title: Věc T-750/20: Žaloba podaná dne 18. prosince 2020 – Correia v. EHSV

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/56

      Žaloba podaná dne 18. prosince 2020 – Correia v. EHSV
      (Věc T-750/20)
      (2021/C 53/73)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Paula Correia (Woluwe-Saint-Étienne, Belgie) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

         Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            a v důsledku toho nařídil:

                  —

                  zrušit rozhodnutí EHSV ze dne 8. dubna 2020, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o obnovení služebního postupu, a v rozsahu, v němž je to nutné zrušit implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané dne 8. listopadu 2020;

                  —

                  uložil EHSV zaplacení dlužné odměny a odvozených finančních zisků, navýšených o úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou navýšené o 2 procentní body;

                  —

                  uložil EHSV zaplacení 2 000 eur jako náhrady nemajetkové újmy;

                  —

                  uložil žalovanému, aby nahradil náklady řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení procesních záruk uvedených v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a porušení zásady zákazu diskriminace. Žalobkyně tvrdí, že způsob, jakým Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) přijímá rozhodnutí o povýšení nebo změně pracovního zařazení dočasných zaměstnanců sekretariátů skupin, je v rozporu s procesními zárukami zakotvenými v článku 41 Listiny. Platí to rovněž pro všechna rozhodnutí o nepovýšení nebo nezměnění pracovního zařazení žalobkyně od jejího nástupu do funkce. Žalobkyně tvrdí, že tato rozhodnutí nejsou odůvodněna a žádný předpis, obecně platné rozhodnutí nebo sdělení neuvádí kritéria, která jsou přijata a používána k určení, kteří z dočasných zaměstnanců budou povýšeni nebo jinak zařazeni.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty. Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že i když má EHSV skutečně posuzovací pravomoc ke stanovení kritérií a prováděcích pravidel k článku 10 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie, tato kritéria a pravidla musí zaručovat stupeň předvídatelnosti vyžadovaný unijním právem. Avšak je nutno konstatovat, že tomu tak není, pokud neexistují pravidla, která jsou a fortiori jasná a transparentní a umožňují dočasným zaměstnancům seznámit se se způsobem a podmínkami povýšení nebo změny pracovního zařazení, které povede ke změně pracovní smlouvy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení z důvodu, že rozhodnutí změnit pracovní zařazení žalobkyně jen třikrát od roku 2004 je stiženo zjevně nesprávným posouzením, i kdyby bylo třeba zohlednit kritéria vycházející z údajně ustálené praxe uplatňované v EHSV.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče. Žalobkyně má za to, že její zájmy nebyly zohledněny, když orgán oprávněný k uzavírání smluv rozhodl, kteří zaměstnanci budou povýšeni nebo jinak zařazeni, a to od jejího nástupu do funkce.


title: Věc T-751/20: Žaloba podaná dne 18. prosince 2020 – KL v. EIB

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/57

      Žaloba podaná dne 18. prosince 2020 – KL v. EIB
      (Věc T-751/20)
      (2021/C 53/74)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KL (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

                  —

                  v důsledku toho zrušil rozhodnutí EIB ze dne 18. května 2020, podle něhož lékařská potvrzení žalobce na dobu od 18. března do 18. dubna a od 20. dubna do 20. května 2020 nejsou z pohledu článku 3.3 přílohy X administrativních pravidel platná,

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 12. září 2020, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce proti původnímu rozhodnutí ze dne 18. května 2020,

                  —

                  uložil EIB náhradu nemajetkové újmy žalobce,

                  —

                  uložil EIB náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 3.3 přílohy X administrativních pravidel. Žalobce má zejména za to, že daný článek není použitelný, neboť v projednávaném případě nedošlo k tomu, aby lékařská služba mohla důvodně odmítnout lékařská potvrzení, která předložil.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti péče a zásady proporcionality, jakož i ze zneužití pravomoci. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že postoj žalované pouze zhoršuje jeho již tak velmi křehký zdravotní stav, jelikož sporná rozhodnutí tím, že odmítají uznat platnost obou lékařských potvrzení a že mu vyhrožují disciplinárním řízením, silně zhoršují jeho pokročilý stav úzkosti.


title: Věc T-752/20: Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – IMG v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/58

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – IMG v. Komise
      (Věc T-752/20)
      (2021/C 53/75)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: International Management Group (IMG) (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a J.-Y. de Cara, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
                  a v důsledku toho,

                  —

                  rozhodl o vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské komise;

                  —

                  uložil žalované povinnost nahradit újmu, kterou utrpěla žalobkyně, předběžně vyčíslenou na částku 10 000 euro za měsíc za období od poloviny prosince 2015 do vynesení rozsudku, který má být vydán ve věci nemajetkové újmy, a na částku 2,1 milionů euro za majetkovou újmu (navýšenou o úroky z prodlení);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou měla utrpět v důsledku jednání Komise a Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) při vyšetřování vedeného proti ní, uplatňuje žalobkyně následující argumenty.

                  1.

                  Pokud jde o vadné jednání OLAF, dovolává se žalobkyně následujících protiprávností.

                              a)

                              Pokud jde o rámec vyšetřování, žalobkyně uplatňuje porušení článku 1 nařízení č. 883/2013 (1), článku 2 rozhodnutí 1999/3522 (2), článku 8.1 obecných zásad vyšetřovacích postupů určených pro zaměstnance OLAF a povinnosti jednat s náležitou péčí.

                              b)

                              Pokud jde o nerespektování pojmu „mezinárodní organizace“, žalobkyně se dovolává porušení článků 53 a 53d nařízení č. 1605/2002 (3), článku 43 nařízení č. 2342/2002 (4) a, v případě potřeby, článku 58 nařízení č. 966/2012 (5), jakož i článku 43 nařízení č. 1268/2012 (6). Žalobkyně rovněž uplatňuje porušení mezinárodního práva a porušení povinnosti jednat s náležitou péčí.

                              c)

                              Pokud jde o průběh vyšetřování, žalobkyně se dovolává porušení článku 9 nařízení č. 883/2013, článku 8.5 obecných zásad OLAF, zásady nestrannosti, pravidel týkajících se provádění důkazů, povinnosti jednat s náležitou péčí a presumpce neviny.

                              d)

                              Pokud jde o vypracování zprávy, žalobkyně uplatňuje porušení článku 9 nařízení č. 883/2013, zásady nestrannosti, pravidel týkajících se provádění důkazů, povinnost jednat s náležitou péčí a presumpce neviny.

                  2.

                  Pokud jde o vadné jednání OLAF a Komise, žalobkyně tvrdí, že kvůli únikům, které vedly ke zveřejnění závěrečné zprávy OLAF, porušily Komise a OLAF svou povinnost mlčenlivosti, článek 10 nařízení č. 883/2013, článek 8 obecných zásad OLAF a článek 339 SFEU, jakož i povinnost jednat s řádnou a náležitou péčí.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Úř. věst. 2013, L 248, s. 1).

         (2)  Rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 1999 o zřízení Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) (oznámeno pod číslem SEC(1999) 802) (Úř. věst. 1999, L 136, s. 20).

         (3)  Nařízení Rady (ES, Euratom) c. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1).

         (4)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 357, s. 1).

         (5)  Nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012 , kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1).

         (6)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1).


title: Věc T-753/20: Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Green Power Technologies v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/59

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Green Power Technologies v. Komise
      (Věc T-753/20)
      (2021/C 53/76)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Green Power Technologies, SL (Bollullos de la Mitación, Španělsko) (zástupci: A. León González a A. Martínez Solís, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uznal a určil, že OLAF svou zprávou ze dne 9. července 2018 a Komise svým rozhodnutím potvrzujícím tuto zprávu v rámci zahájeného řízení o zpětném získání částek porušil[y] unijní právo, a z toho důvodu zneplatnil uvedenou zprávu i řízení zahájené Komisí;

                  —

                  uznal a určil, že smluvní závazky, které pro ni vyplývaly z projektu POWAIR (Project number: 256759), byly řádně splněny, a z toho důvodu určil, že výdaje, jejichž výše měla být navrácena na základě inkasních příkazů č. 3242010798 a č. 3242010800 vydaných Komisí, jsou způsobilé;

                  —

                  v důsledku výše uvedeného určil, že výzva Komise k zaplacení částky 175 426,24 eura je nepodložená a bezdůvodná, a proto zrušil inkasní příkazy č. 3242010798 a č. 3242010800 vydané Komisí, jakož i pre-information letter ze dne 24. května 2019 [Ares (2019)3414531], na němž se zakládají, a pozdější na něj navazující akty;

                  —

                  podpůrně – pokud nedojde k určení neplatnosti inkasního příkazu – určil odpovědnost Komise za bezdůvodné obohacení;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení, resp. v případě, že návrhovým žádáním uvedeným v této žalobě nebude vyhověno, neuložil náhradu nákladů řízení žalobkyni, a to s ohledem na složitost projednávané věci a na skutkové a právní pochybnosti, které v této věci vyvstaly.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Předmětem této žaloby je předně uznat a určit, že OLAF porušil unijní právo, a po tomto uznání zrušit shora označenou zprávu (čj. B.4(2017)4393 věc č. OF/2015/0759/B4).
      Žalobkyně se touto žalobou dále, na základě článku 272 SFEU, domáhá také uznání a určení, že řádně splnila své smluvní závazky, které pro ni coby účastnici projektu POWAIR (Project number. 256759) vyplývaly ze smlouvy podepsané v rámci 7th Research Framework Programme Grant Agreement („FP7“), a v důsledku toho uznání bezdůvodnosti příkazů k vrácení dlužných částek a k uhrazení náhrady škody podle inkasních příkazů č. 3242010798 a č. 3242010800 vydaných Komisí.
      Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod, vycházející z porušení základních práv Evropské unie

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že v projednávané věci došlo ke zjevnému porušení základních práv zaručených Smlouvami a unijním právem. V této souvislosti uvádí, že nejenže jsou způsobilé všechny výdaje, jejichž částka má být navrácena, protože realizovány byly všechny projekty, ale také že řízení je stiženo zjevnými vadami, které představují porušení unijního práva.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, vycházející ze způsobilosti výdajů, jejichž částka má být navrácena.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že zjištění OLAFu i Komise vycházejí z malicherností a omylů.

                              —

                              Uvádí také, že OLAFu ani Komisi se – navzdory argumentačnímu úsilí, které žalobkyně vyvinula ve fázi vyšetřování vedeného úřadem pro boj proti podvodům – nepodařilo správně uchopit obchodní model žalobkyně, jenž stojí na technologiích. V této souvislosti z obsahu některých zjištění uvedených v závěrečné zprávě, které Komise v zahájených kontradiktorních řízeních převzala jako prokázaná, vyplývá, že byla získána řada důkazů vedoucích k mylnému a zkreslenému posouzení skutečného stavu podporované činnosti vyvíjené žalobkyní.

                              —

                              V každém případě je třeba za nesprávný třeba považovat závěr OLAFu, podle kterého GPTech nemá systém umožňující zjistit, jaké jsou náklady na realizaci každého z podporovaných projektů.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, vycházející ze způsobilosti výdajů, jejichž částka má být navrácena.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně podrobně zpochybňuje tvrzené nesplnění jejích smluvních závazků.

                              —

                              Žalobkyně upřesňuje, že k tomu, aby se mohla účastnit projektu, musela vynaložit velké množství zdrojů [a že] provedené práce měly výrazný dopad na pracovníky podniku a přispěly k rozvoji Technologického plánu. To je přitom konečným cílem, kterého se má za pomoci podpor na výzkum a vývoj dosáhnout a který nespočívá jen v ekonomickém dopadu na podnik, nýbrž v technologickém dopadu, k němuž v tomto případě zcela zjevně došlo.

                              —

                              Žalobkyně upřesňuje, že OLAF prostě a paušálně používá coby kvantitativní měřítko míry účasti na projektu subjektivní hodnocení hodin věnovaných konkrétním aktivitám a usiluje o používání procentního podílu zapojení se do úkolů jakožto měřítka této míry účasti, přičemž taková míra účasti není zmíněna v žádném ujednání žádné technické přílohy.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení práva na řádnou správu (článek 41 Listiny) a práva na obhajobu (články 47 a 48 Listiny).

                              —

                              Žalobkyně s odkazem na přílohu 16 závěrečné zprávy OLAFu a na připomínky Komise tvrdí, že řízení o zpětném získání částek dotčené v projednávané věci je stiženo nedostatkem odůvodnění.

                              —

                              Dále tvrdí, že závěry OLAFu i Komise jsou založeny na dokumentech, které nepodávají úplný a skutečný obraz o projektu, a to buď proto, že se týkají jen části aktivit tvořících projekt POWAIR, nebo proto, že vycházejí z původní dokumentace, která nemůže sloužit jako základ pro hodnocení konečné realizace projektu, anebo proto, že autorství dokumentů přisuzují podle metadat souborů aplikace Word, která neodpovídají skutečnému stavu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod, vycházející z bezdůvodného obohacení ze strany Komise, protože projekty byly provedeny řádně a včas, jak dokládají provedené au[dity].


title: Věc T-755/20: Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Nissan Motor v. EUIPO – VDL Groep (VDL E-POWER)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/61

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Nissan Motor v. EUIPO – VDL Groep (VDL E-POWER)
      (Věc T-755/20)
      (2021/C 53/77)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nissan Motor Co. Ltd (Jokohama, Japonsko) (zástupce: P. Martini-Berthon, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: VDL Groep BV (Eindhoven, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie VDL E-POWER – Přihláška č. 17 895 702

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. října 2020, ve věci R 2914/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  připustil tuto žalobu na neplatnost;

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a případně vedlejšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-756/20: Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Nissan Motor v. EUIPO – VDL Groep (VDL E-POWERED)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/62

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2020 – Nissan Motor v. EUIPO – VDL Groep (VDL E-POWERED)
      (Věc T-756/20)
      (2021/C 53/78)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nissan Motor Co. Ltd (Jokohama, Japonsko) (zástupce: P. Martini-Berthon, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: VDL Groep BV (Eindhoven, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie VDL E-POWERED – Přihláška č. 17 895 699

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. října 2020, ve věci R 2915/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  připustil tuto žalobu na neplatnost;

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a případně vedlejšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-758/20: Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Monster Energy v. EUIPO – Frito-Lay Trading Company (MONSTER)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/63

      Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Monster Energy v. EUIPO – Frito-Lay Trading Company (MONSTER)
      (Věc T-758/20)
      (2021/C 53/79)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Monster Energy Co. (Corona, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: P. Brownlow, Solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Frito-Lay Trading Company GmbH (Bern, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie MONSTER – Ochranná známka Evropské unie č. 9 492 158

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. října 2020, ve věci R 2927/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 22. října 2019 v rozsahu, v němž zrušilo zápis pro výrobky spadající do třídy 30;

                  —

                  zamítl návrh na zrušení zápisu pro výrobky spadající do třídy 30;

                  —

                  uložil EUIPO, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé žalobkyni.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Nesprávné použití čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-759/20: Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Monster Energy v. EUIPO – Frito-Lay Trading Company (MONSTER ENERGY)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/64

      Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Monster Energy v. EUIPO – Frito-Lay Trading Company (MONSTER ENERGY)
      (Věc T-759/20)
      (2021/C 53/80)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Monster Energy Co. (Corona, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: P. Brownlow, Solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Frito-Lay Trading Company GmbH (Bern, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie MONSTER ENERGY – Ochranná známka Evropské unie č. 9 500 448

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. října 2020, ve věci R 2928/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 23. října 2019 v rozsahu, v němž zrušilo zápis pro výrobky spadající do třídy 30;

                  —

                  zamítl návrh na zrušení zápisu pro výrobky spadající do třídy 30;

                  —

                  uložil EUIPO, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé žalobkyni.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Nesprávné použití čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-762/20: Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Sinopec Chongqing SVW Chemical a další v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/64

      Žaloba podaná dne 22. prosince 2020 – Sinopec Chongqing SVW Chemical a další v. Komise
      (Věc T-762/20)
      (2021/C 53/81)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (Čchung-čching, Čína), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ning-sia) Co. Ltd (Ling-wu City, Čína), Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (Wu-chan, Čína) (zástupci: J. Cornelis, F. Graafsma a E. Vermulst, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/1336 ze dne 25. září 2020 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz určitých polyvinylalkoholů pocházejících z Čínské lidové republiky (1)

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že čl. 2 odst. 6a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (dále jen „základní nařízení“), stanoví přístup a výjimku, který není upraven v antidumpingové dohodě WTO (dále jen „ADA“) a nelze ho proto použít.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení tím, že od vývozní ceny, kterou účtuje společnost Sinopec Central China, byla odečtena předpokládaná provize. Konstatování, že společnost Sinopec Central China jedná jako zástupce provádějící svoji práci za provizi, představuje zjevně nesprávné posouzení, protože nebyl dodržen požadavek spravedlivého porovnání a základní výše nevratné DPH byla upravena směrem nahoru.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 18 odst. 1 a čl. 18 odst. 5 základního nařízení, jakož i článku 6.8 přílohy II antidumpingové dohody WTO, protože byl použit zdroj dostupných údajů, který má sankční povahu a nepředstavuje nejvhodnější nebo příslušnou informaci.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení a ze zjevně nesprávného posouzení při stanovení cenového podbízení a v důsledku toho z porušení čl. 3 odst. 6 základního nařízení tím, že nebyly provedeny analýzy segmentového cenového podbízení, že nebyly provedeny nezbytné úpravy u rozdílů v kvalitě a tím, že nebylo stanoveno cenové podbízení pro výrobek jako celek.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobkyň na obhajobu, protože jim nebyly zpřístupněny některé informace nezbytné pro to, aby se mohly vyjádřit k analýzám týkajícím se podbízení.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 315, s. 1.


title: Věc T-763/20: Žaloba podaná dne 23. prosince 2020 – Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/65

      Žaloba podaná dne 23. prosince 2020 – Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material v. Komise
      (Věc T-763/20)
      (2021/C 53/82)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material Co. Ltd (Ordos, Čína) (zástupci: J. Cornelis, F. Graafsma a E. Vermulst, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/1336 ze dne 25. září 2020 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz určitých polyvinylalkoholů pocházejících z Čínské lidové republiky;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že čl. 2 odst. 6a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (dále jen „nařízení 2016/1036“) nařizuje přístup a vytváří výjimku, která není stanovena v antidumpingové dohodě Světové obchodní organizace (WTO) (dále jen „Dohoda“), a proto je nelze použít.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z údajného porušení čl. 2 odst. 6a písm. a) nařízení 2016/1036 zjevně nesprávným posouzením žalované i) při nesprávném výkladu znění čl. 2 odst. 6a písm. a) nařízení 2016/1036, ii) když měla za to, že mexická finanční prohlášení nebyla snadno dostupná, iii) když porušila svou povinnost péče tím, že nezohlednila užitečné údaje, které by vyřadily Turecko jako vhodnou reprezentativní zemi, a iv) když nevybrala Mexiko jako nejvhodnější reprezentativní zemi.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z údajného porušení čl. 2 odst. 6a písm. a) nařízení 2016/1036 nestanovením běžné ceny pouze na základě nezkreslených hodnot odpovídajících výrobních ukazatelů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z údajného porušení čl. 2 odst. 10 nařízení 2016/1036.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z údajného porušení článku 18 nařízení 2016/1036 uchýlením se k dostupným údajům, ačkoliv to nebylo odůvodněné.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z údajného porušení čl. 3 odst. 2 a čl. 3 odst. 3 nařízení 2016/1036 a zjevně nesprávného posouzení při stanovení cenového podbízení a následné porušení čl. 3 odst. 6 nařízení 2016/1036 tím, že žalovaná i) neprovedla segmentovanou analýzu cenového podbízení, ii) neprovedla nezbytné úpravy pro rozdíly v kvalitě a iii) nestanovila cenové podbízení u výrobku jako celku.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z údajného porušení práv žalobkyně na ochranu tím, že žalovaná odmítla zpřístupnit určité informace nezbytné k tomu, aby se žalobkyně mohla vyjádřit k analýze cenového podbízení.


title: Věc T-767/20: Žaloba podaná dne 23. prosince 2020 – Společný podnik Clean Sky 2 v. NG

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/66

      Žaloba podaná dne 23. prosince 2020 – Společný podnik Clean Sky 2 v. NG
      (Věc T-767/20)
      (2021/C 53/83)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Společný podnik Clean Sky 2 (zástupci: M. Velardo, advokát a B. Mastantuono, zmocněnec)

         Žalovaný: NG

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uložil žalovanému, aby zaplatil společnému podniku Clean Sky 2 částku 56 111,31 eur v souladu s grantovou dohodou č. 271874 WISMOA v rámci sedmého rámcového programu Evropské unie navýšenou o úroky v sazbě 3,5 % používané Evropskou centrální bankou při jejích hlavních refinančních operacích a počítané od 23. května 2019 do data skutečného zaplacení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce následující žalobní důvod:
      Žalovaný porušil podle žalobce své smluvní povinnosti tím, že nevrátil částku týkající se nákladů na zaměstnance, které byly považovány za neuznatelné. Žalobce tudíž uvádí, že v souladu s ustanoveními grantové dohody vydal dvě výzvy k úhradě týkající se částky 56 111,31 eura, která již byla zaplacena společnosti Alpha Consulting Service Srl. Má za to, že v projednávané věci nejsou pochybnosti o skutečnostech, které vedly k povinnostem žalovaného jakožto společníka a zástupce společnosti Alpha Consulting Service Srl., jež byla vyškrtnuta z obchodního rejstříku. Žalobce tvrdí, že námitky uplatňované společností po vydání výzvy k úhradě jsou obecné, neúplné a nepodložené důkazy, a tedy patrně zcela neopodstatněné. Má tedy za to, že je oprávněn domáhat se vrácení zaplacené částky navýšené o úroky z prodlení.


title: Věc T-393/18: Usnesení Tribunálu ze dne 14. prosince 2020 – Mellifera v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/67

      Usnesení Tribunálu ze dne 14. prosince 2020 – Mellifera v. Komise
      (Věc T-393/18) (1)

      (2021/C 53/84)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc T-418/18: Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 – PT v. EIB

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/67

      Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 – PT v. EIB
      (Věc T-418/18) (1)

      (2021/C 53/85)
      Jednací jazyk: švédština
      Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 373, 15.10.2018.


title: Věc T-241/19: Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2020 – Španělsko v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/68

      Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2020 – Španělsko v. Komise
      (Věc T-241/19) (1)

      (2021/C 53/86)
      Jednací jazyk: španělština
      Předsedkyně druhého senátu nařídila vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019.


title: Věc T-876/19: Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2020 – Broadcom v. Komise

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/68

      Usnesení Tribunálu ze dne 15. prosince 2020 – Broadcom v. Komise
      (Věc T-876/19) (1)

      (2021/C 53/87)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda osmého rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 61, 24.2.2020.


title: Posudek 1/19: Posudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Evropský parlament [„Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU – Úmluva o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí (Istanbulská úmluva) – Podpis úmluvy Evropskou unií – Návrh na uzavření úmluvy Unií – Pojem ‚zamýšlená dohoda‘ ve smyslu čl. 218 odst. 11 SFEU – Vnější pravomoci Unie – Hmotněprávní základ – Článek 78 odst. 2 SFEU – Článek 82 odst. 2 SFEU – Článek 83 odst. 1 SFEU – Článek 84 SFEU – Článek 336 SFEU – Články 1 až 4a Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva – Částečná účast Irska na uzavření Istanbulské úmluvy Unií – Možnost rozdělit akt, kterým se uzavírá mezinárodní dohoda, na dvě samostatná rozhodnutí v závislosti na použitelném právním základu – Praxe ‚vzájemné dohody‘ – Slučitelnost se Smlouvou o EU a Smlouvou o FEU“]

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/2

      Posudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Evropský parlament
      (Posudek 1/19) (1)

      („Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU - Úmluva o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí (Istanbulská úmluva) - Podpis úmluvy Evropskou unií - Návrh na uzavření úmluvy Unií - Pojem ‚zamýšlená dohoda‘ ve smyslu čl. 218 odst. 11 SFEU - Vnější pravomoci Unie - Hmotněprávní základ - Článek 78 odst. 2 SFEU - Článek 82 odst. 2 SFEU - Článek 83 odst. 1 SFEU - Článek 84 SFEU - Článek 336 SFEU - Články 1 až 4a Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva - Částečná účast Irska na uzavření Istanbulské úmluvy Unií - Možnost rozdělit akt, kterým se uzavírá mezinárodní dohoda, na dvě samostatná rozhodnutí v závislosti na použitelném právním základu - Praxe ‚vzájemné dohody‘ - Slučitelnost se Smlouvou o EU a Smlouvou o FEU“)
      (2021/C 481/02)
      Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

         Navrhovatel:

      Evropský parlament (zástupci: D. Warin, A. Neergaard a O. Hrstková Šolcová, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  S výhradou neustálého plného dodržování požadavků, které jsou stanoveny v čl. 218 odst. 2, 6 a 8 SFEU, nezakazují Smlouvy Radě Evropské unie, jedná-li v souladu se svým jednacím řádem, čekat před přijetím rozhodnutí o uzavření Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí (Istanbulská úmluva) Evropskou unií na „vzájemnou dohodu“ členských států na tom, že budou touto úmluvou vázány v jejích oblastech spadajících do jejich pravomocí. Naproti tomu jí zakazují přidávat k postupu uzavírání upravenému v tomto článku další etapu tím, že přijetí rozhodnutí o uzavření uvedené úmluvy bude podmíněno předchozím konstatováním takové „vzájemné dohody“.

                  2)

                  Náležitý hmotněprávní základ pro přijetí aktu Rady o uzavření Istanbulské úmluvy Unií v části, která je předmětem zamýšlené dohody ve smyslu čl. 218 odst. 11 SFEU, tvoří čl. 78 odst. 2, čl. 82 odst. 2 a články 84 a 336 SFEU.

                  3)

                  Protokol (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojený ke Smlouvě o EU a Smlouvě o FEU, a protokol (č. 22) o postavení Dánska, připojený ke Smlouvě o EU a Smlouvě o FEU, odůvodňují rozdělení aktu Rady o uzavření Istanbulské úmluvy Unií v části, která je předmětem zamýšlené dohody, na dvě samostatná rozhodnutí, pouze pokud je smyslem takového rozdělení zohlednit skutečnost, že se Irsko či Dánské království nepodílejí na opatřeních, která jsou přijímána z titulu uzavření této dohody a spadají do působnosti těchto protokolů, přičemž jsou tato opatření uvažována v jejich celku.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc C-50/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Sigma Alimentos Exterior, SL v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Sigma Alimentos Exterior, SL v. Evropská komise
      (Věc C-50/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/03)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Sigma Alimentos Exterior, SL (zástupci: původně M. Linares-Gil a M. Muñoz Pérez, abogados, poté M. Muñoz Pérez, abogado)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice řízení podporující navrhovatelku: Spolková republika Německo (zástupci: R. Kanitz a J. Möller, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Sigma Alimentos Exterior SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Spojené věci C-51/19 P a C-64/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – World Duty Free Group SA, dříve Autogrill España, SA (C-51/19 P), Španělské království (C-64/19 P) v. Evropská komise, Spolková republika Německo, Irsko („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – World Duty Free Group SA, dříve Autogrill España, SA (C-51/19 P), Španělské království (C-64/19 P) v. Evropská komise, Spolková republika Německo, Irsko
      (Spojené věci C-51/19 P a C-64/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: World Duty Free Group, SA, dříve Autogrill España, SA (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, abogados (C-51/19 P), Španělské království (zástupci: původně A. Rubio González a A. Sampol Pucurull, poté S. Centeno Huerta a S. Jiménez García, zmocněnci (C-64/19 P))

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a R. Kanitz, zmocněnci), Irsko

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Společnost World Duty Free Group SA a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-52/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Banco Santander, SA v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Banco Santander, SA v. Evropská komise
      (Věc C-52/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Banco Santander, SA (zástupci: J.L. Buendía Sierra, Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Banco Santander SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Spojené věci C-53/19 P a 65/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Banco Santander, SA, Santusa Holding, SL (C-53/19 P), Španělské království (C-65/19 P) v. Evropská komise, Spolková republika Německo, Irsko („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Banco Santander, SA, Santusa Holding, SL (C-53/19 P), Španělské království (C-65/19 P) v. Evropská komise, Spolková republika Německo, Irsko
      (Spojené věci C-53/19 P a 65/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Banco Santander, SA, Santusa Holding, SL (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, abogados) (C-53/19 P), Španělské království (zástupci: původně A. Rubio González a A. Sampol Pucurull, poté S. Centeno Huerta a S. Jiménez García, zmocněni) (C-65/19 P)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a R. Kanitz, zmocněnci), Irsko

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Banco Santander SA, Santusa Holding SL a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-54/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Axa Mediterranean Holding, SA v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Axa Mediterranean Holding, SA v. Evropská komise
      (Věc C-54/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/07)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Axa Mediterranean Holding, SA (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Axa Mediterranean Holding SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-55/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Prosegur Compañía de Seguridad, SA v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 – Prosegur Compañía de Seguridad, SA v. Evropská komise
      (Věc C-55/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů v podnicích, které jsou daňovými rezidenty mimo tento členský stát - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka týkající se selektivity - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2021/C 481/08)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Prosegur Compañía de Seguridad, SA (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Prosegur Compañía de Seguridad SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-130/19: Rozsudek Soudního dvora (Plénum) ze dne 30. září 2021 – Evropský účetní dvůr v. Karel Pinxten („Článek 286 odst. 6 SFEU – Neplnění povinností vyplývajících z funkce člena Evropského účetního dvora – Zbavení nároku na důchod – Právo na účinnou soudní ochranu – Zákonnost vyšetřování prováděného Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) – Interní řízení Účetního dvora – Činnost neslučitelná s funkcemi člena Účetního dvora – Výdaje na služební cesty a denní příspěvky – Výdaje na reprezentaci a pohoštění – Použití služebního vozidla – Využití služby řidiče – Střet zájmů – Přiměřenost sankce“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/6

      Rozsudek Soudního dvora (Plénum) ze dne 30. září 2021 – Evropský účetní dvůr v. Karel Pinxten
      (Věc C-130/19) (1)

      („Článek 286 odst. 6 SFEU - Neplnění povinností vyplývajících z funkce člena Evropského účetního dvora - Zbavení nároku na důchod - Právo na účinnou soudní ochranu - Zákonnost vyšetřování prováděného Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) - Interní řízení Účetního dvora - Činnost neslučitelná s funkcemi člena Účetního dvora - Výdaje na služební cesty a denní příspěvky - Výdaje na reprezentaci a pohoštění - Použití služebního vozidla - Využití služby řidiče - Střet zájmů - Přiměřenost sankce“)
      (2021/C 481/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Evropský účetní dvůr (zástupci: původně C. Lesauvage, J. Vermer a É. von Bardeleben, poté C. Lesauvage, zmocněnci)

         Žalovaný: Karel Pinxten (zástupkyně: L. Levi, advokátka)

         Výrok

                  1.

                  Návrh Karla Pinxtena na přerušení řízení do skončení trestního řízení zahájeného lucemburskými orgány po předání zprávy Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) týkající se věci č. OC/2016/0069/A 1 těmto orgánům se zamítá.

                  2.

                  Návrh Karla Pinxtena, aby bylo Evropskému účetnímu dvoru nařízeno předložit zprávu o interním auditu a sdělit opatření přijatá v návaznosti na tuto zprávu, jakož i jakékoli sdělení tohoto orgánu týkající se případných zásahů do nezávislosti interního auditora, se zamítá.

                  3.

                  E-mail předsedy Evropského účetního dvora, zaslaný dne 13. února 2019 dalším členům tohoto orgánu a jeho generálnímu tajemníkovi, který předložil Karel Pinxten v příloze B.10 své žalobní odpovědi, se vyjímá ze spisu.

                  4.

                  Karel Pinxten nesplnil povinnosti vyplývající z funkce člena Evropského účetního dvora ve smyslu čl. 286 odst. 6 SFEU, pokud jde o:

                              —

                              nepřiznaný a protiprávní výkon činnosti v řídícím orgánu politické strany;

                              —

                              zneužití prostředků Účetního dvora k financování činností nesouvisejících s funkcemi člena tohoto orgánu v rozsahu zjištěném v bodech 387 až 799 tohoto rozsudku;

                              —

                              použití tankovací karty k nákupu pohonných hmot do vozidel náležejících třetím osobám a

                              —

                              vytvoření situace střetu zájmů v rámci vztahu s vedoucí auditovaného subjektu.

                  5.

                  Karlovi Pinxtenovi se odnímají dvě třetiny jeho nároku na důchod ode dne vyhlášení tohoto rozsudku.

                  6.

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  7.

                  Soudní dvůr nemá pravomoc rozhodovat o návrhu na náhradu škody podaném Karlem Pinxtenem.

                  8.

                  Karel Pinxten ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským účetním dvorem.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019.


title: Spojené věci C-174/19 P a C-175/19 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 – Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH v. Evropská komise, Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart, Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV (C-174/19 P), Stena Line Scandinavia AB v. Evropská komise, Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart (C-175/19 P) („Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Státní podpory – Veřejné financování pevného železničního a silničního spojení přes úžinu Fehmarn – Individuální podpory – Oznámené podpory prohlášené za slučitelné s vnitřním trhem – Realizace důležitého projektu společného evropského zájmu – Rozhodnutí nevznášet námitky – Monopol – Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 – Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH v. Evropská komise, Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart, Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV (C-174/19 P), Stena Line Scandinavia AB v. Evropská komise, Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart (C-175/19 P)
      (Spojené věci C-174/19 P a C-175/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Veřejné financování pevného železničního a silničního spojení přes úžinu Fehmarn - Individuální podpory - Oznámené podpory prohlášené za slučitelné s vnitřním trhem - Realizace důležitého projektu společného evropského zájmu - Rozhodnutí nevznášet námitky - Monopol - Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu“)
      (2021/C 481/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         (Věc C-174/19 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, S. Noë a L. Armati, zmocněnci), Dánské království (zástupci: původně J. Nymann-Lindegren, poté V. Jørgensen, zmocněnkyně, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokátem), Föreningen Svensk Sjöfart (zástupce: J. L. Buendía Sierra, abogado), Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV (zástupci: T. Hohmuth, Rechtsanwalt a L. Sandberg-Mørch, advokátka)

         Vedlejší účastnice řízení podporující navrhovatelky: Aktionsbündnis gegen eine feste Fehmarnbeltquerung eV (zástupci: L. Sandberg-Mørch, advokátka a W. Mecklenburg, Rechtsanwalt), Rederi Nordö-Link AB (zástupci: L. Sandberg-Mørch a A. Godsk Fallesen, advokáti), Trelleborg Hamn AB (zástupci: L. Sandberg-Mørch, advokátka a J. L. Buendía Sierra, abogado)

         (Věc C-175/19 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek:: Stena Line Scandinavia AB (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka a P. Alexiadis, solicitor)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, S. Noë a L. Armati, zmocněnci), Dánské království (zástupci: původně J. Nymann-Lindegren, poté V. Jørgensen, zmocněnkyně, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokátem), Föreningen Svensk Sjöfart (zástupce: J. L. Buendía Sierra, abogado)

         Vedlejší účastnice řízení podporující navrhovatelky: Aktionsbündnis gegen eine feste Fehmarnbeltquerung eV (zástupci: L. Sandberg-Mørch, advokátka a W. Mecklenburg, Rechtsanwalt), Rederi Nordö-Link AB (zástupci: L. Sandberg-Mørch a A. Godsk Fallesen, advokáti), Trelleborg Hamn AB (zástupci: L. Sandberg-Mørch, advokátka a J. L. Buendía Sierra, abogado)

         Výrok

                  1)

                  Hlavní kasační opravné prostředky a vzájemné kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Scandlines Danmark ApS a Scandlines Deutschland GmbH, jakož i Stena Line Scandinavia AB ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí související s hlavními kasačními opravnými prostředky.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení související se vzájemnými kasačními opravnými prostředky.

                  4)

                  Dánské království, Föreningen Svensk Sjöfart a Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV ponesou vlastní náklady řízení.

                  5)

                  Rederi Nordö-Link AB, Trelleborg Hamn AB a Aktionsbündnis gegen eine feste Fehmarnbeltquerung eV ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019.


title: Věc C-458/19 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 – ClientEarth v. Evropská komise, Evropská agentura pro chemické látky („Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Prováděcí rozhodnutí Komise C(2016) 3549 final – Povolení k použití bis(2-ethylhexyl)-ftalátu (DEHP) – Nařízení (ES) č. 1907/2006 – Články 60 a 62 – Nařízení (ES) č. 1367/2006 – Žádost o vnitřní přezkum – Rozhodnutí Komise C(2016) 8454 final – Zamítnutí žádosti“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 – ClientEarth v. Evropská komise, Evropská agentura pro chemické látky
      (Věc C-458/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Prováděcí rozhodnutí Komise C(2016) 3549 final - Povolení k použití bis(2-ethylhexyl)-ftalátu (DEHP) - Nařízení (ES) č. 1907/2006 - Články 60 a 62 - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Žádost o vnitřní přezkum - Rozhodnutí Komise C(2016) 8454 final - Zamítnutí žádosti“)
      (2021/C 481/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ClientEarth (zástupci: A. Jones, Solicitor, J. Stratford, BL)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, R. Lindenthal a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci), Evropská agentura pro chemické látky (ECHA), (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere a F. Becker, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  ClientEarth ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-487/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym – Polsko) – Řízení zahájené W. Ż („Řízení o předběžné otázce – Právní stát – Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých právem Unie – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Zásady neodvolatelnosti a nezávislosti soudců – Přeřazení soudce obecného soudu bez jeho souhlasu – Opravný prostředek – Usnesení o nepřípustnosti přijaté soudcem Sądu Najwyższego (Izby Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych) [Nejvyšší soud (Kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné), Polsko] – Soudce jmenovaný prezidentem Polské republiky na základě usnesení vydaného Národní radou soudnictví navzdory soudnímu rozhodnutí, kterým se nařizuje odklad vykonatelnosti tohoto usnesení do doby, než Soudní dvůr vydá rozsudek ve věci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Soudce, který nepředstavuje nezávislý a nestranný soud, předem zřízený na základě zákona – Přednost unijního práva – Možnost prohlásit takové usnesení o nepřípustnosti za neplatné“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/9

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym – Polsko) – Řízení zahájené W. Ż
      (Věc C-487/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právní stát - Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých právem Unie - Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU - Zásady neodvolatelnosti a nezávislosti soudců - Přeřazení soudce obecného soudu bez jeho souhlasu - Opravný prostředek - Usnesení o nepřípustnosti přijaté soudcem Sądu Najwyższego (Izby Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych) [Nejvyšší soud (Kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné), Polsko] - Soudce jmenovaný prezidentem Polské republiky na základě usnesení vydaného Národní radou soudnictví navzdory soudnímu rozhodnutí, kterým se nařizuje odklad vykonatelnosti tohoto usnesení do doby, než Soudní dvůr vydá rozsudek ve věci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce - Soudce, který nepředstavuje nezávislý a nestranný soud, předem zřízený na základě zákona - Přednost unijního práva - Možnost prohlásit takové usnesení o nepřípustnosti za neplatné“)
      (2021/C 481/12)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: W. Ż.

         za přítomnosti: Prokuratora Generalnego zastępowanego przez Prokuraturę Krajową, dříve Prokuratora Prokuratury Krajowej Bożeny Góreckiej, Rzecznika Praw Obywatelskich

         Výrok

      Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a zásada přednosti unijního práva musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh na vyloučení související s opravným prostředkem, kterým soudce působící na soudě, jenž může vykládat a uplatňovat unijní právo, napadá rozhodnutí o svém přeřazení bez jeho souhlasu, musí, pokud je takový důsledek s ohledem na dotčenou procesní situaci nezbytný k zajištění přednosti unijního práva, považovat za neplatné usnesení, kterým soud posledního stupně rozhodující samosoudcem odmítnul uvedený opravný prostředek, pokud ze všech podmínek a okolností, za kterých probíhalo jmenovaní tohoto samosoudce, vyplývá, že toto jmenování bylo provedeno ve zjevném rozporu se základními pravidly, jež tvoří nedílnou součást zřízení a fungování dotyčného soudního systému, a že integrita výsledku, ke kterému vedl tento jmenovací proces je ohrožena tím, že přispívá k oprávněným pochybnostem veřejnosti, pokud jde o nezávislost a nestrannost dotyčného soudce, takže uvedené usnesení nelze považovat za rozhodnutí pocházející od nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného na základě zákona, ve smyslu uvedeného čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.


title: Věc C-538/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – TS, UT a VU v. Casa Naţională de Asigurări de Sănătate a Casa de Asigurări de Sănătate Constanţa („Řízení o předběžné otázce – Sociální zabezpečení – Zdravotní pojištění – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 20 odst. 1 a 2 – Lékařská péče poskytnutá v jiném členském státě, než ve kterém má pojištěnec bydliště – Předchozí povolení – Podmínky – Požadavek zprávy předepisující léčbu vydané lékařem spadajícím pod vnitrostátní systém veřejného zdravotního pojištění – Předepsání alternativní léčby na základě druhého lékařského názoru poskytnutého v jiném členském státě, než ve kterém má pojištěnec bydliště, která má výhodu, že nezpůsobuje trvalé zdravotní postižení – Úplná náhrada léčebných výloh spojených s touto alternativním léčbou – Volný pohyb služeb – Článek 56 SFEU“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – TS, UT a VU v. Casa Naţională de Asigurări de Sănătate a Casa de Asigurări de Sănătate Constanţa
      (Věc C-538/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Zdravotní pojištění - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 20 odst. 1 a 2 - Lékařská péče poskytnutá v jiném členském státě, než ve kterém má pojištěnec bydliště - Předchozí povolení - Podmínky - Požadavek zprávy předepisující léčbu vydané lékařem spadajícím pod vnitrostátní systém veřejného zdravotního pojištění - Předepsání alternativní léčby na základě druhého lékařského názoru poskytnutého v jiném členském státě, než ve kterém má pojištěnec bydliště, která má výhodu, že nezpůsobuje trvalé zdravotní postižení - Úplná náhrada léčebných výloh spojených s touto alternativním léčbou - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU“)
      (2021/C 481/13)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Constanţa

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: TS, UT a VU

         Žalované: Casa Naţională de Asigurări de Sănătate a Casa de Asigurări de Sănătate Constanţa

         Výrok

      Článek 20 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 ze dne 16. září 2009 a ve spojení s článkem 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že pojištěnec, který v jiném členském státě, než je stát jeho bydliště, podstoupil léčbu spadající mezi výkony schválené právními předpisy členského státu bydliště, má za podmínek stanovených tímto nařízením nárok na úplnou náhradu výdajů na tuto léčbu, pokud nemohl získat povolení příslušné instituce podle čl. 20 odst. 1. nařízení z důvodu, že ačkoli diagnóza a naléhavá nutnost zahájení léčby byly potvrzeny lékařem spadajícím pod systém zdravotního pojištění členského státu bydliště, tento lékař mu předepsal jinou léčbu, než jakou si pojištěnec zvolil na základě druhého lékařského názoru poskytnutého lékařem v jiném členském státě, která na rozdíl od prvně uvedené léčby nezpůsobuje trvalé zdravotní postižení.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21.10.2019.


title: Věc C-544/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Blagoevgrad – Bulharsko) – „ЕCOTEX BULGARIA“ EOOD v. Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite – Sofia („Řízení o předběžné otázce – Článek 63 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Směrnice (EU) 2015/849 – Oblast působnosti – Vnitrostátní právní úprava, která vyžaduje, aby platby přesahující určitou částku, byly prováděny výlučně převodem nebo vkladem na platební účet – Článek 65 SFEU – Odůvodnění – Boj proti daňovým podvodům a únikům – Přiměřenost – Správní sankce trestní povahy – Článek 49 Listiny základních práv Evropské unie – Zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/10

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Blagoevgrad – Bulharsko) – „ЕCOTEX BULGARIA“ EOOD v. Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite – Sofia
      (Věc C-544/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Směrnice (EU) 2015/849 - Oblast působnosti - Vnitrostátní právní úprava, která vyžaduje, aby platby přesahující určitou částku, byly prováděny výlučně převodem nebo vkladem na platební účet - Článek 65 SFEU - Odůvodnění - Boj proti daňovým podvodům a únikům - Přiměřenost - Správní sankce trestní povahy - Článek 49 Listiny základních práv Evropské unie - Zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů“)
      (2021/C 481/14)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad – Blagoevgrad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„ЕCOTEX BULGARIA“ EOOD

         Žalovaný: Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite – Sofia

         za přítomnosti: Prokuror ot Okražna prokuratura – Blagoevgrad

         Výrok

                  1)

                  Právní úprava členského státu, která pro tuzemské platby, jejichž částka se rovná stanovené prahové hodnotě nebo je vyšší, zakazuje fyzickým a právnickým osobám provádět platby v hotovosti a požaduje po nich, aby platby prováděly bankovním převodem nebo vkladem na platební účet, nespadá do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES.

                  2)

                  Článek 63 SFEU ve spojení s čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která za účelem boje proti daňovým podvodům a únikům zaprvé zakazuje fyzickým a právnickým osobám provádět v tuzemsku platby v hotovosti, pokud se částka těchto plateb rovná stanovené prahové hodnotě nebo je vyšší, a která za tímto účelem vyžaduje provedení bankovního převodu nebo vkladu na platební účet, včetně případu, kdy se jedná o vyplácení dividend ze strany společnosti, a která zadruhé v reakci na porušení tohoto zákazu stanoví režim sankcí, v jehož rámci se výše pokuty, která může být uložena, vypočte na základě pevného procenta z celkové částky platby, která byla zaplacena v rozporu s uvedeným zákazem, aniž může být tato pokuta upravena v závislosti na konkrétních okolnostech věci, za podmínky, že tato právní úprava je způsobilá zaručit uskutečnění uvedených cílů a nepřekračuje rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21.10.2019.


title: Věc C-598/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia del País Vasco – Španělsko) – Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee) v. Diputación Foral de Guipúzcoa („Řízení o předběžné otázce – Zadávání veřejných zakázek – Směrnice 2014/24/EU – Článek 20 – Vyhrazené veřejné zakázky – Vnitrostátní právní úprava, podle níž je právo účastnit se určitých zadávacích řízení na veřejné zakázky vyhrazeno zvláštním střediskům sociální iniciativy pro zaměstnanost – Dodatečné podmínky neupravené směrnicí – Zásady rovného zacházení a transparentnosti“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/12

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia del País Vasco – Španělsko) – Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee) v. Diputación Foral de Guipúzcoa
      (Věc C-598/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zadávání veřejných zakázek - Směrnice 2014/24/EU - Článek 20 - Vyhrazené veřejné zakázky - Vnitrostátní právní úprava, podle níž je právo účastnit se určitých zadávacích řízení na veřejné zakázky vyhrazeno zvláštním střediskům sociální iniciativy pro zaměstnanost - Dodatečné podmínky neupravené směrnicí - Zásady rovného zacházení a transparentnosti“)
      (2021/C 481/16)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee)

         Žalovaná: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Výrok

      Článek 20 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát uložil dodatečné podmínky k podmínkám uvedeným v tomto ustanovení, a vyloučil tím ze zadávacích řízení na vyhrazené veřejné zakázky některé hospodářské subjekty splňující podmínky stanovené v uvedeném ustanovení, to však s výhradou dodržení zásad rovného zacházení a proporcionality tímto členským státem.

         (1)  Úř. věst. C 363, 28.10.2019.


title: Věc C-561/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA v. Rete Ferroviaria Italiana SpA („Řízení o předběžné otázce – Článek 267 SFEU – Rozsah povinnosti vnitrostátních soudů rozhodujících v posledním stupni podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Výjimky z této povinnosti – Kritéria – Otázka týkající se výkladu unijního práva vznesená účastníky vnitrostátního řízení poté, co Soudní dvůr vydal v tomto řízení rozsudek o předběžné otázce – Neupřesnění skutečností odůvodňujících nezbytnost odpovědi na předběžné otázky – Částečná nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/11

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA v. Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (Věc C-561/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Rozsah povinnosti vnitrostátních soudů rozhodujících v posledním stupni podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Výjimky z této povinnosti - Kritéria - Otázka týkající se výkladu unijního práva vznesená účastníky vnitrostátního řízení poté, co Soudní dvůr vydal v tomto řízení rozsudek o předběžné otázce - Neupřesnění skutečností odůvodňujících nezbytnost odpovědi na předběžné otázky - Částečná nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)
      (2021/C 481/15)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Žalovaná: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Výrok

      Článek 267 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, musí splnit svou povinnost obrátit se na Soudní dvůr s otázkou týkající se výkladu unijního práva, která před ním vyvstala, ledaže by konstatoval, že tato otázka není relevantní, že předmětné ustanovení unijního práva již bylo předmětem výkladu podaného Soudním dvorem nebo že správný výklad unijního práva je natolik zřejmý, že není ponechán prostor pro žádnou rozumnou pochybnost.
      Existence takové možnosti musí být posuzována v závislosti na charakteristikách vlastních unijnímu práva, zvláštních obtížích, které vykazuje jeho výklad, a riziku rozdílnosti judikatury uvnitř Unie.
      Takový soud nemůže být uvedené povinnosti zproštěn pouze z toho důvodu, že již v rámci téže vnitrostátní věci předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce. Od předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru však může upustit, jsou-li dány důvody nepřípustnosti, které souvisejí s řízením před vnitrostátním soudem, s výhradou dodržení zásad rovnocennosti a efektivity.

         (1)  Úř. věst. C 357, 21.10.2019.


title: Věc C-285/20: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – K v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv) („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 65 odst. 2 a 5 – Oblast působnosti – Zcela nezaměstnaný pracovník – Dávky v nezaměstnanosti – Pracovník, který má bydliště a vykonává zaměstnání v příslušném členském státě – Přemístění bydliště do jiného členského státu – Osoba, která před tím, než se stala zcela nezaměstnanou, fakticky nevykonávala zaměstnání v příslušném členském státě – Osoba v pracovní neschopnosti z důvodu nemoci a pobírající z tohoto titulu dávky v nemoci vyplácené příslušným členským státem – Výkon zaměstnání – Srovnatelné právní postavení“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/13

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – K v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
      (Věc C-285/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 65 odst. 2 a 5 - Oblast působnosti - Zcela nezaměstnaný pracovník - Dávky v nezaměstnanosti - Pracovník, který má bydliště a vykonává zaměstnání v příslušném členském státě - Přemístění bydliště do jiného členského státu - Osoba, která před tím, než se stala zcela nezaměstnanou, fakticky nevykonávala zaměstnání v příslušném členském státě - Osoba v pracovní neschopnosti z důvodu nemoci a pobírající z tohoto titulu dávky v nemoci vyplácené příslušným členským státem - Výkon zaměstnání - Srovnatelné právní postavení“)
      (2021/C 481/18)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: K

         Žalovaný: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Výrok

                  1)

                  Článek 65 odst. 2 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 465/2012 ze dne 22. května 2012, musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na situaci, kdy dotyčná osoba před tím, než se stala zcela nezaměstnanou, měla bydliště v jiném členském státě, než je příslušný členský stát, a fakticky nevykonávala zaměstnání, ale byla v pracovní neschopnosti z důvodu nemoci, a z tohoto důvodu pobírala dávky v nemoci vyplácené příslušným členským státem, ovšem za podmínky, že pobírání takových dávek je podle vnitrostátního práva příslušného členského státu rovnocenné výkonu zaměstnání.

                  2)

                  Článek 65 odst. 2 a 5 nařízení č. 883/2004, ve znění nařízení č. 465/2012, musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely použití tohoto ustanovení není namístě přihlížet k důvodům, zejména rodinným, z nichž dotyčná osoba přemístila své bydliště do jiného než příslušného členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 313, 21.9.2020.


title: Věc C-296/20: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Commerzbank AG v. E.O. („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Občanské a obchodní věci – Luganská úmluva II – Článek 15 odst. 1 písm. c) – Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv – Přenesení bydliště spotřebitele do jiného státu vázaného Úmluvou“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/14

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Commerzbank AG v. E.O.
      (Věc C-296/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v občanských věcech - Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Občanské a obchodní věci - Luganská úmluva II - Článek 15 odst. 1 písm. c) - Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv - Přenesení bydliště spotřebitele do jiného státu vázaného Úmluvou“)
      (2021/C 481/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Commerzbank AG

         Žalovaný: E.O.

         Výrok

      Článek 15 odst. 1 písm. c) Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané dne 30. října 2007, jejíž uzavření bylo schváleno jménem Evropského Společenství rozhodnutím Rady 2009/430/ES ze dne 27. listopadu 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení určuje příslušnost v případě, kdy profesionál nebo podnikatel a spotřebitel, kteří jsou stranami spotřebitelské smlouvy, měli ke dni uzavření této smlouvy sídlo nebo bydliště v témže státě vázaném touto úmluvou a kdy se mezinárodní prvek právního vztahu objevil až po uzavření uvedené smlouvy, a to z důvodu pozdějšího přenesení bydliště spotřebitele do jiného státu vázaného uvedenou úmluvou.

         (1)  Úř. věst. C 348, 19.10.2020.


title: Věc C-299/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Icade Promotion SAS, dříve Icade Promotion Logement SAS v. Ministère de l’Action et des Comptes publics („Řízení o předběžné otázce – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 392 – Režim zdanění marže – Oblast působnosti – Dodání budov a stavebních pozemků zakoupených za účelem následného prodeje – Osoba povinná k dani, jíž nevznikl při nabytí nemovitosti nárok na odpočet – Následný prodej podléhající DPH – Pojem ‚stavební pozemky‘“)

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/15

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. září 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Icade Promotion SAS, dříve Icade Promotion Logement SAS v. Ministère de l’Action et des Comptes publics
      (Věc C-299/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 392 - Režim zdanění marže - Oblast působnosti - Dodání budov a stavebních pozemků zakoupených za účelem následného prodeje - Osoba povinná k dani, jíž nevznikl při nabytí nemovitosti nárok na odpočet - Následný prodej podléhající DPH - Pojem ‚stavební pozemky‘“)
      (2021/C 481/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Icade Promotion SAS, dříve Icade Promotion Logement SAS

         Žalovaný: Ministère de l’Action et des Comptes publics

         Výrok

                  1)

                  Článek 392 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje použití režimu zdanění marže na plnění spočívající v dodání stavebních pozemků jak v případě, kdy jejich nabytí podléhalo dani z přidané hodnoty (DPH), aniž měla osoba povinná k dani, která uskutečňuje následný prodej, nárok na odpočet této daně, tak v případě, kdy jejich nabytí nepodléhalo DPH, i když cena, za kterou obchodník povinný k dani nabyl toto zboží, zahrnuje částku DPH, která byla uhrazena na vstupu původním prodávajícím. S výjimkou tohoto případu se však toto ustanovení nepoužije na plnění spočívající v dodání stavebních pozemků, jejichž původní nabytí nepodléhalo DPH buď proto, že nespadá do působnosti této daně, nebo proto, že je od ní osvobozeno.

                  2)

                  Článek 392 směrnice o 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že vylučuje použití režimu zdanění marže na plnění spočívající v dodání stavebních pozemků, pokud se z těchto pozemků, nabytých jako nezastavěné staly mezi okamžikem jejich nabytí a okamžikem jejich následného prodeje osobou povinnou k dani pozemky stavební, ale že nevylučuje použití tohoto režimu na plnění spočívající v dodání stavebních pozemků, pokud u těchto pozemků došlo v době mezi jejich nabytím a jejich následným prodejem osobou povinnou k dani k takovým změnám jejich vlastností, jako je rozdělení na parcely nebo provedení úprav umožňujících vybudování sítí zásobujících uvedené pozemky, jako jsou plynová potrubí či elektrické sítě.

         (1)  Úř. věst. C 297, 7.9.2020.


title: Věc C-451/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. července 2021 Lucemburským velkovévodstvím proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. května 2021 ve spojených věcech T-516/18 a T-525/18, Lucemburské velkovévodství a Engie Global LNG Holding a další v. Komise

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. července 2021 Lucemburským velkovévodstvím proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. května 2021 ve spojených věcech T-516/18 a T-525/18, Lucemburské velkovévodství a Engie Global LNG Holding a další v. Komise
      (Věc C-451/21 P)
      (2021/C 481/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Lucemburské velkovévodství (zástupci: A. Germeaux a T. Uri, zmocněnci, a D. Waelbroeck a J. Bracker, advokáti)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Irsko

         Návrhová žádání

      Lucemburské velkovévodství navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 12. května 2021 ve spojených věcech T-516/18 a T-525/18, Lucembursko a Engie Global LNG Holding a další v. Komise;

                  —

                  v souladu s článkem 61 statutu Soudního dvora vydal sám konečné rozhodnutí ve věci samé, kterým vyhoví žalobnímu návrhu Lucemburského velkovévodství a zruší rozhodnutí Komise (EU) 2019/421 ze dne 20. června 2018 o státní podpoře SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN), kterou Lucembursko poskytlo skupině Engie (Úř. věst. 2019, L 78, s. 1);

                  —

                  podpůrně vrátil věc Tribunálu;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených Lucemburským velkovévodstvím.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá Lucemburské velkovévodství čtyři důvody.
      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 107 SFEU spočívajícího v tom, že Tribunál potvrdil, že ve světle „užšího“ referenčního rámce, pro který se rozhodla Komise, přiznávají oba balíčky dotčených daňových rozhodnutí „selektivní“ zvýhodnění. (i) Tribunál se tím, že konstatoval existenci „užšího“ referenčního rámce (a sice pravidel lucemburského systému zdanění právnických osob týkajících se osvobození příjmů z podílů od daní a zdanění rozdělení zisku), dopustil nesprávného právního posouzení v několika ohledech. Nejenže akceptoval neúplný a uměle zúžený referenční rámec, ale posvěcením výkladu dotčených ustanovení contra legem také zkreslil lucemburské právo. Napadeným rozsudkem je také akceptována diskriminace mezi přeshraničními a čistě vnitrostátními operacemi, neboť z referenčního rámce byly vyloučeny lucemburské společnosti s podíly ve společnostech z jiných členských států. (ii) Závěr o existenci odchylky od „užšího“ referenčního rámce je nesprávný. Spočívá totiž na přepsání vnitrostátního práva a je v rozporu s judikaturou Soudního dvora k posuzování selektivity, a zejména judikaturou vyžadující prokázání diskriminace ve vztahu k podnikům ve srovnatelné situaci.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 107 SFEU spočívajícího v tom, že Tribunál potvrdil existenci „selektivního“ zvýhodnění v důsledku neuplatnění ustanovení lucemburského práva o zneužití práva, a podpůrně z porušení nařízení (EU) 2015/1589 (1) a práva na procesní obranu. (i) Právní kvalifikace „selektivity“, kterou provedl Tribunál, v důsledku neuplatnění ustanovení lucemburského práva o zneužití práva spočívá na nesprávném předpokladu a na zkreslení vnitrostátního práva. Využití „přímé“ půjčky ZORA by totiž, přestože Tribunál je opačného názoru, vedlo ke stejnému daňovému výsledku. (ii) Argumentace Tribunálu k určení referenčního rámce trpí nesprávným právním posouzením a vadným odůvodněním v několika ohledech. (iii) Argumentace Tribunálu k existenci odchylky je nesprávná. Závěr, že kritéria nezbytná pro uplatnění ustanovení o zneužití práva byla v daném případě naplněna, vychází z nesprávného předpokladu, že využití „přímé“ půjčky ZORA by nevedlo ke stejnému daňovému výsledku. Napadený rozsudek je v rozporu s článkem 107 SFEU i v rozsahu, ve kterém je jeho cílem presumovat existenci zneužití práva a konkrétně neexistenci důvodů netýkajících se daní. Tribunál porušil také svou povinnost uvést odůvodnění a neprovedl úplné posouzení skutkového stavu, když pominul některé skutečnosti dokládající, že podle lucemburského práva nemohlo dojít ke konstatování zneužití práva. Konečně porušil článek 107 SFEU tím, že neprokázal existenci jakékoli diskriminace ve prospěch společnosti Engie vůči podnikům ve srovnatelné skutkové a právní situaci. (iv) Konečně a podpůrně bylo napadeným rozsudkem porušeno právo Lucemburského velkovévodství na procesní obranu.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článků 4 a 5 SEU. Lucemburské velkovévodství tvrdí, že napadeným rozsudkem byla omezena autonomie vnitrostátních daňových orgánů v oblasti spadající do výlučných pravomocí členských států, čímž došlo k porušení článků 4 a 5 SEU, jakož i zásad upravujících rozdělení pravomocí mezi členské státy a Evropskou unii.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 296 SFEU spočívajícího v tom, že Tribunál nedodržel svou povinnost uvést odůvodnění.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9),


title: Věc C-489/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 6. srpna 2021 – „Banka DSK“ EAD v. M. B.

text:
               29.11.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 481/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 6. srpna 2021 – „Banka DSK“ EAD v. M. B.
      (Věc C-489/21)
      (2021/C 481/22)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski rajonen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Banka DSK“ EAD

         Žalovaný: M. B.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13/EHS (1) ve spojení s bodem 1 písm. e) a f) přílohy této směrnice vykládán v tom smyslu, že ujednání zakládají – v rozporu s požadavkem poctivosti – povinnosti v neprospěch spotřebitele, jestliže podstatně zvyšují jeho náklady vyplývající z úvěrové smlouvy, pokud tento spotřebitel svou odměnu za práci nepoukazuje každý měsíc [na účet] vedený u úvěrující banky, s přihlédnutím ke skutečnosti, že mu smluvní podmínky ukládají povinnost zatížit svou pohledávku za odměnou za práci zástavním právem?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ve spojení s bodem 1 písm. e) a f) přílohy k této směrnici vykládán v tom smyslu, že ujednání zakládají – v rozporu s požadavkem poctivosti – povinnosti v neprospěch spotřebitele, jestliže mu ukládají, aby [na účet] vedený u úvěrujícího podnikatele poukazoval nejen svou odměnu za práci, nýbrž aby skutečně využíval také jiné služby úvěrujícího podnikatele?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku, jakými kritérii se musí v zásadě řídit vnitrostátní soud při posuzování zneužívající povahy? Je nutno přihlédnout zejména k intenzitě vazby předmětu úvěrové smlouvy na vedlejší služby, které musí spotřebitel využívat, k počtu těchto vedlejších služeb a k vnitrostátním ustanovením omezujícím vázané obchody?

                  4.

                  Platí zásada výkladu vnitrostátního práva v souladu s unijním právem, tak, jak byla uvedena v bodě 26 rozsudku 14/83, von Colson, také při výkladu vnitrostátních právních předpisů upravujících jiné právní oblasti (konkrétně předpisy o nekalé hospodářské soutěži), které se liší od předpisů zavedených unijním právem, jež ale souvisí s právní oblastí, jíž se týká právní akt Evropské unie, který vnitrostátní soud uplatňuje v řízení, jenž u něj probíhá (v projednávané věci směrnice 93/13/EHS o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách) a je při takovém výkladu vnitrostátního práva nutné uplatnit normy stanovené Listinou základních práv Evropské unie?

                  5.

                  Musí být čl. 7 odst. 2 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. d) směrnice 2005/29/ES (2) a čl. 10 odst. 2 písm. f) směrnice 2008/48/ES (3) vykládány v tom smyslu, že zakazují uvedení nižší výpůjční úrokové sazby v hlavní smlouvě o spotřebitelském úvěru, pokud je poskytnutí úvěru za tuto úrokovou sazbu podmíněno podmínkami, které jsou uvedeny v příloze k této smlouvě? Je nutno při tomto přezkumu posuzovat druh těchto podmínek a způsob, jakým jsou tyto podmínky pro snížení výpůjční úrokové sazby formulovány, odpadnutí takovéhoto snížení, jakož i prostředky, které vedou k opětovnému snížení?

                  6.

                  Musí být čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2005/29/ES vykládán v tom smyslu, že při posuzování možnosti podstatného narušení ekonomického chování spotřebitele je nutno přihlédnout k tržnímu podílu banky, která poskytuje spotřebitelské úvěry, s ohledem na potřeby spotřebitelů, kteří takovéto produkty využívají?

                  7.

                  Musí být čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že náklady vyplývající ze smluv souvisejících se smlouvou o spotřebitelském úvěru, při jejichž plnění je podle smlouvy o spotřebitelském úvěru poskytnuta sleva na úroku, představují část roční procentní sazby nákladů na úvěr a musí být zahrnuty do jejího výpočtu?

                  8.

                  Musí být čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48/ES ve spojení s článkem 5 směrnice 93/13/EHS vykládán v tom smyslu, že při neplnění povinností stanovených ve smlouvách souvisejících se smlouvou o úvěru, s nímž je spojeno zvýšení výpůjční úrokové sazby úvěru, musí být roční procentní sazba nákladů na úvěr vypočtena také s přihlédnutím k vyšší výpůjční úrokové sazbě při neplnění?

                  9.

                  Musí být čl. 10 odst. 2 písm. g) směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že v situaci, kdy v úvěrové smlouvě uzavřené mezi podnikatelem a spotřebitelem jako dlužníkem není řádně uvedena roční procentní sazba nákladů, je nutno považovat za neuvedení roční procentní sazby nákladů v úvěrové smlouvě a vnitrostátní soud musí uplatnit právní důsledky, které vnitrostátní právo stanoví pro případ, že roční procentní sazba nákladů není ve smlouvě o spotřebitelském úvěru uvedena?

                  10.

                  Musí být čl. 22 odst. 4 směrnice 2008/48/ES vykládán v tom smyslu, že sankce v podobě neplatnosti smlouvy o spotřebitelském úvěru, kterou stanoví vnitrostátní zákonodárce a která vede k tomu, že musí být vrácena pouze poskytnutá jistina, je přiměřená, pokud ve smlouvě o spotřebitelském úvěru není přesně uvedena roční procentní sazba nákladů?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66).