title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 17. září 2014. # Kari Wahlström proti Evropské agentuře pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex). # Věc F-117/13.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci F‑117/13,
            jejímž předmětem je žaloba podaná na základě článku 270 SFEU,
            Kari Wahlström, bývalý dočasný zaměstnanec Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie, s bydlištěm v Espoo (Finsko), zastoupený S. Pappasem, advokátem,
            žalobce,
            proti
            Evropské agentuře pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex),  zastoupené S. Vuorensolou a H. Caniardem, jako zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty,
            žalované,
            SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetí senát),
            ve složení S. Van Raepenbusch (zpravodaj), předseda, R. Barents a K. Bradley, soudci,
            vedoucí soudní kanceláře: P. Cullen, rada,
            s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. června 2014,
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 30. listopadu 2013 se K. Wahlström domáhá zrušení rozhodnutí výkonného ředitele Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex) ze dne 19. února 2013 o neobnovení jeho pracovní smlouvy na místo dočasného zaměstnance.
            Právní rámec
            2. Podle článku 17 nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004 o zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Úř. věst. L 349, s. 1) se na zaměstnance agentury Frontex vztahuje služební řád úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále také jen „pracovní řád“)
            Pracovní řád ostatních zaměstnanců
            3. Článek 2 pracovního řádu, ve znění použitelném na projednávaný, spor stanoví:
            „Pro účely tohoto pracovního řádu se ‚dočasnými zaměstnanci‘ rozumí:
            a) zaměstnanci přijatí za účelem obsazení pracovních míst, která jsou uvedena na seznamu pracovních míst přiloženém k oddílu rozpočtu každého orgánu a která rozpočtový orgán označil za dočasná;
            […]“
            4. Pokud jde o zánik pracovní smlouvy, článek 47 pracovního řádu, ve znění použitelném na projednávaný spor, stanoví:
            „Kromě případu úmrtí končí pracovní poměr dočasných zaměstnanců:
            […]
            b) pokud je smlouva uzavřena na dobu určitou:
            i) ke dni uvedenému ve smlouvě;
            ii) na konci výpovědní doby uvedené ve smlouvě, která zaměstnanci nebo orgánu umožňuje ukončit pracovní poměr dříve. […]“
            Postup obnovování pracovních smluv na místo dočasného zaměstnance u agentury Frontex
            5. V době rozhodné z hlediska skutkového stavu byl postup obnovování pracovních smluv dočasných zaměstnanců u agentury Frontex upraven pokyny, které byly zaměstnancům agentury Frontex oznámeny dne 26. července 2010 úředním oznámením č. 40, jejichž cílem bylo zejména zajištění soudržnosti, transparentnosti a spravedlnosti při provádění postupu obnovování pracovních smluv (dále jen „pokyny“). Podle bodu 2 pokynů se tento postup skládá ze čtyř fází.
            – jakmile dočasný zaměstnanec vyjádřil zájem o obnovení pracovní smlouvy, hodnotící zaměstnanec zanese své poznámky a návrh na prodloužení smlouvy na příslušný formulář;
            – zaměstnanec, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, přezkoumá tento návrh hodnotícího zaměstnance a v témže formuláři vyjádří odůvodněné schválení či zamítnutí prodloužení; v případě nesouladu názorů mezi hodnotícím zaměstnancem a zaměstnancem, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, naposled uvedený zaměstnanec uvede písemné důvody zamítnutí;
            – ředitel dotyčného oddělení uvede na formuláři doporučení;
            – výkonný ředitel přijme konečné rozhodnutí.
            6. Článek 3 písm. a) pokynů stanoví:
            „Rozhodne-li výkonný ředitel obnovit pracovní smlouvu o [pět] let, [personální oddělení] připraví dopis, ve kterém je dočasnému zaměstnanci navrženo obnovení jeho pracovní smlouvy na tuto dobu […]
            Jakmile [personální oddělení] obdrží od dočasného zaměstnance kladnou odpověď, připraví dodatek pracovní smlouvy, kterou má dočasný zaměstnanec k dispozici ke schválení a k podpisu [dva] měsíce před uplynutím platnosti aktuální pracovní smlouvy […]“
            7. Článek 3 písm. c) pokynů stanoví:
            „Rozhodne-li výkonný ředitel pracovní smlouvu neobnovit, [personální oddělení] připraví dopis, ve kterém jsou uvedeny argumenty přednesené hodnotícím zaměstnancem (důvody týkající se zájmu služby, pracovních výkonů nebo kombinace obou těchto důvodů). Tento dopis je podepsán výkonným ředitelem a doručen dočasnému zaměstnanci [dvanáct] měsíců před uplynutím platnosti aktuálně platné pracovní smlouvy.“
            Skutkový základ sporu
            8. Žalobce nastoupil dne 1. srpna 2006 do služebního poměru u agentury Frontex jako dočasný zaměstnanec ve smyslu čl. 2 písm. a) pracovního řádu na dobu pěti let s možností prodloužení. Nejprve byl jmenován vedoucím útvaru administrativních služeb agentury Frontex a zařazen do druhého stupně platové třídy A*12.
            9. Na začátku roku 2008 byla mezi útvary a výkonným ředitelem vytvořena další vedoucí úroveň sestávající z „oddělení“ s „řediteli oddělení“ na vrcholu této hierarchie. Na jaře roku 2008 byla zahájena výběrová řízení na pozice ředitelů oddělení na střední úrovni řízení. Žalobce, který byl tehdy povzbuzován výkonným ředitelem k účasti na tomto řízení, podal přihlášku na pozici ředitele administrativního oddělení, které však nebylo vyhověno, jelikož pro obsazení tohoto pracovního místa byl vybrán pan C.
            10. Po provedení interního výběrového řízení a v souladu s dodatkem jeho pracovní smlouvy podepsaným dne 22. června 2010 žalobce nastoupil s účinky ode dne 1. srpna 2010 do služebního poměru jako vedoucí operativní kanceláře agentury Frontex v Pireu (Řecko). Jeho úkoly jako vedoucího útvaru administrativních služeb byly od června roku 2010 přeneseny na pana C. jakožto ředitele administrativního oddělení, který byl z tohoto titulu také jeho nadřízeným.
            11. Pokud jde o hodnocení pracovních výkonů žalobce, byla v listopadu roku 2009 vyhotovena hodnotící zpráva za rok 2008. V této hodnotící zprávě pan C. jakožto ředitel administrativního oddělení, který byl přímým nadřízeným, a v tomto postavení tedy zaměstnancem hodnotícím žalobce, a zástupce výkonného ředitele, jakožto zaměstnanec, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, konstatovali, že pracovní výkony žalobce odpovídají úrovni III, jelikož podle jejich názoru „částečně odpovídaly požadavkům v oblasti účinnosti, způsobilosti a chování ve službě“. Naproti tomu, v následující hodnotící zprávě za rok 2009, která byla vyhotovena dne 23. června 2010, byla úroveň pracovních výkonů žalobce týmž hodnotícím zaměstnancem a týmž zaměstnancem, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, klasifikována jako odpovídající úrovni II, jelikož žalobce podle jejich názoru „zcela odpovídal požadavkům v oblasti účinnosti, způsobilosti a chování ve službě“. A konečně dne 23. února 2011 byl žalobci doručen návrh hodnotící zprávy za rok 2010, v němž hodnotící zaměstnanec a zaměstnanec, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, kteří se vyměnili a v případě kterých se jednalo o zastupujícího výkonného ředitele, resp. výkonného ředitele, klasifikovali pracovní výkony žalobce jako odpovídající úrovni III.
            12. Dne 28. dubna 2011 žalobce podal ke společnému hodnotícímu výboru, který byl zřízen článkem 13 rozhodnutí výkonného ředitele agentury Frontex ze dne 27. srpna 2009, jímž byl zaveden postup hodnocení zaměstnanců, opravný prostředek proti návrhu hodnotící zprávy za rok 2010. Dne 13. června 2012 uvedený výbor předložil stanovisko, ve kterém dospěl k závěru, že „vzhledem k neexistenci cílů stanovených v hodnotící zprávě a k nedostatku důkazů na podporu některých posouzení uvedených v této zprávě“ bylo nezbytné „zlepšit nestrannost a objektivnost“ hodnotící zprávy a že „v důsledku dlouhých období volna žalobce z důvodu nemoci v roce 2011 a obtíží, které z toho vyplynuly s ohledem na uskutečnění všech fází hodnotícího postupu, […] ne[byl] dodržen použitelný postup, ale ani ne[bylo] možné připsat odpovědnost za toto nedodržení hodnotícímu zaměstnanci nebo zaměstnanci, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení.“
            13. Elektronickou poštou ze dne 11. července 2012 byl žalobce informován o tom, že zaměstnanec, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, se rozhodl potvrdit hodnotící zprávu za rok 2010 a neprovádět v ní žádné změny. Žalobce podal proti uvedené hodnotící zprávě žalobu k Soudu, který ji zamítl rozsudkem ze dne 9. října 2013, Wahlström v. Frontex (F‑116/12, EU:F:2013:143, který je předmětem kasačního opravného prostředku projednávaného před Tribunálem Evropské unie, věc T‑653/13 P).
            14. Personální oddělení kromě toho stran obnovení pracovní smlouvy žalobce na místo dočasného zaměstnance, jejíž platnost uplynula v souladu se smlouvou ke dni 31. července 2011, žalobci položilo elektronickou poštou ze dne 22. července 2010 otázku, zda má zájem o obnovení své pracovní smlouvy, s cílem ujasnit si, zda je třeba „zahájit postup obnovení pracovní smlouvy dvanáct měsíců dopředu“, jak to vyžadovaly pokyny. Elektronickou poštou z téhož dne žalobce odpověděl na položenou otázku kladně a uvedl, že „má víc než kdy předtím zájem […] na plnění současných úkolů, na okolnostech a budoucích perspektivách [tohoto pracovního místa], což by [mu] umožnilo sloužit agentuře Frontex tak, aby tato agentura mohla využít [j]eho vzdělání důstojníka pobřežní stráže a [jeho] dvacetileté praxe v oblasti správy hranic“. Personální oddělení žalobci elektronickou poštou obratem odpovědělo, že „zahájí“ postup obnovení pracovní smlouvy a že v tomto ohledu lze očekávat rozhodnutí na konci září nebo na začátku října roku 2010.
            15. Během schůze konané dne 9. prosince 2010 výkonný ředitel, jakožto orgán Frontex oprávněný k uzavírání pracovních smluv (dále jen „OOUPS“), informoval žalobce o svém záměru neobnovit jeho pracovní smlouvu. Následujícího dne se výkonný ředitel v souladu s doporučením zástupce výkonného ředitele, který jakožto zaměstnanec hodnotící žalobce ve formuláři týkajícím se obnovení smlouvy zdůraznil, že pracovní výkony žalobce v posledních čtyřech letech neodpovídaly stanoveným požadavkům, přijal formální rozhodnutí o neobnovení pracovní smlouvy žalobce. Toto rozhodnutí bylo žalobci oznámeno dne 16. prosince 2010.
            16. Rozhodnutí výkonného ředitele agentury Frontex ze dne 10. prosince 2010 neobnovit pracovní smlouvu žalobce bylo předmětem administrativního řízení předcházejícího soudnímu řízení a žalobce proti němu poté podal žalobu před Soudem, který uvedené rozhodnutí zrušil rozsudkem ze dne 30. ledna 2013, Wahlström v. Frontex (F‑87/11, EU:F:2013:10) z důvodu porušení podstatných formálních náležitostí, neboť konstatoval, že postup obnovení pracovní smlouvy žalobce byl stižen vadou nepříslušnosti zaměstnance, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení a který byl konzultován. V návaznosti na toto zrušení přijal výkonný ředitel agentury Frontex jakožto OOUPS dne 19. února 2013 nové rozhodnutí o neobnovení pracovní smlouvy žalobce (dále jen „napadené rozhodnutí“), které bylo žalobci oznámeno dne 22. února 2013 v novém formuláři týkajícím se obnovení smlouvy, který byl vyplněn posuzujícím zaměstnancem a zaměstnancem, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení.
            17. Dne 23. dubna 2013 podal žalobce proti napadenému rozhodnutí stížnost na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu. Tato stížnost byla zamítnuta rozhodnutím OOUPS ze dne 21. srpna 2013.
            Návrhová žádání účastníků řízení
            18. Žalobce navrhuje, aby Soud:
            – zrušil napadené rozhodnutí;
            – provedl „přezkum v plné jurisdikci s cílem zajistit účinnost svého rozhodnutí“;
            – uložil agentuře Frontex náhradu nákladů řízení.
            19. Agentura Frontex navrhuje, aby Soud:
            – zamítl žalobu;
            – uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
            Právní otázky
            K návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí
            20. Na podporu návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí žalobce uplatňuje pět žalobních důvodů vycházejících zaprvé z porušení práva na obhajobu, zadruhé z porušení bodu 3 písm. c) pokynů, zatřetí z porušení zásady ochrany legitimního očekávání, začtvrté z nedodržení povinnosti náležité péče a zap áté ze zjevně nesprávného posouzení.
            21. V rámci prvního žalobního důvodu žalobce agentuře Frontex vytýká, že jej nevyslechla před přijetím napadeného rozhodnutí, které je aktem nepříznivě zasahujícím do jeho právního postavení a může mít závažné důsledky pro jeho profesní situaci, jelikož ho zbavuje možnosti pokračovat v pracovním poměru, když se zakládá na posouzení jeho kvalit a kvalifikací. Takové rozhodnutí je tedy podle něj třeba pokládat za rozhodnutí přijaté v závěru řízení, které bylo proti žalobci zahájeno.
            22. Žalobce dále uvádí, že právo být vyslechnut představuje základní zásadu unijního práva, která má přednost před pokyny, takže i když tyto pokyny nestanovily, že má být dotčený zaměstnanec vyslechnut, nesmí tato okolnost vést ke zmaření uplatnění uvedené zásady. Pouze za velmi zvláštních okolností, a to pokud se předchozí vyslechnutí dotčené osoby jeví jako prakticky nemožné nebo neslučitelné se zájmem služby, mohou být požadavky vyplývající z výše uvedené zásady splněny co nejrychlejším vyslechnutím po přijetí rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení dotčené osoby. V projednávané věci však agentura Frontex žalobce nevyslechla ani před přijetím napadeného rozhodnutí, ani při první příležitosti po jeho přijetí.
            23. Agentura Frontex nezpochybňuje skutečnost, že napadené rozhodnutí nepříznivě zasahuje do právního postavení žalobce, ani že dodržování práva na obhajobu v každém řízení vedeném vůči osobě, které může vést k aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení, je základní zásadou unijního práva, která musí být zajištěna, i když neexistuje žádná právní úprava týkající se dotčeného řízení. Agentura Frontex však uvádí, že pouhá okolnost, že rozhodnutí představuje z procesně právního hlediska akt nepříznivě zasahující do právního postavení dotčené osoby, nestačí k tomu, aby mohla být administrativě uložena povinnost účelně vyslechnout dotčeného zaměstnance před přijetím uvedeného rozhodnutí. Ještě by bylo podle jejího názoru třeba, aby administrativní řízení, ve kterém bylo přijato rozhodnutí nepříznivě zasahující do právního postavení, bylo zahájeno proti dotčené osobě. Tak tomu však není v případě postupu obnovení pracovní smlouvy dočasného zaměstnance, který se uplatňuje podle týchž pravidel a týchž hodnotících kritérií v případě všech dočasných zaměstnanců, jejichž pracovní smlouvy se chýlí ke konci a kteří si skutečně přejí jejich obnovení. Za těchto okolností by bylo rozporuplné tvrdit, že takové řízení bylo vedeno proti dotčenému zaměstnanci.
            24. Agentura Frontex dále na jednání uvedla, že ani čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie jí neukládá povinnost vyslechnout žalobce ohledně obnovení jeho pracovní smlouvy, jelikož takové obnovení nemůže nepříznivě zasáhnout do jeho právního postavení.
            25. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je nutno respektovat právo na obhajobu jakožto obecnou zásadu unijního práva v každém řízení vedeném vůči osobě, které může vést k aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení, přičemž tato zásada musí být zajištěna, i když neexistuje žádná právní úprava týkající se dotčeného řízení (rozsudky Belgie v. Komise, 234/84, EU:C:1986:302, bod 27; Německo v. Komise, C‑288/96, EU:C:2000:537, bod 99, a Komise v. De Bry, C‑344/05 P, EU:C:2006:710, bod 37).
            26. Žalobce v projednávané věci tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo přijato v návaznosti na řízení, které proti němu bylo zahájeno, neboť jej sankcionuje ztrátou pracovního vztahu na základě posouzení jeho kvalit a kvalifikací. Jak však správně uvádí agentura Frontex, tento postup obnovování pracovních smluv dočasných zaměstnanců, tak jak je upraven v pokynech, má OOUPS poté, co dotčení zaměstnanci vyjádří přání je obnovit, právě umožnit přezkoumání toho, zda mají být jejich pracovní smlouvy chýlící se ke konci obnoveny podle pravidel, která jim zajišťují rovné zacházení v oblasti, ve které má OOUPS širokou posuzovací pravomoc. Za těchto okolností nelze mít za to, že řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí, bylo zahájeno proti žalobci, a žalobce se tudíž nemůže z tohoto důvodu dovolávat práva na obhajobu.
            27. I když v projednávané věci nebylo prokázáno, že napadené rozhodnutí bylo přijato v řízení vedeném proti žalobci, nic to nemění na tom, že toto rozhodnutí zasahuje do právního postavení žalobce do takové míry nepříznivě, neboť má za následek ztrátu možnosti pokračovat v jeho pracovním poměru s agenturou Frontex. Právo na obhajobu, tak jak je nyní zakotveno v článku 41 Listiny, který je podle unijních soudů obecně použitelný (rozsudek L v. Parlament, T‑317/10 P, EU:T:2013:413, bod 81), zahrnuje zejména procesní právo každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout, které je stanoveno v čl. 41 odst. 2 písm. a) (v tomto smyslu viz rozsudky Francie v. People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, bod 65; M., C‑277/11, EU:C:2012:744, body 81 až 83, a Komise v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 98 a 99). Agentuře Frontex tudíž podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny příslušelo, aby žalobci umožnila účelně uplatnit jeho připomínky před přijetím napadeného rozhodnutí. Agentura Frontex přitom nepopírá, že žalobci neposkytla možnost být vyslechnut před přijetím tohoto rozhodnutí.
            28. Aby však porušení práva být vyslechnut mohlo vést ke zrušení napadeného rozhodnutí, je podle ustálené judikatury ještě nutné přezkoumat, zda by řízení mohlo vést v případě neexistence této vady k jinému výsledku (rozsudky G. a R., C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, bod 38 a citovaná judikatura, a CH v. Parlament, F‑129/12, EU:F:2013:203, bod 38).
            29. V projednávané věci z nového formuláře týkajícího se obnovení pracovní smlouvy vyplývá, že doporučení hodnotícího zaměstnance neobnovit pracovní smlouvu žalobce se zakládá na úrovni jeho pracovních výkonů v roce 2009, které byly ohodnoceny v hodnotící zprávě vyhotovené dne 23. června 2010. Tato hodnocení byla totiž v zásadě převzata, a to z velké části dokonce doslovně, v napadeném rozhodnutí hodnotícím zaměstnancem, který zdůraznil „nedostatečnou úroveň pracovních výkonů (kompetence a chování) v oblastech, které jsou považovány za podstatné, rozhodující a prioritní pro pracovní místo jeho držitele“, přičemž zvlášť zdůraznil oba cíle, kterých nebylo dosaženo a byly uvedeny v oddíle B (nadepsaném „Dosahování cílů v průběhu referenčního období“) výše uvedené hodnotící zprávy. Stejně tak byly doslovně zopakovány potíže týkající se mezilidských vztahů s některými útvary a neústupné přijímání nevhodných rozhodnutí, které byly zdůrazněny v oddílu D „Schopnosti (kompetence a kvalifikace) v průběhu referenčního období“ uvedené hodnotící zprávy, v napadeném rozhodnutí v připomínkách hodnotícího zaměstnance. Je ovšem nesporné, že žalobce byl v rámci hodnotícího postupu za rok 2009 vyslechnut.
            30. Pouze na základě rozhovoru, který v rámci tohoto hodnotícího postupu mezi sebou vedli žalobce a hodnotící zaměstnanec, však nelze určit, že i kdyby neexistovala vada řízení konstatovaná výše v bodě 27, tzn. i kdyby byl žalobce před přijetím napadeného rozhodnutí vyslechnut, a tudíž mohl uplatnit svou obhajobu pro odvrácení nebezpečí ztráty zaměstnání, nemohl by postup obnovení pracovní smlouvy vést k jinému výsledku, jelikož obě dotčená řízení, z nichž jedno se týkalo vyhotovení hodnotící zprávy a druhé obnovení či neobnovení pracovní smlouvy, sledují dosažení sice podobných, ale přesto rozdílných cílů a mohou se opírat o různá posuzovací kritéria. Konkrétně, úroveň pracovních výkonů a kompetencí dotčeného zaměstnance představují pouze jeden z aspektů, ke kterým může OOUPS, který je oprávněn vyjádřit se k obnovení pracovní smlouvy, přihlížet.
            31. To platí tím spíše ve vztahu k připomínkám zaměstnance, který rozhoduje o schválení návrhu na obnovení, tj. zástupce výkonného ředitele, který byl rovněž konzultován v rámci nového postupu obnovení pracovní smlouvy, který byl zahájen po vydání zrušovacího rozsudku Soudu. Tyto připomínky se týkaly pracovních výkonů žalobce v průběhu roku 2010, které již byly ohodnoceny naposled uvedeným zaměstnancem, tentokrát v jeho postavení zaměstnance hodnotícího žalobce v rámci hodnotícího postupu roku 2011. Soud přitom v rozsudku Wahlström v. Frontex (EU:F:2013:143, bod 38), ve kterém bylo rozhodnuto o žalobě směřující proti hodnotící zprávě vyhotovené v rámci hodnotícího období roku 2011, právě konstatoval, že mezi hodnotícím zaměstnancem a žalobcem v rámci tohoto hodnotícího postupu neproběhl žádný rozhovor.
            32. Vzhledem ke všem předcházejícím úvahám nelze vyloučit, že rozhodnutí OOUPS neobnovit pracovní smlouvu žalobce mohlo být jiné, pokud by žalobce měl možnost účelně vyjádřit stanovisko k úrovni svých pracovních výkonů jak v roce 2009, tak i v roce 2010 v souvislosti s perspektivou zachování pracovního poměru u agentury Frontex, a že dodržení práva být vyslechnut tedy mohlo takto mít vliv na obsah napadeného rozhodnutí.
            33. Pokud by se za okolností projednávané věci měla uplatnit domněnka, že agentura Frontex by přijala stejné rozhodnutí, i kdyby byl žalobce vyslechnut, vedlo by to pouze k tomu, že základní právo být vyslechnut zakotvené v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny by bylo zbaveno užitečného účinku, jelikož obsah tohoto práva sám o sobě implikuje, že dotčená osoba může ovlivnit předmětný proces rozhodování (rozsudek Marcuccio v. Komise, T‑236/02, EU:T:2005:417, bod 115).
            34. Z předcházejících úvah vyplývá, že první žalobní důvod je opodstatněný, takže napadené rozhodnutí musí být zrušeno, aniž by bylo třeba přezkoumávat ostatní žalobní důvody.
            K návrhu, aby Soud provedl přezkum v plné jurisdikci
            35. Žalobce se domníval, že jeho žaloba v rozsahu, v němž směřuje ke zrušení rozhodnutí o neobnovení jeho pracovní smlouvy dočasného zaměstnance, s sebou nese finanční následky, a proto nyní navrhuje Soudu, aby provedl přezkum v plné jurisdikci, která je mu přiznána článkem 91 odst. 1 služebního řádu, a aby agentuře Frontex uložil povinnost zaplatit částku, kterou pokládá ex æquo et bono za nezbytnou k zajištění účinnosti jeho rozhodnutí.
            36. Agentura Frontex se domnívá, že není namístě, aby Soud provedl přezkum v plné jurisdikci a uložil jí povinnost nahradit škodu.
            37. V tomto ohledu je třeba připomenout, že zrušení určitého aktu unijním soudem má za následek, že tento akt je se zpětnou účinností odstraněn z právního řádu, a pokud byl zrušený akt již vykonán, odstranění jeho účinku vyžaduje, aby byl obnoven právní stav, v jakém se žalobce nacházel před přijetím tohoto aktu (rozsudky Landgren v. ETF, F‑1/05, EU:F:2006:112, bod 92, a Kalmár v. Europol, F‑83/09, EU:F:2011:66, bod 88). Dále v souladu s článkem 266 SFEU je orgán, jehož akt byl prohlášen za neplatný, povinen „přijmout opatření vyplývající z provádění rozsudku Soudního dvora Evropské unie“.
            38. Dále je třeba zdůraznit, že napadené rozhodnutí bylo zrušeno, jelikož žalobce nebyl před jeho přijetím účelně vyslechnut OOUPS.
            39. V tomto kontextu nelze každopádně vyloučit, že OOUPS bude mít za to, že může po novém přezkumu spisu, při kterém zohlední odůvodnění tohoto rozsudku, přijmout znovu rozhodnutí o neobnovení žalobcovy smlouvy dočasného zaměstnance.
            40. Dále, i kdyby měl být uvedený návrh chápán v tom smyslu, že směřuje k náhradě nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl v důsledku protiprávností vytýkaných OOUPS, v rámci jeho návrhu na zrušení rozhodnutí, je přesto třeba konstatovat, že žaloba ani v nejmenším neobjasňuje otázku, zda může být uplatněná nemajetková škoda v plném rozsahu napravena zrušením napadeného rozhodnutí, které bylo příčinou jejího vzniku.
            41. Není tudíž namístě, aby Soud provedením přezkumu v plné jurisdikci, který mu přísluší na základě čl. 91 odst. 1 služebního řádu, zajistil praktickou účinnost tohoto zrušujícího rozsudku.
            K nákladům řízení
            42. Podle čl. 87 odst. 1 jednacího řádu, s výhradou ostatních ustanovení osmé kapitoly druhé hlavy uvedeného řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle druhého odstavce tohoto článku může Soud v souladu s požadavky ekvity rozhodnout, že se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží pouze částečná náhrada nákladů řízení nebo se mu náhrada nákladů řízení neuloží.
            43. Z odůvodnění tohoto rozsudku vyplývá, že agentura Frontex neměla úspěch ve věci. Žalobce kromě toho v návrhových žádáních výslovně požadoval, aby byla agentuře Frontex uložena náhrada nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že okolnosti projednávané věci neodůvodňují použití ustanovení čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, musí agentura Frontex nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené žalobcem.

            Výrok
            Z těchto důvodů
            SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetí senát)
            rozhodl takto:
            1) Rozhodnutí výkonného ředitele Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie ze dne 19. února 2013 o neobnovení pracovní smlouvy K. Wahlströma na místo dočasného zaměstnance se zrušuje.
            2) Ve zbývající části se žaloba zamítá.
            3) Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a a nahradí náklady řízení vynaložené K. Wahlströmem.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 21. července 1998. # John Mellett proti Soudnímu dvoru Evropských společenství. # Úředníci - Přípustnost - Ustanovení. # Spojené věci T-66/96 a T-221/97.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 16. července 1998. # Y proti Evropskému parlamentu. # Úředníci - Zrušení - Odůvodnění. # Věc T-144/96.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 12. září 2007. # Řecká republika proti Komisi Evropských společenství. # EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Plodiny na orné půdě - Olivový olej - Finanční audit - Lhůta 24 měsíců. # Věc T-243/05.

text:
      Věc T-243/05
      Řecká republika
      v.
      Komise Evropských společenství
      „EZOZF – Záruční sekce – Výdaje vyloučené z financování Společenství – Plodiny na orné půdě – Olivový olej – Finanční audit – Lhůta 24 měsíců“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Zemědělství – EZOZF – Schválení účetní závěrky
      (Nařízení Rady č. 729/70, čl. 5 odst. 2 písm. c), a nařízení Rady č. 1258/1999, čl. 7 odst. 4 pátý pododstavec; nařízení Komise
            č. 1663/95, ve znění nařízení č. 2245/1999, čl. 8 odst. 1 první a třetí pododstavec)
      2.      Zemědělství – EZOZF – Schválení účetní závěrky
      3.      Akty orgánů – Nařízení – Nařízení, které stanoví specifická kontrolní opatření
      1.      Jak podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 o financování společné zemědělské politiky, tak i podle čl. 7 odst. 4
         pátého pododstavce nařízení č. 1258/1999 o financování společné zemědělské politiky, kterými jsou časově omezeny výdaje, na
         které se může vztahovat zamítnutí financování ze strany EZOZF, musí být lhůta 24 měsíců počítána od okamžiku, kdy Komise dotyčnému
         členskému státu oznámí výsledky svého ověřování, tedy výsledky šetření na místě uskutečněného v členských státech jejími službami.
         Procesní záruka poskytnutá, ve formě lhůty 24 měsíců, v uvedených ustanoveních je proto vázána pouze na toto oznámení výsledků
         ověřování, a nikoli na posouzení výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit. Tyto výsledky ověřování Komise totiž představují
         základ všech oprav a musejí být členskému státu neprodleně oznámeny, aby tento stát mohl co nejrychleji zjištěné nedostatky
         odstranit, a tudíž se napříště novým opravám vyhnout.

      Z toho vyplývá, že i když posouzení výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit, bude uskutečňováno ve druhém oznámení Komise
         zaslaném dotyčnému členskému státu po ukončení dvoustranného jednání, v souladu s čl. 8 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení
         č. 1663/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční
         sekce EZOZF, ve znění nařízení č. 2245/1999, je lhůta 24 měsíců podle nařízení č. 729/70 a č. 1258/1999 stále počítána od
         prvního oznámení, v němž jsou sděleny výsledky ověřování, jak je stanoveno v čl. 8 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č.
         1663/95.

      Tento názor se nedotýká procesních práv členských států. Rozhodnutí v oblasti schvalování účetní závěrky EZOZF jsou totiž
         přijímána při ukončení kontradiktorního řízení, v jehož průběhu dotyčné členské státy disponují všemi zárukami nezbytnými
         k předložení svého stanoviska.

      (viz body 41–44)
      2.      V oblasti financování společné zemědělské politiky EZOZF Komise není povinna za účelem prokázání existence porušení předpisů
         společné organizace zemědělských trhů vyčerpávajícím způsobem prokázat nedostatečnost kontrol uskutečněných vnitrostátními
         správními orgány nebo nesprávnosti v číselných údajích jimi předložených, ale musí předložit důkaz o vážných a rozumných pochybnostech,
         které má vzhledem k těmto kontrolám nebo číselným údajům. Toto zmírnění důkazního požadavku kladeného na Komisi vysvětluje
         skutečnost, že členský stát je v nejlepším postavení ke shromáždění a ověření údajů nezbytných pro schválení účetních závěrek
         EZOZF, a jemu tedy přísluší předložit co nejpodrobnější a nejúplnější důkaz o reálnosti jeho kontrol nebo číselných údajů
         a popřípadě o nesprávnosti tvrzení Komise.

      (viz bod 57)
      3.      V případech, kdy určité nařízení zavádí specifická kontrolní opatření, jsou členské státy povinny je uplatňovat, aniž by bylo
         nezbytné posuzovat opodstatněnost teze, podle níž by jiný kontrolní systém byl účinnější, a to i za předpokladu, že by tyto
         alternativní kontroly již byly provedeny.

      (viz body 59–60)
ROZSUDEK SOUDU (druhého senátu)
      12. září 2007 (*)

      „EZOZF – Záruční sekce – Výdaje vyloučené z financování Společenství – Plodiny na orné půdě – Olivový olej – Finanční audit – Lhůta 24 měsíců“
      Ve věci T‑243/05,
      Řecká republika, zastoupená G. Kanellopoulosem a E. Svolopoulou, jako zmocněnci,

      žalobkyně,
      proti
      Komisi Evropských společenství, zastoupené H. Tserepa-Lacombe a L. Visaggiem, jako zmocněnci, ve spolupráci s N. Korogiannakisem, avocat,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/354/ES ze dne 29. dubna 2005 o vyloučení z financování Společenství
         některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci „záruční sekce“ Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
         (EZOZF) (Úř. věst. L 112, s. 14) v rozsahu, v němž vylučuje některé výdaje vynaložené Řeckou republikou v odvětvích plodin
         na orné půdě, olivového oleje a v oblasti finančního auditu,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (druhý senát),
      ve složení J. Pirrung, předseda, N. J. Forwood a S. Papasavvas, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kantza, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. března 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1        Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, s. 13), naposledy
         pozměněné nařízením Rady (ES) č. 1287/95 ze dne 22. května 1995 (Úř. věst. L 125, s. 1), stanovilo obecná pravidla použitelná
         na financování společné zemědělské politiky. Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné
         zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25, s. 14) nahradilo nařízení č. 729/70 a použije se na výdaje
         uskutečněné od 1. ledna 2000.

      2        Podle čl. 1 odst. 2 písm. b) a čl. 3 odst. 1 nařízení č. 729/70, jakož i podle článku 1 odst. 2 písm. b) a článku 2 odst. 2
         nařízení č. 1258/99 financuje záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) v rámci společné
         organizace zemědělského trhu intervence zaměřené na stabilizaci trhů prováděné na základě předpisů Společenství.

      3        Podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 a čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/99 Komise rozhoduje, které výdaje mají být
         vyloučeny z financování z prostředků Společenství, pokud shledá, že tyto výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství.
         Při zvažování částek, které mají být vyloučeny z financování, Komise vezme v úvahu povahu a závažnost porušení předpisů a finanční
         ztrátu, kterou Společenství utrpělo.

      4        Článek 5 odst. 2 písm. c) pátý pododstavec nařízení č. 729/70 stanoví, že „[z]amítnutí financování se nemůže vztahovat na
         výdaje uskutečněné alespoň 24 měsíců před písemným oznámením Komise dotyčnému členskému státu o výsledcích ověřování [Komise]“
         (neoficiální překlad). Článek 7 odst. 4 pátý pododstavec nařízení č. 1258/1999 obsahuje shodné ustanovení.

      5        Prováděcí pravidla týkající se postupu schválení účetní závěrky EZOZF jsou nadále stanovena v nařízení Komise (ES) č. 1663/95
         ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení
         účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, s. 6; Zvl. vyd. 03/18, s. 31), ve znění zejména nařízení Komise (ES)
         č. 2245/1999 ze dne 22. října 1999 (Úř. věst. L 273, s. 5; Zvl. vyd. 03/26, s. 335).

      6        Článek 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 stanoví:

      „Dojde-li Komise na základě šetření k závěru, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství, sdělí dotyčnému
         členskému státu výsledky svého šetření a uvede nápravná opatření, která je třeba učinit pro zajištění souladu s těmito předpisy
         v budoucnosti.

      Sdělení obsahuje odkaz na toto nařízení. Členský stát odpoví ve lhůtě dvou měsíců a Komise může následně upravit svůj postoj.
         V odůvodněných případech může Komise tuto lhůtu prodloužit.

      Po uplynutí lhůty stanovené pro odpověď pozve Komise členský stát k dvoustrannému jednání a obě strany se pokusí dosáhnout
         dohody o opatřeních, která mají být přijata, a ohledně posouzení závažnosti protiprávního jednání a finanční ztráty Společenství.
         Po jednání a po uplynutí lhůty pro dodání dalších informací, kterou stanoví Komise po tomto jednání v dohodě s daným členským
         státem, nebo pokud členský stát nepřijme pozvání k jednání ve lhůtě stanovené Komisí, sdělí Komise formálně po uplynutí této
         lhůty své závěry členskému státu, přičemž odkáže na rozhodnutí Komise 94/442/ES. Aniž je dotčen čtvrtý pododstavec tohoto
         odstavce, obsahuje toto oznámení posouzení veškerých výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit z financování podle čl. 5 odst. 2
         písm. c) nařízení […] č. 729/70.

      Členský stát uvědomí Komisi co nejdříve o nápravných opatřeních přijatých k zajištění souladu s předpisy Společenství a o dni
         jejich skutečného použití. Až do dne skutečného použití nápravných opatření přijme Komise případně jedno nebo více rozhodnutí
         podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení […] č. 729/70 pro vyloučení výdajů, kterých se týká nedodržení předpisů Společenství.“

      7        Pokyny pro provádění paušálních oprav byly definovány v dokumentu Komise č. VI/5330/97 ze dne 23. prosince 1997 nazvaném „Pokyny
         týkající se výpočtu finančních důsledků při přípravě rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF“ (dále jen
         „dokument č. VI/5330/97“). Pokud na základě informací získaných při šetření nelze ohodnotit ztráty utrpěné Společenstvím odvozením
         těchto ztrát statistickými prostředky nebo odkazem na jiné ověřitelné údaje, může být navržena paušální oprava. Použité sazby
         oprav obvykle činí 2 %, 5 %, 10 % nebo 25 % vykázaných výdajů v závislosti na rozsahu rizika ztráty.

       Skutečnosti předcházející sporu
      8        Rozhodnutím 2005/354/ES ze dne 29. dubna 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými
         státy v rámci „záruční sekce“ EZOZF (Úř. věst. L 112, s. 14, dále jen „napadené rozhodnutí“) Komise z financování Společenství,
         co se týče Řecké republiky, vyloučila v odvětvích plodin na orné půdě a olivového oleje, jakož i v oblasti finančního auditu
         částku 26 437 135,76 eur pro účetní roky 1996 až 1998, 2001 a 2002.

      9        Důvody finančních oprav uskutečněných Komisí byly shrnuty v souhrnné zprávě AGRI‑64241-2004 ze dne 31. října 2004 týkající
         se výsledků kontrol schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF na základě čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 729/70
         a čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 1258/1999, co se týče vývozních náhrad, ovoce a zeleniny, mléčných produktů, veřejného skladování,
         prémií na zvířata, plodin na orné půdě, olivového oleje a tuků, rozvoje venkova a opožděných plateb (dále jen „souhrnná zpráva“).

      10      Žaloba se týká tří druhů oprav:

      –        paušální opravy ve výši 5 %, pokud jde o plodiny na orné půdě, z důvodu nedostatečného stupně jistoty o správnosti nároku,
         tedy 25 361 283 eur za účetní rok 2002;

      –        přesné opravy celkové částky 200 146,68 eur, pokud jde o olivový olej, z důvodu zpoždění v odebírání schválení a neuložení
         sankcí za jakost za účetní roky 1996 až 1998;

      –        přesné opravy částky 488 788,96 eur za nedodržení platebních lhůt (finanční audit) za účetní rok 2001, která se dělí na částku
         455 070,44 eur, pokud jde o podporu vikve, a 33 718,52 eur, pokud jde o podporu na hektar rýže.

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      11      Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 30. června 2005 podala Řecká republika tuto žalobu.

      12      Řecká republika navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil nebo podpůrně změnil napadené rozhodnutí;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      13      Komise navrhuje, aby Soud:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
       K opodstatněnosti žaloby
      14      Žaloba se týká tří intervencí financovaných EZOZF, totiž intervencí týkajících se plodin na orné půdě, olivového oleje a finančního
         auditu. Právě v tomto pořadí, s rozlišením těchto tří intervencí, bude Soud zkoumat opodstatněnost žalobních důvodů předložených
         Řeckou republikou.

       K plodinám na orné půdě
       Právní úprava Společenství
      15      Nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému
         pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 355, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 223), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1593/2000
         ze dne 17. července 2000 (Úř. věst. L 182, s. 4; Zvl. vyd. 03/30, s. 94) stanoví, že každý členský stát zavede takový systém
         (dále jen „IAKS“), který se použije zejména na režim podpor producentům některých plodin na orné půdě.

      16      Podle čl. 1 odst. 1 písm. a) nařízení č. 3508/92 se IAKS mimo jiné použije na podpory stanovené nařízením Rady (EHS) č. 1765/92
         ze dne 30. června 1992, kterým se zavádí režim podpory producentům některých plodin na orné půdě (Úř. věst. 181, s. 12), jež
         bylo počínaje dnem 1. července 2000 nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro
         producenty některých plodin na orné půdě (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 03/25, s. 322).

      17      Podle článku 2 nařízení č. 3508/92:

      „[IAKS] zahrnuje následující prvky:
      a) počítačovou databázi;
      b) identifikační systém zemědělských pozemků;
      c) systém identifikace a registrace zvířat;
      d) žádosti o podporu;
      e) integrovaný kontrolní systém.“
      18      Článek 7 nařízení č. 3508/92 stanoví, že IAKS „se vztahuje na všechny podané žádosti o podporu, zejména pokud jde o administrativní
         kontroly, kontroly na místě a případná ověření leteckými nebo družicovými snímky“.

      19      Podle článku 8 nařízení č. 3508/92:

      „1. Členské státy provedou administrativní kontrolu žádostí o podporu.
      2. Administrativní kontroly doplní kontroly na místě zaměřené na vybrané zemědělské podniky. Členské státy stanoví pro všechny
         tyto kontroly plán odběru vzorků.

      3. Každý členský stát určí orgán zodpovědný za koordinaci kontrol uvedených v tomto nařízení.
      4. Vnitrostátní orgány mohou za podmínek, které budou stanoveny, využívat ke zjištění ploch zemědělských pozemků, identifikaci
         plodin a prověření jejich stavu dálkový průzkum.

      […]“
      20      Článek 13 odst. 1 nařízení č. 3508/92, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2466/96 ze dne 17. prosince 1996 (Úř. věst. L 335, s. 1;
         Zvl. vyd. 03/20, s. 148), stanoví, že IAKS se použije od 1. února 1993 na žádosti o podporu, alfanumerický systém identifikace
         a registrace hovězího dobytka a integrovaný kontrolní systém uvedený v článku 7 a nejpozději od 1. ledna 1997 na ostatní prvky
         uvedené v článku 2.

      21      Prováděcí pravidla k IAKS byla, pro účetní roky dotčené napadeným rozhodnutím, stanovena nařízením Komise (EHS) č. 3887/92
         ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k IAKS pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 391,
         s. 36), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2801/1999 ze dne 21. prosince 1999 (Úř. věst. L 340, s. 29).

      22      Články 6 a 7 nařízení č. 3887/92 stanoví podrobné postupy kontrol, které mají být uskutečněny orgány členských států.

       Souhrnná zpráva
      23      Ve dnech 6. až 9. srpna 2001 a 15. až 17. dubna 2002 služby Komise v Řecku uskutečnily inspekce týkající se zavedení nástrojů
         požadovaných k zajištění legality a řádnosti plateb v odvětví plodin na orné půdě.

      24      Podle bodu B.7.1.1 souhrnné zprávy Řecko nezavedlo, co se týče roku sklizně 2001, ani IAKS, ani schvalovací řízení, kterým
         by bylo ministerstvo zemědělství vyzváno, aby od 16. října 1995 provádělo všechny nezbytné kontroly před uskutečněním plateb
         příjemcům. Komise uvádí, že agentura pověřená platbami (Gedidagep) nicméně nadále uskutečňovala platby bez prokázání předchozí
         kontroly dotyčných žádostí jinými službami, zejména některými prefekturami.

      25      Co se týče zavedení IAKS, týž bod souhrnné zprávy zdůrazňuje, že systém identifikace zemědělských pozemků (dále jen „SIZP“)
         (viz bod 17 výše), který měl být funkční ke dni 1. ledna 1997 (viz bod 20 výše), nebyl dokončen ani v roce 2003, a že jen
         67,5 % ploch používaných pro plodiny na orné půdě nebo krmných ploch bylo v SIZP identifikováno s referenčními pozemky na
         základě ortofotografií. Podle Komise tudíž velká část pozemků, totiž 28,2 % dotyčných ploch, byla identifikována prostřednictvím
         nevhodných materiálů a 4,3 % plochy nebyly identifikovány vůbec.

      26      Podle souhrnné zprávy byly kontroly uskutečněné na místě nedostatečné a nadto se týkaly malého vzorku žádostí o podporu, a tudíž
         nedostačovaly k zajištění náležitého ověřování způsobilosti ve 100 % případů nebo zabránění abnormální kumulace podpor. Aby
         byly účinné, musí být klasické inspekce uskutečňovány před nebo brzy po sklizni. Jelikož většina kultur byla sklizena mezi
         koncem května a počátkem července, Komise uvádí, že řecké orgány nemohly pro rok 2001 zaručit dodržení podmínek, za kterých
         jsou podpory poskytovány, protože 28 % klasických inspekcí bylo provedeno po 31. srpnu. Podle Komise má tato okolnost zvláštní
         význam pro kultury tvrdé pšenice, která se sklízí v červenci a představuje 40 až 50 % ploch plodin na orné půdě v Řecku. V souhrnné
         zprávě Komise uvádí, že rovněž kvalita kontrol prostřednictvím dálkového průzkumu vykazuje nedostatky (zpoždění v uzavírání
         smluv, jakož i monitorovacích návštěvách a opožděné předávání výsledků správním orgánům, stáří fotografií, nedodržování doporučení
         týkajících se technických odchylek).

      27      Pokud jde o schvalovací řízení, Komise poukazuje na neuspokojivou situaci v prefekturách, zejména co se týče organizace personálu,
         provádění kontrol, jakož i úkolů převzatých zemědělskými odbory.

       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nepříslušnosti Komise ratione temporis
      –       Argumenty účastníků řízení
      28      Řecká vláda nejprve zmiňuje omezení vyplývající z ustanovení uvedených v bodě 4 výše. Poté zdůrazňuje, že nařízení č. 1663/95
         ve svém čl. 8 odst. 1 prvním pododstavci upřesňuje obsah písemného oznámení, kterým Komise sděluje výsledek svých ověřování
         členským státům. Řecká vláda rovněž poznamenává, že téže ustanovení před svou změnou na základě nařízení č. 2245/1999 stanovilo,
         že dotčené oznámení muselo zahrnovat posouzení výdajů, které Komise měla v úmyslu vyloučit podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení
         č. 729/70 a čl. 7 odst. 4 pátého pododstavce nařízení č. 1258/1999.

      29      Účelem omezení stanoveného články, na které je odkazováno v bodu 4 výše, je přitom ochrana členských států proti chybějící
         právní jistotě, která by nastala, jestliže by Komise mohla zpochybnit výdaje uskutečněné několik let před přijetím rozhodnutí
         o jejich souladu s pravidly Společenství. Nadto má uvedené omezení za cíl zvýšit transparentnost postupu tím, že je členský
         stát včas informován o posouzení finanční ztráty, ale i zamýšlené nápravě. Důležitá role členských států v postupu schválení
         účetní závěrky EZOZF odůvodňuje jejich právo na plnou informovanost o rozličných fázích postupu a předkládání stanovisek v každé
         fázi.

      30      V důsledku toho má řecká vláda za to, že je třeba ověřit, zda každé oznámení učiněné podle čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce
         nařízení č. 1663/95 splňuje požadavky tohoto ustanovení. V této souvislosti musí být výraz „posouzení výdajů, které Komise
         má v úmyslu vyloučit“ vykládán v tom smyslu, že číselný údaj částky dotčených výdajů není nezbytný a že stačí, aby byla uvedena
         kritéria umožňující alespoň přibližný výpočet této částky.

      31      Tato posouzení nemohou být zpochybněna změnou čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 nařízením č. 2245/1999. Přesunutí povinnosti
         posouzení finanční opravy totiž nemůže prokázat, že zákonodárce chtěl zrušit ochranu členských států uvedenou výše v bodu
         29. Naproti tomu jeho úmyslem bylo sladit postup schválení účetní závěrky EZOZF s názorem dotyčného členského státu. Z toho
         vyplývá, že oznámení, které neobsahuje posouzení výdajů, které Komise má v úmyslu vyloučit, nemůže být právní skutečností,
         od které plyne lhůta 24 měsíců stanovená nařízeními č. 729/70 a č. 1258/1999. Judikatura podle řecké vlády potvrdila, že právní
         skutečností, od které plyne lhůta 24 měsíců, je druhé oznámení stanovené v čl. 8 odst. 1 třetím pododstavci nařízení č. 1663/95,
         protože právě v tomto oznámení Komise uvádí, které výdaje má v úmyslu vyloučit.

      32      V projednávané věci prvním oznámením, ve kterém Komise uskutečnila posouzení výdajů, které měla v úmyslu vyloučit, byl podle
         řecké vlády dopis ze dne 16. února 2004. Z toho vyplývá, že Komise je ratione temporis nepříslušná k uložení opravy týkající se výdajů uskutečněných před 16. únorem 2002. Napadené rozhodnutí tudíž musí být zrušeno
         v rozsahu, v němž v oblasti plodin na orné půdě uplatňuje finanční opravu týkající se roku sklizně 2001.

      33      Komise popírá, že výsledky ověřování poprvé oznámila teprve dopisem ze dne 16. února 2004. Upřesňuje, že takto učinila již
         dvěma dopisy ze dne 1. března 2002 a ze dne 21. srpna 2002, které splňovaly požadavky čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95.

      34      Mimoto čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 ve znění nařízení č. 2245/1999 již údajně nevyžaduje, aby Komise ve svém oznámení
         členským státům provedla posouzení výdajů, které má v úmyslu vyloučit. Toto oznámení plní varovnou funkci. Krom toho je namístě
         rozlišovat mezi jednak „oznámením zjištění“ podle čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 1663/95, a jednak „formálním
         oznámením závěrů“ uvedeným původně ve druhém pododstavci téhož ustanovení a, po změně tohoto nařízení nařízením č. 2245/1999,
         ve třetím pododstavci tohoto ustanovení. Oznámení zjištění nemusí odpovídat stejně přísným formálním požadavkům jako formální
         oznámení závěrů. Komise se tudíž domnívá, že dopisy ze dne 1. března 2002 a ze dne 21. srpna 2002, oproti tomu, co tvrdí řecká
         vláda, splňují požadavky týkající se oznamování výsledků jejího ověřování.

      35      Komise se opírá o doslovný výklad čl. 7 odst. 4 pátého pododstavce nařízení č. 1258/1999 a čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce
         nařízení č. 1663/95 a vyvozuje z něj, že počátek lhůty 24 měsíců představuje dopis, kterým Komise oznamuje výsledky svého
         ověřování. Nehledě na tento výklad je cílem posledně uvedeného ustanovení lepší ochrana procesních práv členských států. Argumentace
         řecké vlády založená na judikatuře vytvořené za platnosti dřívějšího znění čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 tudíž nemůže
         obstát.

      –       Závěry Soudu
      36      Z ustálené judikatury vyplývá, že čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 a čl. 7 odst. 4 pátý pododstavec nařízení č. 1258/1999
         na jedné straně a čl. 8 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1663/95 na straně druhé se vztahují na stejnou etapu postupu
         schválení účetní závěrky EZOZF, totiž na odeslání prvního oznámení Komisí členskému státu po ukončení jí uskutečněných kontrol.
         Článek 8 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1663/95 proto upřesňuje obsah písemného oznámení, které zmiňují čl. 5 odst. 2
         písm. c) nařízení č. 729/70 a čl. 7 odst. 4 pátý pododstavec nařízení č. 1258/1999 (rozsudky Soudního dvora ze dne 24. ledna
         2002, Finsko v. Komise, C‑170/00, Recueil, s. I‑1007, body 26 a 27; ze dne 13. června 2002, Lucembursko v. Komise, C‑158/00,
         Recueil, s. I‑5373, bod 23, a ze dne 24. února 2005, Řecko v. Komise, C‑300/02, Sb. rozh. s. I‑1341, bod 68).

      37      Před svou změnou nařízením č. 2245/1999 čl. 8 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1663/95 stanovil, že dotčené oznámení
         musí uvádět nápravná opatření, která je třeba učinit pro zajištění souladu s dotyčnými předpisy v budoucnosti, jakož i posouzení
         výdajů, které Komise má v úmyslu vyloučit, a odkazovat na nařízení č. 1663/95 (rozsudky Finsko v. Komise, uvedený výše v bodu
         36, bod 26; Lucembursko v. Komise, uvedený výše v bodu 36, bod 23, a Řecko v. Komise, uvedený výše v bodu 36, bod 69).

      38      Povinnost Komise uvést v oznámení, které zasílá dotyčnému členskému státu podle čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce nařízení
         č. 1663/95, posouzení výdajů, které má v úmyslu vyloučit, však byla zrušena nařízením č. 2245/1999. Toto posouzení nyní musí
         být v souladu s čl. 8 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení č. 1663/95, ve znění změn, uvedeno v dopise zaslaném po dvoustranném
         jednání.

      39      Řecká vláda nepopírá, že Komise již nemá povinnost uskutečnit posouzení výdajů, které má v úmyslu vyloučit, v prvním dopise,
         který zasílá po ukončení svého šetření. Nicméně uplatňuje, že jestliže Komise nyní musí toto posouzení uskutečňovat v druhém
         dopise, který zasílá po ukončení dvoustranného jednání a před smírčím řízením, musí být napříště za počátek lhůty 24 měsíců
         považováno zaslání tohoto dopisu. Na podporu svého tvrzení řecká vláda vychází ze znění výše uvedených rozsudků, podle kterého
         může toto nedodržení v případě, že Komise nedodrží povinnosti, které si uložila nařízením č. 1663/95, v závislosti na jeho
         rozsahu zbavit procesní záruku poskytnutou členským státům v ustanoveních nařízení č. 729/70 a č. 1258/1999, kterými jsou
         časově omezeny výdaje, na které se může vztahovat zamítnutí financování ze strany EZOZF, její podstaty.

      40      Jestliže je tudíž oznámení posouzení výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit, součástí „procesní záruky poskytnuté členským
         státům v čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 a v čl. 7 odst. 4 pátém pododstavci nařízení č. 1258/1999“, je podle řecké
         vlády namístě dojít k závěru, že lhůta 24 měsíců musí být počítána od okamžiku, kdy bylo toto oznámení uskutečněno.

      41      Argumentace řecké vlády nemůže být přijata. Je třeba připomenout, že jak podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70,
         tak i podle čl. 7 odst. 4 pátého pododstavce nařízení č. 1258/1999, musí být lhůta 24 měsíců počítána od okamžiku, kdy Komise
         dotyčnému členskému státu oznámí výsledky svého ověřování, tedy výsledky šetření na místě uskutečněného v členských státech
         jejími službami (rozsudek Finsko v. Komise, uvedený výše v bodu 36, bod 27).

      42      Podle nařízení č. 729/70 a č. 1258/1999 tedy k zahájení běhu lhůty 24 měsíců není zapotřebí, aby Komise předložila posouzení
         výdajů, které má v úmyslu vyloučit. Tento požadavek byl stanoven pouze v nařízení č. 1663/95 před jeho změnou nařízením č. 2245/1999.
         Procesní záruka poskytnutá, ve formě lhůty 24 měsíců, ve výše uvedených ustanoveních nařízení č. 729/70 a č. 1258/1999, je
         proto vázána pouze na oznámení výsledků ověřování Komise, a nikoli na posouzení výdajů, které Komise má v úmyslu vyloučit.
         Tyto výsledky totiž představují základ všech oprav a musejí být členskému státu neprodleně oznámeny, aby tento stát mohl co
         nejrychleji zjištěné nedostatky odstranit, a tudíž se napříště novým opravám vyhnout.

      43      Z toho vyplývá, že i když posouzení výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit, napříště bude uskutečňováno ve druhém oznámení
         Komise zaslaném dotyčnému členskému státu po ukončení dvoustranného jednání, je lhůta 24 měsíců podle nařízení č. 729/70 a
         č. 1258/1999 stále počítána od prvního oznámení, v němž jsou sděleny výsledky ověřování.

      44      Tento názor se nedotýká procesních práv uplatňovaných řeckou vládou. Rozhodnutí v oblasti schvalování účetní závěrky EZOZF
         jsou totiž přijímána při ukončení kontradiktorního řízení, v jehož průběhu dotyčné členské státy disponují všemi zárukami
         nezbytnými k předložení svého stanoviska (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. ledna 1998, Řecko v. Komise, C‑61/95, Recueil,
         s. I‑207, bod 39). Zvláště od vstupu nařízení č. 2245/1999 v platnost mají členské státy stále možnost uplatnit svůj názor
         ohledně zjištění, která Komise vyjádří po ukončení svých šetření v dopise stanoveném k tomuto účelu v čl. 8 odst. 1 druhém
         pododstavci nařízení č. 1663/95, ve znění změn, jakož i při následném dvoustranném jednání. Co se týče zamýšlených oprav,
         které jsou poprvé oznámeny v dopise zaslaném po dvoustranném jednání, členské státy mají možnost své stanovisko uplatnit v průběhu
         následujících fází postupu, zejména tím, že se v tomto ohledu obrátí na smírčí orgán.

      45      Za těchto podmínek nelze mít za to, že se členské státy nacházejí ve stavu neúnosné nejistoty, jak tvrdí řecká vláda, jestliže
         jim Komise ve svém prvním oznámení nesdělí své posouzení výdajů, které má v úmyslu vyloučit z financování Společenství. I před
         změnou nařízení č. 1663/95 totiž posouzení těchto výdajů, které Komise uskutečnila v prvním oznámení, nebylo konečné, a tudíž
         mohlo být změněno na základě odpovědí poskytnutých členským státem ve správním řízení. Až do přijetí poslední opravy tak v každém
         postupu, který před vydáním konečného rozhodnutí počítá s dvoustrannými kontakty, existuje nejistota ohledně její výše.

      46      Počátek lhůty 24 měsíců proto představuje dopis zaslaný podle čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 1663/95, ve znění
         změn. V projednávané věci Komise oznámila řeckým orgánům výsledky ověřování dopisy ze dne 1. března 2002 a ze dne 21. srpna
         2002. Jelikož se uplatněná paušální oprava týkala pouze výdajů za účetní rok 2002, byla uskutečněna v souladu se lhůtou 24
         měsíců stanovenou v čl. 7 odst. 4 pátém pododstavci nařízení č. 1258/1999. První žalobní důvod směřující ke zrušení tak musí
         být zamítnut.

       K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z právních a skutkových omylů a nedostatečného odůvodnění
      –       Argumenty účastníků řízení
      47      Zaprvé řecká vláda uplatňuje, že SIZP nepředstavuje kontrolu, nýbrž prostředek kontroly.

      48      Zadruhé procentní poměr 67,5 % pozemků řádně identifikovaných jako plochy používané pro plodiny na orné půdě nebo krmné plochy
         ve skutečnosti odpovídá 70,5 % ploch, které byly předmětem platby. Řecké orgány totiž údajně neuskutečnily žádnou platbu pro
         4,3 % pozemků, které nebyly identifikovány (viz bod 25 výše). Tento aspekt je důležitý, protože zpochybňuje jeden z argumentů,
         na kterých Komise založila spornou opravu.

      49      Zatřetí řecká vláda uvádí, že alfanumerický systém platný před přijetím SIZP spočíval na kritériích (katastrální plány a dokumenty,
         mapy, atd.) odpovídajících kritériím, na jejichž základě bylo identifikováno 28,2 % vykázaných ploch (viz bod 25 výše).

      50      Začtvrté orgány údajně před zavedením SIZP uskutečnily veškeré druhy kontrol (na místě, křížové kontroly atd.) na základě
         alfanumerického systému identifikace pozemků, aniž by vyjádřily pochybnosti ohledně spolehlivosti alfanumerického systému,
         který byl SIZP pouze vylepšen.

      51      Z výše uvedeného podle řecké vlády vyplývá, že co se týče roku sklizně 2001, byl SIZP uplatněn na 70 % vykázaných ploch, zatímco
         pro zbytek řecké orgány použily systém, který, ačkoli není slučitelný se SIZP, byl údajně absolutně spolehlivý a funkční.
         Veškeré platby uskutečněné za rok sklizně 2001 proto podléhaly spolehlivému a funkčnímu kontrolnímu systému.

      52      Řecká vláda popírá vytýkanou skutečnost, podle které Gedidagep nadále uskutečňovala platby, aniž by disponovala důkazy prokazujícími
         ověření příslušných žádostí jinými službami, zejména některými prefekturami (viz bod 24 výše). Řecká vláda sice poukazuje
         na přísný charakter postupu schválení účetní závěrky EZOZF, uplatňuje však rovněž, že Gedidagep jakožto služba ministerstva
         zemědělství a agentura pověřená platbami byla v průběhu roku 2001 nahrazena Opekepe, a že Komise byla o této skutkové okolnosti
         informována.

      53      Podle řecké vlády je tedy namístě napadené rozhodnutí zrušit v rozsahu, v němž ukládá dotčenou paušální opravu.

      54      Podle Komise řecká vláda uznává, že SIZP nebyl funkční, ale uplatňuje, že řecké orgány použily jiné kontrolní systémy, které
         podle nich byly vhodné k dosažení téhož cíle. Podle ustálené judikatury však i za předpokladu, že byly provedeny alternativní
         kontroly, musejí členské státy použít zvláštní kontrolní opatření zavedená nařízením, aniž by bylo nutno hodnotit, zda je
         případně použitý jiný kontrolní systém účinnější.

      55      Použitá paušální oprava je proto plně odůvodněna, i kdyby bylo připuštěno, že řecké orgány pro 4,3 % ploch, které nebyly identifikovány,
         neuskutečnily žádné platby, bylo 28,2 % ploch identifikováno na základě systému neslučitelného se SIZP a ostatně nespolehlivého.
         SIZP mimoto vyžaduje použití na veškeré plochy, aby byla zaručena správnost výsledků, které podává.

      56      Co se týče odkazu na přesné jméno agentury pověřené platbami, Komise zdůrazňuje, že je toto hledisko stejně nerelevantní jako
         skutečnost, že Opekepe od 3. září 2001 nahradila Gedidagep, jelikož dotčené šetření se konalo v srpnu 2001.

      –       Závěry Soudu
      57      Podle ustálené judikatury není Komise povinna za účelem prokázání existence porušení předpisů společné organizace zemědělských
         trhů vyčerpávajícím způsobem prokázat nedostatečnost kontrol uskutečněných vnitrostátními správními orgány nebo nesprávnosti
         v číselných údajích jimi předložených, ale musí předložit důkaz o vážných a rozumných pochybnostech, které má vzhledem k těmto
         kontrolám nebo číselným údajům. Toto zmírnění důkazního požadavku kladeného na Komisi vysvětluje skutečnost, že členský stát
         je v nejlepším postavení ke shromáždění a ověření údajů nezbytných pro schválení účetních závěrek EZOZF, a jemu tedy přísluší
         předložit co nejpodrobnější a nejúplnější důkaz o reálnosti svých kontrol nebo číselných údajů a popřípadě o nesprávnosti
         tvrzení Komise (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. ledna 2001, Řecko v. Komise, C‑247/98, Recueil, s. I‑1, body 7 až 9; ze
         dne 6. března 2001, Nizozemsko v. Komise, C‑278/98, Recueil, s. I‑1501, body 39 až 41, a ze dne 19. června 2003, Španělsko
         v. Komise, C‑329/00, Recueil, s. I‑6103, bod 68).

      58      V projednávané věci je tak namístě ověřit, zda řecká vláda na základě použití spolehlivého a účinného kontrolního systému
         (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 24. února 2005, Řecko v. Komise, uvedený výše v bodu 36, bod 95) prokázala, že Komisí
         provedená posouzení jsou nesprávná nebo že pro EZOZF neexistuje nebezpečí ztrát nebo nesrovnalostí (viz v tomto smyslu rozsudek
         Soudního dvora ze dne 24. února 2005, Nizozemsko v. Komise, C‑318/02, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 36).

      59      Co se týče argumentu vycházejícího z přesného procentního poměru ploch podléhajících SIZP, ten musí být zkoumán společně s argumentem
         týkajícím se použití jiného spolehlivého a funkčního alfanumerického systému, než je SIZP, pro identifikaci 28,2 % vykázaných
         pozemků. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že v případech, kdy určité nařízení zavádí specifická kontrolní opatření, jsou
         členské státy povinny je uplatňovat, aniž by bylo nezbytné posuzovat opodstatněnost jejich teze, podle níž by jiný případně
         použitý kontrolní systém byl účinnější (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. března 2002, Španělsko v. Komise, C‑130/99, Recueil, s. I‑3005, bod 87, a ze dne 9. září 2004, Řecko v. Komise, C‑332/01, Sb. rozh. s. I‑7699, bod 62).

      60      Proto i za předpokladu, že by tyto alternativní kontroly byly provedeny, nemohla by tato skutečnost nic změnit na posouzení
         Komise založeném na nepoužití SIZP, okolnosti, kterou řecká vláda ostatně nepopírá. Otázka, zda procentní poměr pozemků podléhajících
         uplatnění SIZP činí 67,5 % nebo 70,5 %, tudíž nemá rozhodující význam, jelikož značná část dotčených ploch SIZP nepodléhala.

      61      Nadto je namístě připomenout důležitost, kterou má zavedení IAKS. Sama identifikace zemědělských pozemků, která nebyla ještě
         v Řecku zcela dokončena, totiž představuje klíčový prvek správné aplikace režimu týkajícího se ploch. Absence spolehlivého
         režimu identifikace pozemků v sobě nese zvýšené riziko újmy pro rozpočet Společenství (rozsudky Soudního dvora ze dne 24. února
         2005, Řecko v. Komise, uvedený výše v bodu 36, bod 97, a ze dne 17. března 2005, Řecko v. Komise, C‑285/03, nezveřejněný ve
         Sbírce rozhodnutí, bod 62).

      62      Pokud jde o nahrazení Gedidagep agenturou Opekepe, je třeba konstatovat, že řecká vláda neprokázala, v jakém smyslu by údajný
         omyl týkající se jména platební agentury mohl mít vliv na opodstatněnost vytýkaných skutečností Komise.

      63      Jelikož se řecké vládě nepodařilo prokázat, že posouzení Komise jsou nesprávná ani že zjištěné nesrovnalosti nemají vliv na
         rozpočet Společenství, musí být druhý žalobní důvod zamítnut.

       K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení dokumentu č. VI/5330/97 a zásady proporcionality, skutkového omylu a nedostatečného
         odůvodnění, pokud jde o sazbu dotčené paušální opravy

      –       Argumenty účastníků řízení
      64      Řecká vláda odkazuje na své závěry uvedené v bodech 48 až 50 výše, přičemž dodává, že je rovněž namístě zohlednit potíže vyplývající
         ze značné rozdrobenosti zemědělských pozemků, jakož i pokrok dosažený od roku 2001. Údajně dnes totiž SIZP podléhá 90 % země.

      65      Co se týče klasických inspekcí (viz bod 26 výše), řecká vláda zdůrazňuje, že se týkaly více než 10 % žádostí o podporu, a že
         se tedy jedná o procentní poměr vyšší než poměr požadovaný právní úpravou Společenství. Nadto více než 200 000 ha uvedených
         ploch představuje jarní kultury (kukuřice), které se sklízí až do poloviny podzimu, což údajně vysvětluje možnost provedení
         inspekcí po 31. srpnu. Z důvodu suchého a teplého podnebí v Řecku je ostatně lepší udržovat zbytky kultur v relativně identifikovatelném
         stavu po dosti dlouhé období, což umožňuje identifikaci kultury tvrdé pšenice. V případě, že by se kontrola uskutečnila po
         sklizni, příslušné orgány by producenty požádaly, aby zbytky nezničili za účelem dokončení inspekcí. Vytýkaná skutečnost Komise
         týkající se klasických inspekcí tak nemůže odůvodnit ani účinně podpořit použité paušální opravy.

      66      Co se týče kontrol prostřednictvím dálkového průzkumu (viz bod 26 výše), řecká vláda uplatňuje, že zpoždění způsobená zadávacími
         řízeními nemohou výsledky kontrol zkreslit, a tudíž pro EZOZF představovat skutečné nebezpečí. Dálkový průzkum se totiž provádí
         na základě satelitních snímků učiněných před sklizní a během různých vývojových fází.

      67      Pokud jde o přípustnou technickou odchylku (viz bod 26 výše), řecká vláda poznamenává, že byla stanovena na plus nebo minus
         3 m v důsledku šetření a podle technických specifikací vyhotovených ve spolupráci se Společným výzkumným střediskem v Ispře
         (dokument ze dne 24. listopadu 2000). Nadto je této odchylce, která byla na ortofotografie používána od roku 1996 do roku
         1998, údajně třeba dát přednost před odchylkou plus nebo minus 5 m, která by byla použita, kdyby orgány použily satelitní
         snímky.

      68      Pokud jde o stáří ortofotografií pocházejících z let 1996 až 1998, Komise podle řecké vlády ve svém dopise ze dne 21. srpna
         2002 sama uznala, že stáří pěti let je považováno za dostačující. Vytýkané skutečnosti týkající se kontrol prostřednictvím
         dálkového průzkumu proto nemohou odůvodňovat nebo účinně podpořit použitou paušální opravu, která je v každém případě stižena
         nedostatkem odůvodnění.

      69      Podpůrně řecká vláda uplatňuje, že oprava, která nepřesahuje 2 % vykázaných výdajů, je v souladu se zásadou proporcionality.

      70      Komise opakuje svůj závěr uvedený výše v bodě 55. SIZP podle jejího názoru představuje klíčový prvek v systému kontrol, u něhož
         Řecká republika nedodržela počet, frekvenci nebo přísnost, tak jak jsou předepsány právní úpravou Společenství.

      71      Komise nepopírá pokrok dosažený do dnešního dne (viz bod 64 výše), ale zdůrazňuje, že se týká období následujících po dotčeném
         období.

      72      Co se týče argumentů ohledně možnosti uskutečnění kontrol po sklizni (viz bod 65 výše), Komise trvá na tom, že pozemek po
         sklizni neposkytuje dostatečně přesné informace o produkci. Komise zdůrazňuje, že dotčená opatření na podporu se zakládají
         na produkci, a nikoli na obdělávané ploše. Tvrdá pšenice, která se sklízí koncem července a počátkem srpna, mimoto představuje
         většinu kultur.

      73      Komise potvrzuje, že akceptuje odchylku plus nebo minus 3 m, poukazuje však na to, že v projednávané věci žádnou dotyčnou
         vytýkanou skutečnost nevyjádřila. Naproti tomu se její vytýkaná skutečnost týká odchylky 5 % pro nejméně 50 % kontrolovaných
         ploch. Tato odchylka je stanovena v pracovním dokumentu č. VI/8388/94 týkajícím se doporučení pro opatření na plochách na
         místě, který je zmíněn v dokumentu ze dne 24. listopadu 2000 vydaném Společným výzkumným střediskem (viz bod 67 výše).

      74      Co se týče stáří ortofotografií, Komise upřesňuje, že pro vytvoření SIZP akceptuje stáří do pěti let, avšak kontroly na místě
         vyžadují fotografie z téhož roku. Podle Komise totiž archivované ortofotografie mohou sloužit k měřením v rámci SIZP. Nicméně
         je zjevně nemožné používat staré ortofotografie k dokumentaci sklizně týkající se pozdějšího účetního roku. Jelikož jsou podpory
         uvedené v nařízeních č. 1765/92 a č. 1251/1999 počítány na základě produkce, má Komise za to, že zjištění, že konkrétní pozemek
         byl v určitém roku sklizně obděláván určitou kulturou, má zásadní důležitost. Toto zjištění se může zakládat pouze na fotografiích
         z téhož roku sklizně.

      –       Závěry Soudu
      75      Co se týče opakovaného argumentu ohledně přesného procentního poměru ploch podléhajících SIZP, jakož i použití jiných kontrolních
         systémů, je třeba odkázat na analýzu uskutečněnou výše v bodech 59 a 60.

      76      Soudní dvůr ostatně ve svých rozsudcích ze dne 24. února 2005, Řecko v. Komise, uvedeném výše v bodu 36 (body 97 a 100) a ze
         dne 17. března 2005, Řecko v. Komise, uvedeném výše v bodu 61 (body 62 až 64) uvedl, že skutečnost, že IAKS nebyl plně proveden,
         sama o sobě odůvodňuje paušální opravu ve výši 5 %, aniž by bylo třeba podrobně zkoumat otázky kvality kontrol prostřednictvím
         dálkového průzkumu nebo míry kontrol uskutečněných na místě.

      77      Argument uvedený řeckou vládou na jednání, podle kterého je namístě, aby Soud s ohledem na dosažený pokrok při dokončení IAKS
         došel k jiným závěrům, nemůže být přijat. I kdyby totiž zlepšení týkající se fungování IAKS byla prokázána, nemůže řecká vláda
         tvrdit, že z důvodu tohoto zjištění musí být sazba oprav, které mají být uskutečněny, snížena. Navzdory těmto zlepšením je
         totiž nebezpečí škody pro EZOZF z důvodu skutečnosti, že značná část IAKS nebyla dokončena, nadále velmi vysoké, a to od uplynutí
         lhůty pro zavedení IAKS, tedy dne 1. ledna 1997 (rozsudky ze dne 24. února 2005, Řecko v. Komise, uvedený výše v bodu 36,
         bod 99, a ze dne 17. března 2005, Řecko v. Komise, uvedený výše v bodu 61, bod 63).

      78      Dotčená paušální oprava se tudíž jeví být v souladu s pokyny stanovenými Komisí v dokumentu č. VI/5330/97. Třetí žalobní důvod
         tak musí být zamítnut v plném rozsahu, aniž by bylo třeba rozhodnout o opodstatněnosti argumentu týkajícího se kontrol prostřednictvím
         dálkového průzkumu založených na satelitních snímcích učiněných před sklizní a přijatelného stáří ortofotografií.

       K olivovému oleji
       Právní úprava Společenství
      79      Obecná pravidla týkající se podpory v oblasti olivového oleje byla pro dotyčné účetní roky stanovena nařízením Rady (EHS)
         č. 3089/78 ze dne 19. prosince 1978, kterým se stanoví obecná pravidla pro podporu spotřeby olivového oleje (Úř. věst. L 369,
         s. 12), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1582/96 ze dne 30. července 1996 (Úř. věst. L 206, s. 13).

      80      Prováděcí pravidla k režimu podpory spotřeby pro olivový olej byla pro dotyčné účetní roky stanovena nařízením Komise (EHS)
         č. 2677/85 ze dne 24. září 1985, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory spotřeby pro olivový olej (Úř. věst.
         L 254, s. 5), ve znění nařízení Komise (ES) č. 643/93 ze dne 19. března 1993 (Úř. věst. L 69, s. 19) a nařízení Komise (ES)
         č. 887/96 ze dne 15. května 1996 (Úř. věst. L 119, s. 16).

       Souhrnná zpráva
      81      Vzhledem k inspekcím, které Komise již uskutečnila v červenci 1996 (ohledně účetních roků 1994 a 1995), byla kontrola v odvětví
         olivového oleje v projednávané věci omezena na analýzu dokumentů včetně rozsáhlé dopisové korespondence mezi lety 1999 a 2001
         (bod B.8.4.1 souhrnné zprávy). Tato analýza potvrdila, že přetrvávaly různé problémy zjištěné ohledně účetních roků 1994 a 1995,
         ačkoli byla zavedena značná zlepšení.

      82      Proto byla pro účetní roky 1996 až 1998 použita přesná oprava v celkové výši 200 146,68 eur (bod B.8.4.3 souhrnné zprávy).

       Argumenty účastníků řízení
      83      Řecká vláda uplatňuje jediný žalobní důvod směřující ke zrušení vycházející z nepříslušnosti Komise ratione temporis. S odkazem na svou analýzu uskutečněnou v rámci prvního žalobního důvodu směřujícího ke zrušení týkajícího se odvětví plodin
         na orné půdě totiž řecká vláda uplatňuje, že první dopis, ve kterém se Komise zabývala dotčenou opravou, byl dopis ze dne
         14. dubna 2004. V důsledku toho má za to, že Komise mohla výdaje vynaložené před 14. dubnem 2002 vyloučit pouze v případě,
         kdyby řecké orgány Komisi skutečnosti nezbytné pro výpočet uvedené opravy sdělily po tomto datu. Relevantní skutečnosti však
         Komisi byly sděleny mnohem dříve.

      84      Napadené rozhodnutí proto musí být zrušeno v rozsahu, v němž ukládá paušální opravu v oblasti olivového oleje.

      85      Komise tato tvrzení popírá. Již dopisem ze dne 3. července 1998 totiž údajně vyjádřila nezbytnost uložit opravy použité pro
         účetní roky 1994 a 1995 také v následujících účetních letech. Nedostatečnost systému podpor v dotčené oblasti byla konstatována
         od roku 1990 a vedla k opravám uloženým pro účetní roky 1992 až 1995. Dotčená oprava se zakládá na týchž skutkových okolnostech,
         jelikož Řecko svůj systém podpor zlepšilo jen částečně. Řecká republika o dotčených nesrovnalostech věděla od roku 1992, aniž
         by je někdy meritorně zpochybnila. Komise tyto vytýkané skutečnosti zopakovala dopisem ze dne 3. července 1998 a dopisem ze
         dne 8. února 1999 řecké orgány požádala, aby jí sdělily opatření, která v tomto ohledu přijaly pro účetní roky 1996 a 1997.
         Žádost o informace byla zopakována v pozvánce na dvoustranné setkání ze dne 3. srpna 2001.

      86      V každém případě jsou opravy pro léta 1996 až 1998 pokračováním oprav používaných od roku 1992. Řecká republika tak byla podle
         Komise plně informována o dotčené opravě, jejíž opodstatněnost nepřímo uznává.

       Závěry Soudu
      87      Pro účely analýzy tohoto žalobního důvodu je nejdříve namístě vzít v úvahu závěry uvedené výše v bodech 36 až 46. Poté je
         třeba zdůraznit, že řecká vláda bez ohledu na otázku, zda datum, které považuje za počátek lhůty 24 měsíců, je správné, se
         tímto žalobním důvodem na Soud obrátila s otázkou týkající se příslušnosti Komise ratione temporis k uložení dotčené opravy.

      88      V tomto ohledu je třeba uvést, že skutkové okolnosti postupu, který vedl k této opravě, tak jak je strany uvedly, ukazují,
         že Komise překročila svou pravomoc ratione temporis i podle nařízení č. 2245/1999.

      89      Dopisem ze dne 3. července 1998 totiž Komise řecké orgány informovala o svém konečném stanovisku po ukončení kontrol týkajících
         se účetních roků 1994 a 1995. Jak vyplývá z bodu B.8.4.1 souhrnné zprávy a z dopisu ze dne 3. července 1998, tato kontrola
         odhalila, že ministerstvo zemědělství se neřídilo zjištěními a návrhy sankcí vydanými organizací pro kontrolu podpor pro olivový
         olej, obsaženými v kontrolních zprávách zasílaných uvedenému ministerstvu do konce října 1994. Dopisem ze dne 12. ledna 1999
         Komise řecké orgány v rámci téhož postupu informovala o konečné navrhované částce přesné opravy (3 068 123 875 řeckých drachem
         [GRD], tedy 9 004 031,91 eur). Tato oprava nakonec byla uskutečněna, což je potvrzeno v bodu B.8.4.1 souhrnné zprávy.

      90      Co se týče tohoto postupu schválení účetní závěrky EZOZF týkající se účetních let 1996 až 1998, Komise dopisem ze dne 8. února
         1999 řecké orgány požádala, aby jí poskytly některé informace týkající se nápravných opatření učiněných vůči podnikům spadajících
         do třetí z pěti kategorií uvedených v dopise ze dne 3. července 1998, a u nichž byly na základě kontrol zjištěny některé nesrovnalosti.

      91      Dopisem ze dne 2. května 2001 zaslaným podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 Komise tomuto členskému státu oznámila výsledky
         ověřování v rámci šetření 2000/11 týkajícího se výdajů uskutečněných na základě podpory spotřeby olivového oleje pro účetní
         roky 1996 až 1998. V tomto ohledu Komise odkazuje na dopis ze dne 8. února 1999. Dopisem ze dne 3. srpna 2001 Komise tento
         členský stát pozvala k dvoustrannému setkání v souladu s čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95 týkajícímu se zejména podpory spotřeby
         olivového oleje. Konečně dopisem ze dne 14. dubna 2004 Komise formálně oznámila své závěry řeckým orgánům a posoudila výdaje,
         které měla v úmyslu vyloučit.

      92      Je třeba mít za to, že v projednávané věci dopis ze dne 8. února 1999 představuje zahájení nové kontroly Komisí, a nikoli
         dopis ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95.

      93      V tomto ohledu je třeba uvést, že dotčená oprava uskutečněná na základě účetních let 1996 až 1998 byla založena na zjištěních
         týkajících se skutečností pozdějších nežli skutečnosti, které vedly k opravě vztahující se na účetní roky 1994 a 1995.

      94      Z bodu B.8.4.3 souhrnné zprávy ve spojení s dopisem Komise ze dne 14. dubna 2004 totiž vyplývá, že dotčená finanční oprava
         byla použita ze dvou důvodů. Jedná se zaprvé o zpoždění v odebírání schválení některých podniků, která podle čl. 12 odst. 6
         nařízení č. 2677/85 ve znění čl. 1 nařízení č. 643/93 měla být uskutečněna pro účetní roky 1996 a 1997, a zadruhé o neuložení
         sankcí z důvodu nesrovnalostí týkajících se kvality olivového oleje podle čl. 5 odst. 2 nařízení č. 2677/85, ve znění článku
         1 nařízení č. 887/96.

      95      Jak vyplývá z bodu B.8.4.3 souhrnné zprávy ve spojení s dopisem Komise ze dne 31. října 2001, je oprava uskutečněná z důvodu
         zpoždění v odebírání schválení rovna částkám podpory přijatým neoprávněně v účetních letech 1996 a 1997 čtyřmi podniky, kterým
         mělo být schválení pro tato období odňato.

      96      Z oznámení Komise ze dne 14. dubna 2004 nadto vyplývá, že oprava uskutečněná z důvodu neuložení sankcí kvůli nesrovnalostem
         týkajícím se kvality olivového oleje se rovná sankcím, které měly být uloženy v 38 případech během účetních let 1996 až 1998
         a které podle čl. 5 odst. 2 třetího pododstavce nařízení č. 2677/85 naposledy pozměněného článkem 1 nařízení č. 887/96 měly
         být odečteny z výdajů EZOZF. Mimoto z oznámení ze dne 14. dubna 2004 vyplývá, že veškeré vzorky odebrané vnitrostátními orgány
         za účelem kontrol kvality byly odebrány po skončení účetního roku 1995 (15. října 1995), zatímco oddíl dopisu ze dne 3. července
         1998 týkající se podniků třetí kategorie (viz bod 90 výše) se vztahuje na kontrolní zprávy vyhotovené řeckými orgány do října
         1994.

      97      Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že nedostatky, které vedly k dotčené opravě (neodebrání schválení a neuložení sankcí)
         nastaly po účetním roce 1995, který je posledním účetním rokem dotčeným první kontrolou Komise. Teze, kterou Komise hájila
         na jednání, podle níž dotčená kontrola nemůže být odlišována od první kontroly týkající se účetních let 1994 a 1995 (viz bod
         89 výše), tedy nemůže být přijata. V projednávané věci je totiž namístě mít za to, že Komise ověřením, zda řecké orgány v účetních
         letech 1996 až 1998 odňaly schválení a uložily sankce, provedla novou kontrolu, odlišnou od první kontroly. Stejně tak nemůže
         být procesní záruka vyplývající ze lhůty 24 měsíců, která byla zavedena nařízeními č. 729/70 a č. 1258/1999, přehlížena pouze
         z důvodu, že zjištění kontroly se částečně shodují se zjištěními kontroly dřívější.

      98      Konečně argument Komise, podle kterého řecké orgány uznaly možnost dotčené opravy v průběhu správního řízení, nemůže obstát.
         Tato okolnost totiž nedostačuje k tomu, aby byla Komisi udělena pravomoc ratione temporis požadovaná nařízeními č. 729/70 a č. 1258/1999 k uložení finančních oprav v rámci EZOZF.

      99      V projednávané věci je dopis ze dne 2. května 2001 zaslaný podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1663/95, ve znění nařízení č. 2245/1999,
         prvním dopisem splňujícím všechna kritéria požadovaná v prvním pododstavci tohoto ustanovení. Tento dopis tedy představuje
         výchozí bod, od něhož musí být počítána lhůta 24 měsíců.

      100    Z toho vyplývá, že Komise nebyla příslušná ratione temporis k vyloučení výdajů uskutečněných přede dnem 2. května 1999. Je proto na místě zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž
         z financování Společenství vylučuje výdaje týkající se podpory spotřeby olivového oleje.

       K finančnímu auditu
       Právní úprava Společenství
      101    Podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1251/1999 se „[p]latby [producentům] […] uskuteční v období mezi 16. listopadem a 31. lednem
         následujícím po sklizni“.

      102    Nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných
         záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o zrušení nařízení (EHS) č. 2776/88 (Úř. věst.
         L 39, s. 5; Zvl. vyd. 03/18, s. 453) upřesňuje podmínky, za kterých mohou být členské státy příjemci financování jim vzniklých
         výdajů ze záruční sekce EZOZF.

      103    Podle čl. 4 odst. 2 nařízení č. 296/96, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1577/2001 ze dne 1. srpna 2001 (Úř. věst. L 209,
         s. 12; Zvl. vyd. 03/33, s. 235):

      „Pro výdaje uskutečněné po uplynutí stanovených lhůt se zálohy na zúčtování výdajů sníží podle těchto pravidel:
      a)      nesníží se, pokud výdaje uskutečněné po uplynutí lhůty dosahují nejvýše 4 % výdajů uskutečněných před uplynutím lhůty, a to
         bez ohledu na počet měsíců prodlení;

      b)      nad hranici 4 % se všechny další výdaje uskutečněné se zpožděním:
      –        do jednoho měsíce snižují o 10 %,
      –        do dvou měsíců snižují o 25 %,
      –        do tří měsíců snižují o 45 %,
      –        do čtyř měsíců snižují 70 %,
      –        do pěti měsíců a více snižují o 100 %.
      Komise však uplatní jiné odstupňování a/nebo nižší nebo nulové procentní sazby, pokud při správě určitých opatření nastanou
         výjimečné okolnosti nebo pokud členské státy podají řádné odůvodnění.

      Snížení uvedená v tomto článku musejí být provedena postupy podle článku 14 nařízení (ES) č. 2040/2000.“
       Souhrnná zpráva
      104    Podle bodu C.1.1.1 souhrnné zprávy služby Komise přezkoumaly opožděné platby zjištěné v průběhu období od 16. října 2000 do
         15. října 2001 v souladu s článkem 4 nařízení č. 296/96. Po této kontrole a dvoustranných jednáních Komise uplatnila opravy
         týkající se osmi rozpočtových položek.

       Argumenty účastníků řízení
      105    Mezi rozpočtovými položkami dotčenými opravami v oblasti finančního auditu řecká vláda popírá opravy ve výši 455 070,44 eur
         týkající se podpory vikve a 33 718,52 eur týkající se podpory na hektar rýže.

      106    Řecká vláda uplatňuje jediný žalobní důvod směřující ke zrušení vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 nařízení č. 296/96, čl. 7
         odst. 4 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1258/1999, jakož i z porušení dokumentu č. VI/5330/97 a z nedostatečného odůvodnění a skutkového
         omylu.

      107    Z výše uvedených ustanovení podle řecké vlády vyplývá. že členské státy mají povinnost dodržovat lhůty pro vyplácení podpor,
         přičemž v případě, že je nedodrží, podléhají degresivním finančním opravám, které mohou činit až 100 % výdajů. Komise zaprvé
         za tímto účelem musí zohlednit finanční ztrátu, která Společenství vznikla nedodržením těchto lhůt, a zadruhé dodržet zásadu
         proporcionality. Navíc má Komise povinnost pro snížení použít nižší nebo nulové procentní sazby, jestliže při správě určitých
         opatření nastanou zvláštní okolnosti nebo jsou členskými státy předložena oprávněná odůvodnění. Překročení platební lhůty
         z důvodu dodatečných kontrol v případech, kdy byly vzneseny námitky, nebo z důvodu dodatečných plateb provedených po přezkumu
         námitek založených na registračních chybách v databázích proto představuje zvláštní okolnost s oprávněným odůvodněním.

      108    Řecké orgány údajně Komisi informovaly, že opoždění plateb je způsobeno nevyhnutelnými dodatečnými kontrolami, zejména v prefektuře
         Heraklion, která je největším producentem vikve. Dopisem ze dne 26. ledna 2001 řecké orgány požádaly o prodloužení lhůty k vyplacení
         podpor, aby dodržely požadavky pracovního dokumentu č. VI/7105/98 týkajícího se zvýšení míry kontrol v případě zjištění značných
         nesrovnalostí. Dopisem ze dne 1. února 2001 Komise údajně tuto žádost zamítla, přičemž však uvedla, že odpovídající důkazy
         budou vzaty v úvahu při postupu schválení účetní závěrky EZOZF, aby nebyla uložena žádná oprava. Práh 4 % stanovený v čl. 4
         odst. 2 nařízení č. 296/96 (viz bod 103 výše) byl překročen pouze z důvodu značného zvýšení kontrol uskutečněných orgány prefektury
         Heraklion.

      109    Komise dopisem ze dne 6. listopadu 2003 tvrdila, že provedení dotčených kontrol spadá do působnosti čl. 4 odst. 2 písm. a)
         nařízení č. 296/96. Komise tak podle řecké vlády neměla uložit žádnou opravu nebo alespoň měla uložit opravu nižší.

      110    Co se týče opravy podpory na hektar rýže, řecká vláda zdůrazňuje, že zjištěná zpoždění byla způsobena přezkumem námitek založených
         na registračních chybách ohledně skutečností v databázích. Co se týče jedné z dotyčných tří prefektur, bylo zpoždění způsobeno
         stávkou ve sdružení zemědělských družstev, tedy okolností představující případ vyšší moci. Z toho vyplývá, že dotčená zpoždění
         byla způsobena mimořádnými okolnostmi sloužícími k ochraně finančních zájmů Společenství. Vzhledem k těmto okolnostem se řecká
         vláda domáhá zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá dotčenou opravu, nebo podpůrně opravu omezit na 2 % plateb
         uskutečněných po lhůtě.

      111    Komise odpovídá, že čl. 4 odst. 2 písm. b) poslední pododstavec nařízení č. 296/96 musí být, jakožto ustanovení, které obsahuje
         výjimku, vykládáno striktně, přičemž účastník řízení, který se tohoto ustanovení dovolává, nese důkazní břemeno.

      112    Co se týče podpor vikve, opožděné platby nad hranicí 4 % (viz bod 103 výše) byly podle Komise neoprávněné, neboť tato hranice
         byla poskytnuta, aby umožnila důkladnější kontroly, jakož i provedení dodatečných kontrol. Žádost o prodloužení lhůty ostatně
         byla podána tři dny před uplynutím dodatečné lhůty, a tudíž nemůže být přijata. Z dokumentu č. VI/5330/97 vyplývá, že pokud
         členské státy chtějí obdržet výjimku z důvodu provedení dodatečných kontrol, musejí předložit důkaz, že částky, proti nimž
         byly podány námitky, přesáhly práh 4 % vynaložených výdajů. Komise má za to, že řecké orgány řádně neodůvodnily překročení
         lhůt a že v každém případě byla žádost o prodloužení podána pozdě.

      113    Totéž podle Komise platí, co se týče podpory na hektar rýže. Řecká vláda se pro odůvodnění překročení lhůt nemůže dovolávat
         okolností spadajících do její vlastní sféry odpovědnosti, jakými jsou přezkoumání opravných prostředků a stížnosti z důvodu
         chyb v databázi.

       Závěry Soudu
      114    Je třeba uvést, jak vyplývá z tabulky uvedené v bodu C.1.1.4 souhrnné zprávy, že Komise, co se týče podpory vikve a podpory
         na hektar rýže, uplatnila opravy odpovídající srážkám již učiněným v rámci měsíčních záloh podle čl. 4 odst. 2 nařízení č. 296/96.

      115    Rovněž je namístě zdůraznit, podobně jako Komise, že čl. 4 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 296/96 představuje ustanovení
         zavádějící výjimku, a tudíž musí být vykládáno restriktivně.

      116    Mimoto je při výpočtu finančních výdajů k tíži EZOZF nutno vycházet z toho, že jsou dodržovány lhůty stanovené použitelnou
         zemědělskou právní úpravou. Pokud tedy vnitrostátní orgány po uplynutí lhůty nadále vyplácejí podpory, je tím EZOZF zatěžován
         nepřípustnými, a proto nezpůsobilými výdaji, jak potvrzuje čtvrtý bod odůvodnění nařízení č. 296/96 (viz v tomto smyslu rozsudek
         Soudního dvora ze dne 28. října 1999, Itálie v. Komise, C‑253/97, Recueil, s. I‑7529, bod 126). Členský stát tudíž musí svůj kontrolní systém upravit tak, aby zohledňoval lhůtu k platbě
         podpor stanovenou v čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1251/1999 (viz obdobně rozsudek Soudu ze dne 20. června 2006, Řecko v. Komise, T‑251/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 76). Hranice 4 % stanovená v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 296/96 navíc slouží právě
         k tomu, aby členským státům poskytovala možnost uskutečnit dodatečné kontroly a zároveň upřesnit, že počet měsíců, o které
         je lhůta překročena, nemá vliv na platby, které tento práh nepřesahují.

      117    Jak vyplývá ze spisu, orgány prefektury Heraklion informovaly ministerstvo zemědělství o prvních výsledcích kontrol až dne
         19. ledna 2001, přičemž jim ministerstvo dopisem ze dne 22. ledna 2001 připomnělo povinnost uskutečnit nové kontroly v souladu
         s dokumentem VI/7105/98 (viz bod 108 výše). Dopisem ze dne 26. ledna 2001 (pátek) toto ministerstvo požádalo o prodloužení
         lhůty k placení, jež měla uplynout dne 31. ledna 2001, aniž by však upřesnilo dotyčnou plodinu nebo poskytlo odpovídající
         důkazy. Tato žádost byla Komisí právem zamítnuta faxem ze dne 1. února 2001 jakožto nepřesná a především opožděná.

      118    Za těchto podmínek Komise správně trvala na svém stanovisku v dopise ze dne 6. listopadu 2003, podle kterého potřeba uskutečnit
         dodatečné kontroly uplatněná řeckými orgány nesmí překročit hranici 4 % (viz bod 103 výše).

      119    Řecká vláda proto neprokázala, že byly s ohledem na opožděné platby u podpory vikve splněny podmínky pro použití čl. 4 odst. 2
         posledního pododstavce nařízení č. 296/96.

      120    Totéž platí, pokud jde o podporu na hektar rýže. Komise totiž právem zdůrazňuje, že členský stát nemůže opožděné platby odůvodňovat
         odkazem na nedostatky vnitrostátních řízení a z nich vyplývající opravné prostředky. Co se týče argumentu založeného na stávce
         uplatňované řeckými orgány jakožto případ vyšší moci, tento argument nemůže obstát. Jediným dokumentem k tomuto argumentu
         je dopis prefektury Imathia ze dne 25. října 2001 zaslaný ministerstvu zemědělství, ve kterém je vysvětleno, že dotčená stávka
         měla za následek, že výsledky přezkumu byly odeslány opožděně, totiž teprve dne 30. dubna 2001. Tato stávka vedla ke zpoždění
         v přezkumu opravných prostředků, které byly podány z důvodu chyb v platbách podpory, což je komplikace přičitatelná členskému
         státu. Řecká vláda ostatně nepředkládá žádný důkaz ohledně délky trvání dotčené stávky ani otázky, zda byla stávka očekávatelná,
         či nikoli. Tento žalobní důvod směřující ke zrušení tudíž musí být zamítnut.

      121    Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno v rozsahu, v němž Řecké republice ukládá přesnou
         opravu ve výši 200 146,68 eur pro účetní roky 1996 až 1998 (podpora spotřeby olivového oleje), zatímco ve zbývající části
         musí být žaloba zamítnuta.

       K nákladům řízení
      122    Podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu může Soud rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese
         vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch. Vzhledem k tomu, že Řecká republika neměla úspěch
         ve většině žalobních důvodů, je na místě rozhodnout, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí 70 % nákladů řízení Komise.
         Komise ponese 30 % vlastních nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (druhý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Komise 2005/354/ES ze dne 29. dubna 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými
            státy v rámci „záruční sekce“ Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) se ruší v rozsahu, v němž Řecké
            republice ukládá přesnou opravu ve výši 200 146,68 eur pro účetní roky 1996 až 1998 (podpora spotřeby olivového oleje).
      2)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
      3)      Řecká republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí 70 % nákladů řízení Komise. Komise ponese 30 % vlastních nákladů řízení.

               Pirrung

                Forwood

                Papasavvas

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 12. září 2007.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               E. Coulon

                      J. Pirrung

      Obsah

      Právní rámec
      Skutečnosti předcházející sporu
      Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      K opodstatněnosti žaloby
      K plodinám na orné půdě
      Právní úprava Společenství
      Souhrnná zpráva
      K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nepříslušnosti Komise ratione temporis
      – Argumenty účastníků řízení
      – Závěry Soudu
      K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z právních a skutkových omylů a nedostatečného odůvodnění
      – Argumenty účastníků řízení
      – Závěry Soudu
      K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení dokumentu č. VI/5330/97 a zásady proporcionality, skutkového omylu a nedostatečného
         odůvodnění, pokud jde o sazbu dotčené paušální opravy

      – Argumenty účastníků řízení
      – Závěry Soudu
      K olivovému oleji
      Právní úprava Společenství
      Souhrnná zpráva
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      K finančnímu auditu
      Právní úprava Společenství
      Souhrnná zpráva
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      K nákladům řízení
      * Jednací jazyk: řečtina.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. října 1982. # Greek Canners Association a další proti Komisi Evropských společenství. # Věc 250/81.