title: Věc C-310/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-310/20 P)
      (2021/C 35/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zástupci: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Peek & Cloppenburg KG, Hamburk
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 29. října 2020 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-311/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-311/20 P)
      (2021/C 35/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zástupci: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Peek & Cloppenburg KG, Hamburk
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 29. října 2020 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-312/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. července 2020 Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. května 2020 ve věci T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-312/20 P)
      (2021/C 35/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zástupci: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Peek & Cloppenburg KG, Hamburk
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 29. října 2020 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-400/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. srpna 2020 Dermavita Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 25. června 2020 ve věci T-104/19, Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/21

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. srpna 2020 Dermavita Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 25. června 2020 ve věci T-104/19, Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Věc C-400/20 P)
      (2021/C 35/32)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dermavita Co. Ltd (zástupce: D. Todorov, адвокат)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Allergan Holdings France
      Usnesením ze dne 3. prosince 2020 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že přijatelnost kasačního opravného prostředku by neměla být uznána, a uložil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek, aby nesla vlastní náklady řízení.


title: Věc C-465/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. září 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. července 2020 ve spojených věcech T-778/16 a T-892/16, Irsko a další v. Komise

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. září 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. července 2020 ve spojených věcech T-778/16 a T-892/16, Irsko a další v. Komise
      (Věc C-465/20 P)
      (2021/C 35/33)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, P.-J. Loewenthal a F. Tomat, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Irsko, Apple Sales International (ASI), Apple Operations Europe (AOE), Lucemburské velkovévodství, Polská republika, Kontrolní úřad ESVO

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek napadený kasačním opravným prostředkem;

                  —

                  zamítl první čtyři žalobní důvody a osmý žalobní důvod uplatněné ve věci T-778/16 a prvních pět žalobních důvodů, osmý a čtrnáctý žalobní důvod uplatněné ve věci T-892/16;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k dalšímu řízení za účelem opětovného posouzení žalobních důvodů, o nichž ještě nebylo rozhodnuto a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Komise uvádí na podporu kasačního opravného prostředku dva důvody.
      První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil v několika ohledech nesprávného právního posouzení, a to tím, že nesouhlasil se závěrem o existenci zvýhodnění, který je učiněn v předmětném rozhodnutí (1). Tento důvod má tři části:

                  —

                  zaprvé, v bodech 125, 183 až 187, 228, 242, 243 a 249 napadeného rozsudku Tribunál předmětné rozhodnutí nesprávně vyložil, když dovodil, že závěr o existenci zvýhodnění vychází pouze z nedostatku zaměstnanců a fyzické přítomnosti v ústředích společností ASI a AOE a nesnaží se prokázat, že irské pobočky společností ASI a AOE ve skutečnosti vykonávaly funkce odůvodňující přiřazení licencí k duševnímu vlastnictví společnosti Apple těmto pobočkám. V bodech 281 až 305 předmětného rozhodnutí jsou za účelem odůvodnění přiřazení licencí k duševnímu vlastnictví společnosti Apple irským pobočkám analyzovány skutečné funkce vykonávané jak v ústředích, tak v irských pobočkách. Tím, že Tribunál řádně neposoudil strukturu a obsah předmětného rozhodnutí, ani vysvětlení Komise obsažená v písemných vyjádřeních, která se týkala funkcí vykonávaných ústředími a irskými pobočkami, dopustil se procesní vady. Následný závěr Tribunálu, učiněný v bodech 268 až 283, 286 a 287 napadeného rozsudku, že v předmětném rozhodnutí se zkoumají funkce vykonávané irskými pobočkami za účelem odůvodnění přiřazení licencí k duševnímu vlastnictví společnosti Apple posledně uvedeným, představuje rozporuplné odůvodnění, což vede k vadě spočívající v nedostatku odůvodnění,

                  —

                  zadruhé, v bodech 267, 269, 273, 274, 275, 277, 281, 283, 298 až 302 napadeného rozsudku Tribunál porušil metodu samostatného subjektu a zásadu obvyklých tržních podmínek, čímž došlo k porušení čl. 107 odst. 1 SFEU nebo k porušení vnitrostátního práva, a to tím, že odmítl přiřazení licencí k duševnímu vlastnictví společnosti Apple irským pobočkám provedené v předmětném rozhodnutí na základě poukazu na funkce vykonávané společností Apple Inc. Tím, že Tribunál nezohlednil vysvětlení obsažená v bodech 308 a 318 předmětného rozhodnutí a písemná vyjádření Komise týkající se toho, proč jsou funkce vykonávané společností Apple Inc. irelevantní pro přisuzování zisků v rámci společností ASI a AOE, dopustil se procesní vady a vady spočívající v nedostatku odůvodnění,

                  —

                  zatřetí, v bodech 301 a 303 až 309 napadeného rozsudku Tribunál porušil metodu samostatného subjektu a zásadu obvyklých tržních podmínek, čímž došlo k porušení čl. 107 odst. 1 SFEU nebo k porušení vnitrostátního práva, a to tím, že konstatoval, že formální akty ředitelů společností ASI a AOE představují funkce vykonávané jejich ústředími v souvislosti s licencemi k duševnímu vlastnictví společnosti Apple. Tím, že Tribunál nezohlednil vysvětlení Komise obsažená v předmětném rozhodnutí a v jejích písemných vyjádřeních týkající se toho, proč tyto akty nepředstavují funkce vykonávané ústředími pro účely uplatnění metody samostatného subjektu a zásady obvyklých tržních podmínek, dopustil se procesní vady a vady spočívající v nedostatku odůvodnění. Tím, že Tribunál opřel svůj závěr o nepřípustné důkazy, dopustil se procesní vady.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil v několika ohledech nesprávného právního posouzení, a to tím, že nesouhlasil s podpůrným závěrem o existenci zvýhodnění, který je učiněn v předmětném rozhodnutí. Tento důvod má tři části:

                  —

                  zaprvé, v bodech 349, 416, 434 a 435 napadeného rozsudku se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění pravidel týkajících se dokazování, která musí Komise dodržovat při prokazování existence zvýhodnění,

                  —

                  zadruhé, v bodech 315 až 481 napadeného rozsudku se Tribunál dopustil procesní vady, když odmítl podpůrný závěr o existenci zvýhodnění na základě argumentů, které Irsko, ani společnosti ASI/AOE neuvedly ve svých žalobách,

                  —

                  zatřetí, v bodech 315 až 481 napadeného rozsudku Tribunál předmětné rozhodnutí zkreslil a porušil čl. 107 odst. 1 SFEU nebo vnitrostátní právo, když dospěl k závěru, že v rámci podpůrného odůvodnění předmětného rozhodnutí nebyla prokázána existence zvýhodnění.

         (1)  Rozhodnutí Komise (EU) 2017/1283 ze dne 30. srpna 2016 o státní podpoře SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP) poskytnuté Irskem ve prospěch společnosti Apple (Úř. věst. 2017, L 187, s. 1).


title: Věc C-502/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 5. října 2020 – TP v. Institut des Experts en Automobiles

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 5. října 2020 – TP v. Institut des Experts en Automobiles
      (Věc C-502/20)
      (2021/C 35/34)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Mons

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: TP

         Odpůrce: Institut des Experts en Automobiles

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mohou být ustanovení článků 5b a 6 belgického zákona ze dne 15. května 2007 o uznávání a ochraně povolání znalce a odhadce automobilů, ve spojení s ustanoveními zákona ze dne 12. února 2008, kterým se zavádí obecný rámec pro uznávání odborných kvalifikací EU, zvláště články 6, 8 a 9, vykládána v tom smyslu, že poskytovatel služeb, který změní místo svého usazení a usadí se v jiném členském státě, nemůže být po této změně zapsán ve státě svého původu, čili v Belgii, do rejstříku poskytovatelů dočasných a příležitostných služeb IEA, aby tam vykonával dočasnou a příležitostnou činnost? Je takový výklad slučitelný se svobodou usazování uznanou v unijním právu?

                  2)

                  Jsou ustanovení článků 5b a 6 belgického zákona ze dne 15. května 2007 o uznávání a ochraně povolání znalce a odhadce automobilů, ve spojení s ustanoveními zákona ze dne 12. února 2008, kterým se zavádí obecný rámec pro uznávání odborných kvalifikací EU, zvláště články 6, 8 a 9, vykládaná v tom smyslu, že pojem „dočasná a příležitostná činnost“ vylučuje možnost, aby poskytovatel služeb usazený v členském státě původu poskytoval služby v jiném členském státě, pokud jsou tyto služby do určité míry opakované, byť nejsou pravidelné, nebo aby měl v tomto jiném členském státě určitou infrastrukturu, slučitelná s výše uvedenými ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací (1)?

         (1)  Úř. věst. 2005, L 255, s. 22.


title: Věc C-522/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 19. října 2020 – OE v. VY

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 19. října 2020 – OE v. VY
      (Věc C-522/20)
      (2021/C 35/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: OE

         Žalovaná: VY

         Předběžné otázky

                  1.

                  Porušuje čl. 3 odst. 1 písm. a) šestá odrážka nařízení (ES) č. 2201/2003 (1) zákaz diskriminace stanovený v článku 18 SFEU, protože v závislosti na státní příslušnosti navrhovatele stanoví oproti článku 3 odst. 1 písm. a) páté odrážky nařízení č. 2201/2003 kratší dobu trvání bydliště navrhovatele jako podmínku pro příslušnost soudů státu bydliště?

                  2.

                  Pro případ kladné odpovědi na první otázku:
                  Vede takové porušení zákazu diskriminace k tomu, že podle základního pravidla čl. 3 odst. 1 písm. a) páté odrážky nařízení č. 2201/2003 je pro všechny navrhovatele nezávisle na jejich státní příslušnosti doba trvání bydliště v délce 12 měsíců podmínkou pro odvolání se na příslušnost soudů místa bydliště, nebo je pro všechny navrhovatele nutno vycházet z podmínky doby trvání bydliště v délce šesti měsíců?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).


title: Věc C-525/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 19. října 2020 – Association France Nature Environnement v. Premier ministre a Ministre de la Transition écologique et solidaire

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 19. října 2020 – Association France Nature Environnement v. Premier ministre a Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Věc C-525/20)
      (2021/C 35/37)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d’État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Association France Nature Environnement

         Odpůrci: Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (1), vykládán v tom smyslu, že členským státům umožňuje, aby při schvalování programu nebo projektu nezohlednily jejich dočasné krátkodobé dopady na stav povrchových vod, které nemají dlouhodobé důsledky?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi, jaké podmínky by tyto programy a projekty měly splňovat ve smyslu článku 4 uvedené směrnice a zejména jeho odstavců 6 a 7?

         (1)  Úř. věst. L 327, s. 1.


title: Věc C-559/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 26. října 2020 – Koch Media GmbH v. FU

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 26. října 2020 – Koch Media GmbH v. FU
      (Věc C-559/20)
      (2021/C 35/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Saarbrücken

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Koch Media GmbH

         Žalovaný: FU

         Předběžné otázky

                  1.

                              a)

                              Musí být článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (dále jen „směrnice 2004/48“) (1) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na nezbytné náklady na právní zastoupení jakožto na „náklady řízení“ nebo na „další náklady“, které vzniknou nositeli práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 tím, že vůči rušiteli těchto práv mimosoudně uplatní nárok na zdržení se protiprávního jednání prostřednictvím výzvy?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi na první otázku písm. a): Musí být článek 13 směrnice 2004/48 vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na náklady na právní zastoupení uvedené v první otázce písm. a) jakožto na náhradu škody?

                  2.

                              a)

                              Musí být unijní právo, zejména s ohledem na

                                          —

                                          články 3, 13 a 14 směrnice 2004/48,

                                          —

                                          článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (2) a

                                          —

                                          článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/24/ES ze dne 23. dubna 2009 o právní ochraně počítačových programů (kodifikované znění) (3),
                                          vykládáno v tom smyslu, že nositel práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 má v zásadě nárok na náhradu nákladů na právní zastoupení uvedených v bodě 1a) v plném rozsahu, a každopádně přiměřené a podstatné části těchto nákladů i v případě, že

                                          —

                                          stíhaného porušení práva se dopustila fyzická osoba mimo svou profesní nebo podnikatelskou činnost a

                                          —

                                          vnitrostátní právní úprava pro tento případ stanoví, že takovéto náklady na právní zastoupení mohou být zpravidla nahrazeny pouze na základě snížené hodnoty sporu?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na druhou otázku písm. a): Musí být unijní právo uvedené v druhé otázce písm. a) vykládáno tak, že výjimka ze zásady uvedené ve druhé otázce písm. a), podle níž musí být nositeli práv uhrazeny náklady na právní zastoupení uvedené v první otázce písm. a) v plném rozsahu, nebo každopádně jejich přiměřená nebo podstatná část,
                              přichází do úvahy při zohlednění dalších faktorů (jako například aktuálnost díla, doba trvání zveřejnění a porušení práv ze strany fyzické osoby mimo její podnikatelské nebo profesní zájmy),
                              i když porušení práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 spočívá ve sdílení souborů, tedy ve veřejném zpřístupnění díla nabízením k bezplatnému stažení všem účastníkům na volně přístupné výměnné burze bez správy digitálních práv?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 157, s. 45.

         (2)  Úř. věst. 2001, L 167, s. 10.

         (3)  Úř. věst. 2009, L 111, s. 16.


title: Věc C-573/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Parma (Itálie) dne 30. října 2020 – Casa di Cura Città di Parma SpA v. Agenzia delle Entrate

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Parma (Itálie) dne 30. října 2020 – Casa di Cura Città di Parma SpA v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-573/20)
      (2021/C 35/40)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Casa di Cura Città di Parma SpA

         Žalovaný: Agenzia delle Entrate

         Předběžné otázky

                  1)

                  Existuje rozpor mezi vnitrostátními právními předpisy a právem [Evropské unie], zejména mezi čl. 19 odst. 5 a článkem 19a nařízení prezidenta republiky č. 633/72 (tedy vnitrostátním právním předpisem upravujícím mechanismus tzv. poměrné části DPH vyloučené z odpočtu) a čl. 17 odst. 2 písm. a) směrnice 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (1)?

                  2)

                  [Je s unijním právem slučitelné] nerovné zacházení mezi italskými poskytovateli zdravotnických služeb, kteří jsou považováni za „konečné spotřebitele“ (se zatížením DPH), a poskytovateli zdravotnických služeb v jiných členských státech Evropské unie (Belgii, Bulharsku, Německu, Řecku, Francii a Španělsku), kteří jsou považováni za „zprostředkující poskytovatele“ (s právem na odpočet DPH)?

                  3)

                  [Existuje] nerovné zacházení v režimu DPH mezi různými členskými státy Evropské unie, neboť na rozdíl od osvobození od DPH uplatňovaného v Itálii se v jiných členských státech Evropské unie (Belgii, Bulharsku, Německu, Řecku, Francii a Španělsku) na zdravotnické služby naopak uplatňuje DPH, což je důvodem, proč mají stejné zdravotnické služby různé sazby DPH, a tím i rozdílný nárok na odpočet?

                  4)

                  [Je s unijním právem slučitelné] rozdílné postavení mezi italskými poskytovateli zdravotnických služeb (včetně Casa di Cura Città di Parma) a poskytovateli v jiných členských státech Evropské unie (Belgii, Bulharsku, Německu, Řecku, Francii a Španělsku) v souvislosti s tím, že u těchto poskytovatelů z jiných členských států podléhají zdravotnické služby dani z přidané hodnoty, a v důsledku toho rozdílné postavení italských poskytovatelů zdravotnických služeb co se týče souvisejícího nároku na odpočet nebo vrácení DPH uhrazené při nákupu?

         (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1).


title: Věc C-574/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 3. listopadu 2020 – XO v. Finanzamt Waldviertel

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 3. listopadu 2020 – XO v. Finanzamt Waldviertel
      (Věc C-574/20)
      (2021/C 35/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzgericht

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: XO

         Žalovaný orgán: Finanzamt Waldviertel

         Předběžné otázky

      Otázka č. 1 týkající se platnosti sekundárního práva:
      Jsou články 4 a 7 nařízení (ES) č. 883/2004 (1), ve znění nařízení (EU) č. 465/2012 (2), ve znění pozdějších předpisů (dále jen „nařízení č. 883/2004“ nebo „základní nařízení“) platné?
      Otázka č. 2:
      Musí být článek 7 nařízení č. 883/2004, zejména jeho nadpis „Upuštění od pravidel týkajících se bydliště“, vykládán v tom smyslu, že bránilo právně účinnému vzniku obecných norem obsažených v § 8a Familienlastenausgleichsgesetz 1967 (zákon z roku 1967 o vyrovnání rodinných výdajů, dále jen „FLAG“), § 33 odst. 3 bodu 2 Einkommensteuergesetz (EStG) 1988 (zákon z roku 1988 o dani z příjmu, dále jen „EStG“) a Familienbeihilfe-Kinderabsetzbetrag-EU- Anpassungsverordnung (nařízení o úpravě rodinných přídavků a daňových úlev na děti), které upravují indexaci rodinných dávek v závislosti na kupní síle ve státě bydliště, v rozsahu, v němž je s nimi spojeno snížení hodnoty rodinných přídavků v určitých členských státech?
      Otázka č. 3:
      Musí být zákaz snížení peněžitých dávek stanovený v článku 7 nařízení č. 883/2004, konkrétně výraz „peněžité dávky […] nelze snížit, změnit, pozastavit, odejmout nebo konfiskovat“, vykládán v tom smyslu, že výše uvedené ustanovení nebránilo právně účinnému vzniku § 8a FLAG a § 33 odst. 3 bodu 2 EStG, které upravují indexaci rodinných dávek v závislosti na kupní síle ve státě bydliště, v rozsahu, v němž musí být hodnota předmětných rodinných dávek navýšena?
      Otázky 4 a 5, které se týkají posudku, který sloužil jako základ pro změnu v legislativě:
      Otázka č. 4:
      Musí být články 7 a 67 nařízení 883/2004 vykládány v tom smyslu a vymezeny od sebe tak, že se článek 7 týká procesu vytvoření ustanovení o bydlišti jako obecně abstraktního pravidla ze strany parlamentu členského státu, zatímco článek 67 odpovídá v konkrétním individuálním případě procesu vytvoření individuálně-konkrétní normy a je určen přímo instituci, jak vyplývá především z hlavy II základního nařízení?
      Otázka č. 5:
      Musí být článek 67, čl. 68 odst. 1 a 2 nařízení č. 883/2004 a čl. 60 odst. 1 nařízení č. 987/2009 vykládány v tom smyslu, že se stejně jako ustanovení, která jim předcházela, tedy články 73, 76 nařízení 1408/71 a článek 10 nařízení č. 574/72, musí použít společně a být tedy chápány pouze v kontextu, a že sledují ve vzájemném spojení a v souladu s pravidlem zákazu souběhu nároků cíl, že dotčená osoba neztratí žádné nároky, který je zajištěn specifikací a hierarchizací dotčených členských států, upravených v čl. 68 odst. 1 a 2 tohoto nařízení, a výslovným požadavkem, aby členský stát, jehož právní předpisy se použijí sekundárně, poskytl v případě, že to bude nezbytné, doplatek, takže izolovaný výklad článku 67 nařízení 883/2004, jaký je obsažen v posudku, není přípustný?
      Otázka č. 6:
      Musí být pojem „obecná působnost“ nařízení a spojení „je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné“ ve druhém pododstavci článku 288 SFEU vykládány v tom smyslu, že také bránily právně účinnému přijetí individuálních pravidel příslušných institucí, která se zakládají na pravidlech upravujících indexaci, a že správní rozhodnutí napadené v projednávané věci stížností nenabylo formální právní moci?
      Otázka č. 7:
      Porušuje § 53 odst. 1 FLAG, v původním znění Budgetbegleitgesetz (průvodní zákon ke státnímu rozpočtu) ze dne 29. prosince 2000, BGBl 1142/2000) a § 53 odst. 4 FLAG, v původním znění spolkového zákona ze dne 4. prosince 2018, kterým se mění Familienlastenausgleichsgesetz 1967, Einkommensteuergesetz 1988 a Entwicklungshelfergesetz, BGBl I 83/2018, zákaz provádění nařízení ve smyslu druhého pododstavce článku 288 SFEU?
      Otázky 8 až 12, které je třeba zkoumat společně:
      Otázka č. 8:
      Musí být požadavek rovného zacházení s tuzemskými státními příslušníky podle článku 4 nařízení č. 883/2004, příp. základní zákaz diskriminace podle čl. 45 odst. 2 SFEU vykládán v tom smyslu, že je splněn pouze tehdy, je-li s migrujícím pracovníkem zacházeno stejně jako s tuzemským státním příslušníkem ve vnitrostátní situaci a je mu tedy rodinný přídavek předem oznámen a vyplácen měsíčně podle § 12 ve spojení s § 2 a § 8 FLAG, nebo je požadavek rovného zacházení s tuzemskými státními příslušníky splněn tehdy, pokud je s migrujícím pracovníkem zacházeno stejně jako s tuzemským státním příslušníkem členského státu, který, tak jako on, se nachází v přeshraniční situaci podle § 4 FLAG, avšak ve druhém případě je mu na základě odchylky rodinný přídavek pro dotčený kalendářní rok vyplácen podle § 4 odst. 4 FLAG pouze ročně po ukončení kalendářního roku?
      Otázka č. 9:
      Musí být pozastavení nároků na rodinné dávky podle jiných kolidujících právních předpisů, které ukládá čl. 68 odst. 2 druhá věta nařízení č. 883/2004, až do výše částky stanovené přednostně použitelnými právními předpisy, vykládáno v tom smyslu, že brání takovému pravidlu členského státu o zákazu souběhu dávek, jako je například § 4 odst. 1 až 3 FLAG, které opravňuje Rakousko jakožto přednostně příslušný členský stát, aby v takové situaci, jako je situace dotčená v projednávané věci, snížilo rodinné přídavky o nároky na „rovnocenné zahraniční dávky“ v jiném členském státě, jelikož zákazu souběhu příspěvků již zabránila unijní norma a pravidlo zákazu souběhu příspěvků v § 4 odst. 1 až 3 FLAG je tedy irelevantní?
      Otázka č. 10:
      Musí být pozastavení nároků na rodinné dávky podle jiných kolidujících právních předpisů, které ukládá čl. 68 odst. 2 druhá věta nařízení č. 883/2004, až do výše částky stanovené přednostně platnými právními předpisy vykládáno v tom smyslu, že členský stát, jehož právní předpisy jsou použitelné sekundárně a který musí pozastavit rodinné dávky stanovené v jeho předpisech z důvodu, že to vyžaduje unijní právo, musí zamítnout žádost migrujícího pracovníka nebo rodinného příslušníka anebo osoby jinak oprávněné podle právních předpisů členského státu, a nepřiznat rodinnou dávku až do výše částky stanovené přednostně použitelnými právními předpisy ani tehdy, pokud by přístup založený čistě na situaci členského státu umožňoval – případně na alternativním právním základě – schválení žádosti?
      Otázka č. 11:
      V případě kladné odpovědi na otázku 10 vyvstává otázka, zda by členský stát, jehož právní předpisy jsou použitelné sekundárně a který musí pozastavit rodinné dávky stanovené v jeho právních předpisech z důvodu, že to požaduje unijní právo, který však není povinen uhradit rozdíl ve výši dávek nad rámec, který překračuje částku poskytnutou právními předpisy prvního státu, z důvodu nedostatku takové částky, musel zamítnout žádost s odůvodněním, že pozastavení podle druhé věty čl. 68 odst. 2 nařízení č. 883/2004 brání přiznání nároku na rodinné přídavky?
      Otázka č. 12:
      Musí být čl. 68 odst. 1 a 2 nařízení č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, body 6 a 7 formuláře E411 správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků, které musí vyplnit členský stát, jehož právní předpisy se použijí sekundárně, již nesplňují požadavky na informování členského státu, jehož právní předpisy jsou použitelné přednostně, jelikož přednostně příslušný členský stát musí být informován druhým členským státem ve smyslu desáté a jedenácté otázky o tom, že tento posledně uvedený členský stát provede pozastavení podle druhé věty čl. 68 odst. 2 nařízení 883/2004, s tím výsledkem, že nebude zapotřebí zkoumat právní stav v členském státě, který zahrnuje také stropy výdělku?
      Otázka č. 13:
      Musí být povinnost nápravy práva zakotvená v ustálené judikatuře Soudního dvora na základě zásady loajality podle čl. 4 odst. 3 SEU chápána v tom smyslu, že ji může splnit i ústavní soud na základě žádosti předkládajícího soudu?
      Otázka č. 14:
      Musí být čl. 267 odst. 1 písm. b) SFEU ohledně otázky platnosti sekundárního práva, která je povinná pouze pro soud, který není soudem rozhodujícím v posledním stupni, a povinnost předkládajícího soudu spojená s otázkou platnosti zajistit použití platného unijního práva přijetím usnesení o předběžném opatření, kterým nebude z důvodu přednosti unijního práva připuštěno podání opravného prostředku „Revision“, vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, jako je čl. 133 odst. 4, 9 B-VG ve spojení s § 25a odst. 1 až 3 VwGG, § 30a odst. 7 VwGG, které účastníkům správního řízení umožňují podat proti usnesení správního soudu na vnitrostátní úrovni návrh na soudní přezkum ze strany Verwaltungsgerichtshof (nejvyšší správní soud) ve formě mimořádného opravného prostředku „Revision“?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1, Zvl. vyd. 05/05, s. 72, oprava Úř. věst. 2004, L 188, s. 10).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 465/2012 ze dne 22. května 2012 , kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 (Úř. věst. L 149, 8.6.2012, s. 4).


title: Věc C-576/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 4. listopadu 2020 – CC v. Pensionsversicherungsanstalt

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 4. listopadu 2020 – CC v. Pensionsversicherungsanstalt
      (Věc C-576/20)
      (2021/C 35/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: CC

         Odpůrce: Pensionsversicherungsanstalt

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 44 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát příslušný pro poskytování starobního důchodu, podle jehož právních předpisů žadatelka o důchod s výjimkou dob péče o dítě po celý svůj pracovní život vykonávala zaměstnání nebo samostatnou výdělečnou činnost, zohlednil doby péče o dítě strávené v jiných členských státech, již z toho důvodu, že tato žadatelka o důchod ke dni, kdy podle právních předpisů tohoto členského státu začala být u dotyčného dítěte brána v úvahu doba péče o dítě, nevykonávala ani zaměstnání, ani samostatnou výdělečnou činnost?
                  V případě záporné odpovědi na první otázku:

                  2.

                  Musí být čl. 44 odst. 2 první část první věty nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, vykládán v tom smyslu, že členský stát, který je příslušný podle hlavy II nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, k dobám péče o dítě podle svých právních předpisů nepřihlíží obecně, nebo k nim nepřihlíží pouze v konkrétním případě?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 284, s. 1.


title: Věc C-589/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 10. listopadu 2020 – JR v. Austrian Airlines AG

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 10. listopadu 2020 – JR v. Austrian Airlines AG
      (Věc C-589/20)
      (2021/C 35/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Korneuburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: JR

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 17 odst. 1 Úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, uzavřené v Montrealu dne 28. května 1999, která byla Evropským společenstvím podepsána dne 9. prosince 1999 a schválena jeho jménem rozhodnutím Rady 2001/539/ES ze dne 5. dubna 2001 (1) vykládán v tom smyslu, že pojem „nehoda“ ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje také situaci, kdy cestující při výstupu z letadla v poslední třetině mobilních schodů – bez zjistitelného důvodu – upadne a přitom se zraní, přičemž zranění nebylo způsobeno předmětem používaným k poskytnutí služby cestujícím ve smyslu rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 19. prosince 2019, Niki Luftfahrt, C-532/18 (2), a schody nevykazovaly žádnou vadu, zejména nebyly kluzké?

                  2.

                  Musí být článek 20 Úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, uzavřené v Montrealu dne 28. května 1999, která byla Evropským společenstvím podepsána dne 9. prosince 1999 a schválena jeho jménem rozhodnutím Rady 2001/539/ES ze dne 5. dubna 2001 vykládán v tom smyslu, že letecký dopravce je v plném rozsahu zproštěn případné odpovědnosti, pokud se jedná o okolnosti popsané v bodě 1 a cestující se v okamžiku pádu nepřidržoval zábradlí schodů?

         (1)  Rozhodnutí Rady ze dne 5. dubna 2001 o uzavření Úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu (Montrealská úmluva) Evropským společenstvím (Úř. věst. L 194, 18.7.2001, s. 38).

         (2)  ECLI:EU:C:2019:1127.


title: Věc C-591/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. listopadu 2020 – Reprensus GmbH v. S-V Pavlovi Trejd EOOD

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. listopadu 2020 – Reprensus GmbH v. S-V Pavlovi Trejd EOOD
      (Věc C-591/20)
      (2021/C 35/44)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision: Reprensus GmbH

         Žalovaná a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision: S-V Pavlovi Trejd EOOD

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 7 bod 1 písm. a) a bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládány v tom smyslu, že k soudu příslušnému ve věci deliktní odpovědnosti lze podat žalobu na náhradu škody v případě, že žalobce uzavřel kupní smlouvu a uhradil kupní cenu na základě klamavého jednání?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc C-594/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Markkinaoikeus (Finsko) dne 12. listopadu 2020 – Kuluttaja-asiamies v. MiGame Oy

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Markkinaoikeus (Finsko) dne 12. listopadu 2020 – Kuluttaja-asiamies v. MiGame Oy
      (Věc C-594/20)
      (2021/C 35/45)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Markkinaoikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Kuluttaja-asiamies

         Odpůrkyně: MiGame Oy

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 21 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (1) vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby obchodník navíc k telefonní lince, která je účtována nanejvýš běžnou sazbou, mohl uvádět telefonní linku, kterou případně může použít spotřebitel v záležitostech týkajících se uzavřené smlouvy, a při jejímž použití je účtována cena převyšující běžnou sazbu; je-li uvedení telefonní linky překračující běžnou sazbu za určitých okolností slučitelné s článkem 21, je dále pro posouzení relevantní například snadná dohledatelnost telefonní linky za běžnou sazbu, dostatečně jasná informace o účelu použití telefonních linek, jakož i zásadní rozdíl v dostupnosti zákaznického servisu a jeho úrovni?

                  2)

                  Musí být pojem běžné sazby podle článku 21 směrnice 2011/83/EU v vykládán v tom smyslu, že podnikatel může jako zákaznickou telefonní linku pro záležitosti týkající se uzavřené smlouvy uvádět pouze zeměpisné číslo pevné linky nebo mobilní sítě nebo pro spotřebitele bezplatnou telefonní linku; v případě, že obchodník smí uvádět jinou telefonní linku, jaké poplatky mohou spotřebiteli, který uzavřel smlouvu na telekomunikační služby jako „balíček“, za použití této telefonní linky nanejvýš vzniknout?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 304, 22.11.2011, s. 64).


title: Věc C-595/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 13. listopadu 2020 – UE v. ShareWood Switzerland AG a VF

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 13. listopadu 2020 – UE v. ShareWood Switzerland AG a VF
      (Věc C-595/20)
      (2021/C 35/46)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: UE

         Odpůrci v řízení o opravném prostředku „Revision“: ShareWood Switzerland AG, VF

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 6 odst. 4 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (1) vykládán v tom smyslu, že kupní smlouvy na teaky a balzovníky uzavřené mezi podnikem a spotřebitelem, jimiž se nabývá vlastnické právo k uvedeným stromům za účelem jejich pěstování a následné sklizně a prodeje se ziskem, a které za tímto účelem obsahují pachtovní smlouvu a servisní smlouvu, je nutno považovat za „smlouv[y], jej[ichž] předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo nájem nemovitosti“ ve smyslu tohoto ustanovení?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 177, s. 6.


title: Věc C-596/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 12. listopadu 2020 – DuoDecad Kft. v Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 12. listopadu 2020 – DuoDecad Kft. v Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-596/20)
      (2021/C 35/47)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud:

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: DuoDecad Kft.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článek 43 směrnice Rady 2006/112 (1) vykládány v tom smyslu, že nabyvatel licence k know-how, jímž je společnost usazená v jednom členském státě Unie (v projednávané věci v Portugalsku), neposkytuje služby dostupné na internetových stránkách koncovým uživatelům, takže nemůže být příjemcem služby technické podpory pro know-how poskytované osobou povinnou k dani usazenou v jiném členském státě (v projednávané věci v Maďarsku) coby subdodavatelem, ale že tuto službu poskytuje posledně uvedená osoba poskytovateli licence k know-how usazenému v témže členském státě, když nabyvatel licence:

                              a)

                              měl v prvním členském státě k dispozici pronajaté kancelářské prostory, výpočetní a kancelářskou infrastrukturu, vlastní zaměstnance a rozsáhlé zkušenosti v oblasti elektronického obchodu, měl vlastníka s četnými mezinárodními kontakty a jednatele s kvalifikací v oblasti elektronického obchodu;

                              b)

                              získal know-how popisující procesy fungování internetových stránek a jejich aktualizací, vydával k tomu stanoviska, navrhoval změny těchto procesů a schvaloval je;

                              c)

                              byl příjemcem služeb, které osoba povinná k dani poskytovala na základě tohoto know-how;

                              d)

                              pravidelně přijímal zprávy o službách poskytovaných subdodavateli (zejména o provozu na internetových stránkách a o platbách prováděných z bankovního účtu);

                              e)

                              zaregistroval svým vlastním jménem internetové domény umožňující přístup k internetovým stránkám po internetu;

                              f)

                              byl na internetových stránkách uveden jako poskytovatel služby;

                              g)

                              sám podnikal kroky k zachování popularity webových stránek;

                              h)

                              sám vlastním jménem uzavíral smlouvy se spolupracovníky a subdodavateli nezbytné k poskytování služby (zejména s bankami nabízejícími platby na internetových stránkách bankovní kartou, s tvůrci poskytujícími obsah dostupný na internetových stránkách a se správci internetových stránek poskytujícími podporu obsahu);

                              i)

                              měl k dispozici kompletní systém pro inkasování příjmů z poskytování dotčené služby koncovým uživatelům, jako jsou bankovní účty, výhradní a úplné dispoziční právo k těmto účtům, databáze koncových uživatelů umožňující vystavovat těmto uživatelům faktury za poskytnutí služby a vlastní fakturační software;

                              j)

                              na webových stránkách uváděl jako fyzické kontaktní místo pro péči o zákazníky své vlastní sídlo v prvním členském státě a

                              k)

                              je společnost nezávislá na poskytovateli licence i na maďarských subdodavatelích pověřených realizací určitých technických postupů popsaných v know-how,
                              přičemž (i) výše uvedené okolnosti potvrdil příslušný orgán prvního členského státu jakožto orgán příslušný k ověřování těchto objektivních okolností zjistitelných třetími osobami; (ii) objektivní překážkou pro poskytování služby prostřednictvím internetových stránek v jiném členském státě byla skutečnost, že společnosti z tohoto členského státu nebyl k dispozici poskytovatel platebních služeb zajišťující přijímání plateb na internetových stránkách bankovní kartou, takže společnost usazená v témže členském státě nikdy – před posuzovaným obdobím ani po něm – neposkytla službu dostupnou na internetových stránkách, a (iii) společnost, která nabyla licenci, a podniky s ní propojené dosáhly z provozování internetových stránek zisk v celkové výši přesahující rozdíl vyplývající z uplatnění sazby DPH v prvním a ve druhém členském státě?

                  2)

                  Musí být čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článek 43 směrnice o DPH vykládány v tom smyslu, že poskytovatel licence k know-how, jímž je společnost usazená v jiném členském státě, poskytuje služby dostupné na internetových stránkách koncovým uživatelům, takže je příjemcem služby technické podpory pro know-how poskytované osobou povinnou k dani coby subdodavatelem a tato osoba neposkytuje takovou službu nabyvateli licence usazenému v prvním členském státě, když poskytovatel licence:

                              a)

                              měl vlastní zdroje sestávající jen z jedné pronajaté kanceláře a jednoho počítače používaného jednatelem;

                              b)

                              měl jako jediné vlastní zaměstnance jednoho jednatele a jednoho právního poradce pracujícího na částečný úvazek v rozsahu několika hodin týdně;

                              c)

                              měl jako jedinou smlouvu jen smlouvu o vývoji know-how;

                              d)

                              vydal pokyn, aby doménová jména v jeho vlastnictví byla na základě smlouvy uzavřené s nabyvatelem licence zaregistrována tímto nabyvatelem na jeho vlastní jméno;

                              e)

                              vůči třetím osobám – zejména koncovým uživatelům, bankám nabízejícím platby na internetových stránkách bankovní kartou, tvůrcům obsahu dostupného na internetových stránkách a správcům internetových stránek poskytujícím podporu obsahu – nikdy nevystupoval jako poskytovatel dotčených služeb;

                              f)

                              nikdy nevystavoval doklady týkající se služeb dostupných na internetových stránkách, s výjimkou faktury na licenční poplatky, a

                              g)

                              neměl k dispozici systém (např. bankovní účty či jinou infrastrukturu) umožňující inkasování příjmů ze služeb poskytovaných prostřednictvím internetových stránek,
                              přičemž podle rozsudku ze dne 17. prosince 2015, WebMindLicenses (C-419/14, EU:C:2015:832), není sama o sobě rozhodující skutečnost, že statutární orgán a jediný akcionář společnosti, která udělila licenci, byl tvůrcem tohoto know-how, a dále že tato osoba ovlivňovala nebo kontrolovala rozvoj a využívání uvedeného know-how a poskytování služeb, které jsou na něm založeny, tím způsobem, že fyzická osoba, jež je statutárním orgánem a jediným akcionářem společnosti, která udělila licenci, je také statutárním orgánem nebo vlastníkem obchodních společností, včetně žalobkyně, které formou plnění úkolů jim zadaných spolupracují při poskytování služby coby subdodavatelé na objednávku nabyvatele licence?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-598/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 13. listopadu 2020 – AS „Pilsētas zemes dienests“ v. Latvijas Republikas Saeima

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 13. listopadu 2020 – AS „Pilsētas zemes dienests“ v. Latvijas Republikas Saeima
      (Věc C-598/20)
      (2021/C 35/48)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: AS „Pilsētas zemes dienests“

         Orgán, jenž vydal napadený akt: Latvijas Republikas Saeima

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být osvobození nájmu nemovitosti od daně z přidané hodnoty uvedené v čl. 135 odst. 1 písm. l) směrnice 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty vykládáno v tom smyslu, že uvedené osvobození od daně se vztahuje na pronájem pozemku v případě nuceného pronájmu?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, to znamená, že pokud je pronájem pozemku v případě nuceného pronájmu osvobozen od daně z přidané hodnoty, zatímco ve všech ostatních případech pronájem pozemku podléhá dani z přidané hodnoty, není toto osvobození od daně v rozporu s jednou ze zásad směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a to se zásadou neutrality daně z přidané hodnoty?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-599/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 13. listopadu 2020 – UAB „Baltic Master“ v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 13. listopadu 2020 – UAB „Baltic Master“ v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Věc C-599/20)
      (2021/C 35/49)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně/Navrhovatelka: UAB „Baltic Master“

         Žalovaný/Odpůrce: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 29 odst. 1 písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1) ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, a čl. 143 odst. 1 písm. b), e) nebo f) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (2) ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, vykládány v tom smyslu, že kupující a prodávající je třeba považovat za osoby, které jsou ve spojení, v případech, kdy tak jako v projednávané věci neexistují žádné dokumenty (oficiální údaje) prokazující, že se jedná o obchodní společníky nebo o vztah kontroly, avšak okolnosti uzavírání transakcí jsou na základě objektivních důkazů typické nikoliv pro výkon hospodářské činnosti za běžných podmínek, nýbrž pro případy, kdy 1) existují obzvlášť úzké obchodní vztahy založené na vysokém stupni důvěry mezi stranami transakce, nebo kdy 2) jedna strana transakce kontroluje druhou nebo třetí osoba kontroluje obě strany transakce?

                  2.

                  Musí být čl. 31 odst. 1 nařízení č. 2913/92 vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby byla celní hodnota určena na základě informací obsažených ve vnitrostátní databázi, jež se týkají jedné celní hodnoty zboží, které je stejného původu a kterému je přiřazena stejná položka TARIC, ačkoli nejde o podobné zboží ve smyslu čl. 142 odst. 1 písm. d) nařízení č. 2454/93?

         (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).

         (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).


title: Věc C-601/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d’arrondissement (Lucembursko) dne 13. listopadu 2020 – Sovim SA v. Luxembourg Business Registers

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d’arrondissement (Lucembursko) dne 13. listopadu 2020 – Sovim SA v. Luxembourg Business Registers
      (Věc C-601/20)
      (2021/C 35/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal d’arrondissement

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Sovim SA

         Žalovaný: Luxembourg Business Registers

         Předběžné otázky

         Otázka č. 1

      Je čl. 1 odst. 15 písm. c) směrnice (EU) 2018/843 (1), kterým se mění čl. 30 odst. 5 první pododstavec směrnice (EU) 2015/849 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu […] (2), v tom smyslu, že ukládá členským státům zpřístupnit informace o skutečných majitelích za každých okolností komukoli ze široké veřejnosti bez uvedení oprávněného zájmu, platný

                  a.

                  ve světle práva na respektování soukromého a rodinného života zaručeného článkem 7 Listiny základních práv Evropské unie („Listina“) vykládaným v souladu s článkem 8 Evropské úmluvy o lidských právech, s ohledem na cíle uvedené zejména v bodech 30 a 31 směrnice 2018/843, směřující zejména k boji proti praní peněz a financování terorismu; a

                  b.

                  ve světle práva na ochranu osobních údajů zaručeného článkem 8 Listiny v rozsahu, v němž je jeho cílem zajistit zejména to, aby osobní údaje byly ve vztahu k subjektu údajů zpracovávány korektně a zákonným a transparentním způsobem, aby byly shromažďovány a zpracovávány k omezeným účelům a aby byly minimalizovány?

         Otázka č. 2

                  1.

                  Má být čl. 1 odst. 15 písm. g) směrnice 2018/843 vykládán v tom smyslu, že výjimečné okolnosti, na něž odkazuje, za kterých mohou členské státy stanovit výjimky z přístupu ke všem nebo k části informací o skutečných majitelích, pokud by přístup široké veřejnosti vystavil skutečného majitele nepřiměřenému riziku, riziku podvodu, únosu, vydírání, obtěžování, násilí nebo zastrašování, mohou být shledány pouze tehdy, je-li předložen důkaz o existenci nepřiměřeného rizika podvodu, únosu, vydírání, vymáhání peněz, obtěžování, násilí nebo zastrašování, které je výjimečné, opravdu hrozí konkrétní osobě skutečného majitele, je závažné, skutečné a aktuální?

                  2.

                  Je v případě kladné odpovědi takto vykládaný čl. 1 odst. 15 písm. g) směrnice 2018/843 platný ve světle práva na respektování soukromého a rodinného života zaručeného článkem 7 Listiny a práva na ochranu osobních údajů zaručeného článkem 8 Listiny?

         Otázka č. 3

                  1.

                  Má být čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (3) (dále jen „GDPR“), který ukládá ve vztahu k subjektu údajů zpracovávat údaje korektně, zákonným a transparentním způsobem, vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby

                              a.

                              osobní údaje skutečného majitele zapsané v rejstříku skutečných majitelů, vytvořeném podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, byly přístupné široké veřejnosti bez kontroly ani odůvodnění ze strany kohokoliv z veřejnosti a bez toho, aby se subjekt údajů (skutečný majitel) mohl dozvědět, kdo měl k těmto jeho osobním údajům přístup; ani tomu, aby

                              b.

                              správce takového rejstříku skutečných majitelů zpřístupnil osobní údaje skutečných majitelů neomezenému a neurčitelnému počtu osob?

                  2.

                  Má být čl. 5 odst. 1 písm. b) GDPR, který ukládá účelové omezení, vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby osobní údaje skutečného majitele zapsané v rejstříku skutečných majitelů vytvořeném podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, byly přístupné široké veřejnosti, aniž správce těchto údajů může zaručit, že jsou uvedené údaje užívány výlučně za účelem, za kterým byly shromážděny, tedy v podstatě za účelem boje proti praní peněz a financování terorismu, když široká veřejnost není orgánem odpovědným za respektování tohoto cíle?

                  3.

                  Má být čl. 5 odst. 1 písm. c) GDPR, který ukládá minimalizaci údajů, vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby široká veřejnost měla prostřednictvím rejstříku skutečných majitelů vytvořeného podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, přístup, kromě příjmení, měsíce a roku narození, státní příslušnosti a země pobytu skutečného majitele i k povaze a velikosti jím vlastněného skutečného podílu, jakož i k jeho datu narození a místu narození?

                  4.

                  Nebrání čl. 5 odst. 1 písm. f) GDPR, který ukládá, aby zpracovávání osobních údajů bylo prováděno způsobem, který zajistí náležité zabezpečení osobních údajů včetně jejich ochrany před neoprávněným či protiprávním zpracováním, čímž zaručuje integritu a důvěrnost těchto osobních údajů, tomu, aby přístup k osobním údajům skutečných majitelů dostupným v rejstříku skutečných majitelů vytvořeném podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, nepodléhal žádnému omezení, podmínkám ani povinnosti zachovávat jejich důvěrnost?

                  5.

                  Má být čl. 25 odst. 2 GDPR zaručující standardní ochranu údajů, který má zejména zajistit, aby osobní údaje standardně nebyly bez zásahu dotčeného člověka zpřístupněny neomezenému počtu fyzických osob, vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby

                              a.

                              rejstřík skutečných majitelů vytvořený podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, nevyžadoval, aby na internetové stránce uvedeného rejstříku byly registrovány osoby ze široké veřejnosti, které nahlížely do osobních údajů skutečného majitele; ani

                              b.

                              uvedenému skutečnému majiteli nebyla sdělena žádná informace o tom, že bylo nahlíženo do jeho osobních údajů zapsaných v takovém rejstříku; ani

                              c.

                              se neuplatnilo žádné omezení rozsahu a přístupnosti dotčených osobních údajů s ohledem na účel jejich zpracování?

                  6.

                  Mají být články 44 až 50 GDPR, které stanoví přísné podmínky pro předávání osobních údajů do třetích zemí, vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby takové údaje skutečného majitele zapsané v rejstříku skutečných majitelů vytvořeném podle článku 30 směrnice 2015/849, ve znění čl. 1 odst. 15 směrnice 2018/843, byly za každých okolností přístupné komukoli ze široké veřejnosti bez uvedení oprávněného zájmu a bez omezení, co se týče toho, kde se tato veřejnost nachází?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018, kterou se mění směrnice (EU) 2015/849 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu a směrnice 2009/138/ES a 2013/36/EU (Úř. věst. L 156, 19.6.2018, s. 43).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. L 141, 5.6.2015, s. 73).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).


title: Věc C-613/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 18. listopadu 2020 – CS v. Eurowings GmbH

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/39

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 18. listopadu 2020 – CS v. Eurowings GmbH
      (Věc C-613/20)
      (2021/C 35/51)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Salzburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: CS

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Může stávka zaměstnanců leteckého dopravce, k níž vyzvaly odbory za účelem prosazení mzdových požadavků a/nebo sociálních plnění, představovat „mimořádnou okolnost“ ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Platí to alespoň v případě,

                              a)

                              kdy se zaměstnanci dceřiné společnosti solidárně připojí k výzvě ke stávce proti mateřské společnosti skupiny podniků (Lufthansa AG), aby tak podpořili požadavky palubního personálu mateřské společnosti prosazované prostřednictvím odborů, a

                              b)

                              zejména v případě, kdy se stávka v dceřiné společnosti po dosažení dohody v mateřské společnosti „osamostatní“ tím, že odbory bez zjevných důvodů trvají na stávce a dokonce ji ještě rozšíří, přičemž palubní personál dceřiné společnosti této výzvě vyhoví?

                  3.

                  Postačuje jako důkaz mimořádné okolnosti poskytnutý provozujícím leteckým dopravcem tvrzení, že odbory bezdůvodně i přes splnění požadavků ze strany mateřské společnosti trvaly na výzvě ke stávce a nakonec ji dokonce prodloužily, a komu jde k tíži skutečnost, že bližší okolnosti tohoto stavu zůstaly nevyjasněny?

                  4.

                  Může stávka v dceřiné společnosti žalované vyhlášená dne 18. října 2019 na den 20. října 2019 v době od 5:00 do 11:00 hodin, která je nakonec ještě dne 20. října 2019 v 5:30 hod. spontánně prodloužena do 24:00 hod., představovat okolnost, která se vymyká účinné kontrole?

                  5.

                  Jsou opatření v podobě vytvoření alternativního letového řádu a nahrazení letů zrušených z důvodu nedostatku palubního personálu pomocí subdodavatelů se zvláštním přihlédnutím k destinacím u vody a s rozlišováním mezi vnitroněmeckými a vnitroevropskými lety opatřeními přiměřenými situaci, přihlédneme-li navíc ke skutečnosti, že z celkového počtu 712 letů plánovaných v tento den muselo být zrušeno pouze 158 letů?

                  6.

                  Jaké požadavky musí být kladeny na břemeno tvrzení provozujícího leteckého dopravce, že byla učiněna veškerá technicky a hospodářsky únosná a přijatelná opatření?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc T-722/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Repsol v. EUIPO – Basic (BASIC) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Obrazová ochranná známka Evropské unie BASIC – Starší národní obchodní názvy basic a basic AG – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Užívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku – Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 4 a čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001] – Prohlášení částečné neplatnosti – Rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem – Postoupení věci odvolacímu senátu – Nedostatek pravomoci osoby, která věc postoupila – Článek 1d nařízení (ES) č. 216/96 – Vedlejší žaloba“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Repsol v. EUIPO – Basic (BASIC)
      (Věc T-722/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie BASIC - Starší národní obchodní názvy basic a basic AG - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Užívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku - Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 4 a čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001] - Prohlášení částečné neplatnosti - Rozhodnutí přijaté v návaznosti na zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem - Postoupení věci odvolacímu senátu - Nedostatek pravomoci osoby, která věc postoupila - Článek 1d nařízení (ES) č. 216/96 - Vedlejší žaloba“)
      (2021/C 35/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Repsol, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J.-B. Devaureix a J. C. Erdozain López, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: H. O’Neill a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Basic AG Lebensmittelhandel (Mnichov, Německo) (zástupkyně: D. Altenburg, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. srpna 2018 (věc R 178/2018-2), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Basic Lebensmittelhandel a Repsol.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 22. srpna 2018 (věc R 178/2018-2) se zrušuje.

                  2)

                  O vedlejší žalobě již není namístě rozhodovat.

                  3)

                  EUIPO a společnost Basic AG Lebensmittelhandel ponesou vlastní náklady řízení, přičemž EUIPO nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených společností Repsol, SA a Basic AG Lebensmittelhandel nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených společností Repsol, SA.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.


title: Věc T-247/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Thunus a další v. EIB („Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Odměňování – Roční úprava platů – Právní jistota – Legitimní očekávání – Konzultace se zaměstnanci – Povinnost uvést odůvodnění – Přiměřenost“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Thunus a další v. EIB
      (Věc T-247/19) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Odměňování - Roční úprava platů - Právní jistota - Legitimní očekávání - Konzultace se zaměstnanci - Povinnost uvést odůvodnění - Přiměřenost“)
      (2021/C 35/55)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Vincent Thunus (Contern, Lucembursko) a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: T. Gilliams, J. Klein a J. Krueck, zmocněnci, ve spolupráci s P.-E. Partschem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU a článku 50a Statutu Soudního dvora Evropské unie znějící na zrušení rozhodnutí obsažených ve výplatních páskách žalobců za únor 2018 a následných výplatních páskách, přijatých na základě rozhodnutí správní rady EIB ze dne 18. července 2017, kterým se stanoví nový přístup k celkovému zvýšení platů zaměstnanců vztahující se na všechny zaměstnance EIB, a rozhodnutí řídicího výboru EIB ze dne 30. ledna 2018, kterým se stanoví míra úpravy platů na rok 2018 ve výši 0,7 %, a dále na přiznání náhrady škody, která žalobcům údajně vznikla v důsledku těchto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Vincent Thunus a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB)

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc T-318/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Thunus a další v. EIB („Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Odměňování – Roční úprava platů – Právní jistota – Legitimní očekávání – Konzultace se zaměstnanci – Povinnost uvést odůvodnění – Přiměřenost“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2020 – Thunus a další v. EIB
      (Věc T-318/19) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Odměňování - Roční úprava platů - Právní jistota - Legitimní očekávání - Konzultace se zaměstnanci - Povinnost uvést odůvodnění - Přiměřenost“)
      (2021/C 35/56)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Vincent Thunus (Contern, Lucembursko) a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: T. Gilliams, J. Klein a J. Krueck, zmocněnci, ve spolupráci s P.-E. Partschem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU a článku 50a Statutu Soudního dvora Evropské unie znějící na zrušení rozhodnutí obsažených ve výplatních páskách žalobců za únor 2019 a následných výplatních páskách, přijatých na základě rozhodnutí správní rady EIB ze dne 18. července 2017, kterým se stanoví nový přístup k celkovému zvýšení platů zaměstnanců vztahující se na všechny zaměstnance EIB, rozhodnutí správní rady ze dne 11. prosince 2018, kterým se stanoví platový rozpočet na rok 2019, a rozhodnutí řídicího výboru EIB ze dne 30. ledna 2019, kterým se stanoví míra úpravy platů na rok 2019 ve výši 0,8 %, a dále na přiznání náhrady škody, která žalobcům údajně vznikla v důsledku těchto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Vincent Thunus a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB).

         (1)  Úř. věst. C 246, 22.7.2019.


title: Věc T-621/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne GRANDE RÉSERVE) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne GRANDE RÉSERVE – Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence zásahu do dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne GRANDE RÉSERVE)
      (Věc T-621/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne GRANDE RÉSERVE - Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Neexistence zásahu do dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)
      (2021/C 35/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: A. Gómez López, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

         Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gerhard Ernst Krupp (Mnichov, Německo), Elmar Borrmann (Reith, Rakousko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. června 2019 (věc R 2/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Ace of spades Holdings a G. E. Kruppem a E. Borrmannem.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 20. června 2019 (věc R 2/2019-5) se zrušuje v rozsahu, v němž bylo tímto rozhodnutím zamítnuto odvolání společnosti Ace of Spades Holdings LLC a námitky na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-705/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – GV v. Komise („Veřejná služba – Úředníci – Psychické obtěžování – Žádost o pomoc – Zamítnutí žádosti – Zájem služby – Rovnocennost pracovních míst – Přiměřená lhůta – Nedostatek důkazů prima facie – Odpovědnost“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – GV v. Komise
      (Věc T-705/19) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Psychické obtěžování - Žádost o pomoc - Zamítnutí žádosti - Zájem služby - Rovnocennost pracovních míst - Přiměřená lhůta - Nedostatek důkazů prima facie - Odpovědnost“)
      (2021/C 35/60)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: GV (zástupce: B.-H. Vincent, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Mongin, M. Brauhoff a T. Lilamand, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící jednak na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. února 2019, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc žalobce a jednak na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  GV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc T-622/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne PRESTIGE) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne PRESTIGE – Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence zásahu do dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp a Borrmann (JC JEAN CALL Champagne PRESTIGE)
      (Věc T-622/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie JC JEAN CALL Champagne PRESTIGE - Starší trojrozměrné ochranné známky Evropské unie - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Neexistence zásahu do dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001])“)
      (2021/C 35/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: A. Gómez López, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

         Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gerhard Ernst Krupp (Mnichov, Německo), Elmar Borrmann (Reith, Rakousko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. června 2019 (věc R 3/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Ace of spades Holdings a G. E. Kruppem a E. Borrmannem.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 26. června 2019 (věc R 3/2019-5) se zrušuje v rozsahu, v němž bylo tímto rozhodnutím zamítnuto odvolání společnosti Ace of Spades Holdings LLC a námitky na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-819/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Man and Machine v. EUIPO – Bim Freelance (bim ready) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Obrazová ochranná známka bim ready – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie BIM freelance – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Omezení služeb uvedených v přihlášce ochranné známky“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Man and Machine v. EUIPO – Bim Freelance (bim ready)
      (Věc T-819/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka bim ready - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie BIM freelance - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Omezení služeb uvedených v přihlášce ochranné známky“)
      (2021/C 35/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Man and Machine Ltd (Thame Oxfordshire, Spojené království) (zástupci: R. Peto a C. Neu, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: L. Rampini a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Bim Freelance Corp. (Miami, Florida, Spojené státy)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. září 2019 (věc R 317/2019-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Bim Freelance a Man and Machine.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 17. září 2019 (věc R 317/2019-1) se zrušuje.

                  2)

                  EUIPO se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 27, 27.1.2020.


title: Věc T-858/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – easyCosmetic Swiss v. EUIPO – UWI (easycosmetic) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Evropské unie easyCosmetic – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – easyCosmetic Swiss v. EUIPO – UWI (easycosmetic)
      (Věc T-858/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie easyCosmetic - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 35/62)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: easyCosmetic Swiss GmbH (Baar, Švýcarsko) (zástupci: D. Terheggen a S. Sullivan, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Söder a M. Fischer, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: UWI Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH (Bad Nauheim, Německo) (zástupci: M. Krisch, T. Guttau a V. Wellens, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. října 2019 (věc R 973/2019-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi UWI a easyCosmetic Swiss.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost EasyCosmetic Swiss GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

                  3)

                  Společnost UWI Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 45, 10.2.2020.


title: Věc T-30/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Promed v. EUIPO – Centrumelektroniki (Promed) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známky Evropské unie Promed – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2020 – Promed v. EUIPO – Centrumelektroniki (Promed)
      (Věc T-30/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známky Evropské unie Promed - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 35/63)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Promed GmbH kosmetische Erzeugnisse (Farchant, Německo) (zástupci: B. Sorg, B. Reinisch a C. Raßmann, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: H. O’Neill, V. Ruzek a S. Hanne, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Centrumelektroniki sp.j. (Tarnovské Hory, Polsko) (zástupce: M. Kondrat, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. listopadu 2019 (věc R 614/2019-5), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Centrumelektroniki a Promed kosmetische Erzeugnisse

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Promed GmbH kosmetische Erzeugnisse se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc T-536/19: Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2020 – Militos Symvouleftiki v. Komise („Žaloba na neplatnost – Veřejné zakázky na služby – Nabídkové řízení – Poskytování služeb v oblasti pořádání komunikačních činností na účet zastoupení Komise v Řecku – Zrušení zadávacího řízení – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Nepřípustnost“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/50

      Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2020 – Militos Symvouleftiki v. Komise
      (Věc T-536/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování služeb v oblasti pořádání komunikačních činností na účet zastoupení Komise v Řecku - Zrušení zadávacího řízení - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost“)
      (2021/C 35/65)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Militos Symvouleftiki AE (Atény, Řecko) (zástupce: K. Farmakidis-Markou, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà a A. Katsimerou, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. května 2019 zrušit zadávací řízení PR/2018-16/ATH týkající se poskytování služeb v oblasti pořádání komunikačních činností na účet zastoupení Komise v Řecku.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Společnost Militos Symvouleftiki AE ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21.10.2019.


title: Věc T-792/19: Usnesení Tribunálu ze dne 4. prosince 2020 – Agepha Pharma v. EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Zpětvzetí námitek – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/50

      Usnesení Tribunálu ze dne 4. prosince 2020 – Agepha Pharma v. EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA)
      (Věc T-792/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 35/66)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Agepha Pharma s.r.o. (Senec, Slovensko) (zástupce: D. Göbel, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Apogepha Arzneimittel GmbH (Drážďany, Německo) (zástupci: A. Marx a R. Kaase, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. srpna 2019 (věc R 386/2019-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Apogepha Arzneimittel GmbH a Agepha Pharma s.r.o.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2)

                  Společnosti Agepha Pharma s.r.o. a Apogepha Arzneimittel GmbH ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 10, 13.1.2020.


title: Věc T-185/20: Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2020 – Tikal Marine Systems v. EUIPO – Ultra Safety Systems (Tikal Tef-Gel) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/51

      Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2020 – Tikal Marine Systems v. EUIPO – Ultra Safety Systems (Tikal Tef-Gel)
      (Věc T-185/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 35/67)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tikal Marine Systems GmbH (Norderstedt, Německo) (zástupce: M. Mahnkopf, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: P. Sipos a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ultra Safety Systems Inc. (Mangonia Park, Florida, Spojené státy) (zástupci: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl a P. Böhner, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. ledna 2020 (věc R 2500/2018-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Ultra Safety Systems a Tikal Marine Systems.

         Výrok

                  1)

                  Není důvodné rozhodnout ve věci samé.

                  2)

                  Společnosti Tikal Marine Systems GmbH a Ultra Safety Systems Inc. ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc T-192/20: Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2020 – Tikal Marine Systems v. EUIPO – Ultra Safety Systems (Ultra Tef-Gel) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/51

      Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2020 – Tikal Marine Systems v. EUIPO – Ultra Safety Systems (Ultra Tef-Gel)
      (Věc T-192/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2021/C 35/68)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tikal Marine Systems GmbH (Norderstedt, Německo) (zástupce: M. Mahnkopf, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: P. Sipos a V. Ruzek, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ultra Safety Systems Inc. (Mangonia Park, Florida, Spojené státy) (zástupci: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl a P. Böhner, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. ledna 2020 (věc R 2499/2018-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Ultra Safety Systems a Tikal Marine Systems.

         Výrok

                  1)

                  Není důvodné rozhodnout ve věci samé.

                  2)

                  Společnosti Tikal Marine Systems GmbH a Ultra Safety Systems Inc. ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc T-685/20: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2020 – Asian Gear v. EUIPO – Multimox (Roller)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/52

      Žaloba podaná dne 16. listopadu 2020 – Asian Gear v. EUIPO – Multimox (Roller)
      (Věc T-685/20)
      (2021/C 35/69)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Asian Gear BV (Pijnacker, Nizozemsko) (zástupce: Rechtsanwalt B. Gravendeel)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Multimox Holding BV (Rijen, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 607 155-0002

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. září 2020, ve věci R 1042/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil nebo pozměnil tak, aby byl průmyslový vzor Společenství č. 607 155-0002 prohlášen za neplatný;
                  nebo

                  —

                  potvrdil rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 30. dubna 2018 a zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-686/20: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2020 – Asian Gear v. EUIPO – Multimox (Roller)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/53

      Žaloba podaná dne 16. listopadu 2020 – Asian Gear v. EUIPO – Multimox (Roller)
      (Věc T-686/20)
      (2021/C 35/70)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Asian Gear (Pijnacker, Nizozemsko) (zástupce: Rechtsanwalt B. Gravendeel)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Multimox Holding BV (Rijen, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 607 155-0004

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. září 2020, ve věci R 1043/2018-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil nebo pozměnil tak, aby byl průmyslový vzor Společenství č. 607 155-0004 prohlášen za neplatný;
                  nebo

                  —

                  potvrdil rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 30. dubna 2018 a zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 7 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.