title: Oprava rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 9. září 2009 — Diputación Foral de Álava a další v. Komise (Věcy T-30/01 až T/32/01 a T-86/02 až T-88/02) ( Úř. věst. C 256 ze dne 24.10.2009 )

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/43

         Oprava rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 9. září 2009 — Diputación Foral de Álava a další v. Komise (Věcy T-30/01 až T/32/01 a T-86/02 až T-88/02)
   (
         Úřední věstník Evropské unie C 256 ze dne 24. října 2009
      )
   Název, titulní strana a strana 18:
   místo:
   „Věcy T-30/01 až T/32/01 a T-86/02 až T-88/02“,
   má být:
   „Věci T-30/01 až T/32/01 a T-86/02 až T-88/02“.


title: Věc T-119/06: Žaloba podaná dne  19. dubna 2006  – Usha Martin v. Rada a Komise

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/18

         Žaloba podaná dne 19. dubna 2006 – Usha Martin v. Rada a Komise
   (Věc T-119/06)
   (2006/C 154/47)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Usha Martin Ltd (Calcutta, Indie) (zástupci: K. Adamantopoulos, advokát, a J. Branton, Solicitor)

      Žalovaní: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, na základě článku 230 Smlouvy o založení Evropských společenství, že rozhodnutí Komise ze dne 22. prosince 2005, kterým se mění rozhodnutí Komise 1999/572/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu ocelových lan a kabelů mimo jiné z Indie, zveřejněné dne 26. ledna 2006 v Úředním věstníku Evropské unie, Úř. věst. L 22, s. 54, 26.1.2006 (dále jen „napadené rozhodnutí“), se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně a odvolává dříve platný závazek minimální ceny.

               —

               Určit, na základě článku 230 Smlouvy o založení Evropských společenství, že nařízení Rady (ES) č. 121/2006 ze dne 23. ledna 2006, kterým se mění nařízení (ES) č. 1858/2005, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu ocelových lan a kabelů pocházejících mimo jiné z Indie, zveřejněné dne 26. ledna 2006 v Úředním věstníku Evropské unie, Úř. věst. L 22, s. 1, 26.1.2006, se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně a uvádí v platnost napadené rozhodnutí odvolávající dříve platný závazek minimální ceny přijatý žalobkyní.

               —

               Uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je výrobcem ocelových lan v Indii a vývozcem do Evropské unie.
   Komise rozhodnutím ze dne 13. srpna 1999 (1) přijala určité závazky minimální ceny nabídnuté mino jiné žalobkyní v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu ocelových lan a kabelů mimo jiné z Indie.
   Rozhodnutím 2006/38/ES (2) Komise odvolala přijetí cenového závazku nabídnutého žalobkyní na základě toho, že podle žalobkyně nepodala zprávu o prodejích mimo oblast působnosti cenového závazku a tvrdila, že ocelová lana a kabely z Dubaje pocházejí z Dubaje, ačkoli ve skutečnosti měla pocházet z Indie, kvůli nedostatečnému dalšímu zpracování indického surového materiálu v Dubaji. Nařízením Rady (ES) č. 121/2006 (3) bylo uloženo konečné antidumpingové clo, čímž nabylo účinnosti rozhodnutí Komise.
   Ohledně nepodání zprávy o prodejích mimo rozsah působnosti závazku minimální ceny žalobkyně uplatňuje, že jde o selhání lidského faktoru a namítá porušení zásady proporcionality, neboť nedošlo k podstatnému porušení cenového závazku, a tedy by mělo dojít pouze k upozornění, aby v budoucnu k takovým porušením nedocházelo a nikoli k odvolání cenového závazku. Žalobkyně dále uplatňuje, že průmyslu Společenství nebyla způsobena žádná hmotná škoda.
   Ohledně údajného dubajského původu žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství se dopustily nesprávného právního posouzení tím, že provedli nesprávnou analýzu původu, neboť Komise údajně použila kritérium, zda došlo ke změně položky sazebníku dotčeného produktu či nikoli, zatímco žalobkyně je toho názoru, že relevantními kritérii jsou tato:

               i)

               poslední podstatné zpracování nebo operace;

               ii)

               operace musí být hospodářsky odůvodněná;

               iii)

               operace musí být provedena v podniku k tomu zařízeném; a

               iv)

               operace musí vést k výrobě nového výrobku, nebo být podstatnou fází výroby.

         Navíc existovaly méně závažné sankce než odvolání cenového závazku, například uložení antidumpingového cla celními orgány členských států nebo zavedení požadavku, aby ustaly vývozy z Dubaje lan vyrobených z indických vláken.
   Žalobce tedy uplatňuje nesprávné právní posouzení, nedostatek odůvodnění, zneužití pravomocí a porušení zásady proporcionality.

      (1)  Rozhodnutí Komise 1999/572/ES ze dne 13. srpna 1999, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu ocelových lan a kabelů z Čínské lidové republiky, Maďarska, Indie, Korejské republiky, Mexika, Polska, Jihoafrické republiky a Ukrajiny (Úř. věst. 1999 L 217, s. 63).

      (2)  Rozhodnutí Komise 2006/38/ES ze dne 22. prosince 2005, kterým se mění rozhodnutí Komise 1999/572/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu ocelových lan a kabelů pocházejících mimo jiné z Indie (Úř. věst. L 22, s. 54).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 121/2006 ze dne 23. ledna 2006, kterým se mění nařízení (ES) č. 1858/2005, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu ocelových lan a kabelů pocházejících mimo jiné z Indie (Úř. věst. L 22, s. 1).


title: Věc T-72/14: Žaloba podaná dne 30. ledna 2014 – Bateaux Mouches v. OHIM (BATEAUX MOUCHES)

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/37

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2014 – Bateaux Mouches v. OHIM (BATEAUX MOUCHES)
   (Věc T-72/14)
   2014/C 102/58
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Compagnie des bateaux mouches SA (Paříž, Francie) (zástupce: G. Barbaut, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. listopadu 2013 ve věci R 284/2013-2;

               —

               změnil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. listopadu 2013 ve věci R 284/2013-2;

               —

               uložil Soudu prvního stupně Evropských společenství náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní zápis uvádějící Evropskou unii slovní ochranné známky „BATEAUX MOUCHES“ pro služby zařazené do třídy 37 (č. 1 092 478)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009

               —

               Nesprávné rozhodnutí, že sporná ochranná známka nezískala užíváním rozlišovací způsobilost pro uvedené služby


title: Věc T-316/99: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. října 2006 – Pierik-Bomers v. Komise

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/30

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. října 2006 – Pierik-Bomers v. Komise
   (Věc T-316/99) (1)

   (2006/C 310/64)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda druhého rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 63, 4.3.2000.


title: Věc C-548/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. října 2015 – J.J. de Lange v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. října 2015 – J.J. de Lange v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-548/15)
   (2016/C 038/31)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: J.J. de Lange

      Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 3 směrnice Rady 2000/78/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, vykládán v tom smyslu, že se použije na daňovou úlevu zakotvenou v daňových předpisech, na jejichž základě jsou náklady na studium za určitých podmínek odpočitatelné od zdanitelných příjmů?

         V případě záporné odpovědi na první otázku:

               2)

               Použije se zákaz diskriminace na základě věku jakožto obecná zásada unijního práva na daňovou úlevu, na jejímž základě mohou být náklady související se vzděláním uplatněny pro odpočet daně pouze za určitých podmínek, pokud tato úleva nespadá do věcné působnosti směrnice 2000/78/ES a uvedená právní úprava neslouží provedení unijního práva?

         V případě kladné odpovědi na první nebo druhou předběžnou otázku:

               3)

                           a)

                           Lze nerovné zacházení, které je v rozporu se zákazem diskriminace na základě věku jakožto obecné zásady unijního práva, odůvodnit podmínkami stanovenými v článku 6 směrnice 2000/78/ES?

                           b)

                           Pokud ne: Jaká kritéria platí při uplatnění tohoto zákazu nebo pro odůvodnění rozlišování na základě věku?

               4)

                           a)

                           Musí být článek 6 směrnice 2000/78/ES nebo zákaz diskriminace na základě věku vykládán v tom smyslu, že nerovné zacházení na základě věku může být odůvodněno tehdy, pokud se důvod tohoto nerovného zacházení týká pouze části případů, které jsou do uvedeného rozlišování zahrnuty?

                           b)

                           Lze rozlišování na základě věku odůvodnit názorem zákonodárce, že od určitého věku není třeba, aby byla daňová úleva k dispozici, neboť nárokující osoba je „sama zodpovědná“ za dosažení cíle sledovaného touto úlevou?

      (1)  Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


title: Věc C-446/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) 7. srpna 2013 — Société Fonderie 2A v. Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) 7. srpna 2013 — Société Fonderie 2A v. Ministre de l'Économie et des Finances
   (Věc C-446/13)
   2013/C 304/12
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci v původním řízení

      Odvolatel: Société Fonderie 2A

      Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances

      Předběžná otázka

   Platí na základě ustanovení šesté směrnice [77/388/EHS] (1), která umožňují určit místo dodání zboží v rámci Společenství, že dodání zboží ze strany společnosti zákazníkovi v jiné zemi Evropské unie, a to po transformaci zboží provedené na účet prodejce v zařízení jiné společnosti nacházejícím se v zemi zákazníka, se považuje za dodání ze země prodejce do země konečného příjemce, nebo za dodání v rámci země konečného příjemce, a to z pracoviště, kde bylo zboží transformováno

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


title: Věc C-4/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 3. ledna 2018 – Michael Winterhoff jako insolvenční správce majetku společnosti DIREKTexpress Holding AG v. Finanzamt Ulm

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 3. ledna 2018 – Michael Winterhoff jako insolvenční správce majetku společnosti DIREKTexpress Holding AG v. Finanzamt Ulm
   (Věc C-4/18)
   (2018/C 123/13)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce a navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Michael Winterhoff jako insolvenční správce majetku společnosti DIREKTexpress Holding AG

      Žalovaný a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt Ulm

      Předběžná otázka

   Je podnikatel, který provádí úřední doručování písemností v souladu s veřejnoprávními předpisy, „poskytovatelem všeobecných služeb“ ve smyslu článku 2 bodu 13 směrnice 97/67/ES ze dne 15. prosince 2017 (1), který poskytuje částečně nebo úplně tyto všeobecné poštovní služby a jsou tato plnění osvobozena od daně podle čl. 132 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2)?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. 1998, L 15, s. 14; Zvl. vyd. 06/03, s. 71).

      (2)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-179/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. února 2018 – Laboratoire Nuxe v. EUIPO –Camille a Tariot (NYouX) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie NY nebo X — Starší národní slovní ochranná známka NUXE — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 první věta nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 94 odstavec 1, první věta nařízení (EU) 2017/1001] — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Podobnost označení — Rozlišovací způsobilost — Článek 8 odstavec l písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení 2017/1001]“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. února 2018 – Laboratoire Nuxe v. EUIPO –Camille a Tariot (NYouX)
   (Věc T-179/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie NY nebo X - Starší národní slovní ochranná známka NUXE - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 první věta nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 94 odstavec 1, první věta nařízení (EU) 2017/1001] - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Podobnost označení - Rozlišovací způsobilost - Článek 8 odstavec l písm. b) nařízení č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení 2017/1001]“)
   (2018/C 123/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoire Nuxe (Paříž, Francie) (zástupci: P. Wilhelm a J. Roux, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Folliard–Monguiral a V. Ruzek, zmocněnci)

      Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastníci před Tribunálem: Élisabeth Camille (Alicante, Španělsko) a Jean-Yves Tariot (Alicante)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. Ledna 2017 (věc R 718/2016-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi na jedné straně Laboratoire Nuxe a na druhé straně É. Camille a J.-Y. Tariot.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 16. ledna 2017(věc R 718/2016-5) se zrušuje.

               2.

               Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc T-65/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Venezuela v. Rada

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/24

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Venezuela v. Rada
   (Věc T-65/18)
   (2018/C 134/34)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bolívarovská republika Venezuela (zástupci: F. Di Gianni a L. Giuliano, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil nařízení Rady (EU) 2017/2063 ze dne 13. listopadu 2017 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele v rozsahu, v němž se tato opatření týkají žalobkyně, a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod, v němž žalobkyně tvrdí, že Rada tím, že přijala omezující opatření, aniž žalobkyni předem informovala o svém úmyslu a aniž vyslechla postoj žalobkyně ke skutečnostem, které údajně odůvodňují omezující opatření, porušila právo žalobkyně být vyslechnuta.

               2.

               Druhý žalobní důvod, v němž žalobkyně tvrdí, že Rada porušila svou povinnost uvést odůvodnění a poskytnout dostatečné důkazy pro přijetí omezujících opatření.

               3.

               Třetí žalobní důvod, v němž žalobkyně tvrdí, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o skutečnosti, na nichž se zakládají omezující opatření.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, v němž žalobkyně tvrdí, že omezující opatření představují podle mezinárodního obyčejového práva protiprávní protiopatření.


title: Věc C-182/17: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 22. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága „Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Článek 2 odst. 1 písm. c), článek 9 a čl. 13 odst. 1 — Vynětí z daňové povinnosti — Pojem ‚veřejnoprávní subjekt‘ — Obchodní společnost ve 100 % vlastnictví obce pověřená určitými úkoly ve veřejném zájmu příslušejícími dané obci — Určení těchto úkolů a odměny za ně ve smlouvě uzavřené mezi touto společností a danou obcí“

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/11

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 22. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Věc C-182/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c), článek 9 a čl. 13 odst. 1 - Vynětí z daňové povinnosti - Pojem ‚veřejnoprávní subjekt‘ - Obchodní společnost ve 100 % vlastnictví obce pověřená určitými úkoly ve veřejném zájmu příslušejícími dané obci - Určení těchto úkolů a odměny za ně ve smlouvě uzavřené mezi touto společností a danou obcí“)
   (2018/C 134/14)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft.

      Odpůrce: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že taková činnost, jako je činnost dotčená ve věci v původním řízení, sestávající z toho, že společnost plní určité úkoly ve veřejném zájmu na základě smlouvy uzavřené mezi touto společností a obcí, představuje, s výhradou ověření relevantních skutkových okolností předkládajícím soudem, poskytování služeb za úplatu, podléhající podle výše uvedeného ustanovení dani z přidané hodnoty.

               2)

               Článek 13 odst. 1 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že ustanovení o vynětí z povinnosti k DPH obsažené v tomto článku se, s výhradou ověření relevantních skutkových okolností, jakož i vnitrostátního právního stavu předkládajícím soudem, nevztahuje na takovou činnost, jako je činnost dotčená ve věci v původním řízení, v jejímž rámci společnost plní určité úkoly obce ve veřejném zájmu na základě smlouvy uzavřené mezi touto společností a obcí, pokud je tato služba ekonomickou činností ve smyslu čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc T-94/18: Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (fit+fun)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/32

         Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (fit+fun)
   (Věc T-94/18)
   (2018/C 134/45)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Německo) (zástupce: N. Weber a L. Thiel, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie fit+fun – Přihláška č. 15 996 432

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. prosince 2017, ve věci R 847/2017-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc T-307/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2018 – CEE Bankwatch Network v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty týkající se rozhodnutí Komise o poskytnutí úvěru z nástroje Euratomu na podporu programu Ukrajiny na zvýšení bezpečnosti bloků jaderných elektráren — Částečné odepření přístupu — Výjimka týkající se veřejného zájmu v oblasti mezinárodních vztahů — Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů — Převažující veřejný zájem — Nařízení (ES) č. 1367/2006 — Použití na dokumenty týkající se rozhodnutí přijímaných v rámci Smlouvy o ESAE“

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2018 – CEE Bankwatch Network v. Komise
   (Věc T-307/16) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se rozhodnutí Komise o poskytnutí úvěru z nástroje Euratomu na podporu programu Ukrajiny na zvýšení bezpečnosti bloků jaderných elektráren - Částečné odepření přístupu - Výjimka týkající se veřejného zájmu v oblasti mezinárodních vztahů - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů - Převažující veřejný zájem - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Použití na dokumenty týkající se rozhodnutí přijímaných v rámci Smlouvy o ESAE“)
   (2018/C 134/26)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CEE Bankwatch Network (Praha, Česká republika) (zástupce: C. Kiss, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Zadra, F. Clotuche-Duvieusart a C. Cunniffe, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně M. Holt a D. Robertson, poté S. Brandon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2016) 2319 final ze dne 15. dubna 2016, kterým byl na základě nařízení (ES) č. 1049/2001 Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) odepřen přístup k několika dokumentům týkajícím se rozhodnutí Komise C(2013) 3496 final ze dne 24. června 2013 o poskytnutí úvěru z nástroje Euratomu na podporu programu Ukrajiny na zvýšení bezpečnosti bloků jaderných elektráren.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               CEE Bankwatch Network ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 305, 22.8.2016.


title: Věc C-185/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Mitnica Varna v. „SAKSA“ OOD „Řízení o předběžné otázce — Společný celní sazebník — Zařazení zboží — Evropská harmonizovaná norma EN 590:2013 — Podpoložka 2710 19 43 kombinované nomenklatury — Relevantní kritéria s ohledem na zařazení zboží jako plynového oleje“

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/11

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Mitnica Varna v. „SAKSA“ OOD
   (Věc C-185/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Zařazení zboží - Evropská harmonizovaná norma EN 590:2013 - Podpoložka 2710 19 43 kombinované nomenklatury - Relevantní kritéria s ohledem na zařazení zboží jako plynového oleje“)
   (2018/C 134/15)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad – Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Mitnica Varna

      Žalovaná:„SAKSA“ OOD

      za přítomnosti: Okražne prokuratury – Varna

      Výrok

   Kombinovaná nomenklatura obsažená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1101/2014 ze dne 16. října 2014, musí být vykládána v tom smyslu, že takový minerální olej, jako je olej dotčený v původním řízení, nemůže být z důvodu svých charakteristik destilace zařazen jako plynový olej do podpoložky 2710 19 43 této nomenklatury, i když tento olej splňuje technické požadavky uvedené v harmonizované normě EN 590, ve znění ze září 2013, týkající se motorové nafty určené k použití v arktickém podnebí nebo extrémně studeném klimatu.

      (1)  Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


title: Věc T-96/18: Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Cabell v. EUIPO – Zorro Productions (ZORRO)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/32

         Žaloba podaná dne 19. února 2018 – Cabell v. EUIPO – Zorro Productions (ZORRO)
   (Věc T-96/18)
   (2018/C 134/46)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Robert W. Cabell (Renton, Washington, Spojené státy) (zástupce: K. Bröcker, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Zorro Productions, Inc. (Berkeley, Kalifornie, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „ZORRO“ – Ochranná známka Evropské unie č. 5 399 787

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. prosince 2017, ve věci R 1637/2015-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               vyhověl návrhu na prohlášení částečné neplatnosti ochranné známky Evropské unie č. 5 399 787 u všech napadených výrobků a služeb;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) ve spojení s čl. 59 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001;


title: Věc T-66/18: Žaloba podaná dne 29. ledna 2018 – Tsapakidou v. Soudní dvůr

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/25

         Žaloba podaná dne 29. ledna 2018 – Tsapakidou v. Soudní dvůr
   (Věc T-66/18)
   (2018/C 134/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Argyro Tsapakidou (Berlín, Německo) (zástupkyně: E. Kleani, advokátka)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Soudního dvora ze dne 23. listopadu 2017 (č. 20173939), kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně předložená na základě oznámení o zahájení zadávacího řízení 2017/S 002-001564 pro freelance překladatele z řeckého jazyka,

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje obecné zásady unijního práva, podle nichž musí být správní akty dostatečně odůvodněny a uvádět zásady, na nichž je založeno. Dané rozhodnutí tato kritéria nesplňuje. Žalovaná zejména tvrdí, že odůvodnění uvedené žalovaným bylo z pohledu článku 4.3.1. zadávací dokumentace nedostatečné. Navíc informace poskytnuté žalobkyni jí neumožnily posoudit správnost výsledku dotčeného zkušebního překladu. Nedostala ani informace o pokynech pro hodnocení nebo o kritériích, na jejichž základě bylo napadené rozhodnutí přijato.


title: Věc C-41/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itálie) dne 22. ledna 2018 – Meca Srl v. Comune di Napoli

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itálie) dne 22. ledna 2018 – Meca Srl v. Comune di Napoli
   (Věc C-41/18)
   (2018/C 142/36)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Meca Srl

      Žalovaná: Comune di Napoli

      Předběžná otázka

      Brání unijní zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty podle Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), jakož i zásady, které jsou z nich odvozeny, jako je rovné zacházení, zákaz diskriminace, proporcionalita a efektivita podle směrnice 2014/24/EU (1), stejně jako ustanovení čl. 57 odst. 4 písm. c) a g) předmětné směrnice, použití takových vnitrostátních předpisů, jako jsou italské právní předpisy vyplývající z čl. 80 odst. 5 písm. c) legislativního nařízení č. 50/2016, podle kterého soudní spor týkající se vážných nedostatků při plnění předchozí veřejný zakázky, kdy tyto nedostatky zavdaly příčinu předčasnému ukončení veřejné zakázky, znemožňuje veřejnému zadavateli až do vydání konečného rozhodnutí v civilním řízení jakékoliv posouzení důvěryhodnosti soutěžitele, a to aniž by tato společnost prokázala přijetí self cleaning opatření určených k nápravě porušení a k předcházení jejich opakování.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65).


title: Věc T-764/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2018 – Paulini v. ECB „Veřejná služba — Zaměstnanci ECB — Odměny — Každoroční přezkum platů a prémií — Legalita pokynů — Metoda výpočtu — Zohlednění volna z důvodu nemoci — Zohlednění činností zástupce zaměstnanců — Zásada zákazu diskriminace“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2018 – Paulini v. ECB
   (Věc T-764/16) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Odměny - Každoroční přezkum platů a prémií - Legalita pokynů - Metoda výpočtu - Zohlednění volna z důvodu nemoci - Zohlednění činností zástupce zaměstnanců - Zásada zákazu diskriminace“)
   (2018/C 142/61)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jörn Paulini (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: původně L. Levi a M. Vandenbussche, poté L. Levi a A. Tymen a nakonec L. Levi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: F. von Lindeiner a D. Camilleri Podestà, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU směřující zaprvé ke zrušení rozhodnutí ECB, které bylo žalobci oznámeno dne 15. prosince 2015, a změněno dne 10. února 2016, týkajícího se každoročního přezkumu platů a prémií za rok 2015, a zadruhé k náhradě škody, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku tohoto rozhodnutí.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Jörn Paulini ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou centrální bankou.

      (1)  Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


title: Věc C-54/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 29. ledna 2018 – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus v. Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/31

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 29. ledna 2018 – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus v. Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo
   (Věc C-54/18)
   (2018/C 142/41)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus

      Žalovaní: Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

      Předběžné otázky

               1)

               Brání unijní právní úprava v oblasti práva na obhajobu, práva na spravedlivý proces a účinnost hmotněprávní ochrany, zejména články 6 a 13 EÚLP, článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice 89/665/EHS (1) takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 120 odst. 2a správního řádu, který po účastníku zadávacího řízení požaduje, aby napadl připuštění/nevyloučení jiného subjektu ve lhůtě 30 dnů od oznámení opatření, kterým je stanoveno připuštění/vyloučení účastníků?

               2)

               Brání unijní právní úprava v oblasti práva na obhajobu, práva na spravedlivý proces a účinnost hmotněprávní ochrany, zejména články 6 a 13 EÚLP, článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice 89/665/EHS takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 120 odst. 2a správního řádu, který brání tomu, aby účastník zadávacího řízení po skončení řízení uplatnil, a to i incidenční žalobou, protiprávnost aktů o připuštění jiných účastníků, zejména pak úspěšného uchazeče nebo hlavního žalobce, pokud předtím ve výše uvedené lhůtě nenapadl akt stanovící připuštění k zadávacímu řízení?

      (1)  Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33).


title: Věc T-843/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2018 – dm-drogerie markt v. EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie Foto Paradies — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2018 – dm-drogerie markt v. EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)
   (Věc T-843/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie Foto Paradies - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
   (2018/C 142/62)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: T. Strack a O. Bludovsky, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Fischer, R. Manea a D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Nürnberg, Německo) (zástupci: L. Petri a M. Gilch, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. září 2016 (věc R 1194/2015-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Digital Print Group O. Schimek a dm-drogerie markt

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti dm-drogerie markt GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 38, 6.2.2017.


title: Věc T-121/18: Žaloba podaná dne 20. února 2018 – Agencja Wydawnicza Technopol v. EUIPO (1000 PANORAMICZNYCH)

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/62

         Žaloba podaná dne 20. února 2018 – Agencja Wydawnicza Technopol v. EUIPO (1000 PANORAMICZNYCH)
   (Věc T-121/18)
   (2018/C 142/80)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o. o. (Čenstochová, Polsko) (zástupce: C. Rogula, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „1000 PANORAMICZNYCH“ – Přihláška č. 15 299 671

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. prosince 2017, ve věci R 2208/2016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnil rozhodnutí pátého odvolacího senátu v souladu s odvoláním žalobkyně a nařídil zápis ochranné známky „1000 PANORAMICZNYCH“ na základě závěru, že slovní označení „1000 PANORAMICZNYCH“ nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 1, zejména písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1, dále jen „NOZEU“), proto neexistuje žádný důvod pro zamítnutí zápisu ochranné známky;

         nebo/a

               —

               určil v souladu s čl. 7 odst. 3 NOZEU, že slovní označení „1000 PANORAMICZNYCH“ získalo užíváním rozlišovací způsobilost (sekundární rozlišovací způsobilost), a proto neexistuje žádný důvod pro zamítnutí zápisu ochranné známky, a zejména se neuplatní žádný z požadavků stanovených v čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a d);

         podpůrně

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu a uložil Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), aby znovu posoudil přihlášku č. 15 299 671 k zápisu ochranné známky EU za účelem zápisu slovní ochranné známky „1000 PANORAMICZNYCH“, zejména s cílem odstranit stávající nesrovnalosti, na základě závěru, že slovní označení „1000 PANORAMICZNYCH“ nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 1, zejména písm. b) a c) NOZEU, a proto neexistují absolutní důvody pro zamítnutí zápisu;

         nebo/a

               —

               určil v souladu s čl. 7 odst. 3 NOZEU, že slovní označení „1000 PANORAMICZNYCH“ získalo užíváním rozlišovací způsobilost (sekundární rozlišovací způsobilost), a proto neexistuje žádný důvod pro zamítnutí zápisu ochranné známky, a zejména se neuplatní žádný z požadavků stanovených v čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a d);

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článku 7 odst. 1 písm. b), c) a d) NOZEU.


title: Věc C-131/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 19. února 2018 – Vanessa Gambietz v. Erika Ziegler

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 19. února 2018 – Vanessa Gambietz v. Erika Ziegler
   (Věc C-131/18)
   (2018/C 142/48)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Vanessa Gambietz

      Žalovaná a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Erika Ziegler

      Předběžná otázka

   Má se čl. 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU ze dne 16. února 2011 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (1) vykládat v tom smyslu, že se pevná částka ve výši 40 eur uvedená v čl. 6 odst. 1 této směrnice musí započíst proti externím nákladům na uplatnění práva, které vznikly v důsledku opožděné platby dlužníka na základě pověření advokáta ve stadiu před zahájením řízení a které se tedy mají nahradit podle čl. 6 odst. 3 směrnice?

      (1)  Úř. věst. 2011, L 48, s. 1.


title: Věc T-482/13: Usnesení Tribunálu ze dne 21. února 2018 – MedSkin Solutions Dr. Suwelack v. EUIPO – Cryo-Save (CryoSafe) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/34

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. února 2018 – MedSkin Solutions Dr. Suwelack v. EUIPO – Cryo-Save (CryoSafe)
   (Věc T-482/13) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2018/C 152/43)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG (Billerbeck, Německo) (zástupce: A. Thünken, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Cryo-Save AG (Freienbach, Švýcarsko) (zástupce: C. Onken, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. července 2013 (věc R 1759/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Cryo-Save AG a MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG a Cryo-Save AG ponesou společně a nerozdílně náklady vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

               3.

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG a Cryo-Save AG ponesou vlastní náklady řízení podle vzájemné dohody.

      (1)  Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


title: Věc C-114/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 14. února 2018 – Sandoz Ltd, Hexal AG v. G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 14. února 2018 – Sandoz Ltd, Hexal AG v. G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland
   (Věc C-114/18)
   (2018/C 152/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Sandoz Ltd, Hexal AG

      Odpůrci: G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

      Předběžná otázka

   Pokud patří jediná účinná látka, která je předmětem dodatkového ochranného osvědčení vydaného podle [nařízení (ES) č. 469/2009] (1) do třídy sloučenin, které v patentovém nároku spadají do definice Markushova typu, přičemž všechny prvky, které do skupiny patří, představují základní invenční technologický pokrok patentu, je pro účely čl. 3 písm. a) nařízení o DOO postačující, aby sloučenina byla po přezkoumání její struktury okamžitě uznána jako součást této třídy (a byla by tak chráněna patentem z titulu vnitrostátního patentového práva), nebo musí být specifické substituenty nezbytné k vytvoření této účinné látky mezi těmi, které by kvalifikovaná osoba mohla odvodit na základě svých běžných všeobecných znalostí z přečtení patentových nároků?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (Úř. věst. L 152, 2009, s. 1).


title: Věc T-113/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Miles-Bramwell Executive Services v. EUIPO (FREE)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/43

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Miles-Bramwell Executive Services v. EUIPO (FREE)
   (Věc T-113/18)
   (2018/C 152/52)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Spojené království) (zástupce: J. Mellor, QC)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „FREE“ – Přihláška č. 15 083 091

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. listopadu 2017, ve věci R 2164/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc T-114/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Miles-Bramwell Executive Services v. EUIPO (FREE)

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/43

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Miles-Bramwell Executive Services v. EUIPO (FREE)
   (Věc T-114/18)
   (2018/C 152/53)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Spojené království) (zástupce: J. Mellor, QC)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „FREE“ – Přihláška č. 15 081 508

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. listopadu 2017, ve věci R 2166/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc T-116/18: Žaloba podaná dne 27. února 2018 – Darmanin v. EASO

text:
               30.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/44

         Žaloba podaná dne 27. února 2018 – Darmanin v. EASO
   (Věc T-116/18)
   (2018/C 152/54)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Joanna Darmanin (Sliema, Malta) (zástupce: N. De Montigny, advokát)

      Žalovaný: Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl,

                           —

                           že se rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv (výkonného ředitele) ze dne 27. června 2017, jehož prostřednictvím byla žalobkyně propuštěna na konci zkušební doby s účinností od 15. července 2017, zrušuje;

                           —

                           v případě potřeby že se zrušuje explicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 29. ledna 2018;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 14 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (dále jen „PŘOZ“) a interní příručky Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu (EASO) týkající se postupů hodnocení osob ve zkušební době.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 43 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a rozhodnutí správní rady EASO ze dne 18. ledna 2016, kterým se provádějí články 43 a 44 služebního řádu pro dočasné zaměstnance.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení rozhodnutí správní rady EASO č. 11 ze dne 4. července 2012 o zaměstnancích na úrovni středního managementu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásad řádné správy a právní jistoty.

               5.

               Pátý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vycházející z námitky protiprávnosti z důvodu porušení zásady rovného zacházení a porušení účinného práva být vyslechnut.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení práva na konání hodnotícího postupu, který bude v souladu s právními předpisy, spravedlivý a předvídatelný.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z nedodržení pravidel v oblasti důkazního břemene.


title: Věc C-206/18: Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/16

         Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-206/18)
   (2018/C 182/19)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Samnadda, J. Hottiaux, G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/26/EU ze dne 26. února 2014 o kolektivní správě autorského práva a práv s ním souvisejících a udělování licencí pro více území k právům k užití hudebních děl online na vnitřním trhu (1), nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 uvedené směrnice;

               —

               uložil Polské republice v souladu s čl. 260 třetím pododstavcem SFEU penále za nesplnění povinnosti oznámit opatření, kterými se provádí směrnice 2014/26/EU, v sazbě 87 612 eur za každý den prodlení ode dne vyhlášení rozsudku v této věci;

               —

               uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 43 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/26/EU o kolektivní správě autorského práva a práv s ním souvisejících a udělování licencí pro více území k právům k užití hudebních děl online na vnitřním trhu měly členské státy povinnost uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 10. dubna 2016. Měly o nich neprodleně uvědomit Komisi.
   Dne 22. listopadu 2017 oznámila Polská republika Komisi 3 již platné právní předpisy, které směrnici 2014/26/EU provádějí jen částečně. Vzhledem k tomu, že Polská republika doposud nepřijala do polského právního řádu a neuvedla v účinnost všechny nezbytné předpisy, rozhodla se Komise podat žalobu k Soudnímu dvoru EU.
   V této žalobě Komise navrhuje, aby bylo Polské republice uloženo penále v sazbě 87 612 eur za každý den prodlení ode dne vyhlášení rozsudku v této věci. Sazba je určena s přihlédnutím k povaze nesplnění povinnosti, k době, po kterou trvalo, a k nezbytnosti zajistit odrazující účinek.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 84, s. 72.


title: Věc C-130/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 19. února 2018 – flightright GmbH v. Eurowings GmbH

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 19. února 2018 – flightright GmbH v. Eurowings GmbH
   (Věc C-130/18)
   (2018/C 182/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: flightright GmbH

      Žalovaná: Eurowings GmbH

      Předběžná otázka

   Má se čl. 5 odst. 1 písm. c) bodu iii) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) (dále jen „nařízení o právech cestujících v letecké dopravě“) vykládat tak, že právo na náhradu škody v případě zrušení letu ve lhůtě kratší sedmi dnů před plánovaným časem odletu není dáno i v případě, že přesměrováním vznikne cestujícímu celková časová ztráta méně než 3 hodiny, ale více než 2 hodiny, protože skutečný přílet se oproti plánovanému příletu zpozdí o více než 2 hodiny, ale méně než 3 hodiny?

      (1)  Úř. věst. L 46, s. 1.


title: Věc C-179/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidsrechtbank Gent (Belgie) dne 7. března 2018 – Ronny Rohart v. Federale Pensioendienst

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidsrechtbank Gent (Belgie) dne 7. března 2018 – Ronny Rohart v. Federale Pensioendienst
   (Věc C-179/18)
   (2018/C 182/13)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidsrechtbank Gent

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ronny Rohart

      Žalovaná: Federale Pensioendienst

      Předběžná otázka

   Je třeba vykládat zásadu loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 Smlouvy o EU ve spojení se služebním řádem úředníků Evropské unie, zavedeným nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 (1) ze dne 29. února 1968, v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která neumožňuje aby při výpočtu starobního důchodu pracovníka na základě jeho výkonů v tomto členském státu byla zohledněna vojenská služba, kterou dotčená osoba absolvovala ve členském státu, protože dotčená osoba byla v době vojenské služby a rovněž poté bez přerušení úředníkem Evropské unie a nesplňuje tedy podmínky pro započtení [vojenské služby] jako odpracované doby podle zákonné právní úpravy členského státu?

      (1)  Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise (Služební řád úředníků Evropské unie) (Úř. věst. 1968, L 56, s. 1).


title: Věc C-80/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.
   (Věc C-80/18)
   (2018/C 182/02)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Odpůrci: Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Předběžné otázky

               1)

               Brání zásada „znečišťovatel platí“ uvedená v čl. 191 odst. 2 SFEU, ve spojení s články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, které stanoví základní zásadu rovnosti a základní zásadu zákazu diskriminace, které se promítají do právní úpravy obsažené v čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 2009/72/ES (1) v rozsahu, v němž je jejím cílem vytvořit, mimo jiné, konkurenceschopný a nediskriminační trh s elektřinou, který může být omezen pouze z důvodů obecného hospodářského zájmu, včetně ochrany životního prostředí, zavedení daní, které se vztahují výlučně na společnosti vyrábějící elektrickou energii s využitím jaderné energie, když hlavním cílem uvedené daně není ochrana životního prostředí, ale zvýšení příjmů v rámci systému financování dodávek elektrické energie, takže uvedené společnosti ponesou vyšší podíl financování deficitu sazeb ve srovnání s jinými společnostmi, které vykonávají stejnou činnost?

               2)

               Umožňuje unijní právo v rámci konkurenčního a nediskriminačního trhu s elektřinou ukládat environmentální daně, jejichž zavedení se odůvodňuje znečištěním životního prostředí, které je vlastní výrobě jaderné energie, aniž by byla stanovena upřesňující norma – preambule zákona uvádí jako odůvodnění, že ohledně daně z produkce vyhořeného jaderného plavila a radioaktivního odpadu nebyla do textu zákonného předpisu zahrnuta internalizace nákladů, které je třeba pokrýt, stejně jako v případě jaderného odpadu, kde rovněž neexistuje upřesnění, jelikož náklady na nakládaní s odpady a uložení odpadu jsou pokryty jinými poplatky, a navíc není jasně stanoveno určení vybraných daní, přičemž dotčené společnosti mají povinnost převzít občanskoprávní odpovědnost až do výše 1 200 milionů eur?

               3)

               Je splněn požadavek obsažený v čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice, podle něhož povinnosti uložené v obecném hospodářském zájmu, včetně ochrany životního prostředí, musí být jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné, pokud environmentální účel a charakteristické znaky environmentálních daní nejsou určeny v předpise s normativní silou?

               4)

               Je vnitrostátní právní úprava týkající se financování deficitu sazeb pro všechny společnosti v odvětví elektrické energie v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ uvedenou v čl. 191 odst. 2 SFEU a zásadami rovnosti a zákazu diskriminace uvedenými v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a článcích 3 a 5 směrnice 2005/89/ES (2), pokud mají za cíl zajistit „řádné fungování vnitřního trhu s elektrickou energií“ a ukládají členským státům zajistit, „aby žádné opatření přijaté na základě této směrnice nebylo diskriminační a nepředstavovalo nepřiměřenou zátěž pro účastníky trhu“, když dotčená vnitrostátní úprava ukládá jaderným společnostem (kromě vodních elektráren považovaných za obnovitelnou energii) povinnost hradit zvláštní poplatky daňové povahy ve větší míře, než společnosti působící na trhu s elektřinou, které tyto poplatky nehradí, ačkoli některé z nich způsobují větší znečištění, přičemž uvedené poplatky jsou odůvodněn ochranou životního prostředí před riziky a nejistotami souvisejícími s jadernými činnostmi bez upřesnění nákladů a použití výnosů na ochranu životního prostředí, přičemž nakládání s odpadem a jeho ukládání už je zahrnuto mezi jinými poplatky a je vyžadováno převzetí občanskoprávní odpovědnosti ze strany jaderných společností, když dojde k narušení volné hospodářské soutěže podle požadavků liberalizovaného vnitřního trhu upřednostněním jiných producentů elektrické energie, kteří nemusí čelit environmentálním daním, ačkoli používají více znečišťující zdroje?

               5)

               Je v rozporu s čl. 191 odst. 2 SFEU, v němž je zakotvena zásada „znečišťovatel platí“, daň z produkce vyhořeného jaderného paliva a radioaktívního odpadu pocházejícího z výroby jaderné energie, která se vztahuje výlučně na výrobu jaderné energie a nepodléhá jí žádný jiný sektor produkující daný odpad, takže ostatní společnosti vykonávající činnost s použitím jaderných materiálů či zdrojů nejsou zdaněny, navzdory tomu, že ovlivňují stav životního prostředí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 55).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 22).


title: Věc C-221/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. března 2018 společností Électricité de France (EDF) proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. ledna 2018 ve věci T-747/15, EDF v. Komise

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. března 2018 společností Électricité de France (EDF) proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. ledna 2018 ve věci T-747/15, EDF v. Komise
   (Věc C-221/18 P)
   (2018/C 182/20)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Électricité de France (EDF) (zástupce: M. Debroux, avocat)

      Další účastnice řízení: Evropská komise, Francouzská republika

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               rozhodl o žalobě v prvním stupni tím, že ji vyhoví a zruší tedy články 1 až 5 rozhodnutí Komise (EU) 2016/154 ze dne 22. července 2015 o státní podpoře SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) (1);

         podpůrně:

               —

               rozhodl s konečnou platností o prvním žalobním důvodu a první části druhého žalobního důvodu žaloby v prvním stupni, vyhoví první části druhého žalobního důvodu, a tedy rozhodl, že zásada tržně jednajícího hospodářského subjektu platí pro sporné opatření;

               —

               vrátil projednávanou věc k novému rozhodnutí Tribunálu v jiném složení, aby rozhodl o dalších žalobních důvodech a argumentech navrhovatelky uvedených v její žalobě ze dne 22. prosince 2015 a rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni bude rozhodnuto později;

         k tomu podpůrně:

               —

               vrátil projednávanou věc k novému rozhodnutí Tribunálu v jiném složení, aby rozhodl o všech žalobních důvodech a argumentech navrhovatelky uvedených v její žalobě ze dne 22. prosince 2015 (která obsahuje podpůrně uvedené žalobní důvody) a rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni bude rozhodnuto později;

         a v každém případě:

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje čtyři důvody a podpůrně další důvod.
   První důvod vycházející ze skutečnosti, že na základě rozsudku Tribunálu ze dne 15. prosince 2009 EDF v. Komise (T-156/04) byla porušena překážka věci pravomocně rozsouzené. Napadený rozsudek označuje sporné opatření jako údajné osvobození od daně, na rozdíl od rozsudku ze dne 15. prosince 2009 v téže věci, který tento přístup výslovně odmítl. Za účelem odůvodnění tohoto rozdílu při určení sporného opatření se napadený rozsudek odvolává nesprávně zjevně implicitně na skutečnost, že rozsudek ze dne 15. prosince 2009 je třeba vykládat „ve světle“ potvrzujícího rozsudku Soudního dvora ze dne 5. června 2012 (C-124/10 P). V tomto rozsudku však Soudní dvůr nerozhodl o určení sporného opatření, které vyplývá ze skutkového zjištění.
   Druhý důvod vycházející ze skutečnosti, že došlo ke zkreslení důkazů předložených Tribunálu. Tyto důkazy popisovaly skutečně provedená opatření spojená s restrukturalizací společnosti EDG a neumožňují definovat údajné osvobození od daně, které Tribunál konstatoval.
   Třetí důvod vycházející ze skutečnosti, že byla porušena povaha a rozsah povinnosti provést řádné a nestranné šetření, kterou stanoví nedávná judikatura Soudního dvora, zejména rozsudek Frucona Košice ze dne 20. září 2007 (C-300/16 P), který byl předmětem písemného vyjádření u Tribunálu.
   Čtvrtý důvod vycházející ze skutečnosti, že Tribunál nesplnil povinnost uvést odůvodnění, pokud jde jak o určení sporného opatření, tak i neprovedení projednání argumentů žalobkyně založených na rozsudku Frucona Košice.
   Konečně, důvod, který byl uplatněn podpůrně, vycházející ze skutečnosti, že došlo k právnímu omylu při určení sporné podpory jako nová podpora, ačkoli měla být označena za existující podporu.

      (1)  Úř. věst. L 34, s. 152.


title: Věc T-361/17: Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2018 – Eco Bat Technologies a další v. Komise „Žaloba na neplatnost — Kartelové dohody — Trh recyklace automobilových baterií — Rozhodnutí, kterým se opravuje rozhodnutí konstatující protiprávní jednání odporující článku 101 SFEU a ukládající pokuty — Lhůty pro podání žaloby — Počátek — Opožděnost — Nepřípustnost“

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/22

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2018 – Eco Bat Technologies a další v. Komise
   (Věc T-361/17) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Kartelové dohody - Trh recyklace automobilových baterií - Rozhodnutí, kterým se opravuje rozhodnutí konstatující protiprávní jednání odporující článku 101 SFEU a ukládající pokuty - Lhůty pro podání žaloby - Počátek - Opožděnost - Nepřípustnost“)
   (2018/C 182/26)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Eco-Bat Technologies Ltd (Matlock, Spojené království), Berzelius Metall GmbH (Braubach, Německo) a Société traitements chimiques des métaux (STCM) (Bazoches-les-Gallerandes, Francie) (zástupci: M. Brealey, QC, I. Vandenborre a S. Dionnet, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. van Schaik, G. Conte, I. Rogalski a J. Szczodrowski, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 900 final ze dne 8. února 2017 v řízení podle článku 101 SFEU (věc AT.40018 – Recyklace automobilových baterií), opravené rozhodnutím Komise C(2017) 2223 final ze dne 6. dubna 2017, a zadruhé na snížení pokuty uložené žalobkyním.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnostem Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH a Société traitements chimiques des métaux (STCM) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.


title: Věc C-247/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2018 Italskou republikou proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. ledna 2018 ve věci T-91/16, Itálie v. Komise

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/18

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2018 Italskou republikou proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. ledna 2018 ve věci T-91/16, Itálie v. Komise
   (Věc C-247/18 P)
   (2018/C 182/21)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Italská republika navrhuje, aby Soudní dvůr na základě článků 56 a 58 statutu Soudního dvora zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 25. ledna 2018, oznámený dne 29. ledna 2018, ve věci T-91/16 týkající se zrušení rozhodnutí Komise C(2015)9413 ze dne 17. prosince 2015, oznámeného dne 18. prosince 2015, ohledně snížení příspěvku z Evropského sociálního fondu na Operační program Sicílie, který je součástí rámce podpory strukturální pomoci Společenství v regionech, na které se vztahuje cíl č. 1 v Itálii (operační program Sicílie 2000-2006), a aby zrušil i posledně uvedené rozhodnutí.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Italská republika podala kasační opravný prostředek proti rozsudku ze dne 25. ledna 2018, věc T-91/16, v němž Tribunál Evropské unie odmítl žalobu Itálie na neplatnost rozhodnutí Komise C(2015)9413 ze dne 17. prosince 2015, oznámeného dne 18. prosince 2015, týkajícího se snížení příspěvku z Evropského sociálního fondu na Operační program Sicílie, který je součástí rámce podpory strukturální pomoci Společenství v regionech, na které se vztahuje cíl č. 1 v Itálii (operační program Sicílie 2000-2006).

      První důvod kasačního opravného prostředku. Porušení článku 39 nařízení č. 1260/99 (1)
      , článků 4, 6 a 10 nařízení č. 438/2001 (2)
      , článku 317 SFEU a zásady důkazního břemene.

   Tribunál nevzal v úvahu, že stejné skutečnosti, jaké byly prokázány, ukazují, že prověrka znovu provedená Komisí v roce 2008 se týkala stejných výdajů, které již byly prověřeny v letech 2005 a 2006 s pozitivními výsledky, přičemž se neobjevily nové skutečnosti.

      Druhý důvod kasačního opravného prostředku. Porušení článku 39 nařízení č. 1260/99, článku 100 nařízení č. 1083/2006 (3)
      , článku 145 nařízení č. 1303/2013 (4)
      a zásad řádné správy, kontradiktornosti a důvěry.

   Tribunál považoval za odůvodněné, aniž to bylo jakkoli podloženo, že celková délka trvání opravného řízení činila více než sedm let, kdy Komise v podstatě jednala tak, aby pevná lhůta šesti měsíců od jednání, během které mělo být vydáno konečné rozhodnutí, začala běžet v okamžiku, který podle svého uvážení určila, čímž byla zmařena její závaznost.

      Třetí důvod kasačního opravného prostředku. Porušení čl. 39 odst. 2 a 3 nařízení č. 1260/99 a článku 10 nařízení č. 438/2001. Zkreslení skutkového stavu.

   Tribunál konstatoval, že míra chyb zjištěná v dotčeném případě se podstatně lišila v období před 31. prosincem 2006 a po něm, a pokud jde o předmět výdajů týkajících se „koherentních“ projektů nebo naopak ostatních projektů. Nicméně neoprávněně považoval za správnou opravu na základě extrapolace jediné míry chyb v hodnotě 32,65 %, která bez rozdílu odkazovala na všechny programovací roky a na všechny typy projektů. Tím byla porušena zásada proporcionality oprav a zásada reprezentativnosti vzorků.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, 26.6.1999, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů (Úř. věst. L 63, 3.3.2001, s. 21; Zvl. vyd. 14/01, s. 132).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, 31.7.2006, s. 25).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).


title: Věc C-81/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Endesa Generación, S.A. v. Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Endesa Generación, S.A. v. Administración General del Estado
   (Věc C-81/18)
   (2018/C 182/03)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Endesa Generación, S.A.

      Odpůrce: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Brání zásada „znečišťovatel platí“ uvedená v čl. 191 odst. 2 SFEU, ve spojení s články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, které stanoví základní zásadu rovnosti a základní zásadu zákazu diskriminace, které se promítají do právní úpravy obsažené v čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 2009/72/ES (1) v rozsahu, v němž je jejím cílem vytvořit, mimo jiné, konkurenceschopný a nediskriminační trh s elektřinou, který může být omezen pouze z důvodů obecného hospodářského zájmu, včetně ochrany životního prostředí, zavedení daní, které se vztahují výlučně na společnosti vyrábějící elektrickou energii s využitím jaderné energie, když hlavním cílem uvedené daně není ochrana životního prostředí, ale zvýšení příjmů v rámci systému financování dodávek elektrické energie, takže uvedené společnosti ponesou vyšší podíl financování deficitu sazeb ve srovnání s jinými společnostmi, které vykonávají stejnou činnost?

               2)

               Brání uvedená unijní právní úprava v rámci konkurenčního a nediskriminačního trhu s elektřinou ukládat environmentální daně, jejichž zavedení se odůvodňuje znečištěním životního prostředí, které je vlastní výrobě jaderné energie, aniž by byla stanovena upřesňující norma – preambule zákona uvádí jako odůvodnění, že ohledně daně z produkce vyhořeného jaderného plavila a radioaktivního odpadu nebyla do textu zákonného předpisu zahrnuta internalizace nákladů, které je třeba pokrýt, stejně jako v případě jaderného odpadu, kde rovněž neexistuje upřesnění, jelikož náklady na nakládaní s odpady a uložení odpadu jsou pokryty jinými poplatky, a navíc není jasně stanoveno určení vybraných daní, přičemž dotčené společnosti mají povinnost převzít občanskoprávní odpovědnost až do výše 1 200 milionů eur?

               3)

               Brání čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/72/ES, podle něhož povinnosti uložené v oblasti výroby jaderné energie, které musí být uloženy v obecném hospodářském zájmu, včetně ochrany životního prostředí, musí být jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné, uložení daní podle zákona č. 15/2012, pokud environmentální účel a charakteristické znaky environmentálních daní nejsou určeny v předpise s normativní silou?

               4)

               Je vnitrostátní právní úprava týkající se financování deficitu sazeb pro všechny společnosti v odvětví elektrické energie v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ uvedenou v čl. 191 odst. 2 SFEU a zásadami rovnosti a zákazu diskriminace uvedenými v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a článcích 3 a 5 směrnice 2005/89/ES (2), pokud mají za cíl zajistit „řádné fungování vnitřního trhu s elektrickou energií“ a ukládají členským státům zajistit, „aby žádné opatření přijaté na základě této směrnice nebylo diskriminační a nepředstavovalo nepřiměřenou zátěž pro účastníky trhu“, když dotčená vnitrostátní úprava ukládá jaderným společnostem (kromě vodních elektráren považovaných za obnovitelnou energii) povinnost hradit zvláštní poplatky daňové povahy ve větší míře, než společnosti působící na trhu s elektřinou, které tyto poplatky nehradí, ačkoli některé z nich způsobují větší znečištění, přičemž uvedené poplatky jsou odůvodněn ochranou životního prostředí před riziky a nejistotami souvisejícími s jadernými činnostmi bez upřesnění nákladů a použití výnosů na ochranu životního prostředí, přičemž nakládání s odpadem a jeho ukládání už je zahrnuto mezi jinými poplatky a je vyžadováno převzetí občanskoprávní odpovědnosti ze strany jaderných společností, když dojde k narušení volné hospodářské soutěže podle požadavků liberalizovaného vnitřního trhu upřednostněním jiných producentů elektrické energie, kteří nemusí čelit environmentálním daním, ačkoli používají více znečišťující zdroje?

               5)

               Je v rozporu s čl. 191 odst. 2 SFEU, v němž je zakotvena zásada „znečišťovatel platí“, daň z produkce vyhořeného jaderného paliva a radioaktívního odpadu pocházejícího z výroby jaderné energie, která se vztahuje výlučně na výrobu jaderné energie a nepodléhá jí žádný jiný sektor produkující daný odpad, takže ostatní společnosti vykonávající činnost s použitím jaderných materiálů či zdrojů nejsou zdaněny, navzdory tomu, že ovlivňují stav životního prostředí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (Úř. věst. L 33, 2005, s. 22).


title: Věc T-271/10 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. dubna 2018 – H v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Člen personálu z členského státu vyslaný do EUPM v Bosně a Hercegovině — Rozhodnutí o přeřazení — Pravomoc vedoucího EUPM rozhodnout o přeřazení člena personálu z členského státu — Povinnost uvést odůvodnění — Zneužití pravomoci — Zjevně nesprávné posouzení — Psychické obtěžování“

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. dubna 2018 – H v. Rada
   (Věc T-271/10 RENV) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Člen personálu z členského státu vyslaný do EUPM v Bosně a Hercegovině - Rozhodnutí o přeřazení - Pravomoc vedoucího EUPM rozhodnout o přeřazení člena personálu z členského státu - Povinnost uvést odůvodnění - Zneužití pravomoci - Zjevně nesprávné posouzení - Psychické obtěžování“)
   (2018/C 182/22)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: H (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a F. Naert, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh založený na článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010 podepsaného personálním vedoucím policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině, kterým bylo rozhodnuto o přeřazení žalobkyně na pracovní místo Criminal Justice Adviser – Prosecutor regionálního úřadu v Banja Luce (Bosna a Hercegovina) a dále na zrušení rozhodnutí ze dne 30. dubna 2010 podepsaného vedoucím EUPM ve smyslu článku 6 rozhodnutí Rady 2009/906/SZBP ze dne 8. prosince 2009 o EUPM v Bosně a Hercegovině (Úř. věst. 2009, L 322, s. 22), kterým bylo potvrzeno rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010, a zadruhé návrh založený na článku 268 SFEU znějící na náhradu škody, která byla žalobkyni údajně způsobena.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


title: Věc T-574/17: Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2018 – UD v. Komise „Veřejná služba — Osoba pobírající pozůstalostní důchod — Sociální zabezpečení — Zamítnutí žádosti o předchozí povolení pro účely získání úhrady některých léčebných výdajů — Nová žádost — Čistě potvrzující akt — Lhůta k podání žaloby — Nepřípustnost“

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2018 – UD v. Komise
   (Věc T-574/17) (1)

   („Veřejná služba - Osoba pobírající pozůstalostní důchod - Sociální zabezpečení - Zamítnutí žádosti o předchozí povolení pro účely získání úhrady některých léčebných výdajů - Nová žádost - Čistě potvrzující akt - Lhůta k podání žaloby - Nepřípustnost“)
   (2018/C 182/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: UD (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Bohr a M. Mensi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise, odmítajícího udělit žalobkyni předchozí povolení pro účely získání úhrady některých léčebných výdajů.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               UD ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 369, 30.10.2017.


title: Věc C-82/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Endesa Generación, S.A. v. Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 6. února 2018 – Endesa Generación, S.A. v. Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.
   (Věc C-82/18)
   (2018/C 182/04)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: Endesa Generación, S.A.

      Odpůrkyně: Administración General del Estado a Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Předběžné otázky

               1)

               Brání zásada „znečišťovatel platí“ uvedená v čl. 191 odst. 2 SFEU, ve spojení s články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, které stanoví základní zásadu rovnosti a základní zásadu zákazu diskriminace, které se promítají do právní úpravy obsažené v čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 2009/72/ES (1) v rozsahu, v němž je jejím cílem vytvořit, mimo jiné, konkurenceschopný a nediskriminační trh s elektřinou, který může být omezen pouze z důvodů obecného hospodářského zájmu, včetně ochrany životního prostředí, zavedení daní, které se vztahují výlučně na společnosti vyrábějící elektrickou energii s využitím jaderné energie, když hlavním cílem uvedené daně není ochrana životního prostředí, ale zvýšení příjmů v rámci systému financování dodávek elektrické energie, takže uvedené společnosti ponesou vyšší podíl financování deficitu sazeb ve srovnání s jinými společnostmi, které vykonávají stejnou činnost?

               2)

               Umožňuje unijní právo v rámci konkurenčního a nediskriminačního trhu s elektřinou ukládat environmentální daně, jejichž zavedení se odůvodňuje znečištěním životního prostředí, které je vlastní výrobě jaderné energie, aniž by byla stanovena upřesňující norma – preambule zákona uvádí jako odůvodnění, že ohledně daně z produkce vyhořeného jaderného plavila a radioaktivního odpadu nebyla do textu zákonného předpisu zahrnuta internalizace nákladů, které je třeba pokrýt, stejně jako v případě jaderného odpadu, kde rovněž neexistuje upřesnění, jelikož náklady na nakládaní s odpady a uložení odpadu jsou pokryty jinými poplatky, a navíc není jasně stanoveno určení vybraných daní, přičemž dotčené společnosti mají povinnost převzít občanskoprávní odpovědnost až do výše 1 200 milionů eur?

               3)

               Je splněn požadavek obsažený v čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice, podle něhož povinnosti uložené v obecném hospodářském zájmu, včetně ochrany životního prostředí, musí být jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné, pokud environmentální účel a charakteristické znaky environmentálních daní nejsou určeny v předpise s normativní silou?

               4)

               Je vnitrostátní právní úprava týkající se financování deficitu sazeb pro všechny společnosti v odvětví elektrické energie v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ uvedenou v čl. 191 odst. 2 SFEU a zásadami rovnosti a zákazu diskriminace uvedenými v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a článcích 3 a 5 směrnice 2005/89/ES (2), pokud mají za cíl zajistit „řádné fungování vnitřního trhu s elektrickou energií“ a ukládají členským státům zajistit, „aby žádné opatření přijaté na základě této směrnice nebylo diskriminační a nepředstavovalo nepřiměřenou zátěž pro účastníky trhu“, když dotčená vnitrostátní úprava ukládá jaderným společnostem (kromě vodních elektráren považovaných za obnovitelnou energii) povinnost hradit zvláštní poplatky daňové povahy ve větší míře, než společnosti působící na trhu s elektřinou, které tyto poplatky nehradí, ačkoli některé z nich způsobují větší znečištění, přičemž uvedené poplatky jsou odůvodněn ochranou životního prostředí před riziky a nejistotami souvisejícími s jadernými činnostmi bez upřesnění nákladů a použití výnosů na ochranu životního prostředí, přičemž nakládání s odpadem a jeho ukládání už je zahrnuto mezi jinými poplatky a je vyžadováno převzetí občanskoprávní odpovědnosti ze strany jaderných společností, když dojde k narušení volné hospodářské soutěže podle požadavků liberalizovaného vnitřního trhu upřednostněním jiných producentů elektrické energie, kteří nemusí čelit environmentálním daním, ačkoli používají více znečišťující zdroje?

               5)

               Je v rozporu s čl. 191 odst. 2 SFEU, v němž je zakotvena zásada „znečišťovatel platí“, daň z produkce vyhořeného jaderného paliva a radioaktívního odpadu pocházejícího z výroby jaderné energie, která se vztahuje výlučně na výrobu jaderné energie a nepodléhá jí žádný jiný sektor produkující daný odpad, takže ostatní společnosti vykonávající činnost s použitím jaderných materiálů či zdrojů nejsou zdaněny, navzdory tomu, že ovlivňují stav životního prostředí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 55).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 22).


title: Věc T-274/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2018 – Alcogroup a Alcodis v. Komise „Žaloba na neplatnost — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s bioetanolem a etanolem — Správní řízení — Rozhodnutí nařizující kontrolu — Ověřovací pravomoci Komise — Ochrana důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty — Dokumenty zaslané po předchozí kontrole — Odmítnutí Komise pozastavit předmětná řízení o protiprávním jednání — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost“

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2018 – Alcogroup a Alcodis v. Komise
   (Věc T-274/15) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s bioetanolem a etanolem - Správní řízení - Rozhodnutí nařizující kontrolu - Ověřovací pravomoci Komise - Ochrana důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty - Dokumenty zaslané po předchozí kontrole - Odmítnutí Komise pozastavit předmětná řízení o protiprávním jednání - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost“)
   (2018/C 182/23)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alcogroup (Brusel, Belgie) a Alcodis (Brusel) (zástupci: P. de Bandt, J. Dewispelaere a J. Probst, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, C. Giolito, V. Bottka a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyně: Orde van Vlaamse Balies (Brusel) (zástupci: původně T. Bontinck a P. Goffinet, poté F. Wijckmans, S. Engelen a S. De Keer, advokáti), Ordre des barreaux francophones et germanophone (Brusel) (zástupci: T. Bontinck, A. Guillerme a P. Goffinet, advokáti), a Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles (Brusel) (zástupci: T. Bontinck, A. Guillerme a P. Goffinet, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise C (2015) 1769 final ze dne 12. března 2015, určeného společnosti Alcogroup, jakož i všem podnikům, které tato společnost přímo či nepřímo ovládá, včetně společnosti Alcodis, v řízení podle článku 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (AT.40244 – Bioetanol), jakož i dopisu Komise ze dne 8. května 2015, určeného společnosti Alcogroup v rámci šetření AT.A0244 – Bioetanol – a AT.A0054 – Oil and Biofuel Markets.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Alcogroup a Alcodis ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

               3)

               Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone a Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v tomto stupni řízení.

      (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2015.


title: Věc C-180/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 9. března 2018 – Agrenergy Srl v. Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 9. března 2018 – Agrenergy Srl v. Ministero dello Sviluppo Economico
   (Věc C-180/18)
   (2018/C 182/14)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Agrenergy Srl

      Odpůrce: Ministero dello Sviluppo Economico

      Předběžná otázka

   Má být čl. 3 odst. 3 písm. a) směrnice 2009/28/ES (1) vykládán – rovněž ve světle obecné zásady ochrany legitimního očekávání a celkové systematiky právní úpravy stanovené směrnicí v souvislosti s podporou výroby energie z obnovitelných zdrojů – v tom smyslu, že je s unijním právem neslučitelná taková vnitrostátní právní úprava, která italské vládě umožňuje, aby prostřednictvím následných prováděcích nařízení snížila nebo dokonce zrušila dříve stanovené pobídkové sazby?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (Úř. věst. L 140, s. 16).


title: Věc T-732/16 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Valencia Club de Fútbol v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních — Státní podpory — Podpory poskytnuté Španělskem ve prospěch některých profesionálních fotbalových klubu — Veřejná záruka poskytnutá orgánem veřejné moci — Rozhodnutí prohlašující podpory za neslučitelné s vnitřním trhem — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti“

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/21

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Valencia Club de Fútbol v. Komise
   (Věc T-732/16 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Podpory poskytnuté Španělskem ve prospěch některých profesionálních fotbalových klubu - Veřejná záruka poskytnutá orgánem veřejné moci - Rozhodnutí prohlašující podpory za neslučitelné s vnitřním trhem - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
   (2018/C 182/24)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencie, Španělsko) (zástupci: J. García-Gallardo Gil-Fournier a A. Guerrero Righetto, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Luengo, B. Stromsky a P. Němečková, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Španělské království (zástupkyně: A. Gavela Llopis, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článků 278 a 279 SFEU a směřující k nařízení Komisi, aby umožnila přístup k dokumentům obsaženým ve spise týkajícím se státní podpory SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) poskytnuté Španělskem Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol a Elche Club de Fútbol SAD v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně a jsou zásadní pro přiměřenou obhajobu jejích zájmů.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               Usnesení ze dne 10. listopadu 2016, Valencia Club de Fútbol v. Komise (T-732/16 R) se zrušuje.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-34/18: Žaloba podaná dne 24. ledna 2018 – Giove Gas v. EUIPO – Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/23

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2018 – Giove Gas v. EUIPO – Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)
   (Věc T-34/18)
   (2018/C 182/28)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Giove Gas Srl (Tarquinia, Itálie) (zástupci: A. Bergonzini a F. Dinelli, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Compagnie des gaz de petrole Primagaz (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA“ – Přihláška č. 14 740 559

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. listopadu 2017, ve věci R 1271/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnil v plném rozsahu napadené rozhodnutí;

               —

               nařídil zápis ochranné známky.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1001/2017.


title: Věc C-134/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgie) dne 19. února 2018 – Maria Vester v. Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgie) dne 19. února 2018 – Maria Vester v. Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)
   (Věc C-134/18)
   (2018/C 182/09)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Maria Vester

      Žalovaný: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

      Předběžná otázka

   Je v rozporu s články 45 a 48 Smlouvy ze dne 25. března 1957 o fungování Evropské unie (SFEU), pokud naposledy příslušný členský stát na počátku pracovní neschopnosti po uplynutí čekací doby 52 týdnů pracovní neschopnosti, během níž byly přiznány dávky v nemoci, na základě článku 57 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1) zamítne nárok na dávky v invaliditě a jiný, nikoli posledně příslušný členský stát při přezkumu nároku na poměrné dávky v invaliditě uplatní v souladu s vnitrostátními právními předpisy tohoto členského státu čekací dobu 104 týdnů?
   Je v tom případě slučitelná se svobodou volného pohybu situace, kdy je dotčená osoba během této mezery v čekací době odkázaná na sociální pomoc, nebo články 45 a 48 SFEU zavazují nikoli posledně příslušný stát, aby přezkoumal nárok na dávky v invaliditě po uplynutí čekací doby stanovené v právních předpisech posledně příslušného státu, a to i v případě, že vnitrostátní právní předpisy nikoli posledně příslušného státu to nepřipouštějí?

      (1)  Úř. věst. 2004, L 166, s. 1.


title: Věc C-184/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalsko) dne 12. března 2018 – Fazenda Pública v. Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalsko) dne 12. března 2018 – Fazenda Pública v. Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira
   (Věc C-184/18)
   (2018/C 182/15)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Central Administrativo Sul

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Fazenda Pública

      Odpůrci: Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

      Předběžné otázky

   Mají být články 12, 56, 57 a 58 Smlouvy o Evropském společenství [nyní články 18, 63, 64 a 65 Smlouvy o fungování Evropské unie] vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je sporná právní úprava dotčená v původním řízení (čl. 43 odst. 2 zákona o dani z příjmu fyzických osob, schváleno zákonným nařízením č. 442-A/88 ze dne 30. listopadu 1988, ve znění zákona č. 109- B/2001 ze dne 27. prosince 2001), která podřizuje kapitálové zisky plynoucí z prodeje nemovitosti nacházející se ve členském státě (Portugalsko) státním příslušníkem uvedeného členského státu s bydlištěm ve třetí zemi (Angola) vyššímu daňovému zatížení, než je zatížení uplatňované na tytéž operace v případě kapitálových zisků rezidenta členského státu, v němž se nemovitost nachází?