title: Věc F-58/07: Žaloba podaná dne 16. června 2007 – Collotte v. Komise

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/50

         Žaloba podaná dne 16. června 2007 – Collotte v. Komise
   (Věc F-58/07)
   (2007/C 199/98)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Pascal Collotte (Overijse, Belgie) (zástupce: E. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí nezařadit žalobce na seznam pracovníků povýšených z platové třídy A*11 do platové třídy A*12 „hodnotící období pro povýšení 2006“, a v důsledku toho rozhodnutí o jeho nepovýšení, jak bylo zveřejněno v administrativním sdělení č. 55-2006 ze dne 17. listopadu 2006;

               —

               uložit žalované náhradu nemajetkové a majetkové újmy a poškození služebního postupu žalovaného ve výši 25 000 EUR, s výhradou zvýšení či snížení částky v průběhu řízení;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, bývalý dočasný zaměstnanec, jmenovaný úředníkem do platové třídy A*11 od 16. dubna 2004 na základě vnitřního výběrového řízení byl shledán nezpůsobilým k povýšení v hodnotícím období 2006, neboť neprokázal svoji schopnost pracovat ve třetím jazyce podle čl. 45 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen „služební řád“) a vzhledem k tomu, že se na něj nemohla vztahovat výjimka stanovená pro úředníky, kteří k 1. dubnu 2006 dosáhli dvou odsloužených let v platové třídě.
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje čtyři žalobní důvody, z nichž první vychází z porušení článku 45 služebního řádu v důsledku toho, že se administrativa dopustila zjevně nesprávného posouzení. Konkrétně žalobce uplatňuje, že podle přechodných ustanovení článku 11 přílohy XIII služebního řádu se čl. 45 odst. 2 služebního řádu neměl použít na hodnotící období 2006, již s ohledem na to, že prováděcí předpisy k tomuto ustanovení byly dokončeny až v prosinci 2006. Vzhledem k tomu, že byl informován o použitelnosti předmětného ustanovení na jeho případ až v srpnu 2006, žalobce namítá, že neměl přístup ke vzdělávacím kurzům nezbytným ke včasnému dosažení schopnosti pracovat ve třetím jazyce.
   Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti řádné péče, zásady řádné správy a řádného řízení, jakož i ze zneužití pravomoci. Žalobce zejména uplatňuje, že administrativa neměla právo v jeho případě na poslední chvíli použít čl. 45 odst. 2 služebního řádu.
   Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zásady právní jistoty. Žalobci se od útvarů Komise údajně dostalo přesných a shodných ujištění o tom, že se na jeho případ neuplatní požadavky stanovené čl. 45 odst. 2 služebního řádu.
   Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásad rovného zacházení se zaměstnanci, nediskriminace a proporcionality. Žalobce byl údajně znevýhodněn ve srovnání s jinými dočasnými zaměstnanci, kteří byli na rozdíl od žalobce po úspěšném absolvování vnitřního výběrového řízení, na jehož základě má dojít ke jmenování, jmenováni úředníky dne 1. dubna 2004.


title: Věc C-132/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. března 2015 Soudním dvorem Evropské unie proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. února 2015 ve věci T-725/14, Aalberts Industries v. Evropská komise

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. března 2015 Soudním dvorem Evropské unie proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. února 2015 ve věci T-725/14, Aalberts Industries v. Evropská komise
   (Věc C-132/15 P)
   (2015/C 205/19)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Soudní dvůr Evropské unie (zástupci: A. V. Placco a E. Beysen)

      Další účastnice řízení: Aalberts Industries NV, Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil usnesení Tribunálu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 13. února 2015 ve věci T-725/14, Aalberts Industries v. Evropská unie v rozsahu, v němž v něm byly zamítnuty obě části návrhu Soudního dvora Evropské unie podaného Tribunálu podle článku 114 jeho jednacího řádu a bylo vyhověno námitce nepřípustnosti podané Evropskou komisí (dále jen „Komise“),

               —

               vyhověl uvedeným částem návrhů, a tedy rozhodl ve věci s konečnou platností a prohlásil žalobu na náhradu škody společnosti Aalberts Industries NV za nepřípustný v rozsahu, v němž směřuje proti Soudnímu dvoru Evropské unie (jako zástupci Unie),

               —

               uložil společnosti Aalberts Industries NV náhradu nákladů řízení, které Soudnímu dvoru Evropské unie vznikly v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tribunál Evropské unie usnesením ze dne 13. února 2015 zamítl návrh podaný Soudním dvorem Evropské unie ve věci T-725/14, Aalberts Industries v. Evropská unie, podle článku 114 jednacího řádu Tribunálu. Návrh tohoto orgánu směřoval k prohlášení nepřípustnosti žaloby společnosti Aalberts Industries NV v rozsahu, v jakém směřovala proti Soudnímu dvoru Evropské unie jako zástupci Evropské unie, přičemž žaloba byla zároveň podána i proti Komisi ve stejném postavení. Uvedená společnost chtěla touto žalobou uplatnit mimosmluvní odpovědnost Unie, aby získala náhradu škody, která jí údajně vznikla tím, že Tribunál nerozhodl ve věci T-385/06, Aalberts Inustries a další v. Komise v přiměřené délce řízení. Tribunál v uvedeném usnesení dospěl, na rozdíl od názoru Soudního dvora Evropské unie, k závěru, v němž uznal postoj Komise, že přísluší Soudnímu dvoru Evropské unie a nikoli Komisi zastupovat Evropskou unii v rámci uvedené žaloby.
   Soudní dvůr Evropské unie tedy podává kasační opravný prostředek podle článku 56 statutu Soudního dvora k Soudnímu dvůr Evropské unie a navrhuje zrušení usnesení v rozsahu, v němž v něm byl zamítnut návrh Soudního dvora Evropské unie. K odůvodnění svého kasačního opravného prostředku odkazuje Soudní dvůr Evropské unie zaprvé na porušení pravidel zastupování Unie a zadruhé na porušení povinnosti uvést odůvodnění.
   V rámci
         prvního důvodu kasačního opravného prostředku týkajícího se porušení pravidel zastupování Unie před jejími soudy
      , Soudní dvůr Evropské unie uvádí, že v důsledku neexistence výslovného ustanovení, které by upravovalo zastupování Unie před jejím soudy v rámci žalob, kterými je podle článku 268 SFEU uplatněna mimosmluvní odpovědnost Unie, je třeba pravidla této odpovědnosti odvodit z obecných zásad platných pro výkon soudní činnosti, jako jsou zejména zásada řádného výkonu spravedlnosti a zásady nezávislosti a nestrannosti soudu.
   Tento první důvod kasačního opravného prostředku Soudního dvora Evropské unie se skládá ze dvou částí, a to nedodržení požadavků zásady řádného výkonu spravedlnosti a nedodržení požadavků zásad nezávislosti a nestrannosti soudu.
   Soudní dvůr Evropské unie v rámci první části uvádí, že závěr, ke kterému dospěl Tribunál, a to že přísluší Soudnímu dvoru Evropské unie zastupovat Unii v řízení o uvedené žalobě na náhradu škody, se zjevně opírá o judikaturu, která vyplývá z rozsudku Werhahn Hansamühle a další v. Rada a Komise (63/72 až 69/72, EU: C: 1973: 121, dále jen „rozsudek Werhahn a další“). Z rozhodnutí v uvedené věci je zřejmé, že v případě vzniku odpovědnosti v důsledku chování jednoho z jeho orgánů, zastupují tehdejší Společenství a současnou Unii před soudem Unie orgány, kterým se klade za vinu chování vedoucí ke vzniku odpovědnosti. Podle názoru Soudního dvora Evropské unie nelze toto rozhodnutí uplatnit na projednávanou věc, protože by to z několika důvodů vedlo k situaci, která by byla neslučitelná s řádným výkonem spravedlnosti, který je přece podle výslovného znění rozsudku Werhahn a další důvodem tohoto rozhodnutí. Soudní dvůr Evropské unie se v této souvislosti incidenčně odvolává i na nedodržení rozsahu čl. 317 odst. 1 SFEU a čl. 53 odst. 1 nařízení č. 966/2012 (1), na jejichž základě Tribunál měl uznat zásadu, že náhradu takové škody, jako je náhrada škody požadovaná v projednávané věci, je třeba uhradit z té části rozpočtu Unie, která se týká Komise.
   Soudní dvůr Evropské unie v rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku s odkazem na rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 10. července 2008, Michalkov v. Bulharsko (věc č. 67719/01), tvrdí, že Tribunál tím, že konstatoval povinnost Soudního dvora Evropské unie zastupovat Unii v řízení o žalobě na náhradu škody, kterou podala Aalberts Industries, nezohlednil požadavky nezávislosti a nestrannosti soudu. Zaprvé vzhledem k tomu, že v projednávané věci skutkový stav zakládající údajný vznik odpovědnosti totiž spočívá ve výkonu soudcovské činnosti prostřednictvím soudního kolegia, a zadruhé vzhledem k tomu, že soudní kolegium, které ve věci musí rozhodnout, (i) náleží k téže soudní instanci (Tribunálu) jako kolegium, kterému se klade za vinu skutečnost zakládající vznik odpovědnosti, a (ii) je pevnou součástí žalovaného ve věci samé (Soudního dvora), se kterým jsou soudkyně a soudci tohoto soudního kolegia profesně spjati, nejsou splněny výše uvedené požadavky. Platí to o to víc v případě, že – jak rozhodl Tribunál – je třeba náhradu škody, jako je náhrada škody požadovaná v projednávané věci, uhradit z té části rozpočtu Unie, která se týká Soudního dvora Evropské unie.
   Soudní dvůr Evropské unie v rámci svého
         druhého důvodu kasačního opravného prostředku
       tvrdí, že napadené usnesení
         porušuje povinnost uvést odůvodnění
      , protože neobsahuje konkrétní vyvrácení argumentů Soudního dvora Evropské unie uvedených v řízení před Tribunálem, které se týkají rozsahu řady rozsudků, mimo jiné rozsudků Groupe Gascogne v. Komise (C-58/12 P, EU: C: 2013: 770), Gascogne Sack v. Komise (C-40/12 P, EU: C: 2013: 768) a Kendrion v. Komise (C-50/12 P, EU: C: 2013: 771).

      (1)  Nařízení (EU, Euratom) Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, s. 1).


title: Věc T-543/12: Žaloba podaná dne 18. prosince 2012 — Grau Ferrer v. OHIM — Rubio Ferrer (Bugui va)

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/18

         Žaloba podaná dne 18. prosince 2012 — Grau Ferrer v. OHIM — Rubio Ferrer (Bugui va)
   (Věc T-543/12)
   2013/C 55/31
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Xaver Grau Ferrer (Caldes de Montbui, Španělsko) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Juan Cándido Rubio Ferrer (Xeraco, Španělsko), Alberto Rubio Ferrer (Xeraco)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. října 2012 ve věcech R 274/2011-4 a R 520/2011-4 v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), jakož i článkem 76 nařízení č. 207/2009, a v důsledku toho zamítl přihlášku obrazové ochranné známky Společenství č. 7 338 031„Bugui va“ v plném rozsahu, pro veškeré požadované produkty a služby (třídy 31, 35 a 39);

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelé ochranné známky Společenství: Juan Cándido Rubio Ferrer a Alberto Rubio Ferrer

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka se slovním prvkem „Bugui va“ pro produkty a služby tříd 31, 35 a 39 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 7 338 031

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobce

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazová ochranná známka se slovním prvkem „Bugui“ a obrazová ochranná známka Společenství se slovním prvkem „BUGUI De la huerta a casa FRUITS FROM THE SPANISH VEGETABLE GARDEN“ pro produkty a služby tříd 31, 32 a 39

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitky v plném rozsahu

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a článků 75 a 76 nařízení č. 207/2009, jakož i porušení pravidla 48 nařízení č. 2868/95.


title: Věc T-517/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2014 – Alstom v. Komise („Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh se silovými transformátory – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Pojem podnik – Přičitatelnost protiprávního jednání – Domněnka skutečného výkonu rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dceřinou společnost – Povinnost odůvodnění“)

text:
               19.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/26

      Rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2014 – Alstom v. Komise
      (Věc T-517/09) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh se silovými transformátory - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Pojem podnik - Přičitatelnost protiprávního jednání - Domněnka skutečného výkonu rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dceřinou společnost - Povinnost odůvodnění“)
      (2015/C 016/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Alstom (Levallois-Perret, Francie) (zástupci: J. Derenne a A. Müller-Rappard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Bouquet, N. von Lingenat K. Mojzesowicz, poté A. Bouquet, K. Mojzesowicz a P. Van Nuffel, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 7601 final ze dne 7. října 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.129-Silové transformátory).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise C(2009) 7601 final ze dne 7. října 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.129-Silové transformátory) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Alstom.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


title: Věc C-165/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 5. února 2015 ve věci T-500/12, Ryanair Ltd. v. Evropská komise

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 5. února 2015 ve věci T-500/12, Ryanair Ltd. v. Evropská komise
   (Věc C-165/15 P)
   (2015/C 205/28)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, D. Grespan, T. Maxian Rusche, B. Stromsky, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Ryanair Ltd., Ireland, Aer Lingus Ltd.

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (devátého senátu) ze dne 5. února 2015 ve věci T-500/12, Ryanair v. Komise, v části, v níž bylo tímto rozsudkem rozhodnuto, že se rozhodnutí Komise 2013/199/EU ze dne 25. července 2012 o státní podpoře SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rozdílné sazby daně z letecké dopravy, které zavedlo Irsko (1), zrušuje v rozsahu, v němž se tímto rozhodnutím nařizuje navrácení podpory od příjemců ve výši stanovené v bodě 70 odůvodnění uvedeného rozhodnutí na 8 EUR na cestujícího, a

               —

               zamítl žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise 2013/199/EU ze dne 25. července 2012 o státní podpoře SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rozdílné sazby daně z letecké dopravy, které zavedlo Irsko;

               —

               uložil žalobci v prvním stupni řízení náhradu nákladů řízení;
               a podpůrně,

                           —

                           vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí;

                           —

                           určil, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka jediný důvod.
   Navrhovatelka tvrdí, že zavedením nové ekonomické metody k určování částek, které mají být navraceny od příjemců státní podpory v podobě daňového opatření, jež stanoví nižší sazbu v porovnání se sazbou běžnou, porušil Tribunál čl. 108 odst. 3 SFEU a článek 14 nařízení č. 659/1999 (2).

      (1)  Úř. věst. L 119, s. 30

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc C-129/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Německo) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg ( „Režim regionální podpory — Investice do zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh — Rozhodnutí Komise — Neslučitelnost s vnitřním trhem — Zrušení neslučitelných podpor — Okamžik přiznání podpory — Zásada ochrany legitimního očekávání“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Německo) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg
   (Věc C-129/12) (1)

   (Režim regionální podpory - Investice do zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh - Rozhodnutí Komise - Neslučitelnost s vnitřním trhem - Zrušení neslučitelných podpor - Okamžik přiznání podpory - Zásada ochrany legitimního očekávání)
   2013/C 156/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Žalovaný: Finanzamt Magdeburg

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Výklad rozhodnutí Komise 1999/183/ES ze dne 20. května 1998 o státní podpoře na zpracování německých zemědělských výrobků a jejich uvádění na trh, která může být poskytnuta na základě existujících opatření regionální podpory (Úř. věst. L 60, s. 61) — Povinnost Německa zrušit režimy existující podpory, které nejsou v souladu s rámcem navrženým Komisí v jejím sdělení ohledně takových podpor — Časový rozsah této povinnosti — Možnost dotčeného členského státu nezrušit dotčené podpory pro investice zamýšlené před uplynutím lhůty pro provedení rozhodnutí a před uveřejněním záměru členského státu zrušit podpory takových investic, pokud dotčená investice byla provedena po provedení rozhodnutí

      Výrok

   Článek 2 rozhodnutí Komise 1999/183/ES ze dne 20. května 1998 o státní podpoře na zpracování německých zemědělských výrobků a jejich uvádění na trh, která může být poskytnuta na základě existujících opatření regionální podpory, je nutno vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby byly investiční podpory v mlynárenství poskytnuty v případech, kdy bylo konečné investiční rozhodnutí přijato před uplynutím lhůty poskytnuté Spolkové republice Německo k tomu, aby dosáhla souladu s tímto rozhodnutím, resp. před zveřejněním opatřeních přijatých za tímto účelem v Bundessteuerblatt, došlo-li k dodání předmětu investice, jakož i k určení a vyplacení pobídky až po uplynutí uvedené lhůty či po uvedeném zveřejnění a je-li za okamžik přiznání podpory považován okamžik, který nastal po uplynutí této lhůty. Předkládajícímu soudu přísluší určit okamžik, k němuž se taková investiční pobídka, jako je pobídka dotčená v původním řízení, považuje za přiznanou, přičemž musí zohlednit všechny podmínky stanovené vnitrostátní právní úpravou pro získání předmětné podpory a zajistit, aby nedošlo k obcházení zákazu stanoveného v čl. 2 bodě 1) rozhodnutí 1999/183.

      (1)  Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


title: Věc T-338/17: Žaloba podaná dne 30. května 2017 – Air France v. Komise

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/46

         Žaloba podaná dne 30. května 2017 – Air France v. Komise
   (Věc T-338/17)
   (2017/C 277/69)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société Air France (Tremblay-en-France, Francie) (zástupci: A. Wachsmann a S. Thibault-Liger, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               na základě článku 263 SFEU v plném rozsahu zrušil rozhodnutí Evropské komise č. C(2017) 1742 final ze dne 17. března 2017, věc AT.39258 – Nákladní letecká doprava, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně France, jakož i důvody, jimiž je odůvodněn jeho výrok, a to na základě jejího prvního, druhého a třetího žalobního důvodu

               —

               podpůrně, pokud Tribunál nerozhodne o zrušení rozhodnutí č. C (2017) 1742 final v plném rozsahu na základě prvního, druhého a třetího žalobního důvodu:

                           —

                           zaprvé

                                       —

                                       zrušil čl. 1 první pododstavec bod 1 písm. c), bod 2 písm. c), bod 3 písm. c) a bod 4 písm. c) rozhodnutí č. C(2017) 1742 final v rozsahu, v jakém se jediné a trvající porušení, které jí bylo vytýkáno, opírá o nepřípustné důkazy předložené společností Lufthansa v rámci její žádosti o osvobození od pokut, jakož i důvody, jimiž je tento článek odůvodněn, čl. 3 písm. b) rozhodnutí v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá pokutu ve výši 182 920 000 eur, a článek 4 rozhodnutí, a v důsledku toho snížil na základě článku 261 SFEU výši této pokuty v souladu s jejím prvním žalobním důvodem,

                                       —

                                       zrušil čl. 1 první pododstavec bod 1 písm. c), bod 2 písm. c), bod 3 písm. c) a bod 4 písm. c) rozhodnutí č. C(2017) 1742 final v rozsahu, v jakém vylučuje z rozsahu jediného a trvajícího porušení, které jí bylo vytýkáno, letecké společnosti uvedené v důvodech rozhodnutí jako účastnící se porušení, jakož i důvody, jimiž je tento článek odůvodněn, čl. 3 písm. b) rozhodnutí v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá pokutu ve výši 182 920 000 eur, a článek 4 rozhodnutí, a v důsledku toho snížil na základě článku 261 SFEU výši této pokuty v souladu s jejím druhým žalobním důvodem,

                                       —

                                       zrušil čl. 1 první pododstavec bod 2 písm. c) a bod 3 písm. c) rozhodnutí č. C(2017) 1742 final v rozsahu, v jakém konstatuje, že jediné a trvající porušení, které jí bylo vytýkáno, zahrnuje služby nákladní letecké dopravy směřující do EHS (trafic Inbound EHS), jakož i důvody, jimiž je tento článek odůvodněn, čl. 3 písm. b) rozhodnutí v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá pokutu ve výši 182 920 000 eur, a článek 4 rozhodnutí, a v důsledku toho snížil na základě článku 261 SFEU výši této pokuty v souladu s jejím třetím žalobním důvodem,

                           —

                           zadruhé, zrušil čl. 1 první pododstavec bod 1 písm. c), bod 2 písm. c), bod 3 písm. c) a bod 4 písm. c) rozhodnutí č. C(2017) 1742 final v rozsahu, v jakém konstatuje, že nezaplacení provizí dopravcům představuje prvek oddělený od jediného a trvajícího porušení, které jí bylo vytýkáno, jakož i důvody, jimiž je tento článek odůvodněn, čl. 3 písm. b) rozhodnutí v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá pokutu ve výši 182 920 000 eur, a článek 4 rozhodnutí, a v důsledku toho snížil na základě článku 261 SFEU výši této pokuty v souladu s jejím čtvrtým žalobním důvodem,

                           —

                           a zatřetí, zrušil čl. 3 písm. b) rozhodnutí č. C(2017) 1742 final v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá pokutu 182 920 000 eur z důvodu, že výpočet této pokuty zahrnuje její letecké sazby a 50 % jejích příjmů týkajících se služeb nákladní letecké dopravy směřující do EHS (příjmy Inbound EHS), (v souladu s jejím pátým žalobním důvodem), přeceňuje závažnost porušení, které jí bylo vytýkáno (v souladu s jejím šestým žalobním důvodem), vytýká jí trvání porušení v nesprávné délce (v souladu s jejím sedmým žalobním důvodem) a uplatňuje nedostatečné snížení pokuty z důvodu regulačních režimů (v souladu s jejím osmým žalobním důvodem), a důvody, jimiž je tento článek odůvodněn, a snížil na základě článku 261 SFEU tuto pokutu na přiměřenou částku.

               —

               v každém případě uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení oznámení o shovívavosti z roku 2002 a jeho zásad legitimního očekávání, rovného zacházení a zákazu diskriminace mezi společností Air France a Lufthansa, což ovlivnilo přípustnost podkladů předložených v rámci žádosti společnosti Lufthansa o osvobození od pokut. Tento důvod je rozdělen do čtyř částí:

                           —

                           První část vycházející z přípustnosti prvního důvodu;

                           —

                           Druhá část vycházející z odejmutí osvobození od pokut přiznaného společnosti Lufthansa;

                           —

                           Třetí část vycházející z nepřípustnosti důkazů předložených v rámci této žádosti o osvobození od pokut;

                           —

                           Čtvrtá část vycházející ze skutečnosti, že nepřípustnost důkazů předložených společností Lufthansa v rámci její žádosti o osvobození od pokut měla nezbytně vést ke zrušení rozhodnutí.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění a zásad rovného zacházení, zákazu diskriminace a ochrany proti svévolnému zásahu Komise z důvodu vyloučení leteckých společností, které se účastnily daných praktik, z výroku rozhodnutí. Tento důvod se skládá ze dvou částí:

                           —

                           První část vycházející z tvrzení, podle kterého je vyloučení leteckých společností, které se účastnily daných praktik, z výroku rozhodnutí, stiženo nedostatkem odůvodnění;

                           —

                           Druhá část vycházející z tvrzení, podle kterého je vyloučení leteckých společností, které se účastnily daných praktik, z výroku rozhodnutí, stiženo porušením zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace a zásady ochrany proti svévolnému zásahu Komise.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení pravidel omezujících územní působnost Komise, ke kterému došlo z důvodu zahrnutí Inbound EHS dopravy do jediného a nepřetržitého porušení. Tento důvod se dělí na dvě části:

                           —

                           První část vycházející ze skutečnosti, že postupy týkající se Inbound EHS dopravy nebyly provedeny v rámci EHS;

                           —

                           Druhá část vycházející z tvrzení, že Komise neprokázala existenci kvalifikovaných účinků v rámci EHS spojených s praktikami týkajícími se Inbound EHS dopravy.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z rozporu mezi důvody a zjevně nesprávným posouzením, kterým je stiženo konstatování, podle kterého nezaplacení provizí dopravcům představuje prvek oddělený od jediného a trvajícího porušení. Tento důvod se skládá ze dvou částí:

                           —

                           První část, podle které je uvedené konstatování stiženo rozporným odůvodněním;

                           —

                           Druhá část, podle které je uvedené konstatování stiženo zjevně nesprávným posouzením.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávné hodnoty prodejů zohledněných za účelem výpočtu pokuty pro společnost Air France, který se dělí na dvě části:

                           —

                           První část vycházející ze skutečnosti, že zahrnutí sazeb do hodnoty prodejů se zakládá na rozporném odůvodnění, na několika nesprávných právních posouzeních a zjevně nesprávném posouzení;

                           —

                           Druhá část vycházející ze skutečnosti, že zahrnutí 50 % Inbound EHS příjmů do hodnoty prodejů porušuje pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 a zásadu ne bis in idem.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení závažnosti porušení, a skládá se ze dvou částí:

                           —

                           První část je vycházející z tvrzení, podle kterého se přecenění závažnosti praktik zakládá na několika zjevně nesprávných posouzeních a na porušení zásad proporcionality trestů a rovného zacházení;

                           —

                           Druhá část vycházející z tvrzení, podle kterého přecenění závažnosti praktik vyplývá ze zahrnutí kontaktů majících vztah k praktikám prováděným mimo území EHS do rozsahu porušení v rozporu s pravidly o územní působnosti Komise.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z nesprávného výpočtu délky trvání porušení.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění a z nedostatečného snížení pokuty v rozsahu 15 % přiznaného Komisí na základě regulačních režimů.


title: Věc T-154/10: Žaloba podaná dne 2. dubna 2010 — Francie v. Komise

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/43

      Žaloba podaná dne 2. dubna 2010 — Francie v. Komise
      (Věc T-154/10)
      (2010/C 161/69)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha a J. Gstalter, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  zrušit napadené rozhodnutí v celém rozsahu;

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 133 v konečném znění ze dne 26. ledna 2010, kterým se za státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem prohlašuje neomezená implicitní záruka ve prospěch La Poste vyplývající z ustanovení francouzského práva o právních následcích jejího statusu právnické osoby veřejného práva, která se považuje za veřejný subjekt s průmyslovým a obchodním zaměřením (Státní podpora C 56/07 (ex C 49/07, ex E 15/05).
      Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí tři žalobní důvody vycházející:

                  —

                  z nesprávného právního posouzení, neboť Komise neprokázala právně dostatečným způsobem existenci státní podpory. Komise údajně nedodržela pravidla, jimiž se řídí dokazování v oblasti státní podpory jak pokud jde o důkazní břemeno, tak o úroveň důkazů;

                  —

                  z nesprávného skutkového a právního posouzení, neboť Komise konstatovala existenci neomezené implicitní záruky ve prospěch La Poste;

                  —

                  z nesprávného použití pojmu zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Jednak totiž Komise údajně nesprávně dospěla k závěru, že existence záruky je zvýhodněním La Poste, a jednak se Komise údajně nesprávně domnívala, že kladné hodnocení La Poste je způsobeno existencí domnělé záruky.


title: Věc C-421/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia – Španělsko) – Banco Primus SA v. Jesús Gutiérrez García „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 93/13/EHS — Smlouvy uzavřené mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli — Zneužívající ujednání — Smlouvy o hypotečním úvěru — Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou — Propadná lhůta — Pravomoci vnitrostátních soudů — Překážka věci pravomocně rozsouzené“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia – Španělsko) – Banco Primus SA v. Jesús Gutiérrez García
   (Věc C-421/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Smlouvy uzavřené mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli - Zneužívající ujednání - Smlouvy o hypotečním úvěru - Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou - Propadná lhůta - Pravomoci vnitrostátních soudů - Překážka věci pravomocně rozsouzené“)
   (2017/C 104/16)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Primus SA

      Žalovaný: Jesús Gutiérrez García

      Výrok

               1)

               Články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je čtvrté přechodné ustanovení Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (zákon 1/2013 o opatřeních na posílení ochrany hypotečních dlužníků, restrukturalizaci dluhu a o sociálním bydlení), ze dne 14. května 2013, které pro výkon práva spotřebitelů, proti nimž bylo zahájeno řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, avšak které nebylo skončeno před nabytím účinnosti tohoto zákona, jehož součástí je toto ustanovení, podat námitku proti tomuto řízení na základě údajně zneužívající povahy smluvních ujednání stanoví propadnou lhůtu v délce jednoho měsíce ode dne následujícího po vyhlášení uvedeného zákona.

               2)

               Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu pravidlu, jako je pravidlo vyplývající z článku 207 Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil (zákon 1/2000, občanský soudní řád), ze dne 7. ledna 2000, ve znění Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (zákon 1/2013 o opatřeních na posílení ochrany hypotečních dlužníků, restrukturalizaci dluhu a o sociálním bydlení), ze dne 14. května 2013, poté Real Decreto-Ley 7/2013, de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestaria y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación (nařízení s mocí zákona 7/2013 o naléhavých daňových a rozpočtových opatřeních na podporu výzkumu, vývoje a inovace), ze dne 28. června 2013, a poté Real Decreto-ley 11/2014, de medidas urgentes en materia concursal (nařízení s mocí zákona 11/2014 o naléhavých opatřeních v případě úpadku), ze dne 5. září 2014, které zakazuje vnitrostátnímu soudu znovu přezkoumat z úřední povinnosti zneužívající povahu smluvních ujednání smlouvy, pokud již bylo rozhodnuto o legalitě všech ujednání této smlouvy s ohledem na tuto směrnici rozhodnutím zakládajícím překážku věci pravomocně rozsouzené.
               Naproti tomu v případě jednoho nebo několika smluvních ujednání, jejichž případně zneužívající povaha nebyla přezkoumána při předchozím soudním přezkumu sporné smlouvy, který byl skončen rozhodnutím zakládajícím překážku věci pravomocně rozsouzené, musí být směrnice 93/13 vykládána v tom smyslu, že vnitrostátní soud, který pravidelně rozhoduje ve věcech spotřebitelů v rámci incidenční námitky, musí posoudit na návrh účastníků řízení nebo z úřední povinnosti případnou zneužívající povahu tohoto ujednání, pokud má za tímto účelem k dispozici nezbytné informace o právním a skutkovém stavu.

               3)

               Článek 3 odst. 1 a článek 4 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že:

                           —

                           přezkum případně zneužívající povahy ujednání smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem implikuje určení, zda toto ujednání způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran dané smlouvy v neprospěch spotřebitele. Tento přezkum musí být proveden s ohledem na vnitrostátní pravidla, která je třeba použít v případě chybějící dohody mezi stranami, s ohledem na prostředky, které má spotřebitel k dispozici podle vnitrostátní právní úpravy, aby zabránil dalšímu používání tohoto typu ujednání, na povahu zboží nebo služeb, které jsou předmětem této smlouvy, a s ohledem na všechny okolnosti, které provázely její uzavření;

                           —

                           pokud má předkládající soud za to, že takové smluvní ujednání týkající se způsobu výpočtu běžných úroků, jako je ujednání dotčené ve věci v původním řízení, nebylo sepsáno jasným a srozumitelným jazykem ve smyslu čl. 4 odst. 2 této směrnice, musí přezkoumat, zda je toto ujednání zneužívající ve smyslu čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice. V rámci tohoto přezkumu přísluší uvedenému soudu, aby zejména srovnal způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu a zákonnou úrokovou sazbou, jakož i úrokovými sazbami používanými na trhu v okamžiku uzavření smlouvy dotčené ve věci v původním řízení pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, jaká vyplývá z přezkoumávané smlouvy o úvěru, a

                           —

                           co se týče posouzení vnitrostátního soudu k případné zneužívající povaze ujednání týkajícího se splatnosti celého dluhu v případech, kdy dlužník během omezené doby nesplní své závazky, musí tento soud především přezkoumat, zda právo prodávajícího či poskytovatele prohlásit celý úvěr za splatný závisí na tom, že spotřebitel nesplní závazek, který má zásadní význam v rámci daného smluvního vztahu, zda je toto právo stanoveno pro případy, kdy je takové nesplnění závazku dostatečně závažné vzhledem k délce trvání a k výši úvěru, zda se toto právo odchyluje od právní úpravy, která se použije v dané oblasti v případě chybějících zvláštních smluvních ustanovení, a zda vnitrostátní právo stanoví odpovídající a účinné prostředky, které spotřebiteli, pokud je vůči němu takové ujednání uplatněno, umožní, aby odvrátil účinky splatnosti úvěru.

               4)

               Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že brání soudnímu výkladu takového ustanovení vnitrostátního práva, které upravuje ujednání týkající se splatnosti celého dluhu ve smlouvách o úvěru, jako je čl. 693 odst. 2 zákona 1/2000, ve znění nařízení s mocí zákona 7/2003, který zakazuje vnitrostátnímu soudu, který konstatoval zneužívající povahu takového smluvního ujednání, aby toto ustanovení prohlásil za neplatné a upustil od jeho uplatnění, pokud ho prodávající nebo poskytovatel skutečně nepoužil, nýbrž dodržel podmínky stanovené tímto ustanovením vnitrostátního práva.

      (1)  Úř. věst. C 421, 24.11.2014.


title: Věc T-98/14: Žaloba podaná dne 14. února 2014 – Société Générale v. Komise

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/36

         Žaloba podaná dne 14. února 2014 – Société Générale v. Komise
   (Věc T-98/14)
   2014/C 142/47
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société générale SA (Paříž, Francie) (zástupci: P. Zelenko, J. Marthan a D. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 2 písm. c) rozhodnutí Evropské komise C (2013) 8512 final ze dne 4. prosince 2013 ve věci EIRD v rozsahu, v němž se jím společnosti Société Générale ukládá pokuta;

               —

               přiměřeně snížil výši pokuty uložené tímto rozhodnutím společnosti Société Générale;

               —

               v každém případě uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila Komise při určování metody výpočtu hodnot prodeje, jelikož hodnoty určené v napadeném rozhodnutí na základě této metody neodráží postavení jednotlivých bank stíhaných za protiprávní jednání a po dobu jeho trvání na relevantním trhu (první část). Žalobkyně tvrdí, že Komise též porušila povinnost řádné péče (druhá část) a porušila i zásadu rovného zacházení (třetí část) a legitimního očekávání (čtvrtá část).

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění, co se týče volby metody, kterou Komise použila pro výpočet hodnoty prodejů stíhaných bank.

               3.

               Třetí žalobní důvod spočívá ve skutečnosti, že Tribunál měl provést přezkum v plné jurisdikci za účelem přiměřeného snížení pokuty žalobkyně odrážející postavení jednotlivých stíhaných bank na dotčeném trhu.


title: Věc C-539/16: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Franfurt am Main – Německo) – Richard Rodriguez Serin v. HOP!-Regional

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Franfurt am Main – Německo) – Richard Rodriguez Serin v. HOP!-Regional
   (Věc C-539/16) (1)

   (2017/C 300/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc T-447/15: Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2016 – Indecopi v. EUIPO – Synergy Group (PISCO SOUR)

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/33

         Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2016 – Indecopi v. EUIPO – Synergy Group (PISCO SOUR)
   (Věc T-447/15) (1)

   (2016/C 410/48)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 320, 28. 9. 2015.


title: Věc T-164/09: Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Kitou v. EIOÚ ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Nařízení (ES) č. 45/2001 — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/22

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Kitou v. EIOÚ
   (Věc T-164/09) (1)

   (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Nařízení (ES) č. 45/2001 - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 55/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Erasmia Kitou (Brusel, Belgie) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaný: Evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) (zástupci: H. Hijmans a V. Pérez Asinari, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí EIOÚ ze dne 3. února 2009, přijatého v souvislosti s věcí č. 2008-600, která se týká stížnosti E. Kitou namířené proti záměru Komise Evropských společenství zveřejnit osobní údaje.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat.

               2)

               Evropskému inspektorovi ochrany údajů se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


title: Věc F-112/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 23. dubna 2008 – Bain a další v. Komise (Veřejná služba — Úředníci — Odměňování — Opravné koeficienty — Převod části výdělků mimo stát zaměstnání — Důchody — Rozhodnutí pro zmeškání — Časová účinnost jednacího řádu Soudu — Výplatní pásky — Námitka protiprávnosti)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/38

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 23. dubna 2008 – Bain a další v. Komise
   (Věc F-112/05) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Odměňování - Opravné koeficienty - Převod části výdělků mimo stát zaměstnání - Důchody - Rozhodnutí pro zmeškání - Časová účinnost jednacího řádu Soudu - Výplatní pásky - Námitka protiprávnosti)
   (2008/C 142/71)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Neil Bain, (Brusel, Belgie), Obhijit Chatterjee, (Brusel, Belgie), Richard Fordham, (Bergen, Nizozemsko), Roger Hurst, (Bergen, Nizozemsko) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a D. Martin, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení výplatních pásek žalobců za měsíce únor, březen a duben 2005, jakož i veškerých následných výplatních pásek v té části, v níž se uplatňují údajně protiprávní ustanovení nařízení č. 723/2004, jímž se mění služební řád úředníků, o převodu části výdělků do země úředníkova původu (původně T-419/05)
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006, s. 36 (věc původně zapsána před Soudem prvního stupně Evropských společenství pod číslem věci T-419/05 a předána Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15. prosince 2005).


title: Věc C-652/11 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. dubna 2013 — Mindo Srl v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelová dohoda — Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku — Zaplacení pokuty solidárně zavázaným spoludlužníkem — Právní zájem na podání žaloby — Důkazní břemeno“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/11

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. dubna 2013 — Mindo Srl v. Evropská komise
   (Věc C-652/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Zaplacení pokuty solidárně zavázaným spoludlužníkem - Právní zájem na podání žaloby - Důkazní břemeno)
   2013/C 156/17
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mindo Srl (zástupci: G. Mastrantonio, C. Osti a A. Prastaro, avvocati)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: N. Khan a L Malferrari, zmocněnci, ve spolupráci s F. Ruggeri Laderchim a R. Nazzinim, avvocati)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 5. října 2011, Mindo v. Komise (T-19/06), kterým Tribunál prohlásil, že není třeba rozhodnout o návrhu na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2005) 4012 final ze dne 20. října 2005 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák, Itálie), týkajícího se kartelové dohody směřující k určení cen, které se platí výrobcům a dalším zprostředkovatelům a k rozdělení dodavatelů na italském trhu se surovým tabákem, jakož i zrušení nebo snížení pokuty uložené navrhovatelce — Navrhovatelka, proti které je v průběhu řízení vedeno řízení o úpadku — Zánik právního zájmu na řízení

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 5. října 2011, Mindo v. Komise (T-19/06) se zrušuje.

               2)

               Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. listopadu 2004 ve věci C-245/02: Anheuser-Busch Inc. proti Budějovický Budvar, národní podnik (Dohoda o zřízení Světové obchodní organizace — Článek 2 odst. 1, čl. 16 odst. 1 a článek 70 Dohody TRIPS — Ochranné známky — Rozsah výlučného práva majitele ochranné známky — Údajné užívání označení jako obchodního jména)

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 16. listopadu 2004
   ve věci C-245/02: Anheuser-Busch Inc. proti Budějovický Budvar, národní podnik (1)

   (Dohoda o zřízení Světové obchodní organizace - Článek 2 odst. 1, čl. 16 odst. 1 a článek 70 Dohody TRIPS - Ochranné známky - Rozsah výlučného práva majitele ochranné známky - Údajné užívání označení jako obchodního jména)
   (2005/C 6/08)
   Jednací jazyk: finština
   Ve věci C-245/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Korkein oikeus (Finsko) ze dne 3. července 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 5. července 2002, v řízení Anheuser-Busch Inc. proti Budějovický Budvar, národní podnik, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans (zpravodaj) a A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, předsedové senátů, C. Gulmann a R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues a K. Schiemann, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 16. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohoda TRIPS), která je obsažena v příloze 1 C Dohody o zřízení světové obchodní organizace, schválená jménem Společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994, se použije v případě střetu mezi ochrannou známkou a označením, které údajně zasahuje do práv z této ochranné známky, pokud uvedený střet vznikl před datem použitelnosti Dohody TRIPS, ale pokračoval po tomto datu.

               2)

               Obchodní jméno může tvořit označení ve smyslu čl. 16 odst. 1 první věty Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohody TRIPS). Toto ustanovení směřuje k poskytnutí výlučného práva majiteli ochranné známky zabránit jeho užívání třetí osobou, pokud dotčené užívání zasahuje nebo je schopno zasáhnout do funkcí ochranné známky, a zejména do její zásadní funkce, jíž je zaručovat spotřebitelům původ výrobku.
               Výjimky stanovené v článku 17 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohody TRIPS) směřují zejména k tomu, aby bylo třetí osobě umožněno užívat označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné k uvedení svého obchodního jména, ovšem pouze za předpokladu, že je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.

               3)

               Obchodní jméno, které není zapsáno ani zavedeno užíváním v členském státě, kde je ochranná známka zapsána a kde je požadována její ochrana ve vztahu k danému obchodnímu jménu, může být kvalifikováno jako existující starší právo ve smyslu čl. 16 odst. 1 třetí věty Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohody TRIPS), pokud majitel obchodního jména má právo patřící do věcné a časové působnosti uvedené Dohody, které vzniklo dříve než ochranná známka, se kterou se údajně dostalo do střetu, a které mu umožňuje užívat označení totožné s touto ochrannou známkou nebo jí podobné.

      (1)  Úř. věst. C 219, 14.9.2002.


title: Věc C-632/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 30. listopadu 2015 – Costin Popescu v. Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 30. listopadu 2015 – Costin Popescu v. Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor
   (Věc C-632/15)
   (2016/C 068/29)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Înalta Curte de Casație și Justiție

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Costin Popescu

      Odpůrci: Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

      Předběžná otázka

   Umožňují ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES (1) Rumunsku, aby stanovilo povinnost vztahující se na řidiče mopedů, držitele úředního dokladu, který je před 19. lednem 2013 opravňoval řídit vozidlo na veřejných pozemních komunikacích, získat k zachování možnosti řídit mopedy i po tomto datu řidičský průkaz, a to na základě složení podobných zkoušek, jako jsou zkoušky stanovené pro jiná motorová vozidla?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18).


title: Věc T-570/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2014 — Oetker Nahrungsmittel v. OHIM (La qualité est la meilleure des recettes) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství La qualité est la meilleure des recettes — Ochranná známka tvořená reklamním sloganem — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. února 2014 — Oetker Nahrungsmittel v. OHIM (La qualité est la meilleure des recettes)
   (Věc T-570/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství La qualité est la meilleure des recettes - Ochranná známka tvořená reklamním sloganem - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 207/2009)
   2014/C 93/36
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (Bielefeld, Německo) (zástupce: F. Graf von Stosch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: K. Klüpfel a A. Schifko, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí velkého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. července 2011 (věc R 1798/2010-G) týkajícímu se přihlášky slovního označení La qualité est la meilleure des recettes k zápisu jakožto ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 13, 14. 1. 2012.


title: Věc T-199/08 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 15. ledna 2009 – Ziegler v. Komise ( Řízení o předběžných opatřeních — Hospodářská soutěž — Zaplacení pokuty — Bankovní záruka — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti )

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/38

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 15. ledna 2009 – Ziegler v. Komise
   (Věc T-199/08 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Hospodářská soutěž - Zaplacení pokuty - Bankovní záruka - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
   (2009/C 69/87)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ziegler SA (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-L. Lodomez a J. Lodomez, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně A. Bouquet a O. Beynet, poté A. Bouquet a N. von Lingen, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise K(2008) 926 konečné ze dne 11. března 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.543 – Mezinárodní stěhovací služby)
   Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-622/16: Žaloba podaná dne 31. srpna 2016 – sheepworld v. EUIPO (Alles wird gut)

text:
               17.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/23

         Žaloba podaná dne 31. srpna 2016 – sheepworld v. EUIPO (Alles wird gut)
   (Věc T-622/16)
   (2016/C 383/32)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: sheepworld AG (Ursensollen, Německo) (zástupce: S. von Rüden, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Alles wird gut“ – Přihláška č. 14 170 062

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. června 2016, ve věci R 212/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení připadajících na odvolací řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-127/17: Žaloba podaná dne 10. března 2017 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/22

         Žaloba podaná dne 10. března 2017 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-127/17)
   (2017/C 151/30)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: J. Hottiaux a W. Mölls, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že od přepravních podniků požaduje vlastnictví zvláštních povolení na používání některých veřejných cest, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 7 směrnice Rady 96/53/ES ze dne 25. července 1996, kterou se pro určitá silniční vozidla provozovaná v rámci Společenství stanoví maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz a maximální přípustné hmotnosti pro mezinárodní provoz (1) ve spojení s body 3.1 a 3.4 přílohy I této směrnice;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise vytýká Polské republice, že je doprava vozidel s maximální povolenou hmotností nápravy 10 tun (nápravy, které nejsou hnací) respektive 11,5 tuny (hnací nápravy) v bodech 3.1 a 3.4 přílohy I směrnice 96/53/ES omezena skoro na 97 % veřejných cest nacházejících se na území Polska, což je v rozporu s článkem 3 téže směrnice. Výše uvedené omezení vyplývá z kombinace dvou následujících faktorů:

               1.

               z okolnosti, že doprava vozidel s maximální povolenou hmotností nápravy 11,5 tuny je možná jen na cestách, kterou se součástí „transevropské dopravní sítě“ (TEN-T), jakož i na některých jiných státních cestách [článek 41 odst. 2 Ustawa o drogach publicznych (zákon o veřejných cestách)], jakož i

               2.

               z požadavku zvláštního povolení umožňujícího cestování po jiných cestách [článek 64 a následovně Ustawa Prawo o ruchu drogowym (zákon o cestovní dopravě)].

         Komise rovněž vytýká Polské republice nesprávný výklad článku 7 směrnice 96/53/ES. Polská republika zastává názor, že tato ustanovení umožňovala členskému státu použití výjimky z obecné zásady upravené v článku 3 této směrnice, a to omezením dopravy vozidel s povolenou hmotností nápravy 11,5 tuny. I když je pravda, že v čl. 7 odst. 2 jsou uvedeny konkrétní příklady toho, kdy může být doprava v souladu s právem omezena (města, malé vesnice nebo zvláště hodnotná území z pohledu ochrany přírody), nadále se jedná o omezení týkající se jen některých cest a inženýrských staveb na určitých úsecích cesty. Podle názoru Komise se nemůže členský stát rozumně odvolávat na možnost stanovení výjimek, aby jimi pokryl téměř 97 % své dopravní sítě.
   Navíc v souladu s čl. 64 odst. 1 zákona o cestovní dopravě (2), aby se mohla vozidla pohybovat na cestách, které nejsou součástí TEN-T a tím skoro na 97 % veřejných cest, je třeba požádat příslušný orgán o povolení a získat jej, což sebou nese následující těžkosti:

               —

               komplexní administrativní formality, které vyžadují kontaktování různých správních orgánů,

               —

               geografická platnost povolení je omezená, což nutí přepravce požádat obecně o více povolení pro každou trasu,

               —

               čas a náklady, které je třeba vynaložit na získání povolení.

         Nakonec se povolení kategorie IV nemohla podle čl. 64 odst. 2 zákona o cestovní dopravě použít na státní cesty pro vozidla s hmotností hnací nápravy 11,5 tuny, pokud šlo o přepravu dělitelného nákladu.
   Směrnice 96/53/ES nepovoluje takové omezení nebo ztížení volného pohybu pro vozidla. Podnik, který nesouhlasí s plněním těchto podmínek, podléhá zákazu přepravy na cestách. Takovýto předpis porušuje článek 3 směrnice 96/53/ES, který v něm vyjmenovanými požadavky zabraňuje, aby členské státy na svých územích „odmítaly nebo zakázaly“ používání vozidel, která vyhovují mezním hodnotám týkajícím se hmotnosti podle přílohy I této směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 235, s. 59

      (2)  Obwieszczenie Marszałka Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 30 sierpnia 2012 r. w sprawie ogłoszenia jednolitego tekstu ustawy – Prawo o ruchu drogowym; Dz. U. 2012, Pos. 1137 (Oznámení předsedy Sejmu Polské republiky ze dne 30. srpna 2012 o vydaní konsolidovaného znění zákona o cestovní dopravě).


title: Věc T-565/15: Žaloba podaná dne 28. září 2015 – Excalibur City v. OHIM – Ferrero (MERLIN'S KINDERWELT)

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/66

         Žaloba podaná dne 28. září 2015 – Excalibur City v. OHIM – Ferrero (MERLIN'S KINDERWELT)
   (Věc T-565/15)
   (2015/C 398/80)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Excalibur City s.r.o. (Znojmo, Česká republika) (zástupce: E. Engin-Deniz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Ferrero SpA (Alba, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „MERLIN'S KINDERWELT“ – Přihláška č. 1 1 2 01  969

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. července 2015, ve věci R 1538/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zcela zrušil napadené rozhodnutí,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-283/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 — Fon Wireless v. OHIM — nfon (nfon) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství nfon — Starší obrazová ochranná známka Společenství fon a starší národní slovní ochranná známka FON — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Návrh na změnu“ )

text:
               9.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 — Fon Wireless v. OHIM — nfon (nfon)
   (Věc T-283/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství nfon - Starší obrazová ochranná známka Společenství fon a starší národní slovní ochranná známka FON - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Návrh na změnu)
   2013/C 71/26
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fon Wireless Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně F. Brandolini Kujman, poté L. Montoya Terán, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: nfon AG (Mnichov, Německo) (zástupce: S. Schweyer, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. března 2011 (věc R 1017/2009-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Fon Wireless Ltd a nfon AG.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 18. března 2011 (věc R 1017/2009-4) se mění v tom smyslu, že odvolání podané společností nfon AG k odvolacímu senátu se zamítá.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Fon Wireless Ltd.

               3)

               Společnost nfon ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


title: Věc C-118/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL v. Administración del Estado ( Procesní autonomie členských států — Zásada rovnocennosti — Žaloba na náhradu škody směřující proti státu — Porušení práva Unie — Porušení ústavy )

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL v. Administración del Estado
   (Věc C-118/08) (1)

   („Procesní autonomie členských států - Zásada rovnocennosti - Žaloba na náhradu škody směřující proti státu - Porušení práva Unie - Porušení ústavy“)
   2010/C 63/06
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL

      Žalovaná: Administración del Estado

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo (Španělsko) — Porušení práv přiznaných jednotlivcům právem Unie ze strany členského státu — Povinnost nahradit škodu — Akt, který je v rozporu s ústavou členského státu, a akt, který je v rozporu s právem Unie — Zásady rovnocennosti a efektivity

      Výrok

   Právo Unie brání použití pravidla členského státu, podle kterého může žaloba na náhradu škody státem vycházející z porušení tohoto práva vnitrostátním zákonem, konstatovaného rozsudkem Soudního dvora Evropských společenství vydaným podle článku 226 ES, obstát pouze tehdy, jestliže žalobce nejprve vyčerpal všechny opravné prostředky podle vnitrostátního práva směřující k napadení platnosti správního aktu přijatého na základě tohoto zákona, zatímco se takové pravidlo neuplatní na žalobu na náhradu škody státem vycházející z porušení ústavy týmž zákonem konstatovaného příslušným soudem.

      (1)  Úř. věst. C 128, 24.5.2008.


title: Věc C-318/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. června 2016 Ukrajinou proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 11. března 2015 ve věci T-347/14, Yanukovych v. Rada

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/24

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. června 2016 Ukrajinou proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 11. března 2015 ve věci T-347/14, Yanukovych v. Rada
   (Věc C-318/16 P)
   (2017/C 006/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ukrajina (zástupkyně: M. Kostytska, advokátka)

      Další účastníci řízení: Viktor Viktorovych Yanukovych, Rada Evropské unie, Evropská komise
   Usnesením ze dne 5. října 2016 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc T-516/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2016 – CW v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Zařazení žalobcova jména na základě nového odůvodnění po zrušení předchozích opatření o zmrazení finančních fondů — Právo vlastnit majetek — Přiměřenost — Věcné pochybení — Zneužití pravomoci — Mimosmluvní odpovědnost — Příčinná souvislost“

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2016 – CW v. Rada
   (Věc T-516/13) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Zařazení žalobcova jména na základě nového odůvodnění po zrušení předchozích opatření o zmrazení finančních fondů - Právo vlastnit majetek - Přiměřenost - Věcné pochybení - Zneužití pravomoci - Mimosmluvní odpovědnost - Příčinná souvislost“)
   (2016/C 305/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CW (zástupce: A. Tekari, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a M. Bishop, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2013/409/SZBP ze dne 30. července 2013, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2003, L 204, s. 52), v rozsahu, v němž se týká žalobce, a dále návrh založený na článku 267 SFEU a znějící na náhradu újmy, kterou žalobce údajně utrpěl

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               CW ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


title: Věc C-348/11: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Paris — Francie) — Thomson Sales Europe SA v. Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières) ( „Článek 92 odst. 1 a čl. 103 odst. 1 jednacího řádu — Zjevná nepřípustnost — Článek 104 odst. 3 druhý pododstavec jednacího řádu — Odpověď neponechávající žádnou rozumnou pochybnost — Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Posouzení platnosti- Společná obchodní politika — Dumping — Dovoz televizorů vyrobených v Thajsku — Platnost vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) — Platnost nařízení (ES) č. 710/95 a nařízení (ES) č. 2584/98“ )

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/4

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Paris — Francie) — Thomson Sales Europe SA v. Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
   (Věc C-348/11) (1)

   (Článek 92 odst. 1 a čl. 103 odst. 1 jednacího řádu - Zjevná nepřípustnost - Článek 104 odst. 3 druhý pododstavec jednacího řádu - Odpověď neponechávající žádnou rozumnou pochybnost - Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Posouzení platnosti- Společná obchodní politika - Dumping - Dovoz televizorů vyrobených v Thajsku - Platnost vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) - Platnost nařízení (ES) č. 710/95 a nařízení (ES) č. 2584/98)
   2012/C 235/06
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal d'instance de Paris

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Thomson Sales Europe SA

      Žalovaná: Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal d'instance de Paris — Platnost nařízení Rady (ES) č. 710/95 ze dne 27. března 1995 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovozy barevných televizních přijímačů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska (Úř. věst. L 73, s. 3) — Platnost nařízení Rady (ES) č. 2584/98 ze dne 27. listopadu 1998, kterým se mění výše uvedené nařízení č. 710/95 (Úř. věst. L 324, s. 1) — Nařízení používající pro stanovení váženého průměrného dumpingového rozpětí metodu vynulování — Platnost vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) ohledně původu televizorů

      Výrok

   Při přezkumu čtvrté a páté otázky nebyla zjištěna žádná skutečnost, který by mohla mít dopad na platnost nařízení Rady (ES) č. 710/95 ze dne 27. března 1995 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovozy barevných televizních přijímačů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska a platnost nařízení Rady (ES) č. 2584/98 ze dne 27. listopadu 1998, kterým se mění nařízení č. 710/95.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011


title: Věc C-399/15 P: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 12. července 2016 – Vichy Catalán, SA v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Hijos de Rivera, SA „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Evropské unie — Lhůta pro podání žaloby — Působení náhody — Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora — Zjevná nepřípustnost“

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/12

         Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 12. července 2016 – Vichy Catalán, SA v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Hijos de Rivera, SA
   (Věc C-399/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Lhůta pro podání žaloby - Působení náhody - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevná nepřípustnost“)
   (2016/C 343/18)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Vichy Catalán, SA (zástupce: R. Bercovitz Álvarez, abogado)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně), Hijos de Rivera, SA (zástupce: C. Sueiras Villalobos, abogada)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Vichy Catalán SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Společnost Hijos de Rivera SA ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. února 2005 ve věci T-406/03, Nicolas Ravailhe proti Výboru regionů Evropské unie (Úředníci — Předcházející správní řízení — Nepřípustnost)

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/35

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. února 2005
   ve věci T-406/03, Nicolas Ravailhe proti Výboru regionů Evropské unie (1)

   (Úředníci - Předcházející správní řízení - Nepřípustnost)
   (2005/C 143/66)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-406/03, Nicolas Ravailhe, bývalý dočasný zaměstnanec Výboru regionů Evropské unie, s bydlištěm v Amiens (Francie), zastoupený J.-P. Brodskym, proti Výboru regionů Evropské unie (zmocněnec: P. Cervilla, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem), jejímž předmětem je žaloba týkající se odmítnutí orgánem oprávněným k uzavření pracovních smluv znovu žalobci udělit jeho funkce a práva dočasného zaměstnance Výboru regionů Evropské unie vyplývající z pracovního řádu, a podpůrně přiznání náhrady škody, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 14. února 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se jako nepřípustná odmítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 47, 21.2.2004


title: Věc T-484/04: Žaloba podaná dne 9. prosince 2004 Françoisem Pilatem proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/31

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2004 Françoisem Pilatem proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství
   (Věc T-484/04)
   (2005/C 57/53)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 9. prosince 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství Françoisem Pilatem, s bydlištěm v Honfleur (Francie), zastoupeným Jean-Françoisem Péricaudem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               uložil Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství, aby žalobci společně a nerozdílně zaplatily částku ve výši 377 253 EUR, podpůrně částku ve výši 325 579 EUR, v každém případě zvýšenou o úroky v zákonné výši ode dne podání této žaloby;

               —

               uložil Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, kterých se dovolává žalobce, jsou shodné s těmi, kterých se dovolávají žalobci ve věci T-440/03 (1), Arizmendi a další proti Radě a Komisi.

      (1)  Úř. věst. C 59, 6.3.2004, s. 31.


title: Věc C-260/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 26. května 2010 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. The Rank Group PLC

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 26. května 2010 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. The Rank Group PLC
   (Věc C-260/10)
   ()
   2010/C 209/40
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   The Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Žalovaná: The Rank Group PLC

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud členský stát při výkonu diskreční pravomoci podle čl. 13 části B písm. f) šesté směrnice o DPH (1) podroboval DPH určité druhy přístrojů používané ke hraní hazardních her („hrací přístroje části III“), zatímco ponechal další takové přístroje (které zahrnovaly terminály pro kurzovní sázení, dále jen „TKS“) osvobozené od daně a pokud se tvrdí, že tímto členský stát porušil zásadu daňové neutrality: je i) určující nebo ii) relevantní při srovnávání hracích přístrojů části III a TKS, že

                           a)

                           TKS nabízely činnosti, které se podle vnitrostátního práva považovaly za „sázení“ (nebo činnosti, které byl relevantní orgán dozoru ochoten považovat pro účely výkonu svých regulačních pravomocí za „sázení“ podle vnitrostátního práva) a

                           b)

                           hrací přístroje části III nabízely činnosti, které byly podle vnitrostátního práva odlišně klasifikovány, konkrétně jako „hraní“
                           a že hraní a sázení podléhaly podle práva tohoto členského státu týkajícího se kontroly a regulace hazardních her různým regulačním režimům? Pokud tomu tak je, k jakým rozdílům mezi dotčenými regulačními režimy má vnitrostátní soud přihlížet?

               2)

               Při určení, zda zásada daňové neutrality vyžaduje, aby se s oběma druhy přístrojů uvedenými v otázce 1 (TKS a hracími přístroji části III) zacházelo z daňového hlediska stejně, jakou úroveň abstrakce by měl vnitrostátní soud zvolit při určení, zda jsou výrobky podobné? Konkrétně, v jaké rozsahu je relevantní zohlednit následující skutečnosti:

                           a)

                           podobnosti a rozdíly v povolených maximálních sázkách a výhrách mezi TKS a hracími přístroji části III;

                           b)

                           že TKS mohly být umístěny pouze v určitých typech prostorů, ve kterých bylo povoleno sázení, které byly odlišné od prostorů, v nichž bylo povoleno hraní hazardních her, a které také podléhaly odlišným regulačním omezením, než tyto posledně uvedené prostory (ačkoli TKS a maximálně dva hrací přístroje části III mohly být společně umístěny v prostorách, ve kterých bylo povoleno sázení);

                           c)

                           skutečnost, že naděje na výhru na TKS byla přímo spojená s uveřejněnými pevně stanovenými výherními kurzy, zatímco šance na výhru na hracím přístroji se mohla v některých případech lišit v závislosti na určitém zařízení, které zajišťovalo určité procento návratnosti provozovateli a hráči;

                           d)

                           podobnosti a rozdíly ve formátech dostupných na TKS a hracích přístrojích části III;

                           e)

                           podobnosti a rozdíly mezi TKS a hracími přístroji části III, pokud jde o možnost ovlivňování hry;

                           f)

                           zda výše uvedené skutečnosti byly buď známé většině hráčů na přístrojích nebo byly jimi považovány za relevantní nebo nedůležité;

                           g)

                           zda je rozdílné zacházení z hlediska DPH možné odůvodnit jakoukoli z výše uvedených skutečností?

               3)

               V situaci, kdy členský stát při výkonu své diskreční pravomoci podle čl. 13 části B písm. f) šesté směrnice o DPH osvobozoval od DPH hraní hazardních her, ale podroboval DPH stanovenou třídu přístrojů používaných pro hraní hazardních her:

                           a)

                           může se tento členský stát v zásadě bránit odvoláním na výkon řádné péče vůči konstatování, že porušil zásadu daňové neutrality; a

                           b)

                           pokud je odpověď na otázku a) kladná, jaké faktory jsou relevantní pro určení, zda je členský stát oprávněn bránit se tímto způsobem?

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně.
   Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


title: Věc C-25/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék (Maďarsko) dne 21. ledna 2015 – trestní řízení proti Istvánu Baloghovi

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék (Maďarsko) dne 21. ledna 2015 – trestní řízení proti Istvánu Baloghovi
   (Věc C-25/15)
   (2015/C 127/15)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Budapest Környéki Törvényszék

      Účastník původního trestního řízení

      Obviněný: István Balogh

      Předběžná otázka

   Musí být znění čl. 1 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU (1) ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení, podle kterého „[t]ato směrnice stanoví pravidla týkající se práva na tlumočení a překlad v trestním řízení a v řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu“, vykládáno v tom smyslu, že maďarské soudy jsou povinny použít tuto směrnici i ve zvláštním řízení [podle kapitoly XXIX zákona č. XIX z roku 1998, o trestním řízení soudním (a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény XXIX. fejezet)], to znamená, že je třeba zvláštní řízení stanovené v maďarském právu chápat tak, že spadá pod pojem „trestní řízení“, nebo je třeba tímto pojmem rozumět jen řízení, v nichž je vydáno konečné rozhodnutí o trestněprávní odpovědnosti obviněného?

      (1)  Úř. věst. L 280, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 2017 ve věci E-13/16 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – nedodržení předpisů – směrnice 2000/30/ES – silniční technické kontroly)

text:
               13.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/16

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 31. března 2017
   ve věci E-13/16
   Kontrolní úřad ESVO v. Island

      (Nesplnění povinností státem ESVO – nedodržení předpisů – směrnice 2000/30/ES – silniční technické kontroly)

   (2017/C 224/07)
   Ve věci E-13/16, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v bodě 17h přílohy XIII Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/30/ES ze dne 6. června 2000 o silničních technických kontrolách užitkových vozidel provozovaných ve Společenství) tím, že nezavedl silniční technické kontroly vyžadované čl. 3 odst. 1 uvedeného aktu, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, dne 31. března 2017 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z aktu uvedeného v bodě 17h kapitoly II přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/30/ES ze dne 6. června 2000 o silničních technických kontrolách užitkových vozidel provozovaných ve Společenství), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, tím, že v předepsané lhůtě nezavedl silniční technické kontroly vyžadované čl. 3 odst. 1 uvedeného aktu;

               2.

               ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-331/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2012 — Yoshida Metal Industry v. OHIM — Pi-Design a další (Znázornění trojúhelníkové plochy s černými puntíky) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství znázorňující plochu s černými puntíky — Tvar výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku — Článek 7 odst. 1 písm. e) ii) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               23.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2012 — Yoshida Metal Industry v. OHIM — Pi-Design a další (Znázornění trojúhelníkové plochy s černými puntíky)
   (Věc T-331/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství znázorňující plochu s černými puntíky - Tvar výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku - Článek 7 odst. 1 písm. e) ii) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 184/17
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (Tsubame-shi, Japonsko) (zástupci: S. Verea, K. Muraro a M. Balestriero, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Pi-Design AG (Triengen, Švýcarsko); Bodum France (Neuilly-sur-Seine, Francie); a Bodum Logistics A/S (Billund, Dánsko) (zástupkyně: H. Pernez, advokátka)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 1235/2008-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pi-Design AG, Bodum France a Bodum Lostgistics A/S na jedné straně a Yoshida Metal Industry Co. Ltd. na druhé straně.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. května 2010 (věc R 1235/2008-1) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

               3)

               Pi-Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


               28.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/27

         Žádost Markedsrådet formou rozhodnutí ze dne 7. července 2004 o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ve věci Pedicel AS v Sosial- og helsedirektoratet
   (Věc E-4/04)
   (2005/C 103/13)
   Markedsrådet (úřad na ochranu spotřebitelů), Oslo, Norsko požádal rozhodnutím ze dne 7. července 2004, které bylo soudu doručeno dne 9. července 2004, o poradní stanovisko ve věci Pedicel AS v Sosial- og helsedirektoratet k následujícím otázkám:

               1.

               Jelikož není víno zahrnuto mezi produkty uvedenými v čl. 18 a odst. 3 Dohody o EHP:
               Měla by být Dohoda – včetně článku 18 a článku 23 protokolu 47 – chápána tak, že se článek 11 a/nebo článek 36 použije na víno?

               2.

               Měly by být článek 11 a/nebo článek 36 Dohody o EHP chápány v tom smyslu, že platí pro vnitrostátní právní předpisy, které obsahují obecný zákaz propagace alkoholických nápojů, jako např. zákon o prodeji alkoholických nápojů, oddíl 9-2 a jiné?

               3.

               Pokud je otázka 2 zodpovězena kladně: Je v zájmu zdraví veřejnosti zachovat takový zákaz a pokud ano, je to v souladu se zásadou proporcionality práva EHP?
               Při zodpovězení této otázky by mělo být uvedeno, do jaké míry by bylo použití obecné zásady předběžné opatrnosti v této oblasti v souladu s rozhodovací praxí Soudního dvora ESVO/Soudního dvora Evropských společenství.


title: Věc C-556/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — TDC A/S v. Teleklagenævnet „Řízení o předběžné otázce — Sítě a služby elektronických komunikací — Směrnice 2002/19/ES — Článek 2 písm. a) — Přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a jejich využívání — Články 5, 8, 12 a 13 — Pravomoc vnitrostátních regulačních orgánů — Povinnost týkající se přístupu k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a jejich využívání — Podnik s významnou tržní silou na určitém trhu — Instalace připojovacího kabele mezi rozvaděčem v přístupové síti a koncovým bodem sítě u koncového uživatele — Přiměřenost povinnosti vyhovět oprávněným žádostem o přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a o jejich využívání — Směrnice 2002/21/ES — Článek 8 — Obecné cíle plnění úkolů vnitrostátních regulačních orgánů“

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — TDC A/S v. Teleklagenævnet
   (Věc C-556/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/19/ES - Článek 2 písm. a) - Přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a jejich využívání - Články 5, 8, 12 a 13 - Pravomoc vnitrostátních regulačních orgánů - Povinnost týkající se přístupu k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a jejich využívání - Podnik s významnou tržní silou na určitém trhu - Instalace připojovacího kabele mezi rozvaděčem v přístupové síti a koncovým bodem sítě u koncového uživatele - Přiměřenost povinnosti vyhovět oprávněným žádostem o přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a o jejich využívání - Směrnice 2002/21/ES - Článek 8 - Obecné cíle plnění úkolů vnitrostátních regulačních orgánů“)
   2014/C 282/09
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: TDC A/S

      Žalovaná: Teleklagenævnet

      Výrok

               1)

               Článek 2 písm. a) a články 8 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES ze dne 25. listopadu 2009, musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán je oprávněn uložit operátorovi v oblasti elektronických komunikací s významnou tržní silou na určitém trhu na základě povinnosti vyhovět oprávněným žádostem o přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a o jejich využívání, povinnost instalovat na žádost konkurenčních operátorů připojovací kabel o délce nejvýše 30 metrů mezi rozvaděčem v přístupové síti a koncovým bodem v objektu koncového uživatele, pokud tato povinnost vychází z povahy zjištěného problému a je přiměřená a odůvodněná s ohledem na cíle uvedené v čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), ve znění směrnice 2009/140, což musí ověřit předkládající soud.

               2)

               Články 8 a 12 směrnice 2002/19, ve znění směrnice 2009/140 vykládané ve spojení s jejím článkem 13 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud má vnitrostátní regulační orgán v úmyslu uložit operátorovi v oblasti elektronických komunikací s významnou tržní silou na určitém trhu instalaci připojovacích kabelů za účelem připojení koncového uživatele k síti, musí zohlednit počáteční investici dotčeného operátora a existenci regulace cen umožňující návratnost nákladů na instalaci.

      (1)  Úř. věst. C 38, 9.2.2013.


title: Věc T-215/07 R: Usnesení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 15. listopadu 2007 – Donnici v. Parlament (Předběžné opatření — Rozhodnutí Evropského parlamentu — Ověřování mandátů volených zástupců — Zrušení platnosti poslaneckého mandátu vyplývající z použití vnitrostátních volebních předpisů — Návrh na odklad vykonatelnosti — Přípustnost — Fumus boni juris — Naléhavost — Vážení zájmů)

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/16

         Usnesení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 15. listopadu 2007 – Donnici v. Parlament
   (Věc T-215/07 R)
   (Předběžné opatření - Rozhodnutí Evropského parlamentu - Ověřování mandátů volených zástupců - Zrušení platnosti poslaneckého mandátu vyplývající z použití vnitrostátních volebních předpisů - Návrh na odklad vykonatelnosti - Přípustnost - Fumus boni juris - Naléhavost - Vážení zájmů)
   (2008/C 8/31)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Beniamino Donnici (Castrolibero, Italie) (zástupci: M. Sanino, G. M. Roberti, I. Perego a P. Salvatore, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a A. Caiola, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobce: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, ve spolupráci P. Gentilim, avvocato dello Stato)

      Vedlejší účastník podporující žalovaného: Achille Occhetto (Řím, Itálie) (zástupci: P. De Caterini a F. Paola, advokáti)
   Předmět věci
   Návrh na odklad [2007/2121(REG)], do doby, než Soud rozhodne o žalobě v hlavním řízení
   Výrok

               1)

               Vykonatelnost rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007, o ověření mandátu Beniamina Donniciho [2007/2121(REG)] se odkládá.

               2)

               O náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc F-83/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. února 2014 — Bodson a další v. EIB ( „Veřejná služba — Zaměstnanci EIB — Smluvní povaha pracovního vztahu — Plat — Reforma systému prémií EIB“ )

text:
               22.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 85/26

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. února 2014 — Bodson a další v. EIB
   (Věc F-83/12) (1)

   (Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Smluvní povaha pracovního vztahu - Plat - Reforma systému prémií EIB)
   2014/C 85/43
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Jean-Pierre Bodson a další (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: L. Levi, advokát)

      Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams a G. Nuvoli, zmocněnci, P. E. Partsch, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí udělit žalobcům prémii na základě nového systému výkonnosti podle rozhodnutí správní rady ze dne 14. prosince 2010 a rozhodnutí řídícího výboru ze dne 9. listopadu 2010 a 16. listopadu 2010 a dále související návrh na uložení povinnosti žalované zaplatit rozdíl v odměně včetně úroků z prodlení a náhrady škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Jean-Pierre Bodson a sedm dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedená v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou.

      (1)  Úř. věst. C 295, 29.9.2012, s. 34.