title: Věc C-122/10: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Marknadsdomstolen — Švédsko) — Konsumentombudsmannen v. Ving Sverige AB ( „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2005/29/ES — Článek 2 písm. i) a čl. 7 odst. 4 — Obchodní komunikace zveřejněná v periodiku — Pojem, „výzva ke koupi“ — Výchozí cena — Informace, které musí být obsaženy ve výzvě ke koupi“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Marknadsdomstolen — Švédsko) — Konsumentombudsmannen v. Ving Sverige AB
   (Věc C-122/10) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2005/29/ES - Článek 2 písm. i) a čl. 7 odst. 4 - Obchodní komunikace zveřejněná v periodiku - Pojem, „výzva ke koupi“ - Výchozí cena - Informace, které musí být obsaženy ve výzvě ke koupi)
   2011/C 204/17
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Marknadsdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Konsumentombudsmannen

      Žalovaný: Ving Sverige AB

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Marknadsdomstolen — Výklad čl. 2 písm. i) a čl. 7 odst. 4 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22) — Inzerát uveřejněný v časopisu týkající se zvláštní nabídky určené spotřebitelům ohledně cest se soubornými službami do určité destinace během určitého období s uvedením výchozí ceny — Pojem „výzva ke koupi“ — Požadavky týkající se informací, které je nutno uvést v obchodním opatření vyzývajícím ke koupi určitého produktu

      Výrok

               1)

               Výraz „umožňuje tak spotřebiteli uskutečnit“ obsažený v čl. 2 písm. i) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) musí být vykládán v tom smyslu, že výzva ke koupi existuje, je-li informace ohledně inzerovaného produktu a jeho ceny dostatečná k tomu, aby mohl spotřebitel učinit rozhodnutí o obchodní transakci, bez nutnosti, aby obchodní komunikace obsahovala rovněž konkrétní prostředek koupě produktu, nebo aby se vyskytovala v blízkosti nebo v rámci takového prostředku.

               2)

               Článek 2 písm. i) směrnice 2005/29 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka týkající se uvedení ceny produktu může být splněna, jestliže obchodní komunikace obsahuje výchozí cenu, to znamená nejnižší cenu, za kterou lze produkt uváděný na trh nebo typ produktu uváděného na trh koupit, i když tento produkt existuje v jiných variantách nebo s odlišným obsahem za ceny, které uvedeny nejsou. Předkládajícímu soudu přísluší na základě povahy a charakteristických rysů produktu, jakož i sdělovacího prostředku použitého pro obchodní komunikaci ověřit, zda uvedení výchozí ceny spotřebiteli umožní učinit rozhodnutí o obchodní transakci.

               3)

               Článek 2 písm. i) směrnice 2005/29 musí být vykládán v tom smyslu, že slovní vylíčení či vzhledové vyobrazení produktu umožňuje splnit podmínku týkající se uvedení charakteristických rysů produktu i v případě, kdy je totéž slovní či vzhledové vyobrazení použito k označení produktu nabízeného v několika variantách. Předkládajícímu soudu přísluší, aby v každém jednotlivém případě posoudil, zda má spotřebitel s ohledem na povahu a charakteristické rysy produktu, jakož i na sdělovací prostředek použitý pro obchodní komunikaci, k dispozici dostatečné informace k identifikaci a rozlišení produktu pro účely rozhodnutí o obchodní transakci.

               4)

               Článek 7 odst. 4 písm. a) směrnice 2005/29 musí být vykládán v tom smyslu, že může postačovat, jsou-li uvedeny pouze některé hlavní znaky produktu, jestliže obchodník ve zbývající části odkazuje na svou internetovou stránku, za podmínky, že tato internetová stránka obsahuje podstatné informace o hlavních znacích produktu, ceně a ostatních podmínkách v souladu s požadavky uvedenými v článku 7 této směrnice. Předkládajícímu soudu přísluší, aby v každém jednotlivém případě posoudil, s přihlédnutím ke kontextu výzvy ke koupi, použitému sdělovacímu prostředku, jakož i povaze a charakteristickým rysům produktu, zda uvedení pouze některých hlavních znaků produktu umožní spotřebiteli učinit informované rozhodnutí o obchodní transakci.

               5)

               Čl. 7 odst. 4 písm. c) směrnice 2005/29 musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že je ve výzvě ke koupi uvedena pouze výchozí cena, nelze samu o sobě považovat za klamavé opomenutí. Předkládajícímu soudu přísluší určit, zda uvedení výchozí ceny postačuje k tomu, aby bylo možno požadavky týkající se uvedení ceny stanovené ve zmíněném ustanovení považovat za splněné. Tento soud musí zejména zkoumat, zda vynechání způsobu výpočtu konečné ceny nebrání spotřebiteli v tom, aby učinil informované rozhodnutí o obchodní transakci, a tudíž jej nepřiměje k rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil. Musí taktéž zohlednit omezení vlastní sdělovacímu prostředku použitému pro obchodní komunikaci, povahu a charakteristické rysy produktu, jakož i jiná opatření, která obchodník skutečně přijal k poskytnutí informací spotřebiteli.

      (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc C-571/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. června 2010 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 95/59/ES — Daně jiné než daně z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků — Článek 9 odst. 1 — Volné stanovení maloobchodních prodejních cen výrobků jejich výrobci a dovozci — Vnitrostátní právní úprava stanovící minimální maloobchodní prodejní ceny cigaret — Odůvodnění — Ochrana veřejného zdraví“ )

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. června 2010 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-571/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 95/59/ES - Daně jiné než daně z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků - Článek 9 odst. 1 - Volné stanovení maloobchodních prodejních cen výrobků jejich výrobci a dovozci - Vnitrostátní právní úprava stanovící minimální maloobchodní prodejní ceny cigaret - Odůvodnění - Ochrana veřejného zdraví)
   2010/C 221/11
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a L. Pignataro, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Bruni, poté G. Palmieri, zmocněnci a F. Arena, avvocato dello Stato

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 9 směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (Úř. věst. L 291, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 283) — Stanovení minimální ceny — Schvalování cen

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že stanovila minimální cenu za cigarety, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků, ve znění směrnice Rady 2002/10/ES ze dne 12. února 2002.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne  20. října 2005  ve věci C-70/05: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Neprovedení směrnice ve stanovené lhůtě)

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 20. října 2005
   ve věci C-70/05: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Neprovedení směrnice ve stanovené lhůtě)
   (2005/C 315/13)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-70/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 14. února 2005, Komise Evropských společenství, (zmocněnec: D. Martin) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení N. Colneric (zpravodaj), zastupující předsedu čtvrtého senátu, K. Lenaerts a E. Juhász, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 20. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

               2.

               Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005


title: Věc F-117/11: Žaloba podaná dne 8. listopadu 2011 — ZZ v. Komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/70

      Žaloba podaná dne 8. listopadu 2011 — ZZ v. Komise
      (Věc F-117/11)
      (2012/C 25/136)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZZ (zástupce: L. Vogel, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Předmět a popis sporu

      Zrušení rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků, kterým se stanoví žalobcovy nároky na starobní důchod, a zrušení výpočtu odsloužených let, k nimž se přihlíží při stanovení těchto nároků.

         Návrhová žádání žalobce

                  —

                  zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 28. července 2011, kterým byla zamítnuta žalobcova stížnost ze dne 3. června 2011 znějící na zrušení obecných prováděcích ustanovení článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu přijatých dne 3. března 2011, konkrétně článku 9 uvedených obecných ustanovení, a o níž měl OOJ za to, že je namířena proti individuálnímu rozhodnutí doručenému žalobci dne 24. května 2011, jímž byl navržen nový výpočet odsloužených let, která v rámci systému důchodů Společenství odpovídala pojistně matematickému ekvivalentu nároků na starobní důchod vzniklých žalobci ve vnitrostátním systému belgického práva;

                  —

                  v případě nutnosti zrušit také shora uvedené rozhodnutí ze dne 24. května 2011 a podle potřeby — na základě článku 277 Smlouvy o EHS — též obecná prováděcí ustanovení ze dne 3. března 2011, a konkrétně jejich článek 9;

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-43/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 – Camper v. OHIM – JC (BROTHERS by CAMPER) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Obrazová ochranná známka BROTHERS by CAMPER — Starší obrazové ochranné známky BROTHERS — Nepřípustnost — Relativní důvody pro zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/39

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 – Camper v. OHIM – JC (BROTHERS by CAMPER)
   (Věc T-43/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Obrazová ochranná známka BROTHERS by CAMPER - Starší obrazové ochranné známky BROTHERS - Nepřípustnost - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94“)
   (2006/C 331/86)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Camper, SL (Inca, Španělsko) (zástupce: I. Temiño Ceniceros, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Novais Gonçalves, zmocněnec)

      Druhý účastník řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastník před Soudem: JC AB (Mölnlycke, Švédsko) (zástupce: P. Hedberg, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. listopadu 2004 (Věc R 170/2004-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi JC AB a Camper SL.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni se ukládá náhrada svých nákladů řízení jakož i nákladů Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory.

               3.

               Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


title: Výmaz věci C- 77/03

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/17

         Výmaz věci C- 77/03 (1)

   (2005/C 19/34)

      (Jednací jazyk: němčina)

   Usnesením ze dne 19. října 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-77/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc T-457/11: Žaloba podaná dne 17. srpna 2011 — Valeo Vision v. Komise

text:
               8.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 298/27

         Žaloba podaná dne 17. srpna 2011 — Valeo Vision v. Komise
   (Věc T-457/11)
   2011/C 298/51
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Valeo Vision (Bobigny, Francie) (zástupce: R. Ledru, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               v plném rozsahu zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 603/2011 ze dne 20. června 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, v jehož rámci namítá porušení pravidel zařazování do kombinované nomenklatury, neboť má za to, že na základě všeobecných výkladových pravidel 1, 3 a), 3 b), 3 c) a 6, poznámky 2 písm. a) ke třídě XVI a poznámky 8 ke kapitole 85 kombinované nomenklatury má být „elektronická karta s diodou LED“ zařazena do čísla 8541 nebo podpůrně do čísla 8542 kombinované nomenklatury a její zařazení do čísla 8512 je vyloučeno. Žalobkyně napadá odůvodnění Komise a zařazení, jež provedla, a tvrdí, že odůvodnění nařízení o zařazení zboží je nepodložené a chybí mu právní základ.


title: Věc F-110/13: Žaloba podaná dne 11. listopadu 2013 — ZZ v. Komise

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/41

         Žaloba podaná dne 11. listopadu 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-110/13)
   2014/C 24/78
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Tymen a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, které vylučuje žalobce ze seznamu uchazečů, kteří se mohou účastnit vzdělávacího programu „certifikace“ v roce 2013.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Evropské komise, které vylučuje žalobce ze seznamu uchazečů, kteří se mohou účastnit vzdělávacího programu „certifikace“ v roce 2013 ze dne 19. dubna 2013 (IA No 13-2013);

               —

               V případě potřeby zrušit rozhodnutí Komise ze dne 30. července 2013, kterým se zamítá stížnost žalobce;

               —

               Poskytnout náhrady škody včetně úroků žalobci ve výši 10 000 eur;

               —

               Uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-17/12: Žaloba podaná dne 16. ledna 2012 — Hagenmeyer a Hahn v. Komise

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/26

         Žaloba podaná dne 16. ledna 2012 — Hagenmeyer a Hahn v. Komise
   (Věc T-17/12)
   2012/C 89/44
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Moritz Hagenmeyer (Hamburk, Německo) a Andreas Hahn (Hannover, Německo) (zástupce: T. Teufer, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil část nařízení Komise (EU) č. 1170/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o neschválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin, jež se týkají snížení rizika onemocnění (Úř. věst. L 299, s. 1), která se týká žalobci navrhovaného tvrzení „Pravidelná konzumace vody ve značném množství může snížit riziko vzniku dehydratace a souvisejícího poklesu výkonnosti“;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (1) jsou zdravotní tvrzení při označování potravin zakázána, pokud nejsou Komisí schválena v souladu s tímto nařízením a obsažena v seznamu schválených tvrzení.
   Tato žaloba se obrací proti nařízení Komise (ES) č. 1170/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o neschválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin, jež se týkají snížení rizika onemocnění (2) v rozsahu, v němž bylo zahrnutí následujícího tvrzení o snížení rizika onemocnění do seznamu přípustných tvrzení, o které bylo požádáno, odmítnuto: „Pravidelná konzumace vody ve značném množství může snížit riziko vzniku dehydratace a souvisejícího poklesu výkonnosti“.
   Na podporu žaloby předkládají žalobci devět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod: Zbytečnost uvádění „rizikového faktoru“
               Žalobci nejprve uvádějí, že žalovaná prohlásila uvedení „rizikového faktoru“ pro žádost o schválení za povinné, ačkoliv taková povinnost z nařízení č. 1924/2006 nevyplývá.

               2)

               Druhý žalobní důvod: Nezohlednění skutečného uvedení „rizikového faktoru“ v žádosti o schválení
               Žalobci krom toho uvádějí, že žalovaná přehlédla, že žalobci ve svém návrhu tvrzení pro navrhované zdravotní tvrzení „rizikový faktor“ skutečně uvedli.

               3)

               Třetí žalobní důvod: Porušení zásady proporcionality
               Žalobci dále tvrdí, že nařízení č. 1170/2011 je celkově nepřiměřené.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: Neexistence dostatečného právního základu
               Napadené nařízení podle názoru žalobců krom toho postrádá dostatečný právní základ, neboť se opírá o ustanovení článku 17 ve spojení s čl. 14 odst. 1 písm. a) a čl. 10 odst. 1 nařízení č. 1924/2006, která jsou podle nich v rozporu s unijním právem a zejména zásadou proporcionality.

               5)

               Pátý žalobní důvod: Nepřípustný legislativní nástroj
               Žalobci zapáté tvrdí, že žalovaná porušila podstatná procesní ustanovení, když namísto rozhodnutí uvedeného v nařízení č. 1924/2006 přijala nařízení.

               6)

               Šestý žalobní důvod: Porušení rozdělení pravomocí
               Žalobci v této souvislosti tvrdí, že žalovaná v řízení nezohlednila rozdělení pravomocí stanovené v nařízení č. 1924/2006 mezi žalovanou, Evropským úřadem pro bezpečnost potravin a Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit (spolkový úřad pro ochranu spotřebitelů a bezpečnost potravin).

               7)

               Sedmý žalobní důvod: Nepřijetí rozhodnutí včas
               Žalobci krom toho tvrdí, že nebyla zohledněna závazné časová omezení pro postoupení návrhu na schválení, vyhotovení vědeckých stanovisek a přijetí rozhodnutí o schválení vyplývající z nařízení č. 1924/2006.

               8)

               Osmý žalobní důvod: Nedostatečné zohlednění návrhu
               Žalobci dále tvrdí, že žalovaná porušila podstatné procesní předpisy, neboť při přijímání svého rozhodnutí o schválení nezohlednila podstatnou část návrhu žalobců a zainteresovaných třetích osob dotčených z hlediska procesního práva.

               9)

               Devátý žalobní důvod: Nedostatečné odůvodnění
               Žalobci nakonec tvrdí, že žalovaná dostatečně nesplnila svou povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9)

      (2)  Nařízení Komise (EU) č. 1170/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o neschválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin, jež se týkají snížení rizika onemocnění (Úř. věst. L 299, s. 1).


title: Věc T-242/07: Žaloba podaná dne 6. července 2007 – Weiler v. OHIM – CISQ (Q2WEB)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/45

         Žaloba podaná dne 6. července 2007 – Weiler v. OHIM – CISQ (Q2WEB)
   (Věc T-242/07)
   (2007/C 211/83)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Dieter Weiler (Pulheim, Německo) (zástupci: V. von Bomhard, T. Dolde a A. Renck, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali
   Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) č. R 893/2005-1 ze dne 29. března 2007, a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, přičemž v případě vstupu druhého účastníka řízení před odvolacím senátem do řízení je třeba uložit náhradu nákladů žalovanému a vedlejšímu účastníku řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „Q2WEB“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 38 a 42 (ochranná známka Společenství č. 2 418 150).

      Majitel ochranné známky Společenství: žalobce

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „QWEB“ pro služby zařazené do třídy 42 (ochranná známka Společenství č. 1 772 078), obrazová ochranná známka „QWEB“ pro služby zařazené do tříd 35, 38 a 42 (ochranná známka Společenství č. 1 871 201) a slovní ochranná známka „QWEBMARK“ pro služby začazené do tříd 35, 38 a 42 (ochranná známka Společenství č. 1 771 963).

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zrušení dotyčné ochranné známky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť kolidující ochranné známky si nejsou podobné obrazově, zvukově ani pojmově a rozdíly mezi znaky jsou dostatečné k vyloučení nebezpečí záměny u relevantního spotřebitele.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L. 11, s. 1).


title: Věc C-615/11 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. května 2013 — Evropská komise v. Ryanair Ltd, Air One SpA ( „Kasační opravný prostředek — Žaloba pro nečinnost — Článek 232 ES — Nařízení (ES) č. 659/1999 — Článek 20 odst. 2 — Údajná státní podpora pro italské letecké společnosti — Stížnost — Neexistence rozhodnutí Komise“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/16

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. května 2013 — Evropská komise v. Ryanair Ltd, Air One SpA
   (Věc C-615/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Žaloba pro nečinnost - Článek 232 ES - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Článek 20 odst. 2 - Údajná státní podpora pro italské letecké společnosti - Stížnost - Neexistence rozhodnutí Komise)
   2013/C 225/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská komise (zástupci: L. Flynn, D. Grespan a S. Noë, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Ryanair Ltd (zástupci: E. Vahida, advokát, I.-G. Metaxas-Maragkidis, dikigoros), Air One SpA (zástupci: M. Merola, M.C. Santacroce a G. Belotti, advokáti)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) ze dne 29. září 2011, Ryanair v. Komise (T-442/07), kterým bylo částečně vyhověno žalobě na nečinnost, jejímž předmětem je konstatování toho, že Komise protiprávně nepřijala rozhodnutí v souvislosti se stížnostmi navrhovatelky týkajícími se podpor údajně poskytnutých Itálií společnostem Alitalia, Air One a Meridiana, ve formě různých druhů zvýhodňujících opatření ve prospěch těchto společností

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


title: Věc F-20/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 7. července 2011 — Bracalente v. Komise ( „Veřejná služba — Osoby, které podaly žalobu ohledně postavení úředníků nebo zaměstnanců Evropské unie — Žaloba — Zjevná nepřípustnost — Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/31

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 7. července 2011 — Bracalente v. Komise
   (Věc F-20/11)
   (Veřejná služba - Osoby, které podaly žalobu ohledně postavení úředníků nebo zaměstnanců Evropské unie - Žaloba - Zjevná nepřípustnost - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení)
   2012/C 138/70
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gianpaolo Bracalente (Ispra, Itálie) (zástupce: S. Costantino, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět věci

   Návrh žalobce směřující k tomu, aby mu bylo přiznáno postavení zaměstnance Evropské unie.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               G. Bracalente ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-763/16: Žaloba podaná dne 31. října 2016 – PY v. EUCAP Sahel Niger

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/46

         Žaloba podaná dne 31. října 2016 – PY v. EUCAP Sahel Niger
   (Věc T-763/16)
   (2017/C 006/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: PY (Souffelweyersheim, Francie) (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaná: EUCAP Sahel Niger (Niamey, Niger)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

         v důsledku toho:

               —

               uznal odpovědnost Mise ve smyslu článku 340 SFEU;

               —

               nařídil, aby byla žalobci nahrazena majetková újma;

               —

               nařídil, aby žalobci byla nahrazena morální újma ve výši 70 000 eur;

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod, jenž vychází z porušení smluvních povinností, kterých se dopustila mise EUCAP Sahel Niger (dále jen „mise“) a která zakládají smluvní odpovědnost posledně uvedené ve smyslu článku 340 SFEU.
   Žalobce, bývalý člen personálu mise, uvádí, že mise se dopustila smluvních pochybení v souvislosti s postupy týkajícími se vnitřního vyšetřování a ochrany obětí v případě oznámení obtěžování na pracovišti. Z důvodu nečinnosti mise a nezahájení vnitřního vyšetřování tak obtěžování oznámené žalobcem pokračovalo, stupňovalo se a vážně poškozovalo jeho zdravotní stav, což vedlo k jeho urychlené repatriaci. Žalobce v žádném případě nemohl znovu nastoupit do služby před skončením své smlouvy.
   Žalobce proto žádá náhradu morální újmy plynoucí z toho, že byl dlouhé měsíce nucen snášet obtěžování, přestože jej oznámil, čemuž mohla mise zabránit, z toho, že byl nucen ukončit profesní činnost, a konečně ze zhoršení zdravotního stavu, a zejména depresí, které dodnes přetrvávají. Žádá rovněž náhradu finanční újmy plynoucí ze ztráty odměny ihned po 30 dnech pracovní neschopnosti a ztráty příležitosti, že jeho pracovní smlouva bude obnovena.


title: Věc C-252/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 23. května 2014 – Pensioenfonds Metaal en Technie v. Skatteverket

text:
               21.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 23. května 2014 – Pensioenfonds Metaal en Technie v. Skatteverket
   (Věc C-252/14)
   2014/C 235/15
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Pensioenfonds Metaal en Technie

      Žalovaný: Skatteverket

      Předběžné otázky

   Brání článek 63 SFEU vnitrostátním právním předpisům, podle nichž jsou dividendy vyplácené společností – rezidentem zdaňovány srážkovou daní, je-li akcionář rezidentem jiného členského státu, zatímco takové dividendy – jsou-li vypláceny akcionáři – rezidentovi – podléhají paušální dani z dividend, která se vypočítává z fiktivních výnosů a která má dlouhodobě odpovídat běžnému zdanění všech kapitálových výnosů?


title: Věc T-10/09: Žaloba podaná dne 14. ledna 2009 – Fomula One Licensing v. OHIM – Racing – Live (F1 – Live)

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/47

         Žaloba podaná dne 14. ledna 2009 – Fomula One Licensing v. OHIM – Racing – Live (F1 – Live)
   (Věc T-10/09)
   (2009/C 55/84)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fomula One Licensing BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupce: B. Klingberg, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Racing – Live SA (Montpellier, Francie)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. října 2008 ve věci R 7/2008-1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; a

               —

               uložit dalšímu účastníku řízení před odvolacím senátem náhradu nákladu řízení před Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „F1 – Live“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 38 a 41

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní slovní ochranná známka „F1“ – přihláška č. 732 134 pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 38 a 41; Německá slovní ochranná známka „F1“ – přihláška č. 30 007 412 pro služby zařazené do třídy 41; slovní ochranná známka Spojeného království „F1“ – přihláška č. 2 277 746 D pro výrobky a služby zařazené do tříd 16 a 38; obrazová ochranná známka Společenství „F1 Formula 1“ – přihláška č. 631 531 pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 38 a 41, ostatní ochranné známka jako „F1 Racing Simulation“, „F1 Pole Positron“ a „F1 Pit Stop Café“

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí, zamítnutí námitek a povolení pokračovat v řízení

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 40/94 tím, že námitkové oddělení mělo neprávem za to, že mezi dotčenými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny; porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Rady 40/94 tím, že námitkové oddělení neshledalo, že užívání dotčené ochranné známky Společenství bez řádného důvodu by neprávem těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim bylo na újmu.


title: Věc C-251/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 29. května 2007 – Gävle Kraftvärme AB v. Länsstyrelsen i Gävleborgs län

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 29. května 2007 – Gävle Kraftvärme AB v. Länsstyrelsen i Gävleborgs län
   (Věc C-251/07)
   (2007/C 170/28)
   Jednací jazyk: švédština
   Předkládající soud
   Högsta domstolen
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Gävle Kraftvärme AB

      Žalovaný: Länsstyrelsen i Gävleborgs län
   Předběžné otázky

               1)

               Musí se směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES (1) o spalování odpadů vykládat tak, že pokud kombinovaná elektrárna a teplárna sestává z několika jednotek (pecí), každá jednotka se posuzuje jako oddělené zařízení, nebo se posuzuje kombinovaná elektrárna a teplárna jako celek?

               2)

               Musí se směrnice vykládat tak, že zařízení budované pro spalování odpadů, jehož hlavním účelem je nicméně výroba energie, je klasifikováno jako spalovací zařízení nebo jako spoluspalovací zařízení?

      (1)  Úř. věst. L 332, s. 91.


title: Věc T-125/17: Žaloba podaná dne 28. února 2017 – BASF Grenzach v. ECHA

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/48

         Žaloba podaná dne 28. února 2017 – BASF Grenzach v. ECHA
   (Věc T-125/17)
   (2017/C 112/67)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BASF Grenzach GmbH (Grenzach-Wyhlen, Německo) (zástupci: K. Nordlander a M. Abenhaïm, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) ze dne 19. prosince 2016 týkající se hodnocení látky triclosan podle čl. 46 odst. 1 nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) (věc A-018-2014) (dále jen „rozhodnutí o triclosanu“) v rozsahu, v němž odvolací senát zamítl odvolání žalobkyně, potvrdil test na krysách a na rybách a test perzistence, které ECHA předtím požadovala, a rozhodl, že ostatní informace musí být poskytnuty do 28. prosince 2018;

               —

               uložil ECHA náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení podstatných procesních náležitostí.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že zúžením své role na omezený přezkum legality namísto provedení plného správního přezkumu rozhodnutí o triclosanu odvolací senát porušil podstatnou procesní náležitost. Podle žalobkyně též odvolací senát porušil dvě podstatné procesní náležitosti, když ponechal bez povšimnutí – bez věcného posouzení – četné klíčové argumenty a vědecké důkazy předložené žalobkyní. Nejenže přitom odvolací senát podle žalobkyně nevykonal svou pravomoc správního přezkumu, ale také porušil její právo na obhajobu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality ve spojení s článkem 13 SFEU, čl. 25 odst. 1 a článkem 47 nařízení REACH a ustálenou judikaturou Tribunálu týkající se soudního přezkumu a důkazního břemene.

                           —

                           Pokud jde o test na krysách, žalobkyně uvádí, že ECHA i odvolací senát uznaly rozdíly mezi systémem štítné žlázy u krys a u člověka, v případě potenciálních účinků na lidský thyroxin se však opíraly hlavně o údaje ze studií na krysách (zatímco stávající studie týkající se člověka dokládají neexistenci takových účinků). Podle žalobkyně tak rozhodnutí o triclosanu i) nezohledňuje všechny dostupné relevantní informace, ii) je rozporné, iii) opírá se o neucelené důkazy, a z těchto důvodů trpí zjevně nesprávným posouzením ohledně nezbytnosti testu na krysách v rozsahu, v němž z něho vyplývají obavy ohledně údajné vývojové neurotoxicity u člověka. Žalobkyně dále tvrdí, že v případě sledovaných vlastností týkajících se pohlavní reprodukční toxicity, obsažených ve studii na krysách, ECHA i odvolací senát rovněž nezohlednily všechny dostupné relevantní informace a vycházely z neucelených důkazů. Podle žalobkyně se tak ECHA a odvolací senát dopustily zjevně nesprávného posouzení nezbytnosti trestu na krysách u jakýchkoli sledovaných vlastností týkajících se reprodukční toxicity. Podle žalobkyně je test na krysách rovněž zjevně nevhodný, protože výsledky testu neumožňují ECHA objasnit údajné obavy z narušení endokrinní činnosti u člověka. Žalobkyně konečně tvrdí, že rozhodnutí o triclosanu je protiprávní v tom smyslu, že odvolací senát potvrdil test na krysách bez ověření, zda byly splněny všechny požadavky vyplývající ze zásady proporcionality; odvolací senát zejména neověřil, zda byly k dispozici méně omezující prostředky pro účely objasnění údajné obavy z narušení endokrinní činnosti v případě triclosanu.

                           —

                           Pokud jde o test na rybách, žalobkyně tvrdí, že i) odvolací senát ve skutečnosti nevykonal svou posuzovací pravomoc a neurčil, zda na základě dostupných vědeckých důkazů bylo dáno „možné riziko“, jež mohlo odůvodnit požadavek na provedení dalších testů, ii) ECHA ani odvolací senát neprokázaly, že na základě dostupných vědeckých důkazů je dáno možné riziko narušení endokrinní činnosti odůvodňující další testy na rybách, a iii) ECHA i odvolací senát obrátily důkazní břemeno a porušily čl. 25 odst. 1 nařízení REACH tím, že po žalobkyni požadovaly prokázání neexistence takového rizika.

                           —

                           Pokud jde o test perzistence, žalobkyně tvrdí, že požadavkem, aby tento test provedla jak ve sladké, tak i v mořské vodě, za účelem údajného objasnění možného rizika perzistence triclosanu v životním prostředí, ECHA a odvolací senát nevzaly řádně v úvahu důkazní břemeno v otázce perzistence triclosanu a požadavek na posouzení podmínek významných z hlediska životního prostředí podle přílohy XIII. Žalobkyně dále uvádí, že požadavkem, aby provedla test perzistence v pelagické vodě (tj. v čiré vodě bez usazenin), ECHA a odvolací senát rovněž nerespektovaly jasný pokyn obsažený v příloze XIII nařízení REACH posoudit důkazy, které odrážejí podmínky „významné“ z hlediska životního prostředí. Žalobkyně dále uvádí, že ECHA i odvolací senát následně neprovedly odpovídající expertní posudek k identifikaci vhodných testovacích podmínek, poté, co rozhodly, že derogační simulační zkoušky musí odrážet podmínky významné z hlediska životního prostředí.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1)


title: Věc T-101/16: Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Klausner Holz Niedersachsen v. Komise „Žaloba pro nečinnost — Státní podpory — Dodávky dřeva — Předběžný přezkum údajné státní podpory poskytnuté německými orgány ve formě smluv na dodávky dřeva — Nepřijetí stanoviska Komise v přiměřené lhůtě — Zjevná nepřípustnost“

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/20

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Klausner Holz Niedersachsen v. Komise
   (Věc T-101/16) (1)

   („Žaloba pro nečinnost - Státní podpory - Dodávky dřeva - Předběžný přezkum údajné státní podpory poskytnuté německými orgány ve formě smluv na dodávky dřeva - Nepřijetí stanoviska Komise v přiměřené lhůtě - Zjevná nepřípustnost“)
   (2017/C 178/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Klausner Holz Niedersachsen GmbH (Saalburg-Ebersdorf, Německo) (zástupci: D. Reich, C. Hipp a T. Ilgner, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 265 SFEU a znějící na určení, že podle názoru žalobkyně Komise protiprávně nepřijala v přiměřené lhůtě stanovisko v rámci předběžného přezkumu údajné státní podpory poskytnuté německými orgány ve prospěch žalobkyně ve formě smluv na dodávky dřeva.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Společnosti Klausner Holz Niedersachsen GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 25.4.2016.


title: Věc T-50/12: Žaloba podaná dne 7. února 2012 — AMC-Representações Têxteis v. OHIM — MIP Metro (METRO KIDS COMPANY)

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/21

         Žaloba podaná dne 7. února 2012 — AMC-Representações Têxteis v. OHIM — MIP Metro (METRO KIDS COMPANY)
   (Věc T-50/12)
   2012/C 109/45
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AMC-Representações Têxteis Lda (Taveiro, Portugalsko) (zástupce: V. Caires Soares, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. listopadu 2011 ve věci R 2314/2010-1;

               —

               uložit žalovanému a případně vedlejšímu účastníku řízení náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „METRO KIDS COMPANY“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 24, 25 a 39 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8200909

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní obrazová ochranná známka „METRO“, zapsaná pod č. 852751 pro výrobky zařazené do tříd 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 a 45

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení tím, že měl za to, že sporné ochranné známky jsou podobné a že nelze vyloučit nebezpečí záměny nebo asociace.


title: Věc C-262/04: Žaloba podaná dne 23. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               7.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 201/14

         Žaloba podaná dne 23. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-262/04)
   (2004/C 201/29)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. června 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Walterem Möllsem a Karolinou Mojzesowicz, členy Právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Spolková republika Německo tím, že Komisi neposkytla informace, které by jí umožnily potvrdit, že ustanovení směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (1), byla dodržena, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 této směrnice;

               —

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Podle článku 9 směrnice 2002/77/ES měly členské státy Komisi poskytnout nejpozději do 24. července 2003 informace, které by jí umožnily potvrdit, že ustanovení této směrnice byla dodržena. Tato lhůta uplynula, aniž by Spolková republika Německo Komisi poskytla informace požadované článkem 9.

      (1)  Úř. věst. L 249, s. 21.


title: Věc C-556/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Španělsko) dne 3. listopadu 2011 — María Jesús Lorenzo Martínez v. Dirección Provincial de Educación Valladolid

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Španělsko) dne 3. listopadu 2011 — María Jesús Lorenzo Martínez v. Dirección Provincial de Educación Valladolid
      (Věc C-556/11)
      (2012/C 25/62)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: María Jesús Lorenzo Martínez

         Žalovaná: Dirección Provincial de Educación Valladolid

         Předběžná otázka

      Představuje postavení kariérního úředníka, jehož důsledkem je zařazení do některé z kategorií vymezených v rámci veřejné služby v oblasti vzdělávání, dostatečný objektivní důvod, kterým lze ospravedlnit, aby byl nárok na konkrétní položku zvláštního příplatku za „celoživotní vzdělávání“ (lidově označované rovněž jako „příplatek za odpracování každých šesti let“) přiznán pouze kariérním úředníkům vykonávajícím veřejnou službu v oblasti vzdělávání, a to poté, co prokáží splnění stanovených požadavků?


title: Věc C-492/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Itálie) dne 30. listopadu 2009 — Soc Agricola Esposito srl v. Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/43

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Itálie) dne 30. listopadu 2009 — Soc Agricola Esposito srl v. Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2
   (Věc C-492/09)
   2010/C 24/75
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Provinciale di Taranto

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Soc Agricola Esposito srl

      Žalovaný: Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou ustanovení článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641 z roku 1972 a článku 160 legislativního nařízení č. 259 z roku 2003 v rozsahu, v němž stanoví nezbytnost oprávnění pro spotřebitele (consumer), který uzavřel smlouvu o předplatném, slučitelná se zásadami směrnice 2002/20/ES (1), jež se naopak vztahuje na individuální práva na užívání pro podniky poskytující služby a zajišťující sítě?

               2)

               Jsou články 1 a 9 nařízení prezidenta republiky č. 641 z roku 1972 a článek 21 připojeného sazebníku v rozporu s pravidlem výběru několika poplatků v souvislosti s jedním oprávněním, jež vyplývá z výkladu článků 12 a 13 směrnice 2002/20/ES?

               3)

               Je skutečnost, že se italský Tassa di Concessione Governativa vztahuje na subjekty oprávněné na základě smlouvy o předplatném, ale nikoliv také na subjekty používající karty s možností nabití, slučitelná se zásadami obsaženými ve směrnici 2002/21/ES (2), zejména se „zásadou nediskriminace při rozdělování a přidělování (...) rádiových frekvencí vnitrostátními regulačními orgány“, kterou upravuje čl. 9 odst. 1 této směrnice?

               4)

               Je Tassa di Concessione Governativa slučitelný se zásadami směrnice 2002/77/ES (3) a směrnice 2002/22/ES, jež stanoví, že „každý vnitrostátní mechanismus (...) určený k rozdělení čistých nákladů na povinnosti univerzální služby musí být založen na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích a musí být v souladu se zásadami přiměřenosti a co nejmenšího narušení trhu“?

               5)

               Odrazuje italský Tassa di Concessione Governativa tím, že stanoví vyšší náklady pro uživatele služby mobilních telefonů, kteří podepisují smlouvy o předplatném, od vstupu na italský trh, jelikož zabraňuje vzniku konkurenčního trhu ke škodě vnitrostátních spotřebitelů, přičemž porušuje zásady obsažené ve směrnici 2002/21/ES?

               6)

               Porušuje italský Tassa di Concessione Governativa zásadu podle článku 25 Smlouvy o ES, na jehož základě „dovozní nebo vývozní cla a poplatky s rovnocenným účinkem jsou mezi členskými státy zakázány. Tento zákaz se vztahuje také na cla fiskální povahy“?

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 21.

      (2)  Úř. věst. L 108, s. 33.

      (3)  Úř. věst. L 249, s. 21.


title: Věc T-302/10: Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2012 — Crocs v. OHIM — Holey Soles Holdings a PHI (Prezentace obuvi) ( „Ochranná známka Společenství — Návrh na prohlášení neplatnosti — Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/45

         Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2012 — Crocs v. OHIM — Holey Soles Holdings a PHI (Prezentace obuvi)
   (Věc T-302/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 26/87
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Crocs, Inc. (Niwot, Spojené státy) (zástupce: I. R. Craig, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)

      Další účastníci řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastníci před Tribunálem: Holey Soles Holdings Ltd (Vancouver, Kanada) a Partenaire Hospitalier International (La Haie Foissière, Francie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 26. března 2010 (věc R 9/2008-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Holey Soles Holdings Ltd a Partenaire Hospitalier International a Crocs, Inc.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení jakož i nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 260, 25.9.2010.


title: Věc C-183/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 11. dubna 2014 – Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean v. Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) dne 11. dubna 2014 – Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean v. Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj
   (Věc C-183/14)
   2014/C 253/21
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Cluj

      Účastníci původního řízení

      Žalobci v prvním stupni a navrhovatelé: Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean

      Žalovaný v prvním stupni a odpůrce: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

      Předběžné otázky

               1.

               Může být fyzická osoba, která s jinými fyzickými osobami uzavře smlouvu o sdružení bez právní subjektivity, které není zřízeno, ani registrováno pro daňové účely, jehož cílem je provedení budoucích prací (stavba) na pozemku patřícím do osobního vlastnictví některé ze smluvních stran, považována z hlediska okolností původního řízení za osobu povinnou k dani pro účely DPH ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice o DPH (1), jestliže z hlediska daňového režimu považoval správce daně dodání budov na pozemku patřícím do osobního vlastnictví některých smluvních stran původně za prodej, který spadá do správy soukromého majetku uvedených osob?

               2.

               Mají být z hlediska okolností původního řízení zásady právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a další obecné zásady týkající se DPH, které vyplývají ze směrnice 2006/112, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle níž správce daně poté, co původně vybral od fyzické osoby daň z příjmů pocházejících z převodu majetku, který je součástí osobního vlastnictví, přezkoumá po dvou letech své stanovisko, a aniž by nastala nějaká podstatná změna primárního práva, kvalifikuje na základě stejných skutečností tatáž plnění jako hospodářské činnosti, na něž se vztahuje DPH, a zpětně doměří daň a příslušenství?

               3.

               Mají být články 167, 168 a 213 směrnice o DPH, přezkoumávané ve světle zásady daňové neutrality, vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby za okolností původního řízení správce daně odmítal osobě povinné k dani přiznat nárok na odpočet dlužné nebo splacené daně z přidané hodnoty ze zboží nebo služeb využitých pro účely zdanitelného plnění pouze z důvodu, že tato osoba nebyla v době, kdy jí byly poskytnuty příslušné služby, registrovaná jako osoba povinná k dani pro účely DPH?

               4.

               Mohou být z hlediska okolností původního řízení ustanovení článku 179 směrnice vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které pro osobu povinnou k dani, u níž se použije zvláštní režim osvobození a která zažádala o registraci pro účely DPH opožděně, stanoví povinnost uhradit daň, která měla být vybrána, aniž by tato osoba měla nárok odečíst hodnotu částky daně odpočitatelné v každém zdaňovacím období, přičemž nárok na odpočet bude následně uplatněn prostřednictvím daňového prohlášení odevzdaného po registraci osoby povinné k dani pro účely DPH, což by mohlo mít vliv na doměření daně a příslušenství?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-151/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 19. března 2007 – Theologos-Grigorios Chatzithanasis v. Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis et Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 19. března 2007 – Theologos-Grigorios Chatzithanasis v. Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis et Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)
   (Věc C-151/07)
   (2007/C 117/28)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada, Řecko).
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Theologos-Grigorios Chatzithanasis.

      Žalovaní: Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis (Ministerstvo zdravotnictví a sociální solidarity) a Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (Instituce pro odborné vzdělávání a přípravu, ΟΕΕΚ).
   Předběžná otázka
   „Pokud státní příslušník členského státu, uplatňující doklad spadající jako takový do oblasti působnosti směrnice Rady 92/51/EHS ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS (Úř. věst. L 209), požádá příslušné orgány hostitelského členského státu, aby mu umožnily přístup k regulovanému povolání v tomto státě nebo výkon tohoto povolání, jsou tyto orgány oprávněny podle článků 1, 2, 3 a 4 směrnice 92/51 vykládaných ve světle článků 149 a 150 Smlouvy o založení Evropského společenství zamítnout žádost dotyčné osoby (a tak úplně vyloučit možnost přístupu této osoby k tomuto povolání nebo k jeho výkonu v hostitelském členském státě) pouze s odůvodněním, že uvedený doklad byl udělen orgánem členského státu původu, avšak po absolvování studií z větší části v hostitelském členském státě na instituci, která, přestože svobodně působí v hostitelském členském státě, není v tomto státě uznána za vzdělávací instituci na základě obecně závazného ustanovení jeho právních předpisů?“


title: Věc C-488/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil n o 1 de Alicante (Španělsko) dne 11. října 2010 — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A. v. Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Španělsko) dne 11. října 2010 — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A. v. Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.
   (Věc C-488/10)
   ()
   2010/C 346/56
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Mercantil

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A.

      Žalovaný: Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud jde o spor o porušení výlučného práva vyplývajícího ze zápisu vzoru Společenství, vztahuje se právo zabránit třetí osobě užívat tento vzor, které je stanoveno v čl. 19 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství, na všechny třetí osoby užívající jiný vzor, který na informovaného uživatele nepůsobí odlišným celkovým dojmem, nebo se naopak nevztahuje na třetí osobu, která užívá svůj později zapsaný vzor Společenství, dokud nebude tento vzor prohlášen neplatným?

               2)

               Je odpověď na výše uvedenou otázku nezávislá na záměru dané třetí osoby nebo se může lišit podle jejího jednání, konkrétně podle toho, zda tato třetí osoba podala přihlášku k zápisu pozdějšího vzoru Společenství a nechala provést tento zápis až poté, co ji majitel staršího vzoru Společenství mimosoudní cestou požádal, aby přestala uvádět na trh výrobek porušující práva, která vyplývají z uvedeného staršího vzoru?


title: Věc T-471/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2011 — Oetker Nahrungsmittel v. OHIM — Bonfait (Buonfatti) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství „Buonfatti“ — Starší slovní ochranná známka Beneluxu „Bonfait“ — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2011 — Oetker Nahrungsmittel v. OHIM — Bonfait (Buonfatti)
   (Věc T-471/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství „Buonfatti“ - Starší slovní ochranná známka Beneluxu „Bonfait“ - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 232/41
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (Bielefeld, Německo) (zástupce: F. Graf von Stosch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: R. Manea, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Bonfait BV (Denekamp, Nizozemsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2009 (věc R 340/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Bonfait BV a Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 2. října 2009 (věc R 340/2007-4) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-317/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 26. června 2015 – X, Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 26. června 2015 – X, Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-317/15)
   (2015/C 311/28)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Osoby podávající kasační opravný prostředek: X, Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Vztahuje se používání omezení vůči třetím zemím uvedené v čl. 64 odst. 1 SFEU i na omezení existující v rámci vnitrostátního režimu, jakým je prodloužená lhůta pro dodatečný výměr dotčená ve věci v původním řízení, který se použije rovněž na situace nesouvisející s přímými investicemi, poskytováním finančních služeb či přijímáním cenných papírů na kapitálové trhy?

               2)

               Týká se používání omezení pohybu kapitálu ve vztahu k poskytování finančních služeb uvedené v čl. 64 odst. 1 SFEU i omezení, která tak jako prodloužená lhůta pro dodatečný výměr dotčená ve věci v původním řízení nesouvisí s poskytovatelem služeb ani s podmínkami a způsobem jejich poskytování?

               3)

               Zahrnuje „pohyb kapitálu zahrnující poskytování finančních služeb“ ve smyslu čl. 64 odst. 1 SFEU rovněž případy, kdy tak jako v projednávaném případě si osoba s bydlištěm v některém členském státu založila účet (cenných papírů) u bankovní instituce mimo unijní území, a je okolnost, zda tato bankovní instituce provádí operace pro držitele účtu, důležitá a, je-li tomu tak, do jaké míry?


title: Věc C-584/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Melun (Francie) dne 11. listopadu 2015 – Glencore Céréales France v. Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Melun (Francie) dne 11. listopadu 2015 – Glencore Céréales France v. Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Věc C-584/15)
   (2016/C 038/43)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Melun

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Glencore Céréales France

      Žalovaný: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Předběžné otázky

               1)

               Lze ze znění rozhodnutí ze dne 9. března 2012 ve věci C-564/10, Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung v. Pfeifer & Langen KG vyvodit, že článek 3 nařízení č. 2988/95 (1), který stanoví režim promlčení v právu Společenství, je použitelný na opatření směřující k úhradě úroků dlužných podle článku 52 nařízení (ES) č. 800/1999 (2) a článku 5a nařízení (ES) č. 770/96 (3)?

               2)

               Musí být pohledávka týkající se úroků považována za pohledávku, která již svou povahou vyplývá z „pokračující nebo opakované“ nesrovnalosti, jež skončí v den, kdy je uhrazena jistina, čímž se začátek běhu promlčecí lhůty posouvá až k tomuto datu?

               3)

               V případě záporné odpovědi na otázku 2), musí být začátek běhu promlčecí lhůty stanoven na den, kdy došlo k nesrovnalosti, z níž vznikla pohledávka z jistiny nebo může být stanoven jen na den zaplacení podpory nebo uvolnění jistoty, který odpovídá dni, od kterého se počítají úroky?

               4)

               Pro účely použití pravidel o promlčení stanovených v nařízení č. 2988/95 musí se mít za to, že jakýkoli úkon přerušující promlčení pohledávky z jistiny přerušuje rovněž promlčení úroků, i když při úkonech přerušujících promlčení pohledávky z jistiny nejsou zmíněny tyto úroky?

               5)

               Nastane promlčení dosažením maximální lhůty stanovené v čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci nařízení č. 2988/95, pokud v této lhůtě platební agentura vyzve k vrácení neoprávněně vyplacené podpory, aniž by zároveň vyzvala k úhradě úroků?

               6)

               Může pětiletá obecná promlčecí lhůta zavedená do vnitrostátního práva do článku 2224 občanského zákoníku zákonem č. 2008-561 ze dne 17. června 2008, nahradit u promlčení, která ještě nenastala v den vstupu tohoto zákona v platnost, čtyřletou promlčecí lhůtu stanovenou nařízením č. 2988/95 na základě výjimky upravené v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení?

      (1)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 770/96 ze dne 26. dubna 1996, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3002/92, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení intervenčních produktů (Úř. věst. L 104, s. 13).


title: Věc T-214/07: Žaloba podaná dne 15. června 2007 – Řecká republika v. Komise

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/39

         Žaloba podaná dne 15. června 2007 – Řecká republika v. Komise
   (Věc T-214/07)
   (2007/C 199/75)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkiás, G. Kanellopoulos)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Komise jako celek, případně jej změnit, a sice omezit dotčenou opravu na délku 24 měsíců, které byly skutečně zohledněny, nepřistoupit k žádné opravě v odvětví plodin na orné půdě za rok sklizně 2003 nebo v každém případě omezit opravu výlučně na 2 % výdajů za tvrdou pšenici, nepřistoupit k žádné finanční opravě v odvětví opatření pro některé zemědělské výrobky ve prospěch malých ostrovů v Egejském moři nebo ji v každém případě omezit na 2 %;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou proti rozhodnutí K (2007) 1663 konečné ze dne 18. dubna 2007, zveřejněnému pod odkazem 2007/243/CE (Úř. věst. L 106, s. 55), na jehož základě Komise vyloučila z financování Společenství některé výdaje, které byly vynaloženy členskými státy – a v tomto případě Řeckou republikou – v rámci schválení účetní závěrky záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Řecká republika uplatňuje následující žalobní důvody pro zrušení.
   Svým prvním žalobním důvodem pro zrušení, který se týká opravy v odvětvích plodin na orné půdě, opatření POSEI a odvětví zpracování rajčat, žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila podstatnou náležitost řízení týkající se neexistence diskuse o posouzení závažnosti porušení přičítaných Řecku, újmy způsobené Společenstvím a výše existující opravy, případně že rozhodnutí musí být podle žalobkyně zrušeno z důvodu nedostatku ratione temporis Komise k tomu, aby uložila opravy nad rámec období 24 měsíců, které předchází dokumentu, ve kterém vyjádřila své konečné stanovisko k této opravě a její výši.
   Druhým žalobním důvodem pro zrušení, který se týká opravy pro plodiny na orné půdě, žalobkyně uplatňuje nesprávný výklad a použití článku 4 nařízení (EHS) č. 3508/92 (1), čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 1593/2000 (2) a článku 58 nařízení (ES) č. 445/2002 (3), neboť na základě uvedených ustanovení je umožněno identifikovat nemovitosti rovněž na základě kartografického materiálu rovnocenného ortografickým mapám; případně se žalobkyně dovolává nesprávného právního posouzení skutečností a nedostatečného výkladu sporných oprav. Žalobkyně se rovněž dovolává nesprávného výkladu článku 60 nařízení (ES) č. 445/2002, případně nesprávného posouzení skutečností týkajících se kontrol na místě a období, v jehož průběhu k nim došlo, stejně jako nedostatku právního základu pro uložení opravy z důvodu, že Komise podle žalobkyně nesprávně vyložila článek 15 nařízení (ES) č. 2419/2001 (4). Žalobkyně ještě tvrdí, že pokud jde konkrétně o opravu ve výši 10 % pro výdaje na tvrdou pšenici, Komise neposoudila správně skutečnosti a přesáhla meze své diskreční posuzovací pravomoci.
   Třetím žalobním důvodem pro zrušení má žalobkyně za to, že uplatnění oprav ve výši 5 % a 10 % pro plodiny na orné půdě porušilo zásadu proporcionality v tom, že ve vztahu k předcházejícím rokům došlo k podstatnému zlepšení systému, což bylo ostatně zdůrazněno Komisí.
   Čtvrtým žalobním důvodem pro zrušení, který se týká opatření POSEI – Malé ostrovy v Egejském moři – žalobkyně tvrdí, (a) že čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2019/93 (5) a čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2958/93 (6), které se týkají kontrol režimu zásobování malých ostrovů v Egejském moři, byly vykládány a používány nesprávným způsobem nebo případně že skutečnosti byly posouzeny nesprávným způsobem, neboť řecké orgány provedly to, co bylo stanoveno v nařízeních, (b) že pokud jde o kultury brambor a olivovníky na malých ostrovech v Egejském moři, skutečnosti byly rovněž posouzeny nesprávným způsobem, neboť LPIS (7) a rejstříky fungovaly normálně a že v každém případě, pokud jde o nedostatky malého významu, obecná oprava týkající se režimu plodin na orné půdě byla žalobkyni již uložena a že druhou sankci nelze uložit ze stejného důvodu pro různé režimy a konečně, (c) že oprava provedená v opatření POSEI porušila zásadu proporcionality.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 355 ze dne 5. prosince 1992, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 233).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1593/2000 ze dne 17. července 2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3508/92 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 182 ze dne 21. července 2000, s. 4; Zvl. vyd. 03/30, s. 94).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 445/2002 ze dne 26. února 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 74 ze dne 15. března 2002, s. 1; Zvl. vyd. 03/35, s. 269).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 (Úř. věst. L 327 ze dne 12. prosince 2001, s. 11; Zvl. vyd. 03/34, s. 308).

      (5)  Nařízení Rady (EHS) č. 2019/93 ze dne 19. července 1993, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů (Úř. věst. L 184 ze dne 27. července 1993, s. 1; Zvl. vyd. 03/14, s. 338).

      (6)  Nařízení Komise (EHS) č. 2958/93 ze dne 27. října 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2019/93, pokud jde o zvláštní režim zásobování některými zemědělskými produkty (Úř. věst. L 267 ze dne 28. října 1993, s. 4; Zvl. vyd. 03/15, s. 185).

      (7)  Systém identifikace zemědělských parcel.


title: Věc C-492/08: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/17

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-492/08)
   (2009/C 19/30)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Afonso, zmocněnec)

      Žalovaná: Francouzská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že použila sníženou sazbu daně z přidané hodnoty (DPH) na služby poskytované advokáty, advokáty u Conseil d'État a Cour de cassation a uznala, že jim stát poskytne zcela nebo částečně odměnu za soudní pomoc, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 96 a 98 odst. 2 směrnice o DPH (1);

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise zpochybňuje použití snížené sazby DPH žalobkyní na služby poskytnuté v rámci soudní pomoci advokáty, advokáty u Conseil d'État a Cour de cassation, jakož i její uznání, že takové služby nespadají do žádné z kategorií uvedených v příloze III směrnice 2006/112/ES.
   Za účelem vyvrácení třech hlavních argumentů žalované má Komise nejprve za to, že zaručení přístupu k soudům nemůže být rozhodným důvodem pro odchýlení se od obvyklé sazby DPH použité na služby advokátů v rozsahu, v němž je tato záruka spojena s rozsahem podpory poskytnuté státem, jako sazba DPH stanovená jednotně na úrovni Společenství.
   Dále podle žalobkyně není sociální povaha dotčených činností dostačující pro to, aby mohly být zahrnuty do jiných kategorií služeb uvedených v příloze III směrnice, pro které je snížení sazby povoleno ve srovnání s obvyklou použitelnou sazbou. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je totiž striktní výklad povahy těchto služeb nezbytný pro zachování omezující povahy této přílohy.
   Komise konečně připomíná, že cíl sledovaný jak články 96 a 98 odst. 2 směrnice o DPH, tak její přílohou III není zamezení narušení hospodářské soutěže mezi hospodářskými subjekty, které poskytují stejné výrobky a služby, nýbrž jednodušeji zvýhodnění progresivní harmonizace právních předpisů členských států prostřednictvím sbližování použitých sazeb DPH a omezení činností, které mohou být předmětem snížených sazeb.

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc F-142/06: Žaloba podaná dne 28. prosince 2006 – Bligny v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/40

         Žaloba podaná dne 28. prosince 2006 – Bligny v. Komise
   (Věc F-142/06)
   (2007/C 20/62)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Francesco Bligny (Tassin-la-Demi-Lune, Francie) (zástupce: P. Lebel-Nourissat, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise pro výběrové řízení EPSO/AD/06/05 ze dne 7. prosince 2006 a rozhodnutí ze dne 23. prosince 2006, která odmítla připustit žalobce do výběrového řízení a tedy opravit jeho písemné zkoušky;

               —

               rozhodnout, že přihláška určená uchazečům výběrového řízení, která byla vyhlášena dne 15. května 2006 na internetových stránkách EPSO, je protiprávní;

               —

               uložit žalované, aby žalobci zaplatila částku 5 000 eur jako náhradu škody, která mu vznikla;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Poté, co žalobce uspěl v předběžných testech zmíněného výběrového řízení, nebyl připuštěn do další fáze, jelikož v rozporu s tím, co bylo uvedeno v oznámení o výběrovém řízení vyhlášeném v Úředním věstníku (1), nepřiložil ke své přihlášce žádný dokument prokazující jeho občanství.
   Na podporu své žaloby se žalobce dovolává porušení zásady ochrany legitimního očekávání, zásady řádné správy a povinnosti péče. Uplatňuje zejména, že pokud jde o občanství, formulář přihlášky, který byl k dispozici ke stažení na internetových stránkách EPSO, se omezoval pouze na požadavek čestného prohlášení a upozornění uchazečů, že na žádost budou muset poskytnout průkazný doklad.

      (1)  Úř. věst. C 178 A, 27.7.2005, s. 3.


title: Věc T-509/09: Žaloba podaná dne 18. prosince 2009 — Portugalsko v. Komise

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/26

         Žaloba podaná dne 18. prosince 2009 — Portugalsko v. Komise
   (Věc T-509/09)
   2010/C 80/47
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: L. Inez Fernandes, A. Trindade Mimoso a A. Miranda Boavida, jako zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 14. října 2009, které bylo sděleno vládě Portugalské republiky dopisem č. 11656, kterým Evropská komise odmítla povolit finanční spoluúčast, která byla již dříve odsouhlasena pro účely nabytí dvou hlídkových oceánských lodí k dohledu nad rybolovem v hodnotě 11 025 000 EUR;

               —

               nařídit žalované, aby svým rozhodnutím vyhověla žádostem o refundaci předloženým vládou Portugalské republiky na základě rozhodnutí Evropské Komise 2002/978/ES ze dne 10. prosince 2002;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               a)

               Vada spočívající v nesprávném posouzení právních podmínek, jelikož portugalský stát vyhověl veškerým předpisům o zadávání veřejných zakázek.

               b)

               Vada spočívající v nesprávném posouzení skutkového stavu.

               c)

               Porušení povinnosti uvést odůvodnění. Napadené rozhodnutí není žádným způsobem odůvodněno. Vzhledem k tomu, že takovéto rozhodnutí zpochybňuje a podstatným způsobem zasahuje do pevného právního postavení členského státu, čímž mu působí závažnou újmu, mělo by tím spíše, než kterékoli jiné rozhodnutí, obsahovat seriózní a přesvědčivé odůvodnění, což se v daném případě nestalo.


title: Věc T-280/07: Žaloba podaná dne 18. července 2007 – Sepracor v. OHIM – Laboratorios Ern (LEVENIA)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/14

         Žaloba podaná dne 18. července 2007 – Sepracor v. OHIM – Laboratorios Ern (LEVENIA)
   (Věc T-280/07)
   (2007/C 235/26)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sepracor, Inc. (Malborough, Spojené státy) (zástupci: E. De Gryse, E. Cornu, D. Moreau, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 18. dubna 2007 ve věci R 155/2006-1;

               —

               uložit Úřadu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Sepracor, Inc.

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka Společenství „LEVENIA“ pro výrobky zařazené do třídy 5 – přihláška č. 2 563 799

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Laboratorios Ern, SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „LEVELINA“ pro výrobky zařazené do třídy 1 a 5

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje článek 43 nařízení o ochranné známce Společenství a pravidlo 22 nařízení, kterým se provádí nařízení o ochranné známce Společenství, jelikož odůvodnění prvního odvolacího senátu, který rozhodl, že neužívání národní ochranné známky „LEVELINA“ bylo odůvodněné u určitého druhu farmaceutických výrobků a přípravků, nemůže představovat „řádný důvod“ pro její neužívání ve smyslu čl. 43 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství. Krom toho, žalobkyně uplatňuje, že i kdyby měl Soud za to, že rozhodnutí odvolacího senátu bylo správné a že neužívání bylo dostatečně odůvodněné, porušuje napadené rozhodnutí údajně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


title: Věc C-360/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Public Relations Consultants Association Ltd v. The Newspaper Licensing Agency Ltd a další „Autorská práva — Informační společnost — Směrnice 2001/29/ES — Článek 5 odst. 1 a 5 — Rozmnožování — Výjimky a omezení — Vytváření kopií internetové stránky na obrazovce a ve vyrovnávací paměti (cache) pevného disku při prohlížení internetu — Dočasný úkon rozmnožení — Krátkodobý nebo akcesorický úkon — Nedílná a podstatná součást technologického procesu — Oprávněné užití — Samostatný hospodářský význam“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/13

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Public Relations Consultants Association Ltd v. The Newspaper Licensing Agency Ltd a další
   (Věc C-360/13) (1)

   („Autorská práva - Informační společnost - Směrnice 2001/29/ES - Článek 5 odst. 1 a 5 - Rozmnožování - Výjimky a omezení - Vytváření kopií internetové stránky na obrazovce a ve vyrovnávací paměti (cache) pevného disku při prohlížení internetu - Dočasný úkon rozmnožení - Krátkodobý nebo akcesorický úkon - Nedílná a podstatná součást technologického procesu - Oprávněné užití - Samostatný hospodářský význam“)
   2014/C 253/16
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court of the United Kingdom

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Public Relations Consultants Association Ltd

      Žalovaní: The Newspaper Licensing Agency Ltd a další

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Supreme Court of the United Kingdom – Výklad čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10) – Právo na rozmnožování – Výjimky a omezení – Pojem dočasné, krátkodobé nebo akcesorické úkony rozmnožení, které tvoří nedílnou a podstatnou část technologického procesu – Rozmnožení internetové stránky automaticky uchované ve vyrovnávací paměti a na obrazovce počítače

      Výrok

   Článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že kopie na obrazovce počítače uživatele a ve vyrovnávací paměti („cache“) pevného disku tohoto počítače vytvořené koncovým uživatelem při prohlížení internetové stránky splňují podmínky, podle nichž musí být tyto kopie dočasné, musí být krátkodobé nebo akcesorické a musí tvořit nedílnou a podstatnou část technologického procesu, jakož i podmínky stanovené v čl. 5 odst. 5 této směrnice, a mohou být tedy vytvářeny bez svolení nositelů autorských práv.

      (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013


title: Věc C-356/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Německo) – Wolfgang Glatzel v. Freistaat Bayern „Řízení o předběžné otázce — Doprava — Směrnice 2006/126/ES — Příloha III bod 6.4 — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Článek 20, čl. 21 odst. 1 a článek 26 — Úmluva Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením — Řidičské průkazy — Tělesná a duševní způsobilost k řízení motorového vozidla — Minimální požadavky — Zraková ostrost — Rovné zacházení — Neexistence možnosti výjimky — Přiměřenost“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Německo) – Wolfgang Glatzel v. Freistaat Bayern
   (Věc C-356/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Směrnice 2006/126/ES - Příloha III bod 6.4 - Platnost - Listina základních práv Evropské unie - Článek 20, čl. 21 odst. 1 a článek 26 - Úmluva Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením - Řidičské průkazy - Tělesná a duševní způsobilost k řízení motorového vozidla - Minimální požadavky - Zraková ostrost - Rovné zacházení - Neexistence možnosti výjimky - Přiměřenost“)
   2014/C 253/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Wolfgang Glatzel

      Žalovaný: Freistaat Bayern

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Platnost bodu 6.4 přílohy III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18), ve znění směrnice Komise 2009/113/ES ze dne 25. srpna 2009 (Úř. věst. L 223, s. 31) – Výklad článků 20, 21 a 26 Listiny základnách práv Evropské unie – Minimální požadavky na tělesnou a duševní způsobilost k řízení motorových vozidel skupin C, C1, C1E, D, DE, D 1 a D1E – Požadavek zrakové ostrosti, v případě potřeby za použití korektivních čoček, alespoň 0,1 v horším oku

      Výrok

   Přezkum otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost přílohy III bodu 6.4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech, ve znění směrnice Komise 2009/113/ES ze dne 25. srpna 2009, z hlediska článku 20, čl. 21 odst. 1 nebo článku 26 Listiny základních práv Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 9, 12.1.2013.


title: Věc F-72/12: Žaloba podaná dne 9. července 2012 — ZZ v. Komise

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/29

         Žaloba podaná dne 9. července 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-72/12)
   2012/C 258/54
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise ohledně vrácení části odměny za práci žalobkyně, dříve dočasné zaměstnankyně v platové třídě A4 (AD12), poté úřednice v platové třídě AD6 podle článku 85 služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 20. prosince 2011 o vymáhání částky 172 236,42 eur podle článku 85 služebního řádu;

               —

               podpůrně uložit Komisi zaplacení náhrady škody žalobkyni ve výši 172 236,42 eur, anebo podpůrněji částek neoprávněně vyplacených do dne, kdy byla zjištěna ale neopravena nesrovnalost, anebo ještě podpůrněji pouze ve výši částek vyplacených bez právního důvodu do listopadu 2010, okamžiku opravy jejího násobícího faktoru;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-354/14: Žaloba podaná dne 19. května 2014 – Comercializadora Eloro v. OHIM – Zumex Group (zumex)

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/41

         Žaloba podaná dne 19. května 2014 – Comercializadora Eloro v. OHIM – Zumex Group (zumex)
   (Věc T-354/14)
   2014/C 253/55
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Comercializadora Eloro, SA (Ecatepec, Mexiko) (zástupce: J. L. de Castro Hermida, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Zumex Group, SA (Moncada, Španělsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě důkazů založených do správního spisu a předložených společně s touto žalobou rozhodl, že žalobkyně dostatečně prokázala užívání své starší ochranné známky „JUMEX“ zapsané pro ovocné šťávy zařazené do třídy 32;

               —

               po prokázání užívání ochranné známky s právem přednosti osobou, která podala námitky, i žalobkyní rozhodl, že se přihlašovatelce zamítá přihlašovaná ochranná známka „ZUMEX“ pro všechny výrobky zařazené do třídy 32, neboť u spotřebitelů existuje vzhledem k slovní podobnosti a k souběžnosti a totožnosti používání obou ochranných známek nebezpečí záměny vyplývající z jejich společného působení na trhu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Zumex Group, SA

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka se slovním prvkem „zumex“ pro výrobky zařazené do třídy 32 – přihláška ochranné známky Společenství č. 6 8 45  598

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „JUMEX“ zapsaná pro výrobky zařazené do třídy 32

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               k prokázání užívání starší ochranné známky;

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení č. 207/2009


title: Věc C-444/10: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Lüdenscheid v. Christel Schriever ( „DPH — Šestá směrnice — Článek 5 odst. 8 — Pojem „převod souhrnu aktiv nebo jejich části“ — Převod vlastnictví k zásobám a obchodnímu vybavení společně s nájmem obchodních prostor“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/17

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Lüdenscheid v. Christel Schriever
      (Věc C-444/10) (1)

      (DPH - Šestá směrnice - Článek 5 odst. 8 - Pojem „převod souhrnu aktiv nebo jejich části“ - Převod vlastnictví k zásobám a obchodnímu vybavení společně s nájmem obchodních prostor)
      (2012/C 25/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Finanzamt Lüdenscheid

         Žalovaná: Christel Schriever

         Předmět věci

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 5 odst. 8 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Možnost členských států osvobodit od DPH převod souhrnu aktiv — Nájem obchodních prostor na dobu neurčitou s převodem vlastnictví k zásobám a obchodního vybavení uvedené prodejny na nájemce — Možnost kvalifikovat takový převod jako „převod souhrnu aktiv“ ve smyslu čl. 5 odst. 8 směrnice 77/388/EHS

         Výrok

      Článek 5 odst. 8 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že převod vlastnictví k zásobám a obchodnímu vybavení maloobchodní prodejny spojený s pronájmem prostor uvedené prodejny nabyvateli na dobu neurčitou, který mohou obě smluvní strany vypovědět v krátké výpovědní lhůtě, je převodem souhrnu aktiv nebo jejich části ve smyslu tohoto ustanovení za podmínky, že převedená aktiva postačují k tomu, aby uvedený nabyvatel mohl setrvale provozovat samostatnou hospodářskou činnost.

         (1)  Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


title: Věc C-145/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 26. března 2015 – K. Ruijssenaars, A. Jansen v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 26. března 2015 – K. Ruijssenaars, A. Jansen v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc
   (Věc C-145/15)
   (2015/C 198/29)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: K. Ruijssenaars, A. Jansen

      Žalovaní: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc

      Předběžná otázka

   Mají vnitrostátní orgány podle článku 16 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1) – vzhledem k tomu, že podle nizozemského práva je za účelem ochrany práv, která cestujícím v čl. 5 odst. 1 písm. c) a v článku 7 nařízení přiznává unijní právo, otevřena cesta k občanskoprávním soudům – povinnost vydat prováděcí opatření, která poskytují základ pro správně právní prosazování [nařízení] prostřednictvím orgánu určeného podle článku 16 v každém konkrétním případě, ve kterém dochází k porušení čl. 5 odst. 1 písm. c) a článku 7 nařízení, aby bylo možné v každém konkrétním případě zaručit nárok cestujícího na náhradu škody?


title: Věc C-465/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Corte Suprema di Cassazione ze dne 11. června 2004 ve věci Honyvem Informazioni Commerciali srl proti Marielle De Zotti

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Corte Suprema di Cassazione ze dne 11. června 2004 ve věci Honyvem Informazioni Commerciali srl proti Marielle De Zotti
   (Věc C-465/04)
   (2005/C 31/10)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Corte Suprema di Cassazione, ze dne 11. června 2004 ve věci Honyvem Informazioni Commerziali srl proti Marielle De Zotti, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Corte Suprema di Cassazione žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
   Má být s přihlédnutím ke znění a účelu článku 17 směrnice č. 86/653 ze dne 18. prosince 1986 (1) a případně s přihlédnutím k v něm stanoveným kritériím pro výpočet odškodnění článek 19 téže směrnice vykládán tak, že vnitrostátní úprava k provedení této směrnice může umožnit, že kolektivní smlouva (nebo kolektivní dohoda) (se závazností pro strany určitých smluv) namísto odškodnění náležícího zástupci při splnění podmínek uvedených v čl. 17 odst. 2 a zde stanovených kritérií stanoví odškodnění, které má být jednak zaplaceno zástupci bez ohledu na splnění podmínek stanovených v čl. 17 odst. 2 písm. a) první a druhé odrážce (a co se části odškodnění týče v každém případě zániku smluvního vztahu), a jednak se nevypočítá na základě kritérií stanovených ve směrnici (a případně v mezích maximální částky, která je v ní určena), nýbrž podle předem stanovených kriterií kolektivní smlouvy ? To tedy znamená, že odškodnění je (bez jakékoli specifické vazby na zástupcem zprostředkované zvýšení objemu obchodu) stanoveno na základě určité procentní sazby z odměn vyplacených zástupci v průběhu jeho smluvního vztahu, s tím následkem, že toto odškodnění i tehdy, jsou-li splněny všechny nebo velká část podmínek, na které váže směrnice nárok na odškodnění, je v mnoha případech nižší (někdy i o hodně nižší) než maximální částka, kterou stanoví směrnice, a v každém případě nižší než částka, kterou by mohl stanovit soudce, kdyby se nemusel držet výpočtových parametrů kolektivní smlouvy, nýbrž zásad a kritérií směrnice.
   Je třeba při výpočtu odškodnění postupovat analyticky, za použití odhadu pozdějších provizí, které by zástupce pravděpodobně obdržel v letech následujících po rozvázání smluvního vztahu s ohledem na jím získané nové zákazníky nebo podstatné rozšíření obchodních styků se stávajícími zákazníky, a teprve poté eventuelně upravit částku s ohledem na kritérium spravedlnosti a maximálních částek stanovených směrnicí; nebo jsou přípustné různé metody výpočtu, zejména syntetická metoda, která více zohledňuje kritérium spravedlnosti a za východisko výpočtů bere maximální částky uvedené ve směrnici ?
   Závěrem, Soudní dvůr musí být požádán o rozhodnutí o uvedených otázkách výkladu článků 17 a 19 směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců.

      (1)  Úř. věst. L 382, 31.12.1986, s. 17.


title: Věc F-150/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. června 2013 — Weissenfels v. Parlament

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/52

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. června 2013 — Weissenfels v. Parlament
   (Věc F-150/12) (1)

   2013/C 252/97
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 147, 25.5.2013, s. 36.