)

                              se společností BioNTech SE;

                              b)

                              s německým kancléřstvím ohledně společnosti BioNTech SE a jejích výrobků, a

                              c)

                              s německým spolkovým ministrem zdravotnictví ohledně nákupu vakcín pro boj s pandemií koronaviru,
                              zejména pak pokud šlo o množství a dodací lhůty nabízené uvedenou společností,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalobce má za to, že podle čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) má nárok na přístup ke sporným dokumentům Evropské komise.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalobce má za to, že čl. 4 odst. 2 první odrážka nařízení (ES) č. 1049/2001 jeho nároku na přístup ke sporným informacím nebrání. Domnívá se, že zveřejnění těchto informací neohrozí obchodní zájmy žádné fyzické nebo právnické osoby. Podle něj dané informace neobsahují obchodní tajemství ve smyslu směrnice (EU) 2016/943 (2).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že žalobce má za to, že čl. 4 odst. 3 první pododstavec nařízení (ES) č. 1049/2001 jeho nároku na přístup ke sporným informacím rovněž nebrání. Domnívá se, že dané ustanovení chrání toliko probíhající rozhodování. Podle něj jsou přitom předmětem jeho žádosti o přístup ke spisu dokumenty týkající se jednání žalované ohledně dodávek vakcín. Má za to, že tato jednání již byla uzavřena. Krom toho se domnívá, že zpřístupnění sporných informací by sloužilo převažujícímu veřejnému zájmu, jelikož unijní nákupy vakcín jsou v posledních týdnech předmětem diskuzí po celé Evropě.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/943 ze dne 8. června 2016 o ochraně nezveřejněného know-how a obchodních informací (obchodního tajemství) před jejich neoprávněným získáním, využitím a zpřístupněním (Úř. věst. 2016, L 157, s. 1).


title: Věc T-154/21: Žaloba podaná dne 23. března 2021 – Saure v. Komise

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/20

      Žaloba podaná dne 23. března 2021 – Saure v. Komise
      (Věc T-154/21)
      (2021/C 189/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hans-Wilhelm Saure (Berlín, Německo) (zástupce: C. Partsch, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí, kterým Komise zamítla jeho žádost Gestdem č. 2021/0592 přístup k dokumentům Komise poskytnutím kopií:
                  veškerých zápisů, shrnutí, noticek, poznámek a spisů „řídícího výboru“, jakož i „společného vyjednávacího týmu“ týkajících se schůzek, jednání, rozhodnutí, nabídek, zápisů, e-mailů, pošty, výpisů telefonických hovorů – zejména co se týče předběžných dohod o nákupu – a zvláštních smluv uzavřených s farmaceutickými společnostmi ohledně dodávek vakcín proti nemoci COVID19 pro boj s epidemií koronaviru. „Předběžnými dohodami o nákupu“ se rozumějí veškeré smlouvy na nákup, dodávky, zabezpečení, rezervace nebo vývoj vakcín proti nemoci COVID19 pro členské státy Evropské unie,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalobce má za to, že podle čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) má nárok na přístup ke sporným dokumentům Evropské komise. Odmítnutí Komise dle něj toto ustanovení porušuje.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žádný z důvodů pro vyloučení stanovených nařízením (ES) č. 1049/2001 právu žalobce na přístup nebrání. Podle něj Komise žádný takový důvod neuplatnila a ani uplatněn být nemůže.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).


title: Věc T-162/21: Žaloba podaná dne 22. března 2021 – BZ v. ECB

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/21

      Žaloba podaná dne 22. března 2021 – BZ v. ECB
      (Věc T-162/21)
      (2021/C 189/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BZ (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Výkonné rady ze dne 17. listopadu 2020 a ze dne 12. ledna 2021 týkající se vyhovění rozsudku ze dne 28. května 2020 ve věci T-483/16 RENV v rozsahu, v němž stanoví (nedostatečnou) náhradu újmy jen ve výši 50 000 eur a ukládá žalobkyni povinnost zachovávat důvěrnost, pokud jde o dopis ECB ze dne 12. ledna 2021;

                  —

                  uložil žalobkyni náhradu újmy ve výši 30 000 eur, která jí byla způsobena v důsledku toho, že ECB řádně nevyhověla rozsudku ze dne 28. května 2020 ve věci T-483/16 RENV;

                  —

                  uložil žalované, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které v tomto řízení vynaloží žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 266 SFEU a současně z toho, že a) nedošlo k nápravě minulých účinků zrušených rozhodnutí; b) nedošlo k spravedlivé náhradě újmy žalobkyně za všechny újmy, které jí byly způsobeny; c) nedošlo k řádnému informování žalobkyně, pokud jde o prováděcí rozhodnutí Výkonné rady ze dne 17. listopadu 2020, nebo přinejmenším, pokud jde o podstatné části uvedeného rozhodnutí; a d) žalobkyni nebylo dovoleno sdílet obsah dopisu ECB ze dne 12. ledna 2021 a to ani v rámci ECB, ani mimo ni.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady transparentnosti, zásady řádné správy a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí, péče o zaměstnance a článků 21 a 31 Listiny základních práv Evropské unie.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jakož i porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.


title: Věc T-164/21: Žaloba podaná dne 26. března 2021 – QM v. Europol

text:
               17.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/21

      Žaloba podaná dne 26. března 2021 – QM v. Europol
      (Věc T-164/21)
      (2021/C 189/24)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: QM (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 27. května 2020 o neprodloužení žalobcovy smlouvy její přeměnou na smlouvu na dobu neurčitou;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 18. prosince 2020 o zamítnutí stížnosti v rozsahu, v němž bylo odůvodnění doplněno o další skutečnosti;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z pochybení orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy (dále jen „OOUPS“) při uplatňování kritérií pro hodnocení kandidáta na prodloužení smlouvy a konkrétně při výkladu pojmu „předvídatelné budoucí potřeby“, o nichž ke dni přijetí rozhodnutí nebylo rozhodnuto, a dokonce ani nebyly zjištěny.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva být účelně vyslechnut před přijetím rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné správy a legitimního práva žalobce na vyhodnocení jeho prokázaných schopností požadovaných pro výkon funkce. Žalobce rozhodnutí napadá z důvodu, že podle něj bylo přijato na základě předsudků a obav, ale bez skutečného posouzení jeho způsobilosti.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jehož se OOUPS dopustil při posuzování profilu a způsobilosti žalobce.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze zneužití práva a z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí.