title: Věc T-55/08: Žaloba podaná dne 5. února 2008 – UEFA v. Komise

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/28

         Žaloba podaná dne 5. února 2008 – UEFA v. Komise
   (Věc T-55/08)
   (2008/C 107/48)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Union des associations européennes de football (UEFA) (Nyon, Švýcarsko) (zástupci: A. Bell a K. Learoyd, solicitors)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž povoluje podle práva Společenství zápis celého EURO ve Spojeném království; a

               —

               určit, že Komise ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady tohoto řízení vynaložené UEFA.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Podle čl. 3a směrnice Rady 89/552/EHS (1) může členský stát vytvořit seznam sportovních a jiných událostí, které je třeba považovat ze události, které mají „zásadní společenský význam“. Události na seznamu nemohou být předmětem výhradních vysílacích práv, která zbavují významnou část veřejnosti tohoto členského státu možnosti sledovat tyto události v přímém přenosu nebo ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání.
   Žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí Komise 2007/730/ES ze dne 16. října 2007 (2), kterým Komise prohlásila, že seznam sestavený Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS, který uvádí celý finální zápas Mistrovství Evropy UEFA ve fotbale – EURO, je slučitelný s právem Společenství.
   Na podporu tohoto tvrzení žalobkyně uvádí, že rozhodnutí Komise:

               —

               nebylo přijato na základě jasného a transparentního postupu, jak vyžaduje čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552/EHS;

               —

               není dostatečně odůvodněno;

               —

               je založeno na zjevně nesprávném posouzení, jelikož Komise dospěla k závěru, že zápasy, kterých se neúčastní národní tým v EURO, mohou být považovány za události se zásadním společenským významem pro společnost Spojeného království;

               —

               neobsahuje odpovídající analýzu práva hospodářské soutěže nebo volného pohybu služeb a vede k nepřiměřenému a neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže na relevantním trhu a omezení volného poskytování vysílacích služeb;

               —

               porušuje vlastnická práva žalobkyně, jelikož vede k omezení způsobu, kterým žalobkyně může prodávat televizní práva EURO;

               —

               porušuje zásadu proporcionality, jelikož není ani vhodné, ani nezbytné pro cíle, které sleduje; a

               —

               porušuje zásadu rovného zacházení, jelikož znevýhodňuje žalobkyni ve vztahu k ostatním držitelům práv.

      (1)  Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224).

      (2)  Rozhodnutí Komise 2007/730/ES ze dne 16. října 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. L 295, s. 12).


title: Věc T-529/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – Intesa Sanpaolo v. EUIPO (START UP INITIATIVE) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie START UP INITIATIVE — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009“

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – Intesa Sanpaolo v. EUIPO (START UP INITIATIVE)
   (Věc T-529/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie START UP INITIATIVE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 038/43)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Intesa Sanpaolo SpA (Turín, Itálie) (zástupci: P. Pozzi a F. Braga, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně P. Bullock, poté L. Rampini, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. června 2015 (věc R 2777/2014-1), týkajícímu se přihlášky obrazového označení START UP INITIATIVE jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Intesa Sanpaolo SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 371, 9.11.2015.


title: Věc F-68/09: Žaloba podaná dne 24. července 2009 — Barbin v. Parlament

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/43

         Žaloba podaná dne 24. července 2009 — Barbin v. Parlament
   (Věc F-68/09)
   2009/C 220/91
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Florence Barbin (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 10. listopadu 2008, kterým rozhodl nepovýšit žalobkyni do třídy AD 12 v rámci povyšování za rok 2006

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu nepovýšit žalobkyni do třídy AD 12 v rámci povyšování za rok 2006;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-131/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. dubna 2008 – Rykiel création et diffusion de modèles v. OHIM – Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství SONIA SONIA RYKIEL — Starší národní slovní ochranná známka SONIA — Relativní důvod pro zamítnutí — Skutečné užívání ochranné známky — Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/16

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. dubna 2008 – Rykiel création et diffusion de modèles v. OHIM – Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL)
   (Věc T-131/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství SONIA SONIA RYKIEL - Starší národní slovní ochranná známka SONIA - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 158/24)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sonia Rykiel création et diffusion de modèles (Paříž, Francie) (zástupci: E. Baud a S. Strittmatter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Cuadrado, SA (Sevila, Španělsko)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2006 (věc R 329/2005-1), která se týká námitkového řízení mezi Cuadrado, SA a Sonia Rykiel création et diffusion de modèles.
   Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) OHIM ze dne 30. ledna 2006 (věc R 329/2005-1) se zrušuje.

               2.

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 7. června 2004 ve věci T-230/02, X proti Komisi Evropských společenství (Žaloba na náhradu škody — Předcházející správní stížnost — Žaloba částečně postrádající právní základ a částečně nepřípustná)

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/23

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 7. června 2004
   ve věci T-230/02, X proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Žaloba na náhradu škody - Předcházející správní stížnost - Žaloba částečně postrádající právní základ a částečně nepřípustná)
   (2004/C 239/49)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-230/02, X, bývalý úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Hellerup (Dánsko), zastoupený G. Bouneoum a F. Frabettim, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Berardis-Kayser a D. Martin, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na náhradu nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku toho, že Komise nevykonala rozsudky Soudu, a v důsledku chování nadřízeného žalobce, Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 7. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


title: Věc C-582/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Salerno (Itálie) dne 16. listopadu 2016 – trestní řízení proti Alfonsu Consalvovi

text:
               19.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Salerno (Itálie) dne 16. listopadu 2016 – trestní řízení proti Alfonsu Consalvovi
   (Věc C-582/16)
   (2017/C 195/11)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Salerno

      Účastník původního trestního řízení

   Alfonso Consalvo
   Usnesením ze dne 4. dubna 2017 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl:

               1)

               Články 49 a 56 SFEU, jakož i zásada rovného zacházení a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která z důvodu změny uspořádání systému sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí, stanoví, že bude uspořádáno nové koncesní řízení na koncese s kratší dobou platnosti, než je doba platnosti dříve udělených koncesí.

               2)

               Články 49 a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardních her, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.


title: Věc T-155/17: Žaloba podaná dne 9. března 2017 – Van Haren Schoenen v. Komise

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/37

         Žaloba podaná dne 9. března 2017 – Van Haren Schoenen v. Komise
   (Věc T-155/17)
   (2017/C 129/56)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Van Haren Schoenen BV (Waalwijk, Nizozemsko) (zástupci: A. Willems, S. De Knop a M. Meulenbelt, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou,

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/2257 ze dne 14. prosince 2016 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd. a Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd., o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů. Tyto žalobní důvody jsou stejné jako žalobní důvody uplatněné ve věci T-154/17, Deichmann v. Komise.


title: Věc T-231/00: Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Adriatica di Navigazione a Comitato „Venezia Vuole Vivere“ v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Úlevy na sociálních příspěvcích ve prospěch podniků usazených na území Benátek a Chioggia — Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem a ukládající navrácení poskytnutých podpor — Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ“ )

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Adriatica di Navigazione a Comitato „Venezia Vuole Vivere“ v. Komise
   (Věc T-231/00) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Úlevy na sociálních příspěvcích ve prospěch podniků usazených na území Benátek a Chioggia - Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem a ukládající navrácení poskytnutých podpor - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ)
   2013/C 38/37
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Adriatica di Navigazione SpA (Benátky, Itálie) a Comitato «Venezia vuole vivere» (Benátky) (zástupci: M. Siragusa a F. Moretti, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, zmocněnec, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalobce: Italská republika (zástupci: původně U. Leanza, poté I. Braguglia, poté R. Adam, a nakonec I. Bruni, zmocněnci, ve spolupráci s G. Aiellem a P. Gentilim, avvocati dello Stato)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích (Úř. věst. 2000, L 150, s. 50)

      Výrok

               1)

               Námitka nepřípustnosti vznesená Evropskou komisí se spojuje s věcí samou.

               2)

               Žaloba se zamítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ.

               3)

               Adriatica di Navigazione SpA a Comitato „Venezia vuole vivere“ ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.

               4)

               Italská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 316, 4.11.2000.


title: Věc T-203/11: Žaloba podaná dne 28. března 2011 — Transports Schiocchet — Excursions v. Rada a Komise

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/27

         Žaloba podaná dne 28. března 2011 — Transports Schiocchet — Excursions v. Rada a Komise
   (Věc T-203/11)
   2011/C 186/51
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Francie) (zástupce: É. Deshoulières, advokát)

      Žalované: Rada Evropské unie a Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Radě Evropské unie a Evropské komisi, aby společně a nerozdílně nahradily společnosti SARL Transport Schiocchet — Excursions škodu, kterou utrpěla, ve výši 8 372 483 eur,

               —

               rozhodl, že takto přiznané částky budou zvýšeny o úroky z prodlení v zákonné sazbě ode dne předběžného oznámení žaloby na náhradu škody Evropské komisi,

               —

               uložil Radě Evropské unie a Evropské komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní, na základě článku 87 jednacího řádu Tribunálu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut před soudem a zejména povinnosti orgánů Evropské unie poučit o možnosti účinného opravného prostředku v případě porušení práv, která právní předpisy Evropské unie přiznávají jednotlivcům. Žalobkyně uvádí zaprvé neexistenci sankcionování členských států a přepravců, kteří se nechtějí podřídit povolovacímu řízení zavedenému nařízením Rady (EHS) č. 684/92, a zadruhé neexistenci režimu odškodňování přepravců, kteří se tomuto povolovacímu řízení podřizují.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článků 94 až 96 SFEU, jelikož Komise měla povinnost ověřit řádné uplatňování nařízení Rady (EHS) č. 684/92 (1), účinně zjistit hospodářské subjekty, které se nepodřídily režimu povolování stanovenému nařízením, a ukončit diskriminaci vyplývající z uplatňování nařízení. Žalobkyně se dovolává toho, že Komise nepřijala potřebná opatření k provedení dotčeného nařízení navzdory několika stížnostem podaným žalobkyní, které prokazují znalost Komise. Tato nečinnost žalované, ačkoli měla skutečnou znalost o situaci poškozující žalobkyni, představuje závažné a zjevné neplnění povinnosti, které vede k dostatečně kvalifikovanému porušení článků 94 až 96 SFEU.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1992 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 306).


title: Věc C-176/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 20. dubna 2015 – Guy Riskin, Geneviève Timmermans v. État belge

text:
               6.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 20. dubna 2015 – Guy Riskin, Geneviève Timmermans v. État belge
   (Věc C-176/15)
   (2015/C 221/02)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de première instance de Liège

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Guy Riskin, Geneviève Timmermans

      Žalovaný: État belge

      Předběžné otázky

               1)

               Je právní norma obsažená v článku 285 code des impôts sur les revenus 1992 (zákona o daních z příjmů z roku 1992), podle níž je dvojí zdanění zahraničních dividend fyzické osoby s bydlištěm v Belgii implicitně platné, v souladu se zásadami práva Společenství zakotvenými v článku 63 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s článkem 4 Smlouvy o Evropské unii, umožňuje-li Belgii – podle ustanovení belgického práva, na něž Belgií sjednaná úmluva o zamezení dvojímu zdanění odkazuje, tj. podle článku 285, který stanoví podmínky zápočtu, nebo článku 286, který stanoví pouze výši započitatelného paušálního podílu daně – libovolně zvýhodňovat investice do třetích států (Spojené státy americké) na úkor možných investic do členských států Evropské unie (Polsko)?

               2)

               Je článek 285 code des impôts sur les revenus 1992 v rozporu s články 49, 56 a 58 Smlouvy o fungování Evropské unie v rozsahu, v němž možnost započtení zahraniční daně na daň belgickou podmiňuje tím, že kapitál a majetek, z nichž příjmy plynou, jsou použity v Belgii k výkonu výdělečné činnosti?


title: Věc T-151/04: Žaloba podaná dne 16. dubna 2004 Bernardem Nonatem proti Komisi Evropských společenství

text:
               26.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/10

         Žaloba podaná dne 16. dubna 2004 Bernardem Nonatem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-151/04)
   (2004/C 168/19)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 16. dubna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Bernardem Nonatem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí, kterým se s konečnou platností vystavuje posudek o vývoji služby žalobce za období od 1. července do 31. prosince 2002;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Žalobce v této věci napadá posudek o vývoji jeho služby, tak jak byl vypracován pro období od 1. července do 31. prosince 2002.
   Na podporu svých tvrzení žalobce uplatňuje:

               —

               porušení povinnosti uvést odůvodnění;

               —

               porušení článku 43 služebního řádu, jakož i přechodných opatření použitelných pro hodnocené období 2001 – 2002;

               —

               porušení čl. 5 pátého pododstavce písm. c) obecných prováděcích ustanovení článku 43 služebního řádu;

               —

               zjevný omyl v posouzení;

               —

               porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace;

               —

               nespojitost mezi poznámkami a udělenými známkami.


title: Věc F-133/07: Žaloba podaná dne 9. listopadu 2007 – Hecq v. Komise

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/48

         Žaloba podaná dne 9. listopadu 2007 – Hecq v. Komise
   (Věc F-133/07)
   (2008/C 92/97)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: André Hecq (Chaumont-Gistoux, Belgie) (zástupce: L. Vogel, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Jednak zrušení rozhodnutí přijatého orgánem oprávněným ke jmenování dne 12. července 2007 v rozsahu, ve kterém zamítá stížnost podanou žalobcem proti rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepřiznat mu určité příspěvky, a jednak uložení žalované zaplacení náhrady škody a úroků z prodlení.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               částečně zrušit rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování dne 12. července 2007 v rozsahu, ve kterém uvedené rozhodnutí zamítá žádost o zaplacení příspěvků podanou žalobcem v jeho stížnosti ze dne 19. března 2007, a v rozsahu, ve kterém zamítá samotný princip úroků z prodlení stanovených od 29. dubna 2003 z příspěvků, které by mohly být žalobci přiznány na základě článku 73 služebního řádu;

               —

               uložit žalované zaplatit náhradu škody ve výši 2 000 eur, zvýšenou o úroky o sazbě 6 % stanovené od 19. března 2007, s výslovnou výhradou pozdějšího zvýšení, snížení nebo zpřesnění;

               —

               uložit žalované zaplatit žalobci úroky z prodlení o sazbě 6 % stanovené ze všech příspěvků, které by mu mohly být později přiznány na základě článku 73 služebního řádu;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-264/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Amtsgericht Breisach ze dne 7. června 2004 ve věci Badischer Winzerkeller eG proti Land Baden-Württemberg.

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Amtsgericht Breisach ze dne 7. června 2004 ve věci Badischer Winzerkeller eG proti Land Baden-Württemberg.
   (Věc C-264/04)
   (2004/C 228/42)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Amtsgericht Breisach (Německo) ze dne 7. června 2004 ve věci Badischer Winzerkeller eG proti Land Baden-Württemberg, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 22. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Amtsgericht Breisach (Německo) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Musí být směrnice Rady 69/335/EHS (1) ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 73/79/EHS (2) ze dne 9. dubna 1973, kterou se mění oblast působnosti snížení sazby daně ze základního kapitálu, která se vztahuje na určité reorganizace společností podle čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice o nepřímých daních z kapitálových vkladů, směrnice Rady 73/80/EHS (3) ze dne 9. dubna 1973 o společných sazbách daně ze základního kapitálu, směrnice Rady 74/553/EHS (4) ze dne 7. listopadu 1974, kterou se mění čl. 5 odst. 2 směrnice 69/335/EHS o nepřímých daních z kapitálových vkladů, a směrnice Rady 85/303/EHS (5) ze dne 10. června 1985, kterou se mění směrnice 69/335/EHS o nepřímých daních z kapitálových vkladů (dále jen „směrnice“) vykládána v tom smyslu, že pod zákaz uvedený v čl. 10 písm. c) směrnice spadají nezávisle na podmínkách článku 4 směrnice všechny operace, které jsou v čl. 10 písm. c) směrnice uvedeny?

               2.

               Je třeba při použití směrnice nečinit rozdíl mezi daněmi a poplatky za státní službu, takže „poplatky“ ve smyslu Kostenordnung jsou postaveny na roveň daním z převodu majetku?

               3.

               Jestliže Soudní dvůr na druhou otázku odpoví kladně, je položena následující otázka: musí být čl. 12 odst. 2 poslední věta směrnice vykládán v tom smyslu, že existuje výjimka plynoucí ze skutečnosti, že § 60 Kostenordnung (Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwillingen Gerichtsbarkeit, ve znění ze dne 26. června 1957, Bundesgesetzblatt I, s. 960 – zákon o poplatcích) například nestanoví poplatek za provedení změny údajů v pozemkové knize v důsledku dědictví, jestliže je návrh na provedení změny podán během dvou let od úmrtí?

      (1)  Úř. věst. L 249, s. 25.

      (2)  Úř. věst. L 103, s. 13.

      (3)  Úř. věst. L 103, s. 15.

      (4)  Úř. věst. L 303, s. 9.

      (5)  Úř. věst. L 156, s. 23.


title: Věc C-478/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (Rumunsko) dne 9. srpna 2017 – IQ v. JP

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (Rumunsko) dne 9. srpna 2017 – IQ v. JP
   (Věc C-478/17)
   (2017/C 347/22)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Cluj

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: IQ

      Žalovaný: JP

      Předběžné otázky

               1)

               Rozumí se výrazem „soudy členského státu příslušné ve věci“ uvedeným v článku 15 stejně tak soudy příslušné ve věci v prvním stupni, jakož i soudy odvolací?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, jak má příslušný soud, který postupuje věc vhodněji umístěnému soudu, naložit s rozhodnutím vydaným v prvním stupni?


title: Věc C-216/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. června 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2009 ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. června 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2009 ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise
   (Věc C-216/09 P)
   2009/C 205/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a X. Lewis, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: ArcelorMittal Luxembourg SA, dříve Arcelor Luxembourg SA, ArcelorMittal Belval & Differdange, dříve Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, dříve Arcelor International SA

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek ze dne 31. března 2009 vydaný ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise, v části, ve které zrušuje pokuty uložené rozhodnutím Komise (2006) 5342 konečné ze dne 8. listopadu 2006 (1) společnostem ArcelorMittal Belval & Differdange SA (dříve ProfilARBED) a ArcelorMittal International SA (dříve TradeARBED);

               —

               zamítnout žaloby ArcelorMittal Belval & Differdange SA a ArcelorMittal International SA;

               —

               uložit dalším účastnicím řízení náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku jediný důvod, vycházející z porušení pravidel týkajících se promlčení stíhání Soudem.
   Podle Komise je rozsudek Soudu založen na doslovném a příliš restriktivním výkladu rozhodnutí 715/78/ESUO (2), a zejména jeho čl. 2 odst. 3 a článku 3, jelikož zavádí rozlišování mezi přerušením promlčecí lhůty a zastavením jejího běhu. Na rozdíl od čl. 2 odst. 2, který výslovně stanoví účinek erga omnes přerušení promlčecí lhůty, totiž článek 3 o účincích zastavení běhu mlčí. Rozsudek Soudu je stižen nesprávným právním posouzením, jelikož dochází k závěru, že zastavení běhu promlčecí lhůty vyplývající ze skutečnosti, že jedna ze stran podala návrh na zahájení řízení u soudu Společenství, se uplatní pouze ve vztahu k podniku, který podal žalobu, a vůči ostatním účastníkům řízení považuje promlčecí lhůtu za uplynulou.
   Komise uvádí, že na rozdíl od rozhodnutí Soudu nelze relativní účinek zastavení běhu vyvodit z neexistence výslovné právní úpravy a článek 3 rozhodnutí 715/78/ESUO musí být vykládán ve světle účelu dotčené právní úpravy, týkajícího se možnosti, aby Komise stíhala a účinně sankcionovala porušení práva hospodářské soutěže.

      (1)  Rozhodnutí Komise K(2006) 5342 konečné ze dne 8. listopadu 2006 o řízení podle článku 65 [UO] ve věci kartelových dohod a jednání ve vzájemné shodě evropských výrobců nosníků (věc COMP/F/38.907 — Ocelové nosníky).

      (2)  Rozhodnutí Komise č. 715/78/ESUO ze dne 6. dubna 1978 o promlčení v záležitostech stíhání a při výkonu práva podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli (Úř. věst. L 94, s. 22).


title: Věc C-648/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — The Queen, na žádost: MA, BT, DA v. Secretary of State for the Home Department ( „Nařízení (ES) č. 343/2003 — Určení příslušného členského státu — Nezletilá osoba bez doprovodu — Žádosti o azyl podané ve dvou členských státech po sobě — Nepřítomnost rodinného příslušníka nezletilé osoby na území členského státu — Článek 6 druhý pododstavec nařízení č. 343/2003 — Přemístění nezletilého do členského státu, ve kterém podal první žádost o azyl — Slučitelnost — Zájem dítěte — Článek 24 odst. 2 Listiny“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/18

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — The Queen, na žádost: MA, BT, DA v. Secretary of State for the Home Department
   (Věc C-648/11) (1)

   (Nařízení (ES) č. 343/2003 - Určení příslušného členského státu - Nezletilá osoba bez doprovodu - Žádosti o azyl podané ve dvou členských státech po sobě - Nepřítomnost rodinného příslušníka nezletilé osoby na území členského státu - Článek 6 druhý pododstavec nařízení č. 343/2003 - Přemístění nezletilého do členského státu, ve kterém podal první žádost o azyl - Slučitelnost - Zájem dítěte - Článek 24 odst. 2 Listiny)
   2013/C 225/29
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci/Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: The Queen, na žádost: MA, BT, DA

      Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

      za přítomnosti: The AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK),

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad čl. 6 druhého pododstavce nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1) — Postup určení členského státu příslušného k přezkumu žádostí o azyl podaných nezletilými osobami bez doprovodu, které jsou státními příslušníky třetích zemí

      Výrok

   Článek 6 druhý pododstavce nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států, musí být vykládán v tom smyslu, že za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, kdy nezletilá osoba bez doprovodu, která nemá rodinného příslušníka oprávněně pobývajícího na území některého členského státu, podá žádosti o azyl ve více členských státech, určuje jako „příslušný členský stát“ ten členský stát, ve kterém se nezletilý nachází poté, co tam podal žádost o azyl.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


title: Věc C-277/04: Žaloba podaná dne 29. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/24

         Žaloba podaná dne 29. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-277/04)
   (2004/C 228/48)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. června 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Geraldem Braunem a Arnaudem Bordesem, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Spolková republika Německo tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES ze dne 23. července 2001, kterou se mění směrnice Rady 95/53/ES, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat a směrnice Rady 70/524/EHS, 96/25/ES a 1999/29/ES (1) o výživě zvířat, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice a ze Smlouvy o ES.

               2.

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 1. září 2002.

      (1)  Úř. věst. L 234, s. 55.


title: Věc C-20/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Daniel Unland v. Land Berlin „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Článek 2, článek 3 odst. 1 písm. c) a článek 6 odst. 1 — Přímá diskriminace na základě věku — Základní plat soudců — Přechodný režim — Přeřazení a další postup — Zachování rozdílného zacházení — Odůvodnění“

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/2

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Daniel Unland v. Land Berlin
   (Věc C-20/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Článek 2, článek 3 odst. 1 písm. c) a článek 6 odst. 1 - Přímá diskriminace na základě věku - Základní plat soudců - Přechodný režim - Přeřazení a další postup - Zachování rozdílného zacházení - Odůvodnění“)
   (2015/C 363/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Daniel Unland

      Žalovaná: Land Berlin

      Výrok

               1)

               Článek 3 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že podmínky odměňování soudců spadají do rozsahu působnosti této směrnice.

               2)

               Článek 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které je základní plat soudce určen při jeho nástupu do služebního poměru výhradně v závislosti na jeho věku.

               3)

               Článek 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která vymezuje způsoby nového zařazení soudců, jmenovaných již před nabytím účinnosti této právní úpravy, v novém systému odměňování a stanoví, že se platový stupeň, do něhož jsou napříště zařazeni, určí pouze v závislosti na výši základního platu, který pobírali na základě dřívějšího systému odměňování, i když byl založen na diskriminaci na základě věku soudce, jelikož rozdílné zacházení, které tato právní úprava připouští, lze odůvodnit cílem ochrany nabytých práv.

               4)

               Článek 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která vymezuje způsoby postupu soudců, jmenovaných již před nabytím účinnosti této právní úpravy, v novém systému odměňování a stanoví, že soudcům, kteří k rozhodnému dni přechodu na nový systém dosáhli určitého věku, je přiznán od určitého platového stupně rychlejší platový růst než soudcům, kteří byli k rozhodnému dni přechodu na nový systém mladšího věku, jelikož rozdílné zacházení, které připouští tato právní úprava, lze odůvodnit z hlediska čl. 6 odst. 1 této směrnice.

               5)

               Za takových okolností, jako jsou okolnosti, které nastaly ve věci v původním řízení, unijní právo neukládá povinnost přiznat diskriminovaným soudcům se zpětnou účinností částku, která odpovídá rozdílu mezi skutečně obdrženým platem a platem odpovídajícím nejvyššímu platovému stupni v jejich platové třídě.
               Předkládající soud musí ověřit, zda jsou splněny všechny podmínky stanovené judikaturou Soudního dvora k založení odpovědnosti Spolkové republiky Německo na základě unijního práva.

               6)

               Unijní právo nebrání takovému vnitrostátnímu pravidlu, jako je pravidlo dotčené v původním řízení, které upravuje povinnost vnitrostátního soudce uplatnit nárok na peněžní plnění, která nevyplývají přímo ze zákona, v relativně krátké době, tedy před koncem běžného rozpočtového roku, pokud toto pravidlo neporušuje zásadu rovnocennosti ani zásadu efektivity. Předkládající soud musí ověřit, zda jsou tyto podmínky ve věci v původním řízení splněny.

      (1)  Úř. věst. C 86, 23. 3. 2013


title: Věc F-92/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. září 2015 – Weissenfels v. Parlament „Veřejná služba — Úředníci — Žaloba na náhradu škody — Mimosmluvní odpovědnost Unie — Obsah emailu zaslaného administrativou úředníkovi v důchodu — Újma na cti žalobce — Neexistence — Sdělení osobních údajů žalobce jeho advokátovi v rámci řízení před Tribunálem zaměstnanci zastupujícími orgán — Porušení nařízení č. 45/2001 — Nesprávní skutková tvrzení“

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/49

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. září 2015 – Weissenfels v. Parlament
   (Věc F-92/14) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Mimosmluvní odpovědnost Unie - Obsah emailu zaslaného administrativou úředníkovi v důchodu - Újma na cti žalobce - Neexistence - Sdělení osobních údajů žalobce jeho advokátovi v rámci řízení před Tribunálem zaměstnanci zastupujícími orgán - Porušení nařízení č. 45/2001 - Nesprávní skutková tvrzení“)
   (2015/C 363/58)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Roderich Weissenfels (Fribourg-en-Brisgau, Německo) (zástupce: G. Maximini, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: J. Steele a S. Seyr, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o náhradu škody vzniklé na základě porušení práva na respektování jeho soukromého života a ustanovení nařízení č. 45/2001 při projednání dřívější věci, a dále návrh na náhradu škody za údajně utrpěnou nemajetkovou újmu.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Roderich Weissenfels ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

      (1)  Úř. věst. C 448, 15. 12. 2014, s. 40.


title: Věc T-295/10: Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Camara v. Rada

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/51

         Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Camara v. Rada
   (Věc T-295/10)
   ()
   2010/C 234/91
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Kerfalla Person Camara (zástupce: J.-C. Tchikaya, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení Rady (EU) č. 1284/2009 ze dne 22. prosince 2009 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření vůči Guinejské republice v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce se domáhá zrušení nařízení Rady (EU) č. 1284/2009 ze dne 22. prosince 2009 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření vůči Guinejské republice (1) v rozsahu, v němž je žalobce zařazen na seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, jejichž finanční prostředky a hospodářské zdroje jsou zmrazeny na základě článku 6 uvedeného nařízení.
   Na podporu své žaloby žalobce uvádí tři žalobní důvody vycházející ze:

               —

               zjevně nesprávného posouzení, jelikož byl žalobce umístěn na seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, jejichž finanční prostředky a hospodářské zdroje jsou zmrazeny;

               —

               porušení čl. 215 odst. 3 SFEU, jelikož napadené nařízení neobsahuje žádné právní záruky, zejména procesní;

               —

               porušení Listiny základních práv Evropské unie, jelikož napadené nařízení porušuje i) zásadu zákazu diskriminace tím, že ponechává jméno žalobce na seznamu sankcionovaných osob z důvodu jeho sociálního původu, ii) právo na obhajobu tím, že nestanoví postup, kterým by byly žalobci sdělovány skutečnosti použité v jeho neprospěch, iii) právo na účinnou soudní ochranu tím, že Rada neinformovala žalobce o opravných prostředcích, a iv) vlastnické právo žalobce.

      (1)  Úř. věst. L 346, s. 26


title: Věc C-270/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 18. května 2017 – Openbaar Ministerie v. Tadas Tupikas

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 18. května 2017 – Openbaar Ministerie v. Tadas Tupikas
   (Věc C-270/17)
   (2017/C 277/34)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Openbaar Ministerie

      Odpůrce: Tadas Tupikas

      Předběžná otázka

   Představuje odvolací řízení,

               —

               v němž byla přezkoumána skutková podstata věci a

               —

               v němž bylo vydáno (nové) rozhodnutí o odsouzení dotčené osoby a/nebo bylo potvrzeno odsouzení, které bylo vyneseno v prvostupňovém řízení,

               —

               přičemž EZR směřuje na výkon tohoto odsouzení,

         „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1)?

      (1)  Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06/, s. 34).


title: Věc T-494/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2013 — Bank Saderat Iran v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Zjevně nesprávné posouzení“ )

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2013 — Bank Saderat Iran v. Rada
   (Věc T-494/10) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Zjevně nesprávné posouzení)
   2013/C 79/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Saderat Iran (Teherán, Írán) (zástupci: původně S. Gadhia a S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, a R. Blakeley, barrister, poté S. Gadhia, S. Ashley, R. Blakeley a D. Wyatt, QC, a nakonec S. Ashley, R. Blakeley, D. Wyatt, S. Jeffrey a A. Irvine, solicitors)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: S. Bolaert a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25), rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž se týkají společnosti Bank Saderat Iran, se zrušují:

                           —

                           bod 7 tabulky B přílohy II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP;

                           —

                           bod 5 tabulky B přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu;

                           —

                           bod 7 tabulky B v části I přílohy rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;

                           —

                           bod 7 tabulky B přílohy VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007;

                           —

                           rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;

                           —

                           prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010;

                           —

                           bod 7 tabulky B v části I přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010.

               2)

               Účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a rozhodnutí 2011/783, se ve vztahu ke společnosti Bank Saderat Iran zachovávají až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 267/2012.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Bank Saderat Iran.

               5)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc C-242/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 27. dubna 2016 – José Rui Garrett Pontes Pedroso v. Netjets Management Limited

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 27. dubna 2016 – José Rui Garrett Pontes Pedroso v. Netjets Management Limited
   (Věc C-242/16)
   (2016/C 251/17)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal de Justiça

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: José Rui Garrett Pontes Pedroso

      Odpůrkyně: Netjets Management Limited

      Předběžné otázky

               1)

               Je ve skutkovém kontextu projednávaného sporu – zaměstnancem je pilot civilního letectva, který, jak vyplývá z jeho pracovní smlouvy, vykonává činnost v celém evropském vzdušném prostoru –, dotčeno určení „místa, kde zaměstnanec obvykle vykonává svou práci“ a/nebo „místa, kde svou práci obvykle vykonával naposledy“, ve smyslu čl. 19 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000?

               2)

               Pokud bude odpověď záporná, tedy pokud není toto určení dotčeno:

                           i)

                           Musí/může se výraz „místo, kde zaměstnanec obvykle vykonává svou práci“, ve smyslu výše uvedeného ustanovení práva Společenství, vykládat jako letiště, na němž má stanoviště letadlo, které má zaměstnanec řídit a na němž začíná cesta, během níž zaměstnanec zahajuje plnění svých úkolů?
                           A/Nebo musí/může být vykládán jako místo, které označují účastníci řízení výrazem gateway airport (vstupní letiště), tj. místo, z něhož byl zaměstnanec přepravován na letiště, kde mělo stanoviště letadlo, které měl zaměstnanec řídit a na které se následně vracel?
                           A/Nebo se musí/může jednat o místo, kde je registrována poznávací značka letadel, jež zaměstnanec řídí?
                           A/Nebo se musí/může jednat o místo, odkud zaměstnanec dostával pokyny, sdělení a informace o letových operacích, o různých hlediscích svého pracovního poměru s odpůrkyní a o postupu, který vedl k jeho propuštění?

                           ii)

                           Musí/může se výraz „místo, kde svou práci obvykle vykonával naposledy“, ve smyslu výše uvedeného ustanovení práva Společenství, vykládat jako letiště, na němž mělo stanoviště poslední letadlo, které zaměstnanec řídil před rozvázáním jeho pracovního poměru?
                           Nebo musí/může být vykládáno jako místo, které označují účastníci řízení výrazem gateway airport (vstupní letiště), tj. místo, z něhož byl zaměstnanec před rozvázáním svého pracovního poměru naposledy přepraven na letiště, kde mělo stanoviště letadlo, které měl zaměstnanec řídit, a na které se následně vrátil?

               3)

               Může se výraz „provozovna, která zaměstnance přijala do zaměstnání“, který je uveden v čl. 19 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, vykládat ve skutkovém kontextu projednávaného sporu jako „provozní centrála“ podniku, který je v pracovní smlouvě podepsané se zaměstnancem uveden jako zaměstnavatel, v níž jsou piloti přijímáni do pracovního poměru (prostřednictvím přijímání a vyřizování příslušných žádostí o pracovní místo) a v níž je pilotům poskytována úvodní a doplňková odborná příprava, a to i v případě, že tato „provozní centrála“ působí a sídlí [v] jiném podniku, který je sice součástí téže hospodářské skupiny jako prvně jmenovaný podnik, ale z právního hlediska je na něm nezávislý?

               4)

               Mohou se výrazy „ústředí“ nebo „hlavní provozovna“, které jsou uvedeny v čl. 60 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, vykládat ve skutkovém kontextu projednávaného sporu jako „provozní centrála“ podniku, který je v pracovní smlouvě podepsané se zaměstnancem uveden jako zaměstnavatel, v níž je prováděna kontrola všech součástí provozu tohoto podniku (počínaje kontrolou údržby, letovým provozem a plánováním a konče zajištěním provozu letadel a jejich údržbou a řízením, jakož i zajištěním pozemního provozu a cateringových služeb), z níž jsou pilotům udíleny veškeré pokyny, v níž je pilotům poskytována úvodní a doplňková odborná příprava, v níž se projednávají záležitosti týkající se lidských zdrojů, vedou disciplinární řízení a vyřizují stížnosti, a to i v případě, že tato „provozní centrála“ působí a sídlí [v] jiném podniku, který je sice součástí téže hospodářské skupiny jako prvně jmenovaný podnik, ale z právního hlediska je na něm nezávislý?

               5)

               Je nutné, aby výše uvedený čl. 19 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 byl s ohledem na bod 13 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, v němž se uvádí, že pokud se týče pojištění, spotřebitelských a pracovních smluv, měla by být slabší strana chráněna pravidly pro určení příslušnosti, která jsou jejím zájmům příznivější než obecná pravidla, vykládán ve smyslu, který bude příznivější pro zaměstnance?


title: Věc T-675/16: Žaloba podaná dne 22. září 2016 – Wirecard v. EUIPO (mycard2go)

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/28

         Žaloba podaná dne 22. září 2016 – Wirecard v. EUIPO (mycard2go)
   (Věc T-675/16)
   (2016/C 410/39)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wirecard AG (Aschheim, Německo) (zástupce: A. Bayer, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Ochranná známka Evropské unie „mycard2go“ – Přihláška č. 14 303 416

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. července 2016, ve věci R 282/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a věc vrátil žalovanému, aby dále pokračoval v řízení o přihlášce ochranné známky Evropské unie č. 014303416;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v průběhu odvolacího řízení před EUIPO.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-46/09: Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Estonská republika

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/12

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Estonská republika
   (Věc C-46/09)
   2009/C 90/18
   Jednací jazyk: estonština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Randvere a K. Simonsson)

      Žalovaná: Estonská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Estonská republika tím, že neprovedla správně ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 11 směrnice 2000/59/ES;

               —

               uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Z ustanovení čl. 11 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/59 vyplývá, že Estonská republika má povinnost stanovit kritéria pro výběr lodí, jiných než rybářských a rekreačních, s kapacitou vyšší než 12 cestujících, které mají být podrobeny prohlídce.
   Článek 11 odst. 2 písm. c) směrnice 2000/59 stanoví, že není-li příslušný orgán spokojený s výsledky prohlídky, zajistí, aby loď neopustila přístav, dokud nepředá lodní odpad a zbytky lodního nákladu zařízení na příjem odpadu v souladu s články 7 a 10.
   Estonská republika oznámila úmysl doplnit estonskou právní úpravu za účelem správného provedení daných ustanovení směrnice. Komise nemá informace ohledně přijetí takových změn.

      (1)  Úř. věst. L 332, str. 81; Zvl. vyd. 07/05, s. 358.


title: Věc C-281/15: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Soha Sahyouni v. Raja Mamisch „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora — Justiční spolupráce v občanských věcech — Nařízení (EU) č. 1259/2010 — Oblast působnosti — Uznání rozhodnutí o soukromém rozvodu, vydaného náboženskou autoritou ve třetím státě — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/5

         Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Soha Sahyouni v. Raja Mamisch
   (Věc C-281/15) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Justiční spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1259/2010 - Oblast působnosti - Uznání rozhodnutí o soukromém rozvodu, vydaného náboženskou autoritou ve třetím státě - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
   (2016/C 279/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Soha Sahyouni

      Žalovaný: Raja Mamisch

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k tomu, aby odpověděl na otázky položené Oberlandesgericht München (vrchního zemského soudu v Mnichově, Německo) rozhodnutím ze dne 2. června 2015.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc T-712/15: Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Crédit Mutuel Arkéa v. ECB

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/33

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Crédit Mutuel Arkéa v. ECB
   (Věc T-712/15)
   (2016/C 059/38)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq-Kerhuon, Francie) (zástupce: H. Savoie, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 5. října 2015 (ECB v. SSM/2015 – 9695000CG7B8NLR5984/28) stanovující obezřetnostní požadavky pro Groupe Crédit Mutuel.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 5. října 2015 (dále jen „rozhodnutí“) je protiprávní, neboť porušuje ustanovení unijního práva omezující pravomoci ECB v oblasti obezřetnostního dohledu pouze na úvěrové instituce. Tento žalobní důvod se dělí na čtyři části.

                           —

                           První část, podle níž právo použitelné na ECB v oblasti bankovního dohledu striktně omezuje její pravomoc pouze na úvěrové a další finanční instituce.

                           —

                           Druhá část, podle níž Confédération nationale du Crédit Mutuel (CNCM) není úvěrovou institucí a dohled ECB nad Crédit Mutuel by se jí neměl týkat.

                           —

                           Třetí část, podle níž je nemožnost ECB vykonávat nad CNCM obezřetnostní dohled potvrzena tím, že jak ECB uznala, nedisponuje žádnou sankční pravomocí.

                           —

                           Čtvrtá část, podle níž při nemožnosti uložení jakýchkoliv opatření CNCM rozhodnutí zbytečně a právně pomýleným způsobem ukládá nápravná opatření skupině Crédit Mutuel, která nemá právní existenci.

               2.

               Druhá žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí musí být zrušeno rovněž z důvodu, že mělo protiprávně za to, že celá Crédit Mutuel představuje skupinu ve smyslu unijních ustanovení použitelných na oblast obezřetnostního dohledu. Tento žalobní důvod se dělí na tři části:

                           —

                           První část, podle níž je obecnou zásadou zakotvenou unijní právní úpravou obezřetnostní dohled úvěrových institucí na individuálním základě a dále konsolidovaný dohled na úrovni skupin vzájemných pojišťoven, pokud se dají považovat za jediný subjekt.

                           —

                           Druhá část, podle níž právní podmínky stanovené unijní právní úpravou, které umožňují konsolidovaný obezřetnostní dohled na úrovni bankovních skupin, nejsou splněny.

                           —

                           Třetí část, podle níž žádná ze tří podmínek umožňujících konsolidovaný dohled na úrovni celé Crédit Mutuel není v projednávaném případě splněna.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí musí být zrušeno rovněž proto, že protiprávně zvyšuje požadavek na kmenový kapitál tier 1 pro skupinu Crédit Mutuel Arkéa z 8 % na 11 %. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části:

                           —

                           První část, podle níž je rozhodnutí stiženo nesprávným právním posouzením.

                           —

                           Druhá část, podle níž je rozhodnutí stiženo rovněž nesprávnými posouzeními.


title: Věc T-187/13: Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Jannatian v. Rada

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/29

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Jannatian v. Rada
   (Věc T-187/13)
   2013/C 171/56
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mahmoud Jannatian (Teherán, Írán) (zástupci: E. Rosenfeld a S. Monnerville, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil následující akty v rozsahu, v němž se ho týkají: (i) společný postoj Rady 2008/479/SZBP ze dne 23. června 2008, kterým se mění společný postoj 2007/140/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (1), (ii) rozhodnutí Rady 2008/475/ES ze dne 23. června 2008, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (2), (iii) společný postoj Rady 2008/652/SZBP ze dne 7. srpna 2008, kterým se mění společný postoj 2007/140/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (3), (iv) rozhodnutí Rady 2009/840/SZBP ze dne 17. listopadu 2009, kterým se provádí společný postoj 2007/140/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (4), (v) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (5), (vi) rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (6), (vii) nařízení Rady (ES) č. 1100/2009 ze dne 17. listopadu 2009, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu a zrušuje rozhodnutí 2008/475/ES (7), (viii) nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (8) a (ix) nařízení (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (9) a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nepříslušnosti Rady

                           —

                           Žalobce tvrdí, že podle článku 215 Smlouvy o fungování Evropské unie smí být omezující opatření přijata pouze na základě společného podnětu Komise a vysokého představitele. Napadená rozhodnutí a nařízení byla přijata samotnou Radou. Proto trpí vadou spočívající v nedostatku příslušnosti.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění

                           —

                           Žalobce tvrdí, že předložený důvod, na jehož základě byl M. Jannatiana zařazen na seznam v příloze II, je příliš nepřesný na to, aby mohl splňovat požadavky stanovené judikaturou týkající se povinnosti uvést odůvodnění. Aby Rada splnila svou povinnost uvést odůvodnění, měla doložit konkrétní a specifické skutečnosti charakterizující skutečnou podporu žalobce íránské vládě nebo íránským činnostem v oblasti šíření jaderných zbraní. Napadená rozhodnutí a nařízení proto trpí vadou spočívající v nedostatku odůvodnění.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení žalobcových základních práv

                           —

                           Žalobce tvrdí zaprvé, že v rozsahu, v němž napadená rozhodnutí a nařízení nejsou odůvodněna, porušují jeho právo na obhajobu; zadruhé, že protiprávnost napadených rozhodnutí a nařízení má negativní dopad na toto řízení, neboť na jednu stranu znemožňuje žalobci hájit se a na druhou stranu narušuje schopnost Tribunálu posoudit legalitu napadených rozhodnutí a nařízení. Z toho plyne, že bylo porušeno žalobcovo právo na účinný právní prostředek nápravy. Konečně potud, pokud byl žalobce připraven o své právo na obhajobu, a vzhledem k tomu, že je tak narušena schopnost Tribunálu posoudit legalitu napadených rozhodnutí a nařízení týkajících se opatření, jimiž se zmrazují finanční prostředky — a která jsou již svou povahou „zvlášť represivní“ — bylo nedůvodně omezeno žalobcovo právo vlastnit majetek.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nedostatku důkazů vůči žalobci

                           —

                           Žalobce tvrdí, že Rada nepředložila důkazy a informace, z nichž při přijímání napadených rozhodnutí a nařízení vycházela.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z nesprávného skutkového zjištění

                           —

                           Žalobce tvrdí, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v napadených rozhodnutích a nařízeních, v době svého zařazení na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, již nebyl zástupcem vedoucího organizace pro atomovou energii (AEOI). Rada se tedy dopustila nesprávného skutkového zjištění, když žalobce zařadila na seznam z pouhého důvodu, že v době přijetí jednotlivých napadených rozhodnutí a nařízení byl zástupcem vedoucího AEOI.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení

                           —

                           Žalobce tvrdí, že se čl. 20 písm. b) nemá sám o sobě použít na jednotlivce, kteří zastávají vedoucí pozice v subjektu zařazeném na seznam v příloze VIII. Článek 20 písm. b) navíc stanoví, že se na tento seznam zařadí jednotlivci, kteří „
                                 se podílejí

                              na íránských jaderných činnostech, jež by mohly ohrozit nešíření, […] nebo jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je

                                 podporují
                              “. Zařazením žalobce na seznam v příloze II bez předložení jakýchkoli důkazů o tom, že žalobce poskytoval aktivní a skutečnou podporu íránským jaderným činnostem v době svého zařazení na seznam v příloze II, se Rada dopustila nesprávného právního posouzení.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a z porušení zásady proporcionality

                           —

                           Žalobce tvrdí, že v projednávané věci není dán žádný cíl obecného zájmu, kterým by bylo možné odůvodnit přijímání takto přísných opatření vůči jednotlivcům, kteří byť jen po krátkou dobu zastávali vedoucí pozici v AEOI. I kdyby navíc bylo možné se domnívat, že jsou tato opatření odůvodněna cílem obecného zájmu, stále by bylo možné namítat, že nerespektují vztah přiměřenosti mezi použitými prostředky a dosahovaným cílem.

      (1)  Úř. věst. L 163, 24.6.2008, s. 43

      (2)  Úř. věst. L 163, 24.6.2008, s. 29

      (3)  Úř. věst. L 213, 8.8.2008, s. 58

      (4)  Úř. věst. L 303, 18.11.2009, s. 64

      (5)  Úř. věst. L 195, 27.7.2010, s. 39

      (6)  Úř. věst. L 281, 27.10.2010, s. 81

      (7)  Úř. věst. L 303, 18.11.2009, s. 31

      (8)  Úř. věst. L 281, 27.10.2010, s. 1

      (9)  Úř. věst. L 88, 24.3.2012, s. 1


title: Věc T-191/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — HIT Trading BV a Berkman Forwarding v. Komise ( „Celní unie — Dovoz kompaktních fluorescenčních výbojek s integrovanými elektronickými předřadníky (CFL-i) z Pákistánu — Vybrání dovozního cla po propuštění zboží — Žádost o prominutí dovozního cla — Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92“ )

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/13

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — HIT Trading BV a Berkman Forwarding v. Komise
   (Věc T-191/09) (1)

   (Celní unie - Dovoz kompaktních fluorescenčních výbojek s integrovanými elektronickými předřadníky (CFL-i) z Pákistánu - Vybrání dovozního cla po propuštění zboží - Žádost o prominutí dovozního cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92)
   2011/C 38/21
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: HIT Trading BV (Lelystad, Nizozemsko) a Berkman Forwarding (Barendrecht, Nizozemsko) (zástupce: A. T. M. Jansen, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Bouyon a H. van Vliet, zmocněnci, ve spolupráci s Y. van Gervenem, advokátem)

      Předmět věci

   Žaloba na zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 747 v konečném znění ze dne 12. února 2009, kterým se konstatuje, že je odůvodněné provést po propuštění zboží zaúčtování dovozního cla a že není odůvodněné uvedené clo prominout (č. věci: REC 01/08)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá

               2)

               Společnostem HIT Trading BV a Berkman Forwarding BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


title: Věc C-184/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – A v. B „Řízení o předběžné otázce — Spolupráce v občanských a obchodních věcech — Soudní příslušnost ve věcech vyživovacích povinností — Nařízení (ES) č. 4/2009 — Článek 3 písm. c) a d) — Návrh týkající se vyživovací povinnosti k nezletilým dětem podaný v jiném členském státě, než je členský stát, v němž mají děti místo obvyklého pobytu, současně s řízením o rozluce rodičů“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – A v. B
   (Věc C-184/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Spolupráce v občanských a obchodních věcech - Soudní příslušnost ve věcech vyživovacích povinností - Nařízení (ES) č. 4/2009 - Článek 3 písm. c) a d) - Návrh týkající se vyživovací povinnosti k nezletilým dětem podaný v jiném členském státě, než je členský stát, v němž mají děti místo obvyklého pobytu, současně s řízením o rozluce rodičů“)
   (2015/C 302/10)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: A

      Žalovaný: B

      Výrok

   Článek 3 písm. c) a d) nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností musí být vykládán v tom smyslu, že pokud byl k soudu členského státu podán návrh na zahájení řízení ve věci rozluky či rozvodu manželství rodičů nezletilého dítěte a k soudu jiného členského státu byl podán návrh na zahájení řízení ve věci rodičovské zodpovědnosti týkající se tohoto dítěte, souvisí návrh týkající se vyživovací povinnosti k tomuto dítěti pouze s řízením o rodičovské zodpovědnosti ve smyslu čl. 3 písm. d) tohoto nařízení.

      (1)  Úř. věst. C 194, 24.6.2014.


title: Věc C-382/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – C. E. Franze, H. D. Giesen, F. van den Berg v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Článek 13 odst. 2 a článek 17 — Příležitostná práce v jiném členském státě, než je stát bydliště — Použitelné právní předpisy — Odmítnutí přiznat rodinné přídavky a snížení starobního důchodu státem bydliště“

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – C. E. Franze, H. D. Giesen, F. van den Berg v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
   (Věc C-382/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 13 odst. 2 a článek 17 - Příležitostná práce v jiném členském státě, než je stát bydliště - Použitelné právní předpisy - Odmítnutí přiznat rodinné přídavky a snížení starobního důchodu státem bydliště“)
   (2015/C 205/05)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: C. E. Franze, H. D. Giesen, F. van den Berg

      Žalovaný: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Výrok

               1)

               Článek 13 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že se na rezidenta jednoho členského státu, který spadá do působnosti tohoto nařízení ve znění pozdějších změn a který pracuje několik dnů v měsíci na základě smlouvy o příležitostné práci na území jiného členského státu, vztahuje právní úprava státu zaměstnání, a to ve dnech, ve kterých vykonává zaměstnání, i ve dnech, kdy toto zaměstnání nevykonává.

               2)

               Článek 13 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1992/2006, ve spojení s odstavcem 1 téhož článku musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, nebrání tomu, aby migrující pracovník, na kterého se vztahuje právní úprava členského státu zaměstnání, pobíral na základě vnitrostátní právní úpravy členského státu bydliště dávky ze systému důchodového pojištění nebo rodinné přídavky od členského státu bydliště.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


title: Věc C-126/06: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Protodikeio Tripolis – Řecko) – Carrefour – Marinopoulos AE v. Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis (Volný pohyb zboží — Článek 28 ES — Množstevní omezení — Opatření s rovnocenným účinkem — Uvádění zmražených pekařských výrobků na trh)

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/10

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Protodikeio Tripolis – Řecko) – Carrefour – Marinopoulos AE v. Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   (Věc C-126/06) (1)

   (Volný pohyb zboží - Článek 28 ES - Množstevní omezení - Opatření s rovnocenným účinkem - Uvádění zmražených pekařských výrobků na trh)
   (2007/C 82/19)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Dioikitiko Protodikeio Tripolis
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Carrefour – Marinopoulos AE

      Žalovaná: Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Dioikitiko Protodikeio Tripolis – Výklad článku 28 ES – Uvádění předpečených pekařských výrobků (výrobky „bake-off“) na trh – Požadavek povolení
   Výrok
   Článek 28 ES musí být vykládán tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, která podřizuje prodej výrobků „bake off “stejným požadavkům, jaké se použijí na úplný postup výroby a uvádění tradičního chleba a tradičních pekařských výrobků na trh.

      (1)  Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


title: Věc T-74/06: Žaloba podaná dne  3. března 2006  – Fox Racing v. OHIM

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/24

         Žaloba podaná dne 3. března 2006 – Fox Racing v. OHIM
   (Věc T-74/06)
   (2006/C 108/44)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fox Racing Inc. (Morgan Hill, USA) (zástupce: P. Brownlow, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Lloyd IP Limited (Penrith, Spojené království)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               částečně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 8. prosince 2005 (věc R 1180/2004-1) v rozsahu, ve kterém zamítlo přihlášku, pokud jde o motocykly a bezpečnostní helmy a ochranné oděvy pro motocyklisty a cyklisty (třída 9) a oděvy, zejména saka, pláštěnky, tílka, svetry, košile, spodky, halenky, punčocháče, krátké kalhoty, klobouky, čepice, potítka, čelenky, rukavice, pásky, obuv, holínky, ponožky a zástěry (třída 25);

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známky „SHIFT“ pro výrobky ve třídách 9, 16, 18 a 25 – přihláška č. 2 419 349

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Lloyd Lifestyle Limited

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka Společenství a starší nezapsaná slovní ochranná známka „Swift“ a národní obrazová ochranná známka „Swift leathers“ pro výrobky ve třídě 9 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém zamítlo přihlášku pro „tlakoměry“ a výrobky ve třídě 16 a 18; potvrzení napadeného rozhodnutí ve zbývající části

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94


title: Věc C-89/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Rose Marie Bark v. Galileo Joint Undertaking, v likvidaci ( „Společné podniky — Pracovní smlouvy uzavírané se zaměstnanci — Použitelná úprava — Nařízení (ES) č. 876/2002“ )

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Rose Marie Bark v. Galileo Joint Undertaking, v likvidaci
   (Věc C-89/12) (1)

   (Společné podniky - Pracovní smlouvy uzavírané se zaměstnanci - Použitelná úprava - Nařízení (ES) č. 876/2002)
   2013/C 171/15
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Rose Marie Bark

      Odpůrkyně: Galileo Joint Undertaking, v likvidaci

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad čl. 11 odst. 2 stanov společného podniku Galileo obsažených v příloze nařízení Rady (ES) č. 876/2002 ze dne 21. května 2002 o zřízení společného podniku Galileo (Úř. věst. L 138, s. 1; Zvl. vyd. 13/29, s. 477) — Pracovní smlouvy na dobu určitou uzavírané se zaměstnanci — Pracovní smlouvy, které mají vycházet z „pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství“ — Povinné použití ustanovení služebního řádu úředníků týkajících se platových podmínek

      Výrok

   Článek 11 odst. 2 stanov společného podniku Galileo obsažených v příloze nařízení Rady (ES) č. 876/2002 ze dne 21. května 2002 o zřízení společného podniku Galileo, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1943/2006 ze dne 12. prosince 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství, konkrétně platové podmínky tam stanovené, se na zaměstnance společného podniku Galileo, kteří mají pracovní smlouvu na dobu určitou, nepoužije.

      (1)  Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


title: Věc C-203/13: Žaloba podaná dne 17. dubna 2013 — Evropská komise v. Bulharská republika

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/12

         Žaloba podaná dne 17. dubna 2013 — Evropská komise v. Bulharská republika
   (Věc C-203/13)
   2013/C 164/23
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet, M. Heller a P. Mihaylova)

      Žalovaná: Bulharská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Bulharská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení čl. 3 odst. 7 a přílohy I odst. 1 písm. a) druhého pododstavce, jakož i písm. b), c), d), f), h) a i) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES (1) ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES, nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 49 odst. 1 uvedené směrnice;

               —

               uložit Bulharské republice na základě čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu porušení povinnosti oznámit Komisi opatření k provedení směrnice 2009/72/ES platbu denního penále ve výši 8 448 euro ode dne vydání rozsudku v této věci.

               —

               uložit Bulharské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro přijetí opatření k provedení směrnice uplynula dne 3. března 2011.

      (1)  Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 55.


title: Věc F-77/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2012 — Van Neyghem v. Rada ( „Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Povyšovací rok 2007 — Odmítnutí povýšení — Zrušení — Prováděcí opatření — Nový srovnávací přezkum zásluh“ )

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/31

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2012 — Van Neyghem v. Rada
   (Věc F-77/11) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Povyšovací rok 2007 - Odmítnutí povýšení - Zrušení - Prováděcí opatření - Nový srovnávací přezkum zásluh)
   2013/C 38/59
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Kris Van Neyghem (Tienen, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a J. Herrmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí, které bylo přijato v rámci plnění povinností vyplývajících z rozsudku F-53/08 a kterým byla zamítnuta kandidatura žalobce na povýšení do platové třídy AST 7 za povyšovací rok 2007, jakož i návrh na náhradu škody, která žalobci údajně vznikla.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů řízení vynaložených K. Van Neyghemem.

               3)

               Kris Van Neyghem ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 340, 19.11.2011, 40.


title: Věc T-218/10: Žaloba podaná dne 12. května 2010 — DHL International v. OHIM — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)

text:
               17.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 195/26

         Žaloba podaná dne 12. května 2010 — DHL International v. OHIM — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)
   (Věc T-218/10)
   2010/C 195/41
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: DHL International GmbH (Bonn, Německo) (zástupce: K.-U. Jonas, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Service Point Solutions, SA (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. února 2010 ve věci R 62/2009-2;

               —

               uložit žalovanému a případně další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „SERVICEPOINT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 20, 35 a 39

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Service Point Solutions S.A.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Service Point“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 8, 9, 16, 20, 35, 38, 39 a 42, obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „service point“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 16 a obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „service point“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) 207/2009 (1), jelikož mezi spornými ochrannými známkami neexistovalo nebezpečí záměny, jakož i porušení čl. 76 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 207/2009 jelikož odvolací senát neoprávněně nevzal v úvahu různé podklady.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-318/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. března 2008 – National Association of Licensed Opencast Operators v. Komise

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/43

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. března 2008 – National Association of Licensed Opencast Operators v. Komise
   (Věc T-318/07) (1)

   (2008/C 107/75)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


title: Věc C-484/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Tobias Mc Fadden v. Sony Music Entertainment Germany GmbH „Řízení o předběžné otázce — Informační společnost — Volný pohyb služeb — Místní bezdrátová síť (WLAN) provozovaná obchodníkem — Bezplatné veřejné poskytování — Odpovědnost zprostředkujících poskytovatelů — Pouhý přenos — Směrnice 2000/31/ES — Článek 12 — Omezení odpovědnosti — Neznámý uživatel této sítě — Porušení práv majitelů ke chráněnému dílu — Povinnost zabezpečení sítě — Občanskoprávní odpovědnost obchodníka“

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Tobias Mc Fadden v. Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Věc C-484/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Informační společnost - Volný pohyb služeb - Místní bezdrátová síť (WLAN) provozovaná obchodníkem - Bezplatné veřejné poskytování - Odpovědnost zprostředkujících poskytovatelů - Pouhý přenos - Směrnice 2000/31/ES - Článek 12 - Omezení odpovědnosti - Neznámý uživatel této sítě - Porušení práv majitelů ke chráněnému dílu - Povinnost zabezpečení sítě - Občanskoprávní odpovědnost obchodníka“)
   (2016/C 419/05)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht München I

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Tobias Mc Fadden

      Žalovaná: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Výrok

               1)

               Článek 12 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) ve spojení s čl. 2 písm. a) této směrnice a s čl. 1 bodem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že taková služba, jako je služba dotčená v původním řízení, poskytovaná provozovatelem komunikační sítě, která spočívá v jejím bezplatném zpřístupnění veřejnosti, je „službou informační společnosti“ ve smyslu tohoto prvního ustanovení, jestliže tak dotčený poskytovatel činí s cílem upozornit na jím prodávané zboží nebo poskytované služby.

               2)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 musí být vykládán tak, že k tomu, aby byla služba ve smyslu tohoto ustanovení spočívající ve zprostředkování přístupu ke komunikační síti považována za poskytnutou, nemusí tento přístup překročit rámec technického, automatického a pasivního procesu zaručujícího přenos požadovaných informací; žádné další požadavky nemusí být splněny.

               3)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka stanovená v čl. 14 odst. 1 písm. b) této směrnice se nepoužije per analogiam na výše uvedený čl. 12 odst. 1.

               4)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 ve spojení s čl. 2 písm. b) této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že neexistují jiné požadavky, kterým by podléhal poskytovatel služeb zprostředkovávající přístup ke komunikační síti, než požadavek uvedený v tomto ustanovení.

               5)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby osoba, jejíž práva k určitému dílu byla poškozena, mohla žádat od poskytovatele přístupu náhradu škody, jakož i náhradu výdajů spojených s výzvou a náhradu nákladů vynaložených před soudem v rámci její žaloby o náhradu škody na základě toho, že třetí osoby využily k porušení jejích práv jeden z těchto přístupů. Naproti tomu musí být toto ustanovení vykládáno tak, že nebrání tomu, aby se tato osoba domáhala zamezení dalšího porušování, jakož i náhrady výdajů spojených s výzvou a náhrady nákladů řízení vůči poskytovateli přístupu ke komunikační síti, jehož služby byly využity k tomuto porušení za předpokladu, že tyto návrhy směřují nebo následují po vydání příkazu vnitrostátního soudního nebo správního orgánu, který tomuto poskytovateli zakazuje další porušování.

               6)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 ve spojení s čl. 12 odst. 3 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že s ohledem na požadavky vyplývající z ochrany základních práv, jakož i s ohledem na pravidla stanovená směrnicemi 2001/29 a 2004/48, v zásadě nebrání vydání takového příkazu, jako je příkaz dotčený v původním řízení, který pod hrozbou pokuty vyžaduje od poskytovatele přístupu ke komunikační síti umožňující veřejnosti připojení na internet, aby třetím osobám zabránil ve zpřístupnění určitého díla nebo jeho částí chráněných autorským právem veřejnosti prostřednictvím tohoto internetového připojení, na internetových výměnných systémech (peer-to-peer), když má tento poskytovatel možnost volby technických opatření k tomu, aby vyhověl tomuto příkazu, třebaže je tento výběr omezen na jediné opatření spočívající v zabezpečení internetového připojení heslem, pokud jsou tito uživatelé povinni uvést svou totožnost k získání hesla, a nemohou tedy jednat anonymně, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 46, 9.2.2015.


title: Věc C-491/15 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. ledna 2017 – Rainer Typke v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Přístup k dokumentům orgánů — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Článek 3 — Pojem ‚dokument‘ — Článek 2 odst. 3 — Dokument v držení orgánu — Kvalifikace informací obsažených v databázi — Povinnost vytvořit neexistující dokument — Neexistence — Existující dokumenty, jež mohou být extrahovány z databáze“

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. ledna 2017 – Rainer Typke v. Evropská komise
   (Věc C-491/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Přístup k dokumentům orgánů - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 3 - Pojem ‚dokument‘ - Článek 2 odst. 3 - Dokument v držení orgánu - Kvalifikace informací obsažených v databázi - Povinnost vytvořit neexistující dokument - Neexistence - Existující dokumenty, jež mohou být extrahovány z databáze“)
   (2017/C 063/05)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Rainer Typke (zástupce: C. Cortese, avvocato)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupkyně: F. Clotuche-Duvieusart a B. Eggers, zmocněnkyně)

      Výrok

               1.

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2.

               Raineru Typkemu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


title: Věc T-278/03: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  27. ledna 2006  – Van Mannekus v. Rada ( Dumping — Dovozy oxidu hořečnatého pocházejícího z Číny — Změna dříve zavedených antidumpingových opatření — Žaloba na neplatnost — Námitka nepřípustnosti )

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/28

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. ledna 2006 – Van Mannekus v. Rada
   (Věc T-278/03) (1)

   („Dumping - Dovozy oxidu hořečnatého pocházejícího z Číny - Změna dříve zavedených antidumpingových opatření - Žaloba na neplatnost - Námitka nepřípustnosti“)
   (2006/C 86/55)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Van Mannekus & Co. BV (Schiedam, Nizozemsko) (zástupce: H. Bleier, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Marquardt, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem)

      Vedlejší účastník na podporu žalované: Komise Evropských společenství (zástupci: T. Scharf a K Talaber Ricz, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 985/2003 ze dne 5. června 2003, kterým se mění antidumpingová opatření uložená nařízením (ES) č. 1334/1999 na dovozy oxidu hořečnatého pocházejícího z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 143, s. 1)
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Žalobkyně nese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Radou.

               3)

               Komise nese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 264, 1.11.2003.