title: Věc T-473/19: Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Diageo a další v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/18

      Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Diageo a další v. Komise
      (Věc T-473/19)
      (2019/C 312/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Diageo plc (Londýn, Spojené království), UDV (SJ) Ltd (Londýn), Diageo US Investments (Londýn), Diageo UK Turkey Ltd (Londýn) a Diageo Investment Holdings Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro hodnocení daňového režimu. Komise měla považovat za referenční rámec britský režim daně z příjmů právnických osob, a nejen pouze režim ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo naplněno tím, že bylo rozdílně zacházeno s podniky ve skutkově a právně srovnatelné situaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že uložení daňového zatížení CFC, které splňují podmínky pro osvobození obsažené v kapitole 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], jako kategorii by bylo v rozporu se svobodou usazování, kterou mají žalobkyně podle článku 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že v souvislosti se 75 % osvobozením a otázkou pevně stanoveného poměru došlo ke zjevně nesprávnému posouzení.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami zákazu diskriminace a rovnosti, které platí v rámci unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když obdobně použila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která se neuplatní ratione temporis, nebo z nich nepřiměřeně vycházela.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatňování čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že existuje kategorie příjemců (zahrnující i žalobkyně) a že žalobkyně získaly podporu, která má být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí navrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc T-474/19: Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Halma a další v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/19

      Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Halma a další v. Komise
      (Věc T-474/19)
      (2019/C 312/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Halma plc (Amersham, Spojené království), Halma Overseas Funding Ltd (Amersham) a Halma International Ltd (Amersham) (zástupci: J. Lesar, Solicitor a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro hodnocení daňového režimu. Komise měla považovat za referenční rámec britský režim daně z příjmů právnických osob, a nejen pouze režim ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo naplněno tím, že bylo rozdílně zacházeno s podniky ve skutkově a právně srovnatelné situaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že uložení daňového zatížení CFC, které splňují podmínky pro osvobození obsažené v kapitole 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], jako kategorii by bylo v rozporu se svobodou usazování, kterou mají žalobkyně podle článku 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že v souvislosti se 75 % osvobozením a otázkou pevně stanoveného poměru došlo ke zjevně nesprávnému posouzení.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami zákazu diskriminace a rovnosti, které platí v rámci unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise rovněž dopustila nesprávného právního posouzení, když obdobně použila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která se neuplatní ratione temporis, nebo z nich nepřiměřeně vycházela.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatňování čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že existuje kategorie příjemců (zahrnující i žalobkyně) a že žalobkyně získaly podporu, která má být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí navrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc T-482/19: Žaloba podaná dne 4. července 2019 — BT Group a Communications Global Network Services v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/24

      Žaloba podaná dne 4. července 2019 — BT Group a Communications Global Network Services v. Komise
      (Věc T-482/19)
      (2019/C 312/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: BT Group plc (Londýn, Spojené království) a Communications Global Network Services Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro hodnocení daňového režimu. Komise měla považovat za referenční rámec britský režim daně z příjmů právnických osob, a nejen pouze režim ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo naplněno tím, že bylo rozdílně zacházeno s podniky ve skutkově a právně srovnatelné situaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že uložení daňového zatížení CFC, které splňují podmínky pro osvobození obsažené v kapitole 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], jako kategorii by bylo v rozporu se svobodou usazování, kterou mají žalobkyně podle článku 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že v souvislosti se 75 % osvobozením a otázkou pevně stanoveného poměru došlo ke zjevně nesprávnému posouzení.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami zákazu diskriminace a rovnosti, které platí v rámci unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když obdobně použila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která se neuplatní ratione temporis, nebo z nich nepřiměřeně vycházela.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatňování čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že existuje kategorie příjemců (zahrnující i žalobkyně) a že žalobkyně získaly podporu, která má být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí navrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc T-483/19: Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Meggitt a Cavehurst v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/25

      Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Meggitt a Cavehurst v. Komise
      (Věc T-483/19)
      (2019/C 312/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Meggitt plc (Christchurch, Spojené království) a Cavehurst Ltd (Christchurch) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro hodnocení daňového režimu. Komise měla považovat za referenční rámec britský režim daně z příjmů právnických osob, a nejen pouze režim ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo naplněno tím, že bylo rozdílně zacházeno s podniky ve skutkově a právně srovnatelné situaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že „úplné“ osvobození podle článku 371IB Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že uložení daňového zatížení CFC, které splňují podmínky pro osvobození obsažené v kapitole 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], jako kategorii by bylo v rozporu se svobodou usazování, kterou mají žalobkyně podle článku 49 SFEU.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že v souvislosti se 75 % osvobozením a otázkou pevně stanoveného poměru došlo ke zjevně nesprávnému posouzení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami zákazu diskriminace a rovnosti, které platí v rámci unijního práva.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když obdobně použila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která se neuplatní ratione temporis, nebo z nich nepřiměřeně vycházela.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatňování čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že existuje kategorie příjemců (zahrnující i žalobkyně) a že žalobkyně získaly podporu, která má být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí navrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc T-485/19: Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Babcock International Group a další v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/28

      Žaloba podaná dne 4. července 2019 — Babcock International Group a další v. Komise
      (Věc T-485/19)
      (2019/C 312/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Babcock International Group plc (Londýn, Spojené království), Babcock Aviation Services (Holdings) Ltd (Londýn) a Babcock Mission Critical Services Leasing Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro hodnocení daňového režimu. Komise měla považovat za referenční rámec britský režim daně z příjmů právnických osob, a nejen pouze režim ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo naplněno tím, že bylo rozdílně zacházeno s podniky ve skutkově a právně srovnatelné situaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že uložení daňového zatížení CFC, které splňují podmínky pro osvobození obsažené v kapitole 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], jako kategorii by bylo v rozporu se svobodou usazování, kterou mají žalobkyně podle článku 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že v souvislosti se 75 % osvobozením a otázkou pevně stanoveného poměru došlo ke zjevně nesprávnému posouzení.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami zákazu diskriminace a rovnosti, které platí v rámci unijního práva.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když obdobně použila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která se neuplatní ratione temporis, nebo z nich nepřiměřeně vycházela.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc T-486/19: Žaloba podaná dne 5. července 2019 — Spectris a Spectris Group v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/29

      Žaloba podaná dne 5. července 2019 — Spectris a Spectris Group v. Komise
      (Věc T-486/19)
      (2019/C 312/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Spectris plc (Egham, Spojené království) a Spectris Group Holdings Ltd (Egham) (zástupci: C. McDonnell, barrister, B. Goren a K. Desai, solicitors, a M. Peristeraki, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávních státních podpor a i) zrušil článek 1 rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím společnosti CFC Group Financing Exemption (osvobození týkající se financování skupin v rámci pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností) v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a ii) zrušil povinnost Spojeného království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory získané v této souvislosti (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí),

                  —

                  podpůrně, zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládají Spojenému království dožadovat se u žalobkyň vrácení údajné protiprávní státní podpory,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávnými posouzeními relevantních skutkových nebo právních okolností.

                              —

                              Žalobkyně zejména tvrdí, že Komise nesprávně chápe fungování sporných pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností, pokud jde o neobchodní finanční zisky. Napadené rozhodnutí navíc chybně považuje osvobození týkající se financování skupin za daňové osvobození.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně konstatovala, že pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU a tedy že tato pravidla poskytují určitým hospodářským subjektům selektivní výhodu.

                              —

                              Konkrétněji, žalobkyně tvrdí, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a má nesprávně za to, že dvě různé situace jsou srovnatelné se situací, v níž se použijí pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností. Tato dvě pochybení vedla Komisi k tomu, že měla nesprávně za to, že tato pravidla poskytují určitým tržním subjektům selektivní výhodu. Komise navíc měla nesprávně za to, že pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností tvoří soubor pravidel lišících se od obecného režimu britské korporátní daně, přičemž nevzala v potaz další charakteristiky tohoto režimu, které se uplatní ve spojení s pravidly týkajícími se kontrolovaných zahraničních společností. V důsledku toho je analýza Komise týkající se srovnatelnosti a selektivity stižena zjevně nesprávnými posouzeními relevantních skutkových nebo právních okolností.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že sporná opatření týkající se kontrolovaných zahraničních společností představují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, dochází napadené rozhodnutí k chybnému závěru, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud jediným důvodem uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností je kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, a současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že uvedená kapitola nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolá uplatnění daně z kontrolovaných zahraničních společností. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že kapitola 9 je odůvodněná rovněž s ohledem na toto kritérium. Komise tedy měla dojít k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že provedení napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyněmi, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, poruší základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a volný pohyb služeb, jelikož v případě žalobkyň jsou dotčené kontrolované zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí není opodstatněný a je v rozporu se základními zásadami unijního práva.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění některých základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, podle něhož daň z kontrolovaných zahraničních společností stanovená v části 9A kapitole 5 zákona o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala až více než šest let po nabytí účinnosti sporného opatření.


title: Věc T-490/19: Žaloba podaná dne 5. července 2019 — Weston Investment a další v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/31

      Žaloba podaná dne 5. července 2019 — Weston Investment a další v. Komise
      (Věc T-490/19)
      (2019/C 312/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně:: Weston Investment Co. Ltd (Londýn, Spojené království), Precis (1814) Ltd (Londýn), British American Tobacco Holdings Belgium NV (Brusel, Belgie), British American Tobacco International Holdings (UK) Ltd (Londýn) a British American Tobacco (GLP) Ltd (Londýn) (zástupce: M. Anderson, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v podobě osvobození pro koncernové financování v případě ovládaných zahraničních společností v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;

                  —

                  nebude-li napadené rozhodnutí zrušeno v plném rozsahu, že při určování výše osvobození, které mohla žalobkyně využít v době, kdy uplatňovala nárok na osvobození pro koncernové financování (GFE), nebo které by mohla vyžít, pokud by neuplatnila nárok na GFE, ačkoli lhůta pro uplatnění těchto ztrát, úlev a osvobození již podle práva Spojeného království uplynula;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná neprokázala, že je GFE výhodou. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala existenci výhody v každém případě, kdy byl uplatněn nárok na GFE. Žalobkyně dále tvrdí, že se rozhodly uplatnit nárok na GFE, aniž vzaly v úvahu, zda by zdanění mohlo být nižší, pokud by provedly analýzu významných personálních funkcí („test SPF“) podle článku 371EB kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)].

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že nedošlo k zásahu státu či ze státních zdrojů. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že uplatnění nároku na GFE vedlo s jistotou ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Spojeném království.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že GFE nezvýhodňuje určité podniky a produkci určitého zboží. Žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení, když i) definovala referenční systém příliš úzce jako úpravu v části 9A výše uvedeného zákona namísto širšího systému zdanění právnických osob ve Spojeném království; ii) nepochopila, že kapitola 9 části 9A není výjimkou z kapitoly 5 tohoto zákona; a iii) nerozpoznala, že i v případě, že by uvedená kapitola 9 byla výjimkou ve vztahu ke kapitole 5, je odůvodněna z hlediska své povahy a obecné systematiky části 9A tohoto zákona.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že GFE nemá dopad na obchod mezi členskými státy. Žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení, když konstatovala, že GFE může mít vliv na rozhodnutí nadnárodních skupin, kam v rámci Unie umístit financování skupiny a ústředí.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že GFE nenarušuje, a to ani potenciálně, hospodářskou soutěž. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že uplatnění nároku na GFE s jistotou vedlo ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Spojeném království.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že vymáhání údajné státní podpory zpět by bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva. Žalobkyně tvrdí, že je test SPF právně neurčitý, že Spojené království má prostor pro uvážení, pokud jde o reakci na tuto neurčitost, a že žalovaná porušila povinnost provést úplnou analýzu všech relevantních skutečností. Uložením povinnost vymoci zpět podporu žalovaná jednala v rozporu s čl. 16 odst. 1 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (1), které zakazuje vymáhání podpory zpět v případě, že by to bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že selektivní výhoda by byla odstraněna a vrácení podpory by nebylo nutné, pokud by Spojené království retroaktivně rozšířilo GFE na případy poskytování úvěrů mateřským společnostem a třetím osobám. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nezohlednila, že by takový krok odstranil selektivní zvýhodnění (za předpokladu, že skutečně existuje) a v takovém případě by se nejednalo o protiprávní podporu, kterou je třeba podle unijního práva vymoci zpět.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že při určování částky podpory, která má být vrácena, se mají v každém případě zohlednit ztráty, úlevy a osvobození, které mohla žalobkyně využít v době, kdy uplatňovala nárok na GFE, nebo které by mohla vyžít, pokud by neuplatnila nárok na GFE, ačkoli lhůta pro uplatnění těchto ztrát, úlev a osvobození již podle práva Spojeného království uplynula. Žalobkyně tvrdí, že toto je správný výklad bodu 203 odůvodnění napadeného rozhodnutí a napadené rozhodnutí je nesprávné, jelikož toto neučinilo, a nezohlednění takových ztrát, úlev či osvobození vede k tomu, že je částka podpory vyčíslena v příliš vysoké výši, což narušuje vnitřní trh.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).


title: Věc T-492/19: Žaloba podaná dne 5. července 2019 — GlaxoSmithKline Finance a Setfirst v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/33

      Žaloba podaná dne 5. července 2019 — GlaxoSmithKline Finance a Setfirst v. Komise
      (Věc T-492/19)
      (2019/C 312/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: GlaxoSmithKline Finance plc (Brentford, Spojené království) a Setfirst Ltd (Brentford) (zástupkyně: K. Bacon QC, a A. Lyle-Smythe, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  v plném rozsahu zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v podobě osvobození pro koncernové financování v případě ovládaných zahraničních společností (CFC);

                  —

                  podpůrně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká či může týkat skutečně založených CFC vykonávajících reálnou hospodářskou činnost v jiném členském státě;

                  —

                  podpůrně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž neuvádí pro adresáta dostatečné informace pro výpočet přesné částky podpory, která má být vrácena, bez přílišných obtíží;

                  —

                  podpůrně zrušil rozhodnutí v takovém rozsahu, jaký uzná za vhodný; a

                  —

                  v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi v souvislosti s těmito řízeními.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a neuvedla dostatečné důvody pro závěr, že osvobození pro koncernové financování (GFE) představuje výhodu, jelikož v důsledku rozhodnutí ve věci Cadbury Schweppes (1) by v případě CFC, které jsou skutečně usazeny v jiném členském státě, neměly jejich mateřské společnosti mít povinnost platit daně CFC (i v případě snížené daňové zátěže v důsledku částečného GFE).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního a skutkového posouzení, když neuvedla dostatečné důvody pro závěr, že GFE není odůvodněné důvody spočívajícími v zajištění souladu se svobodou usazování.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního a skutkového posouzení, když konstatovala, že GFE není odůvodněná výjimka daná potřebou zabránit složitému a nepřiměřeně zatěžujícímu rozložení zisků na významné personální funkce na základě postoje OECD k rozložení zisků mezi stálé provozovny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když neposkytla dostatečné informace o kritériích pro vrácení podpory.

         (1)  Rozsudek ze dne 12. září 2006, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas v. Commissioner of Inland Revenue (Věc C-196/04, EU:C:2006:544).


title: Věc T-493/19: Žaloba podaná dne 5. července 2019 — International Personal Finance Investments v. Komise

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/35

      Žaloba podaná dne 5. července 2019 — International Personal Finance Investments v. Komise
      (Věc T-493/19)
      (2019/C 312/29)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: International Personal Finance Investments (Leeds, Spojené království) (zástupce: M. Anderson, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v podobě osvobození pro koncernové financování v případě ovládaných zahraničních společností v plném rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  nebude-li napadené rozhodnutí zrušeno v plném rozsahu, a) zrušil jej v rozsahu, v němž se vztahuje na osvobození agregovaného podle kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] a b) rozhodl, že při určování částky podpory, která má být vrácena, se mají v každém případě zohlednit ztráty, úlevy a osvobození, které mohla žalobkyně využít v době, kdy uplatňovala nárok na osvobození pro koncernové financování (GFE), nebo které by mohla vyžít, pokud by neuplatnila nárok na GFE, ačkoli lhůta pro uplatnění těchto ztrát, úlev a osvobození již podle práva Spojeného království uplynula;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná neprokázala, že je GFE výhodou v každém případě, kdy si jej nárokovala. Žalobkyně dále tvrdí, že se rozhodla uplatnit nárok na GFE, přičemž původně zvažovala 75 % osvobození a nevzala v úvahu, zda by zdanění mohlo být nižší, pokud by provedla analýzu významných personálních funkcí (SPF) podle článku 371EB kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)].

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že nedošlo k zásahu státu či ze státních zdrojů. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že uplatnění nároku na GFE vedlo ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Spojeném království.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že GFE nezvýhodňuje určité podniky a produkci určitého zboží. Žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení, když i) definovala referenční systém příliš úzce jako úpravu v části 9A namísto širšího systému zdanění právnických osob ve Spojeném království; ii) nepochopila, že kapitola 9 část 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] není výjimkou z kapitoly 5 tohoto zákona; a iii) nerozpoznala, že i v případě, že by uvedená kapitola 9 byla výjimkou ve vztahu ke kapitole 5, je odůvodněna z hlediska své povahy a obecné systematiky části 9A tohoto zákona.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že GFE nemá dopad na obchod mezi členskými státy. Žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení, když konstatovala, že GFE může mít vliv na rozhodnutí nadnárodních skupin, kam v rámci Unie umístit financování skupiny a ústředí zejména s ohledem na neexistenci rovnocenných podmínek a úpravy ovládaných zahraničních společností (CFC) v 15 dalších členských státech před rokem 2016.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že GFE nenarušuje, a to ani potenciálně, hospodářskou soutěž. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že uplatnění nároku na GFE s jistotou vedlo ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Spojeném království a že GFE nenarušuje soutěž vzhledem k tvrzením uvedeným ve čtvrtém bodě výše.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že vymáhání údajné státní podpory zpět by bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva. Žalobkyně tvrdí, že je test SPF právně neurčitý, že Spojené království má prostor pro uvážení, pokud jde o reakci na tuto neurčitost, a že žalovaná porušila povinnost provést úplnou analýzu všech relevantních skutečností. Uložením povinnost vymoci zpět podporu žalovaná jednala v rozporu s čl. 16 odst. 1 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (1), které zakazuje vymáhání podpory zpět v případě, že by to bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že selektivní výhoda by byla odstraněna a vrácení podpory by nebylo nutné, pokud by Spojené království retroaktivně rozšířilo GFE na případy poskytování úvěrů mateřským společnostem a třetím osobám. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nezohlednila, že by takový krok odstranil selektivní zvýhodnění (za předpokladu, že skutečně existuje) a v takovém případě by se nejednalo o protiprávní podporu, kterou je třeba podle unijního práva vymoci zpět.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že při určování částky podpory, která má být vrácena, se mají v každém případě zohlednit ztráty, úlevy a osvobození, které mohla žalobkyně využít v době, kdy uplatňovala nárok na GFE, nebo které by mohla vyžít, pokud by neuplatnila nárok na GFE, ačkoli lhůta pro uplatnění těchto ztrát, úlev a osvobození již podle práva Spojeného království uplynula. Žalobkyně tvrdí, že toto je správný výklad bodu 203 odůvodnění napadeného rozhodnutí a napadené rozhodnutí je nesprávné, jelikož toto neučinilo, a nezohlednění takových ztrát, úlev či osvobození vede k tomu, že je částka podpory vyčíslena v příliš vysoké výši, což narušuje vnitřní trh.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná nedoložila odůvodnění ve vztahu k osvobození agregovaného úroku (MIE) a neanalyzovala všechny relevantní skutečnosti. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nerozlišila tři způsoby osvobození podle uvedené kapitoly 9, které jsou na sobě nezávislé, a nepochopila, že MIE není náhrada testu SPF a existence MIE (které je neoddělitelně spjato s úpravou omezující dopočitatelnost úrokových nákladů) v uvedené kapitole 9 dokládá, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení, když definovala referenční systém příliš úzce jako úpravu v části 9A zákona namísto širšího systému zdanění právnických osob ve Spojeném království.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).


title: Věc T-498/19: Žaloba podaná dne 9. července 2019 — Banco Cooperativo Español v. SRB

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/37

      Žaloba podaná dne 9. července 2019 — Banco Cooperativo Español v. SRB
      (Věc T-498/19)
      (2019/C 312/30)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Banco Cooperativo Español, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: D. Sarmiento Ramírez-Escudero a J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, abogados)

         Žalovaná: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neplatnost napadeného rozhodnutí;

                  —

                  podpůrně

                              a)

                              konstatoval nepoužitelnost článků 12 a 14 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 podle této žaloby, a

                              b)

                              konstatoval neplatnost napadeného rozhodnutí; a

                  —

                  v každém případě uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

         Důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 16. dubna 2019 (SRB/ES/SRF/2019/10), které se týká výpočtu příspěvku ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí za období 2019.
      Na podporu žaloby žalobkyně vznáší dva žalobní důvody.

                  1.

                  První důvod vychází z porušení článku 12 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1)

                              —

                              V tomto ohledu tvrdí, že články 12 a 14 nařízení v přenesené pravomoci musí být vykládány tak, že institucionální systém ochrany vytvořený v roce 2018 musí být uznán pro účely výpočtu příspěvku ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí za období 2019.

                  2.

                  Druhý — podpůrný — důvod vychází z námitky protiprávnosti na základě článku 277 SFEU směřující k tomu, aby Tribunál konstatoval nepoužitelnost článků 12 a 14 nařízení v přenesené pravomoci z důvodu porušení čl. 103 odst. 2 a 7 směrnice 2014/59/EU (2)

                              —

                              V tomto ohledu tvrdí, že pokud články 12 a 14 nařízení v přenesené pravomoci musí být vykládány tak, že institucionální systém ochrany vytvořený v roce 2018 nemusí být uznán pro účely výpočtu příspěvku ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí za období 2019, porušují uvedené články nařízení v přenesené pravomoci čl. 103 odst. 2 a 7 směrnice 2014/59/EU, neboť nesplňují podmínky pro přenesení pravomoci na Komisi spočívající v tom, že i) příspěvky do fondu jsou upraveny podle profilu rizikovosti přispěvatele a že ii) příspěvky do fondu musí zohlednit účast v institucionálním systému ochrany.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2016 L 233, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/201 (Úř. věst. 2014 L 173, s. 190)


title: Věc T-501/19: Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Corneli v. ECB

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/38

      Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Corneli v. ECB
      (Věc T-501/19)
      (2019/C 312/31)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Francesca Corneli (Velletri, Itálie) (zástupce: F. Ferraro, advokát)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Výkonné rady ECB, ref. č. L/LDG/19/182 ze dne 29. května 2019 o odepření přístupu k rozhodnutí ECB, kterým byla uvalena mimořádná správa na Banca Carige S.p.A., se sídlem v Janově, Itálii, a k příslušnému spisu, a nařídil žalované, aby předložila soudu uvedené rozhodnutí a veškeré předcházející, přípravné, související a následné akty;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Předmětem této žaloby je zrušení rozhodnutí Výkonné rady ECB, ref. č. L/LDG/19/182 ze dne 29. května 2019 o odepření přístupu k rozhodnutí ECB, kterým byla uvalena mimořádná správa na Banca Carige S.p.A., se sídlem v Janově, Itálii, a k příslušnému spisu, a nařízení žalované, aby předložila soudu uvedené rozhodnutí a veškeré předcházející, přípravné, související a následné akty.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 4 rozhodnutí ECB 2004/3 a nesprávného uplatnění výjimky týkající se důvěrnosti informací, jež je jako taková chráněna unijním právem.

                              —

                              V této souvislosti žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je protiprávní, neboť neobsahuje konkrétní důkazy, které by označovaly důvěrné části sporného dokumentu, jejich funkci a účel v rámci ECB a rizika, která představuje jejich zveřejnění. Žalobkyně tvrdí, že při vážení různých zájmů musí převažovat konkrétní zájem střadatelů na ochraně jejich akcionářských podílů, jakož i efektivita a transparentnost správy společnosti nad všeobecnou a neodůvodněnou potřebou chránit postupy dohledu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění důvěrné povahy požadovaného dokumentu.

                              —

                              V této souvislosti žalobkyně uvádí, že ECB neuvádí žádné odůvodnění „důvěrné“ povahy napadeného rozhodnutí a pouze apodikticky tvrdí, že ochrana jejích postupů dohledu odůvodňuje odepření přístupu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 rozhodnutí ECB 2004/3 a z nedostatku odůvodnění.

                              —

                              Žalobkyně uplatňuje závažné porušení čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 rozhodnutí 2004/3 a nedostatek odůvodnění, jelikož nebyly splněny podmínky k uplatnění obecné domněnky důvěrnosti, a v každém případě ECB neprovedla konkrétní posouzení dokumentů, o jejichž zpřístupnění bylo požádáno.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení základního práva na účinnou soudní ochranu (článek 47 Listiny základních práv Evropské unie) a článku 7 odst. 3 a článku 8 odst. 2 rozhodnutí ECB 2004/3.

                              —

                              Žalobkyně zdůrazňuje, že ECB nemůže zcela zmařit zájmy adresátů rozhodnutí, včetně samotných akcionářů banky, kteří mají právo na účinnou ochranu ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie před „špatným“ výkonem veřejné moci. ECB porušila i čl. 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 2 rozhodnutí ECB 2004/3, jelikož opakovaně odkázala na mimořádně vysoké pracovní vytížení, aniž by v tomto ohledu poskytla jakýkoliv důkaz, za účelem prodloužení lhůty stanovené pro odpověď na žádost žalobkyně o přístup o dalších 20 dnů.


title: Věc T-504/19: Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Crédit Lyonnais v. ECB

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/41

      Žaloba podaná dne 12. července 2019 — Crédit Lyonnais v. ECB
      (Věc T-504/19)
      (2019/C 312/33)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Crédit Lyonnais (Lyon, Francie) (zástupkyně: A. Champsaur a A. Delors, advokátky)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  na základě článků 256 a 263 SFEU zrušil rozhodnutí ECB-SSM-2019-FRCAG-39 přijaté ECB dne 3. května 2019 v rozsahu, v němž nepovoluje žalobkyni vyloučit z výpočtu pákového poměru 34 % svých expozic vůči Caisse des dépôts et consignations (CDC);

                  —

                  uložil ECB náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU a překážky věci rozsouzené Tribunálem. Žalobkyně tvrdí, že Evropská centrální banka porušila článek 266 a překážku věci rozsouzené, když své rozhodnutí založila na důvodech, které již Tribunál přezkoumal a odmítl v rozsudku ze dne 13. července 2018 Crédit agricole v. ECB (T-758/16, EU:T:2018:472), a nadále poukazovala na teoretické riziko platební neschopnosti francouzského státu a riziko katastrofického prodeje aktiv, aniž prokázala pravděpodobnost těchto tvrzení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 429 odst. 14 a čl. 400 odst. 1 bod a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/20 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s.1), a z překročení pravomoci ze strany ECB. Žalobkyně tvrdí, že tím, že ECB založila své rozhodnutí na riziku koncentrace v Caisse des dépôts et consignations (CDC) za účelem úplného vyloučení expozic Crédit Lyonnais (LCL) vůči CDC z pákového poměru, ukládá LCL obezřetnostní požadavek na koncentraci svrchovaných expozic, který jí čl. 400 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013 neumožňuje uložit, a využívá pravomoci dané jí čl. 429 odst. 14 téhož nařízení k jiným účelům, než s kterými tento článek počítá.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se ECB dopustila tím, že nezohlednila specifické vlastnosti regulovaného spoření, čímž porušila svou povinnost zkoumat s péčí a nestranně všechny relevantní okolnosti případu a vyvodit z nich nezbytné závěry. Žalobkyně tvrdí, že ECB se tím také dopustila zjevně nesprávného posouzení obezřetnostního rizika regulovaného spoření.


title: Věc T-520/19: Žaloba podaná dne 22. července 2019 — Heitec v. EUIPO — Hetec Datensysteme (HEITEC)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/43

      Žaloba podaná dne 22. července 2019 — Heitec v. EUIPO — Hetec Datensysteme (HEITEC)
      (Věc T-520/19)
      (2019/C 312/35)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Heitec AG (Erlangen, Německo) (zástupce: G. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hetec Datensysteme GmbH (Germering, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „HEITEC“ — ochranná známka Evropské unie č. 774 331

         Řízení před EUIPO: řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. dubna 2019 ve věci R 1171/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ve spojení s pravidlem 40 odst. 5 a pravidlem 22 odst. 3 a 4 nařízení Komise (ES) č. 2868/95


title: Věc T-527/19: Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Sánchez Cano v. EUIPO — Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/44

      Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Sánchez Cano v. EUIPO — Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)
      (Věc T-527/19)
      (2019/C 312/36)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sánchez Cano, SA (Molina del Segura, Španělsko) (zástupci: C. Giner Mas y M. González Aleixandre, abogadas)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie EL TORO BALLS Fini — Přihláška č. 15 648 595

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené usnesení: Usnesení druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. března 2019 ve věci R 2690/2017-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené usnesení v plném rozsahu a

                  —

                  uložil žalovanému, aby žalobkyni zaplatil náklady vynaložené v tomto řízení, jakož i náklady vynaložené v řízení před odvolacím senátem; v případě, že další účastnice řízení stane vedlejší účastnicí, aby bylo žalovanému a této další účastnici společně a nerozdílně uloženo zaplatit žalobkyni náklady vynaložené v tomto řízení, jakož i náklady vynaložené žalobkyní v řízení před odvolacím senátem.

         Žalobní důvod

      Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-530/19: Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Nord Stream v. Parlament a Rada

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/45

      Žaloba podaná dne 26. července 2019 — Nord Stream v. Parlament a Rada
      (Věc T-530/19)
      (2019/C 312/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nord Stream AG (Zug, Švýcarsko) (zástupci: M. Raible, C. von Köckritz a J. von Andreae, advokáti)

         Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/692 ze dne 17. dubna 2019, kterou se mění směrnice 2009/73/ES o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem, v rozsahu, v němž čl. 1 odst. 9 této směrnice zavedl čl. 49a odst. 3 první větu směrnice 2009/73, která stanoví, že „[r]ozhodnutí podle odstavců 1 a 2 musí být přijata do 24. května 2020“;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu nebo Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že lhůta pro případná rozhodnutí o udělení výjimek podle nově vloženého článku 49a směrnice 2009/73 je příliš krátká, čímž porušuje obecnou právní zásadu proporcionality stanovenou v čl. 5 odst. 4 SEU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že pozměňující směrnice musí být částečně zrušena z důvodu porušení článku 296 SFEU, jelikož v napadeném ustanovení nedostatečně odůvodňuje zavedení příliš krátké lhůty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené ustanovení porušuje zásadu legitimního očekávání, jelikož nespravedlivě omezuje možnost získání výjimky podle nově zavedeného článku 49a směrnice 2009/73. Možnost získání těchto výjimek je ze zákona požadována za účelem ochrany legitimních očekávání provozovatelů podmořských ropovodů ve třetích zemích, které byly dokončeny a byly v provozu v okamžiku vstupu pozměňující směrnice v platnost.


title: Věc T-532/19: Žaloba podaná dne 29. července 2019 — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral v. EUIPO (pantys)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/46

      Žaloba podaná dne 29. července 2019 — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral v. EUIPO (pantys)
      (Věc T-532/19)
      (2019/C 312/38)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral LTDA (Sorocaba, Brazílie) (zástupci: B. Bittner a U. Heinrich, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie pantys — Přihláška k zápisu č. 17 869 310

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. května 2019, ve věci R 314/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítá odvolání týkající se těchto výrobků a služeb:

                              —

                              třída 05: hygienické absorbenty, hygienické vložky, hygienické ubrousky, inkontinenční pleny;

                              —

                              třída 35: online maloobchod s dámskými hygienickými výrobky;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Široké používání v Evropské unii.


title: Věc T-533/19: Žaloba podaná dne 29. července 2019 — Artur Florêncio & Filhos, Affsports v. EUIPO — Anadeco Gestion (sflooring)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/47

      Žaloba podaná dne 29. července 2019 — Artur Florêncio & Filhos, Affsports v. EUIPO — Anadeco Gestion (sflooring)
      (Věc T-533/19)
      (2019/C 312/39)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Artur Florêncio & Filhos, Affsports Lda (Sintra, Portugalsko) (zástupkyně: D. Martins Pereira Soares, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Anadeco Gestion, SA (Cartagena, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie sflooring v černé, bílé a šedé barvě — Přihláška č. 11 943 586

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. května 2019, ve věci R 1870/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že je tato žaloba přípustná;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí na základě odůvodnění této žaloby a rozhodl o zapsání ochranné známky Evropské unie č. 11 943 588 sflooring;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní včetně nákladů v řízení před EUIPO;

                  —

                  uložil další účastnici řízení náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v řízení před EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Nedostatečné důkazy o skutečném užívání dřívější ochranné známky T-FLOORING.

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 207/2009.


title: Věc T-535/19: Žaloba podaná dne 30. července 2019 — H.R. Participations v. EUIPO — Hottinger Investment Management (JCE HOTTINGUER)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/48

      Žaloba podaná dne 30. července 2019 — H.R. Participations v. EUIPO — Hottinger Investment Management (JCE HOTTINGUER)
      (Věc T-535/19)
      (2019/C 312/40)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: H.R. Participations SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: P. Wilhelm a J. Rossi, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hottinger Investment Management Ltd (Londýn, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie JCE HOTTINGUER — Ochranná známka Evropské unie č. 10 093 391

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. května 2019, ve věci R 2078/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu všech nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení podstatných formálních náležitostí, jelikož návrh na prohlášení neplatnosti u zrušovacího oddělení byl stižen nesrovnalostmi.

                  —

                  Porušení článku 60 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, ve spojení s čl. 8 odst. 4 téhož nařízení.


title: Věc T-546/19: Žaloba podaná dne 7. srpna 2019 — Isigny — Sainte Mère v. EUIPO (Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky)

text:
               16.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/49

      Žaloba podaná dne 7. srpna 2019 — Isigny — Sainte Mère v. EUIPO (Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky)
      (Věc T-546/19)
      (2019/C 312/41)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Isigny — Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francie) (zástupkyně: D. Mallo Saint-Jalmes, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky) — Přihláška č. 17 871 521

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. května 2019, ve věci R 1513/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál zrušil napadené rozhodnutí.

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-411/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 27. května 2019 — WWF Italia o.n.l.u.s. a další v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 27. května 2019 — WWF Italia o.n.l.u.s. a další v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)
      (Věc C-411/19)
      (2019/C 328/02)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: WWF Italia o.n.l.u.s., Lega Italiana Protezione Uccelli o.n.l.u.s., Gruppo di Intervento Giuridico o.n.l.u.s., Italia Nostra o.n.l.u.s., Forum Ambientalista, FC a další

         Žalovaní: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 6 směrnice 92/43/EHS (1) spolu se směrnicí [2009/147/ES] (2), v rozsahu použitelném na projednávanou situaci, takovým primárním vnitrostátním právním předpisům a souvisejícím sekundárním prováděcím předpisům, […] které v případě odůvodněného nesouhlasu ministra životního prostředí a ochrany území a moře umožňují orgánu „poslední instance“ příslušnému k přijetí rozhodnutí o slučitelnosti předběžného projektu stavby s životním prostředím přistoupit ke schválení, a tudíž souhlasu s pokračováním postupu, s odkazem na existenci převažujícího veřejného zájmu, a to i v případě prohlášení státního orgánu odpovědného za ochranu životního prostředí ohledně neexistence možnosti vypracovat případné požadavky a zmírňující opatření pro schvalovanou variantu projektu, ve vztahu k níž bylo již vyjádřeno negativní stanovisko EIA?

                  2)

                  Brání výše uvedené směrnice takovému řešení, jako je přijaté řešení, jež za účelem schválení předběžného projektu stavby podléhající postupu EIA upřednostňuje výše uvedený „převažující veřejný zájem“ před environmentálním zájmem, pokud je založen výlučně na větší hospodárnosti stavby, jeho slučitelnosti také s krajinnou, historickou, kulturní a socioekonomickou ochranou a potřebě dokončit transevropskou silniční síť, v tomto případě TEN-[T], která je definována jako „Comprehensive“ podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1315/2013 ze dne 11. prosince 2013 (3), a to i při existenci stávajícího alternativního řešení, které již bylo z hlediska životního prostředí schváleno?

                  3)

                  Je s výše uvedenými unijními právními předpisy slučitelné takové řešení, jako je přijaté řešení, jež stanovilo jako proveditelné odložit dodatečné analýzy a studie týkající se environmentálního významu silniční trasy, která nebyla schválena ve fázi EIA — včetně posouzení důsledků pro životní prostředí — až na fázi konečného projektu, namísto odkázání navrhovatele na dodatečné analýzy a studie ke zmírnění hospodářských a krajinných vlivů na alternativní trasu, která již naopak byla z environmentálního hlediska schválena?

                  4)

                  Brání výše uvedené směrnice, při existenci těchto předpokladů a v případě kladné odpovědi na první, druhou a třetí otázku ohledně slučitelnosti [s unijním právem], takovému řešení, jako je přijaté řešení, jež nepovažuje za závazné negativní stanovisko ohledně neslučitelnosti s životním prostředím vydané příslušným orgánem v průběhu schvalovacího postupu předběžného projektu stavby, přičemž odkládá provedení podrobnějšího posouzení vlivů na krajinné a environmentální složky území na fázi konečného projektu, a to s konkrétním odkazem na posouzení důsledků pro životní prostředí a na následné stanovení odpovídajících kompenzačních a zmírňujících opatření těchto důsledků?

                  5)

                  Brání výše uvedené směrnice takovému řešení, jako je přijaté řešení, v rámci něhož je po navrhovateli zásahu ve fázi přípravy konečného projektu stavby požadováno přijetí požadavků, připomínek a doporučení krajinné a environmentální povahy, které byly vzneseny během meziresortní konference uskutečněné s odkazem na předběžný projekt, i když s odkazem na tento projekt orgán odpovědný za ochranu životního prostředí zjistil, že neexistuje možnost vypracovat případné požadavky a zmírňující opatření pro schvalovanou variantu projektu?

                  6)

                  Brání výše uvedené směrnice takovému řešení, jako je přijaté řešení, v rámci něhož bylo po navrhovateli rovněž vyžadováno, aby vypracoval studii důsledků stavby pro životní prostředí, včetně takzvaného „přiměřeného hodnocení“, plně vypracovanou podle požadavků platných právních předpisů, na jejímž základě bude uskutečněno předmětné posouzení důsledků?

                  7)

                  Brání výše uvedené směrnice takovému řešení, jako je přijaté řešení, v rámci něhož byl určen třetí subjekt (region Lazio), odlišný od obvykle odpovědného subjektu (Komise EIA-SEA zřízená u ministerstva životního prostředí a ochrany území a moře), za účelem ověření studie důsledků pro životní prostředí připojené ke konečnému projektu stavby a také za účelem určení případných dodatečných zmírňujících a kompenzačních opatření nezbytných k ochraně environmentálních a krajinných složek dotčeného území, přičemž Komisi EIA-SEA zřízené u ministerstva životního prostředí a ochrany území a moře byla, ve smyslu a s účinky stanovenými v čl. 185 odst. 4 a 5 legislativního nařízení č. 163/06, ponechána pouze pravomoc dodatečně vyjádřit své stanovisko ohledně souladu konečného projektu dotčené silniční stavby s požadavky krajinné a environmentální povahy, a to po získání výše uvedeného ověření?

         (1)  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992, L 206, s. 7).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. 2010, L 20, s. 7).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1315/2013 ze dne 11. prosince 2013 o hlavních směrech Unie pro rozvoj transevropské dopravní sítě a o zrušení rozhodnutí č. 661/2010/EU (Úř. věst. L 348, 20.12.2013, s. 1).


title: Věc C-415/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Blumar SpA v. Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. května 2019 — Blumar SpA v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-415/19)
      (2019/C 328/03)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Blumar SpA

         Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate

         Předběžná otázka

      Je s unijním právním řádem slučitelný odstavec 1223 jediného článku zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 (nyní čl. 16a odst. 11 zákona č. 11 ze dne 4. února 2005) a nařízení předsedy vlády ze dne 23. května 2007, a to s odkazem na čl. 108 odst. 3 SFEU, jak je vykládán tzv. judikaturou Deggendorf, na rozhodnutí Evropské komise C(2008) 380 a unijní zásadu proporcionality?


title: spojené věci T-244/16 a T-285/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Janukovyč v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Janukovyč v. Rada
      (spojené věci T-244/16 a T-285/17) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 328/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viktor Fedorovyč Janukovyč (Kyjev, Ukrajina) (zástupci: T. Beazley, QC, E. Dean a J. Marjason-Stamp, barristers)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: P. Mahnič a J. P. Hix, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení jednak rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 76), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 1), a jednak rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, s. 34), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, s. 1), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se tato omezující opatření vztahují.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, jakož i rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření, ponecháno jméno Viktora Fedorovyče Janukovyče.

                  2)

                     Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Viktorem Fedorovyčem Janukovyčem.

         (1)  Úř. věst. C 243, 4.7.2016.


title: Věc T-805/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — IPPT PAN v. Komise a REA („Rozhodčí doložka — Šestý a sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace — Rozhodnutí o inkasu započtením pohledávek Unie z titulu plnění smluv — Účinná soudní ochrana — Právo obracet se na veřejného ochránce práv — Finanční nařízení — Jistá pohledávka — Legitimní očekávání — Zásada zákazu diskriminace — Zásada řádné správy — Zneužití pravomoci — Smluvní odpovědnost — Auditní zpráva — Způsobilé náklady“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — IPPT PAN v. Komise a REA
      (Věc T-805/16) (1)

      („Rozhodčí doložka - Šestý a sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Rozhodnutí o inkasu započtením pohledávek Unie z titulu plnění smluv - Účinná soudní ochrana - Právo obracet se na veřejného ochránce práv - Finanční nařízení - Jistá pohledávka - Legitimní očekávání - Zásada zákazu diskriminace - Zásada řádné správy - Zneužití pravomoci - Smluvní odpovědnost - Auditní zpráva - Způsobilé náklady“)
      (2019/C 328/42)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) (Varšava, Polsko) (zástupce: M. Le Berre, advokát)

         Žalované: Evropská komise (zástupci: původně M. Siekierzyńska a P. Rosa Plaza, poté M. Siekierzyńska a F. van den Berghe, zmocněnci), Výkonná agentura pro výzkum (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronovou, advokáty)

         Vedlejší účastnice podporující žalobce: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 6. září 2016 o inkasu vlastních údajných pohledávek za žalobcem z titulu dvou smluv uzavřených v rámci šestého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace, a to započtením s částkami, které agentura REA dluží žalobci z titulu smlouvy o dotaci uzavřené v rámci sedmého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace, a zadruhé návrh na základě článku 272 SFEU znějící na určení neexistence údajných pohledávek Komise z titulu dvou smluv uzavřených v rámci shora uvedeného šestého rámcového programu a na uložení povinnosti Komisi a agentuře REA zaplatit žalobci částku 69 623,94 eura z titulu smlouvy o dotaci uzavřené v rámci shora uvedeného sedmého rámcového programu spolu s úrokem z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Výkonnou agenturou pro výzkum (REA).

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu třetinu nákladů řízení vynaložených institutem IPPT PAN.

                  4)

                     Polská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-578/19 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. září 2019 – Sophia Group v. Parlament („Řízení o předběžných opatřeních – Veřejné zakázky na služby – Návrh na předběžné opatření – Neexistence naléhavosti“)

text:
               28.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/17

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. září 2019 – Sophia Group v. Parlament
      (Věc T-578/19 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky na služby - Návrh na předběžné opatření - Neexistence naléhavosti“)
      (2019/C 363/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sophia Group (Saint-Josse-ten-Noode, Belgie) (zástupci: Y. Schneider a C. H. de la Vallée Poussin, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: L. Tapper Brandberg a S. Toliušis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článků 278 a 279 SFEU znějící na nařízení předběžných opatření spočívajících v odkladu vykonatelnosti rozhodnutí Parlamentu ze dne 30. července 2019 o zadání části 1 zakázky na „poskytování služeb Buildings HelpDesk“ (zadávací řízení 06A0010/2019/M011) jinému uchazeči a v přerušení plnění smlouvy uzavřené s tímto jiným uchazečem.

         Výrok

                  1)

                     Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                     O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-424/18: Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2019 – Puma/EUIPO v. Carrefour (Vyobrazení překřížených čar)

text:
               28.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/36

      Usnesení Tribunálu ze dne 3. září 2019 – Puma/EUIPO v. Carrefour (Vyobrazení překřížených čar)
      (Věc T-424/18) (1)

      (2019/C 363/46)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-730/19: Žaloba podaná dne 3. října 2019 – Evropská komise v. Bulharská republika

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/34

      Žaloba podaná dne 3. října 2019 – Evropská komise v. Bulharská republika
      (Věc C-730/19)
      (2019/C 399/40)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Y. Marinova, E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalovaná: Bulharská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Bulharská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/50/ES (1) ve spojení s její přílohou XI tím, že v zóně BG0006 (Jihovýchod Bulharska) systematicky a soustavně nedodržuje:

                              i)

                              od roku 2007 hodinovou mezní hodnotu stanovenou pro oxid siřičitý,

                              ii)

                              od roku 2007 – s výjimkou let 2010 a 2012 – denní mezní hodnotu stanovenou pro oxid siřičitý;

                  —

                  určil, že Bulharská republika od 11. června 2010 neplní povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50/ES ve spojení s její přílohou XV, oddílem A, a zejména svoji povinnost, která pro ni vyplývá z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce, zajistit, aby bylo období překročení výše uvedených mezních hodnot stanovených pro oxid siřičitý v zóně BG0006 (Jihovýchod Bulharska) co možná nejkratší;

                  —

                  uložit Bulharské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Jako první žalobní důvod Komise uvádí, že Bulharská republika porušuje ustanovení čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/50/ES ve spojení s její přílohou XI, protože v zóně BG0006 (Jihovýchod Bulharska) dochází k systematickému a trvalému nedodržování hodinových a denních mezních hodnot, které jsou stanoveny pro oxid siřičitý.
      Jako druhý žalobní důvod Komise uvádí, že Bulharsko porušuje ustanovení čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50/ES ve spojení s její přílohou XV oddílem A, protože od 11. června 2010 ve svých plánech kvality ovzduší nestanovilo náležitá opatření, aby bylo období překročení co možná nejkratší.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, 11. 6. 2008, s. 1).


title: Věc C-538/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. srpna 2018 Českými drahami a.s. proti rozsudku Tribunálu (osmý senát) vydanému dne 20. června 2018 ve věci T-325/16, České dráhy v. Komise

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 16. srpna 2018 Českými drahami a.s. proti rozsudku Tribunálu (osmý senát) vydanému dne 20. června 2018 ve věci T-325/16, České dráhy v. Komise
      (Věc C-538/18 P)
      (2018/C 392/14)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Účastník podávající kasační opravný prostředek: České dráhy a.s. (zástupci: K. Muzikář, J. Kindl, advokáti)

         Další účastník řízení: Evropská komise

         Předmět

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu ze dne 20. června 2018 ve věci T-325/16, České dráhy proti Komisi.
      Daným rozsudkem Tribunál částečně vyhověl žalobě podané podle čl. 263 Smlouvy o fungování EU, jejímž prostřednictvím se České dráhy domáhaly zrušení rozhodnutí Evropské komise zn. C(2016) 2417 final ze dne 18. 4. 2016 ve věci AT.40156 – Falcon. Tribunál zrušil napadené rozhodnutí Komise „v části, v níž se týká jiných tratí než trati Praha-Ostrava a jiného jednání než domnělého uplatňování podnákladových cen“. Ve zbývající části Tribunál žalobu zamítl. Tribunál také rozhodl, že každá účastnice ponese vlastní náklady řízení.

         Návrhové žádání navrhovatele

      České dráhy navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 20. června 2018 ve věci T-325/16, České dráhy proti Evropské Komisi, ECLI:EU:T:2018:368, a to v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu, a v rozsahu, v němž Tribunál rozhodl o nákladech řízení;

                  —

                  zrušil v celém rozsahu rozhodnutí Evropské komise C(2016) 2417 final ze dne 18. dubna 2016 ve věci zn. AT.40156 – Falcon;

                  —

                  uložil Evropské komisi povinnost nahradit náklady související s řízením ve věci T-325/16 i náklady související s řízením o tomto kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  První důvod, podle něhož Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že napadené rozhodnutí Komise je dostatečně odůvodněno.
                  České dráhy namítají, že Evropská komise neodůvodnila napadené rozhodnutí s dostatečnou přesností a podrobností, a tedy nedostála požadavkům vyplývajícím z judikatury Soudního dvora. Tribunál rozhodl nesprávně, pokud přesto nezrušil –v celém rozsahu – napadené rozhodnutí Komise.

                  2.

                  Druhý důvod, podle něhož Tribunál nezohlednil, že Komise před vydáním napadeného rozhodnutí pominula množství důkazů, podle nichž České dráhy nejednaly protiprávně.
                  České dráhy namítají, že Komise se před vydáním napadeného rozhodnutí nezabývala skutečnostmi svědčícími o tom, že jednání Českých drah není protiprávní, a napadené rozhodnutí přijala (v rozporu se zásadou proporcionality) pouze na základě několika izolovaných a z kontextu vytržených důkazů. Tribunál rozhodl nesprávně, pokud přesto nezrušil – v celém rozsahu – napadené rozhodnutí Komise.

                  3.

                  Třetí důvod, podle něhož Tribunál nesprávně posoudil podmínky aplikace čl. 102 Smlouvy o fungování EU.
                  České dráhy namítají, že na základě nařízení č. 1/2003 může Komise kontrolovat pouze takové jednání, které by mohlo být porušením čl. 101 a/nebo čl. 102 Smlouvy o fungování EU. Komise nařídila kontrolu v sídle Českých drah proto, že měla podezření z porušení čl. 102 Smlouvy o fungování EU. Toto ustanovení se může aplikovat pouze v případě, že (a) by podnik případně zneužíval dominantní postavení na celém vnitřním trhu nebo na jeho podstatné části a (b) domnělé zneužívající jednání by mohlo podstatně ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle přesvědčení Českých drah Tribunál nesprávně uzavřel, že tyto podmínky by byly ve zdejší věci splněny.

                  4.

                  Čtvrtý důvod, podle něhož je výrok Tribunálu o nákladech řízení nesprávný.
                  České dráhy namítají, že Tribunál měl žalobě zcela vyhovět, a tedy měl také Komisi uložit, aby Českým drahám nahradila náklady řízení.


title: Věc T-515/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Almaz-Antey v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině – Ponechání názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření – Přiměřenost – Nesprávné posouzení skutkového stavu – Povinnost uvést odůvodnění – Základní práva“

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Almaz-Antey v. Rada
      (Věc T-515/15) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině - Ponechání názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření - Přiměřenost - Nesprávné posouzení skutkového stavu - Povinnost uvést odůvodnění - Základní práva“)
      (2018/C 392/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Joint-Stock Company „Almaz-Antey“ Air and Space Defence Corp., dříve OAO Concern PVO Almaz-Antey (Moskva, Rusko) (zástupci: A. Haak, C. Stumpf a M. Brüggemann, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a P. Mahnič, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení zaprvé rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/971 ze dne 22. června 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 157, s. 50), zadruhé dopisu Rady ze dne 31. července 2015, kterým rada určila, že se na žalobkyni mají i nadále uplatňovat opatření stanovená v rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2014, L 229, s. 13) a v nařízení Rady (EU) č. 833/2014 ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2014, L 229, s. 1), zatřetí rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/2431 ze dne 21. prosince 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 334, s. 22) a začtvrté rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1071 ze dne 1. července 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/512/SZBP (Úř. věst. 2016, L 178, s. 21), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Joint-Stock Company „Almaz-Antey“ Air and Space Defence Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 371, 9. 11. 2015.


title: Věc C-474/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2018 J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 26. dubna 2018 ve věci T-554/14, Messi Cuccittini v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) – J-M.-E.V. e hijos

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2018 J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 26. dubna 2018 ve věci T-554/14, Messi Cuccittini v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) – J-M.-E.V. e hijos
      (Věc C-474/18 P)
      (2018/C 392/08)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. (zástupci: J. Güell Serra a R. Gimeno-Bayón Cobos, advokáti)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Lionel Messi Cuccittini

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

                  —

                  V plném rozsahu zrušit napadený rozsudek ze dne 26. dubna 2018 ve věci T 554/14 (1) a v důsledku toho

                  —

                  s konečnou platností rozhodnout ve sporu, pokud to stav řízení umožňuje, nebo

                  —

                  vrátit věc Tribunálu za účelem rozhodnutí v souladu se závaznými pokyny Soudního dvora, a

                  —

                  uložit náhradu nákladů řízení Lionelu Messi Cuccittinimu.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tribunál v napadaném rozsudku zrušil usnesení odvolacího senátu EUIPO, kterým byla zamítnuta přihláška ochranné známky „MESSI“ z důvodu nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou „MASSI“, přičemž konstatoval, že navzdory tomu, že ochranné známky „MASSI“ a „MESSI“ jsou vizuálně i foneticky podobné a označují totožné produkty, odvolací senát se dopustil pochybení, neboť konceptuální rozdíly mezi oběma ochrannými známkami jakémukoli nebezpečí záměny předcházejí.
      Rozsudek Tribunálu obsahuje čtyři nesprávná právní posouzení, na která odkazují čtyři důvody kasačního opravného prostředku:

                  1.

                  V napadeném rozsudku Tribunál uvádí, že pokud by odvolací senát zohlednil proslulost žalobce, musel by dospět k závěru, že z konceptuálního hlediska se pojem „messi“ jasně liší od pojmu „massi“. V rozporu s tím, co uvádí napadený rozsudek, doktrína plynoucí z judikatury Soudního dvora a Tribunálu opakovaně konstatuje, že případná proslulost přihlašované ochranné známky je nerelevantní pro účely určení nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Evropské unie.

                  2.

                  Tribunál se rovněž dopustil pochybení, když měl za to, že proslulost příjmení přihlašovatele je obecně známá skutečnost, která i bez důkazu a bez návrhu samotného Lionela Messiho před odvolacím senátem, měla být odvolacím senátem zohledněna, neboť jde o skutečnost, kterou může znát kdokoli, nebo ji lze zjistit ze všeobecně dostupných pramenů. Stupeň známosti příjmení přihlašovatele v Evropě během námitkového řízení (12/06/2013) není skutečnost, kterou lze předpokládat v roce 2018, tím méně, že nebyla před odvolacím senátem uplatněna, ani potvrzena jakýmkoli důkazem.

                  3.

                  V projednávané věci existuje mutatio libelli způsobující odepření možnosti se bránit, neboť Tribunál připustil nový žalobní důvod, který nebyl uplatněn před odvolacím senátem: konceptuální rozlišovací účinek pojmu „MESSI“.

                  4.

                  Napadený rozsudek nesprávně uplatňuje rozsudek PICARO/PICASSO, neboť i) ve věci PICASSO/PICARO byla proslulá namítaná ochranná známka „PICASSO“, zatímco v projednávané věci je údajně proslulá přihlašovaná ochranná známka; a ii) v uvedené věci šlo o produkty, ohledně kterých je pozornost průměrného spotřebitele v okamžiku nákupu obzvláště vysoká, zatímco v projednávané věci jde o produkty určené běžně informovanému a přiměřeně pozornému a obezřetnému spotřebiteli v Evropské unii.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:230