title: Věc C-650/11: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 10. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Ilgvars Brunovskis v. Lauku atbalsta dienests ( „Společná zemědělská politika — Nařízení (ES) č. 1782/2003 — Zavádění režimů podpor v nových členských státech — Dodatečné přímé národní platby — Podmínky poskytnutí — Nařízení (ES) č. 1973/2004 — Nepoužitelnost“ )

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/6

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 10. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Ilgvars Brunovskis v. Lauku atbalsta dienests
   (Věc C-650/11) (1)

   (Společná zemědělská politika - Nařízení (ES) č. 1782/2003 - Zavádění režimů podpor v nových členských státech - Dodatečné přímé národní platby - Podmínky poskytnutí - Nařízení (ES) č. 1973/2004 - Nepoužitelnost)
   2013/C 108/11
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Ilgvars Brunovskis

      Odpůrce: Lauku atbalsta dienests

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad čl. 125 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1), jakož i čl. 102 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1973/2004 ze dne 29. října 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ohledně režimů podpor stanovených v hlavě IV a IVa tohoto nařízení a ohledně využití půdy vyjmuté pro pěstování surovin (Úř. věst. L 345, s. 1) — Prémie na krávy bez tržní produkce mléka — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že prémie na celý kalendářní rok bude poskytnuta pouze na krávy bez tržní produkce mléka a jalovice, které se staly skotem, na který lze poskytnout podporu, nejpozději do 1. července dotčeného kalendářního roku — Zohlednění při výpočtu prémie všech krav bez tržní produkce mléka chovaných v dotčeném kalendářním roce, či nikoliv

      Výrok

               1)

               Unijní právo, a zvláště článek 143d nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, ve znění rozhodnutí Rady 2004/281/ES ze dne 22. března 2004 musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, o kterou se jedná v původním řízení, která upravuje některé dodatečné přímé národní platby související s přítomností krav bez tržní produkce mléka ve stádu a jež podmiňuje jejich poskytnutí oznámením učiněným před 1. červencem dotčeného roku, aniž by mohly být krávy, které se staly kravami bez tržní produkce mléka po tomto datu, zohledněny.

      (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Věc T-207/04: Žaloba podaná dne 4. června 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství

text:
               7.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 201/23

         Žaloba podaná dne 4. června 2004 Italskou republikou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-207/04)
   (2004/C 201/46)
   Jednací jazyk: italština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. června 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Italskou republikou, zastoupenou Antoniem Cingolem, avvocato dello Stato.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil přípis Komise ze dne 25. března 2004 č. E2/LP D(2004) 712, jenž došel dne 26. března 2004, a kterým Komise Evropských společenství, generální ředitelství pro regionální politiku, oznámila rozhodnutí, podle něhož budou muset být částky týkající se plateb dotyčných záloh (zálohy placené v rámci režimů podpor pro každý program týkající se cílů 1 a 2) jasně stanoveny v budoucích platebních prohlášeních podle pravidel vymezených v dopise komisaře Barniera, jakož i všechny akty s ním související a ty, které byly použity jako základ napadeného aktu;

               —

               podpůrně a v nezbytné míře zrušil nařízení Komise (ES) č. 448/2004 ze dne 10. března 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 1685/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1260/1999 týkající se způsobilosti výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy;

               —

               v každém případě zrušil všechny akty s ním související a ty, které byly použity jako základ napadeného aktu;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Italská republika napadla u Soudu prvního stupně Evropských společenství přípis Komise Evropských společenství ze dne 25. března 2004 č. E2/LP D(2004) 712, který se týká plateb záloh v rámci režimů podpor (POP vědecký výzkum, technologický rozvoj, vysoké vzdělávání), jakož i v nezbytné míře nařízení Komise (ES) č. 448/2004 ze dne 10. března 2004 (1) týkající se způsobilosti výdajů v rámci používání strukturálních fondů.
   Na podporu svých návrhů týkajících se sdělení ze dne 25. března 2004 se žalobkyně dovolává:

               —

               porušení podstatných formálních náležitostí pro absolutní nedostatek odůvodnění, jakož i pro nedostatek náležitého právního základu aktu, který je předmětem žaloby a nedodržení postupu stanoveného vnitřními procesními pravidly pro přijímání aktů žalované;

               —

               porušení článku 9 nařízení Komise (ES) č. 438/2001 (2) pro nedodržení účetních ustanovení uvedených v tomto nařízení;

               —

               porušení článku 32 základního nařízení (3) a nařízení Komise č. 448/04, které podřizují platbu záloh jedinému důkazu, že stát, který je „konečným příjemcem“ vyplatil příslušné částky konečným příjemcům investic;

               —

               porušení nařízení č. 448/04, jak z hlediska porušení zásady rovnosti, tak z hlediska právní jistoty, jakož i pro nesoudržnost odůvodnění napadeného sdělení.

         Co se týče nařízení č. 448/04, žalobkyně se dovolává porušení:

               —

               pravidel v oblasti způsobilosti výdajů stanovených základním nařízením;

               —

               pravidel upravujících finanční kontrolu (která nestanoví povinnosti dovolávané Komisí);

               —

               zásady přiměřenosti vzhledem k tomu, že Komise vyžaduje dodatečné důkazy o tom, co je stanoveno a co je nezbytné;

               —

               zásady zákazu zpětné účinnosti vzhledem k tomu, že nařízení č. 448/04 obsahuje ustanovení se zpětnou účinností, která se vztahují na více než 44 měsíců předcházejících jeho přijetí, což je zajisté nepřijatelné s ohledem na obecné zásady vydávání právních a správních předpisů.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 448/2004 ze dne 10. března 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 1685/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 týkající se způsobilosti výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy, a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1145/2003 (Úř. věst. L 72, 11.3.2004, s. 66).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů (Úř. věst. L 63, 3.3.2001, s. 21).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 27. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, 26.6.1999, s. 1).


title: Věc T-433/16: Žaloba podaná dne 3. srpna 2016 – Pometon v. Komise

text:
               10.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/17

         Žaloba podaná dne 3. srpna 2016 – Pometon v. Komise
   (Věc T-433/16)
   (2016/C 371/20)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pometon SpA (Martellago, Itálie) (zástupci: E. Fabrizi, V. Veneziano a A. Molinaro, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrně zrušil či snížil pokutu uloženou společnosti Pometon;

               —

               uložil žalované povinnost vrátit částky, které žalobkyně případně zaplatila na základě napadeného rozhodnutí před ukončením řízení, jakož i nahradit jakékoliv náklady vynaložené žalobkyní na základě téhož napadeného rozhodnutí;

               —

               každopádně uložil žalované náhradu nákladů řízení a jakýchkoliv jiných nákladů a poplatků souvisejících s tímto řízením.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2016) 3121 final ze dne 25. května 2016 (věc AT.39792 – Ocelová abraziva) týkající se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“) a článku 53 Dohody o EHP („napadené rozhodnutí“).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady nestrannosti řízení, zásady presumpce neviny a práva na obhajobu v tom, že žalovaná přičetla společnosti Pometon specifická jednání v rámci rozhodnutí C(2014) 2074 final ze dne 2. dubna 2014 („rozhodnutí o narovnání“) přijatému vůči společnostem Ervin Industries Inc. a Ervin Amasteel, Winoa SA a WHA Holding SAS, Metalltechnik Schmidt GmbH & Co. KG a Eisenwerk Würth GmbH (dále jen „jiné strany“), a tedy v tom, že přijala napadené rozhodnutí, aniž by mohla nestranně a bez jakýchkoli ovlivňujících faktorů posoudit pozici společnosti Pometon a její argumenty na obranu.

                           —

                           V rozhodnutí o narovnání – tedy předtím, než byla společnosti Pometon dána možnost se hájit – Komise výslovně přičetla žalobkyni totéž jednání přičtené jiným stranám, kterým bylo v rozhodnutí o narovnání z důvodu výše uvedeného jednání přičteno specifické porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP. To nevyhnutelně a nepřijatelně oslabilo schopnost Komise, aby provedla skutečně nestranné posouzení vůči žalobkyni.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného použití článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jakož i nedostatečnosti a rozpornosti odůvodnění, z porušení práva na obhajobu a zásady důkazního břemene v tom, že žalovaná přičetla žalobkyni při neexistenci důkazů účast na údajné kartelové dohodě, které se ve skutečnosti nikdy neúčastnila.

                           —

                           Komise vycházela na základě své teze z nesprávných, vzájemně si odporujících a nejasných poznatků, které nebyly dostatečné k prokázání účasti společnosti Pometon na údajném protiprávním jednání.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného použití článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, z nesprávného posouzení, nedostatečného šetření a zjevné nelogičnosti v tom, že žalovaná rozhodla, že cílem jednání přičteného společnosti Pometon bylo omezení hospodářské soutěže.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného použití článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, z nedostatečného odůvodnění a šetření, z nerespektování důkazního břemene, pokud jde o dobu trvání předpokládané účasti žalobkyně na údajném protiprávním jednání, a tudíž z porušení čl. 23 odst. 2, čl. 25 odst. 1 a čl. 25 odst. 5 nařízení č. 1/2003 (1), z porušení právní jistoty v tom, že Komise uložila peněžní sankci žalobkyni navzdory promlčení.

                           —

                           Datum ukončení údajné účasti společnosti Pometon na předpokládaném protiprávním jednání, které jí bylo přičteno v napadeném rozhodnutí, se podle názoru žalobkyně nemůže v žádném případě shodovat s datem určeným Komisí, avšak nanejvýš se značně dřívějším datem, takže pravomoc Komise uložit pokutu musí být považována za promlčenou.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z absolutního nedostatku odůvodnění, z porušení zásad proporcionality a rovného zacházení při stanovení výše pokuty, pokud jde o změnu základní částky, ve smyslu bodu 37 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003.

                           —

                           Komise použila článek 37 pokynů pro výpočet pokut zjevně diskriminujícím způsobem tím, že v případě společnosti Pometon uplatnila sazbu snížení pokuty, která byla jednoznačně nižší, než sazba uplatněná na jiné strany.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy [Text s významem pro EHP (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1)].


title: Výmaz věci C-538/03

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/35

         Výmaz věci C-538/03 (1)

   (2004/C 228/78)
   Usnesením ze dne 24. června 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-538/03: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo.

      (1)  Úř. věst. C 71, 20.3.2004.


title: Věc T-108/08: Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Zino Davidoff v. OHIM – Clifarm i. Kleinakis & SIA (GOOD LIFE)

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 116/24

         Žaloba podaná dne 27. února 2007 – Zino Davidoff v. OHIM – Clifarm i. Kleinakis & SIA (GOOD LIFE)
   (Věc T-108/08)
   (2008/C 116/44)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Zino Davidoff SA (Fribourg, Švýcarsko) (zástupci: H. Kunz Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Clifarm i. Kleinakis & SIA OE (Glyfada, Řecko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ve věci R 298/2007-2;

               —

               uložit OHIM nebo vedlejšímu účastníkovi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „GOOD LIFE“ pro zboží zařazené do třídy 3 – přihláška č. 1 709 641

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Clifarm i. Kleinakis & SIA OE

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství a národní slovní ochranná známka „GOOD LIFE“ pro zboží zařazené do tříd 3, 5 a 16

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a vrácení věci námitkovému oddělení k dalšímu projednání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení článků 43, 73 a 74 nařízení Rady č. 40/94 a článku 22 nařízení Komise č. 2868/95 kromě jiného tím, že odvolací senát vzal v úvahu zboží, kterému přihlašovaná ochranná známka neposkytuje ochranu a na kterém byly založeny námitky; že odvolací senát neměl vzít v úvahu důkazy předložené Clifarm i. Kleinakis & SIA OE o použití jeho ochranných známek; a že odvolací senát použil důkazy, které žalobkyně nemohla posoudit.


title: Věc T-488/09: Žaloba podaná dne 4. prosince 2009 — Jager & Polacek v. OHIM — RT Mediasolutions (REDTUBE)

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/42

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2009 — Jager & Polacek v. OHIM — RT Mediasolutions (REDTUBE)
   (Věc T-488/09)
   2010/C 37/59
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Jager & Polacek GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: A. Renck, V. von Bomhard, T. Dolde, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: RT Mediasolutions s.r.o. (Brno, Česká republika)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) č. R 442/2009-4 ze dne 29. září 2009;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: RT Mediasolutions s.r.o.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „REDTUBE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 38 a 41 (přihláška č. 6 096 309)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Nezapsaná ochranná známka „Redtube“

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitky se považují za nepodané

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               Porušení čl. 8 odst. 2 nařízení (ES) č. 216/96 (1) ve spojení s čl. 63 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (2), jelikož žalobkyni nebyla poskytnuta možnost podat repliku;

               —

               Porušení čl. 80 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009, jelikož rozhodnutí týkající se přípustnosti námitek nebylo zrušeno v souladu s právními předpisy;

               —

               Porušení článku 83 nařízení č. 207/2009, zejména zásady ochrany legitimního očekávání, ve spojení s čl. 41 odst. 3 téhož nařízení, pravidla 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95 (3) a čl. 8 odst. 3 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 2869/95 (4), jelikož žalobkyně mohla oprávněně očekávat, že opožděná úhrada poplatku za podání námitek byla napravena dodatečnou platbou uskutečněnou ve lhůtě.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 216/96 ze dne 5. února 1996, kterým se stanoví jednací řád odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 28, s. 11).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 2869/95 ze dne 13. prosince 1995 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 303, s. 33).


title: Věc T-87/09: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. listopadu 2009 — Andersen v. Komise ( Státní podpory — Opatření ve prospěch společnosti Danske Statsbaner — Povinnosti veřejné služby — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES — Nepřípustnost )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/54

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. listopadu 2009 — Andersen v. Komise
   (Věc T-87/09) (1)

   („Státní podpory - Opatření ve prospěch společnosti Danske Statsbaner - Povinnosti veřejné služby - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES - Nepřípustnost“)
   2010/C 24/96
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jørgen Andersen (Ballerup, Dánsko) (zástupci: M. Nissen, J. Rivas de Andrés a J. Gutiérrez Gisbert, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Martenczuk a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení konečného rozhodnutí Komise K(2008) 4776 ze dne 10. září 2008 zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES ohledně státní podpory C 41/08 (NN 35/2008) poskytnuté Dánským královstvím společnosti Danske Statsbaner

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Jørgenu Andersenovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 113, 16.5.2009.


title: Věc T-178/12: Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Khwanda v. Rada

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/25

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Khwanda v. Rada
   (Věc T-178/12) (1)

   2014/C 329/36
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 174, 16. 6. 2012.


title: Věc T-75/06: Žaloba podaná dne  27. února 2006  – Bayer CropScience a další v. Komise

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/31

         Žaloba podaná dne 27. února 2006 – Bayer CropScience a další v. Komise
   (Věc T-75/06)
   (2006/C 96/50)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bayer CropScience AG (Monheim am Rhein, Německo), Makhteshim-Agan Holding BV (Amsterdam, Nizozemsko), Teko AE (Atény, Řecko) a Aragonesas Agro SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               nařídit zrušení rozhodnutí Komise 2005/864/ES (1) ze dne 2. prosince 2005 o nezařazení endosulfanu do přílohy I směrnice Rady 91/414//EHS a o odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů těchto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Směrnice Rady 91/414 (2) o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (známá jako směrnice o přípravcích na ochranu rostlin nebo SPOR) stanoví, že členské státy nemohou povolit přípravek, pokud není zapsán v příloze I směrnice. Žalobkyně, které jsou výrobci endosulfanu, se domáhají zrušení napadeného rozhodnutí, kterým bylo zamítnuto zařazení endosulfanu do této přílohy.
   Na podporu své žaloby se zaprvé dovolávají údajných vad řízení, a sice: že posouzení napadeného rozhodnutí je založeno na jiných kritériích než jsou ta, která jsou uvedena ve směrnici 91/414, není úplné a používá pouze selektivně údaje předložené žalobkyněmi; že nové pokyny a kritéria přijatá Komisí byla použita retroaktivně po oznámení a předložení údajů žalobkyní; a že Komise odmítla oznámit žalobkyním změny hodnotících kritérií a politiky a konzultovat je s nimi.
   Žalobkyně dále tvrdí, že z pohledu hmotného práva porušuje napadené rozhodnutí čl. 93 odst. 3 ES a čl. 5 odst. 1 směrnice 91/414. Mají za to, že Komise nesplnila svoji povinnost, která pro ni vyplývá z těchto ustanovení, posoudit účinné látky a zařadit je do přílohy I na základě současných vědeckotechnických poznatků a za splnění podmínek uvedených v článku 5.
   Dále se dovolávají porušení několika obecných právních zásad Společenství, a sice: zásady proporcionality, zásady legitimního očekávaní a právní jistoty, povinnosti provést pečlivé a nestranné posouzení, práva na řádné řízení (práv obhajoby a práva být vyslechnut), zásady odbornosti a nezávislosti vědeckých posudků, zásady rovného zacházení, zásady, podle které má lex specialis před obecnějšími ustanoveními přednost, a konečně zásady estoppel.

      (1)  Úř. věst. L 317, 3.12.2005, s. 25.

      (2)  Úř. věst. L 230, 19/8/1991, s. 1.


title: Věc T-183/16: Žaloba podaná dne 22. dubna 2016 – L’Oréal v. EUIPO – Guinot (MASTER DRAMA)

text:
               20.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/29

         Žaloba podaná dne 22. dubna 2016 – L’Oréal v. EUIPO – Guinot (MASTER DRAMA)
   (Věc T-183/16)
   (2016/C 222/36)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupci: T. de Haan a P. Péters, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Guinot SAS (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MASTER DRAMA“ – Přihláška č. 11 566 544

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2016, ve věci R 2500/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní v souvislosti s řízením před pátým odvolacím senátem Úřadu.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) ve spojení s článkem 75 nařízení č. 207/2009


title: Věc C-279/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Thomas Kiehl v TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Thomas Kiehl v TUIfly GmbH
   (Věc C-279/17)
   (2017/C 239/45)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Thomas Kiehl

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc T-283/13 P: Usnesení Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — Marcuccio v. Komise ( „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Zamítnutí žaloby v prvním stupni řízení jakožto zjevně nepřípustné — Rozdíly v kopii žaloby podané prostřednictvím faxu a originálu podaném později — Pozdní podání originálu žaloby — Opožděné podání žalob — Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“ )

text:
               18.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 15/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — Marcuccio v. Komise
   (Věc T-283/13 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zamítnutí žaloby v prvním stupni řízení jakožto zjevně nepřípustné - Rozdíly v kopii žaloby podané prostřednictvím faxu a originálu podaném později - Pozdní podání originálu žaloby - Opožděné podání žalob - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
   2014/C 15/26
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 11. března 2013, Marcuccio v. Komise (F-131/12), znějící na zrušení tohoto usnesení.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v tomto stupni.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc T-400/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2017 – Maximum Play v. EUIPO (MAXPLAY) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MAXPLAY — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2017 – Maximum Play v. EUIPO (MAXPLAY)
   (Věc T-400/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MAXPLAY - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 129/33)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Maximum Play, Inc. (San Francisco, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: M. Graf, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: E. Zaera Cuadrado, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. května 2016 (věc R 2273/2015-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení MAXPLAY jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Maximum Play, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016.


title: Věc C-642/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad — Varna (Bulharsko) dne 15. prosince 2011 — Stroy Trans EOOD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad — Varna (Bulharsko) dne 15. prosince 2011 — Stroy Trans EOOD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Věc C-642/11)
   2012/C 80/12
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen Sad — Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Stroy Trans EOOD

      Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Předběžné otázky

               1)

               Má být článek 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že DPH uvedená určitou osobou na faktuře musí být odvedena nezávisle na tom, zda existují důvody pro toto uvedení (nedodání zboží, resp. neposkytnutí služby nebo nezaplacení), jakož i v tom smyslu, že orgány, které přezkoumávají používání zákona o DPH (Zakon za danak varchu dobavenata stojnost), nejsou podle určitého vnitrostátního ustanovení, podle kterého může být faktura opravena pouze jejím vystavitelem, oprávněny provádět opravy daně uvedené touto osobou?

               2)

               Jsou zásady daňové neutrality, proporcionality a legitimního očekávání porušovány praxí uplatňovanou správními a soudními orgány, podle které se nepřizná jedné smluvní straně (pořizovateli zboží nebo příjemci služeb uvedeným na faktuře) daňovým výměrem vydaným na základě daňové kontroly nárok na odpočet daně odvedené na vstupu, zatímco u druhé smluvní strany (vystavitele faktury) se — opět daňovým výměrem vydaným na základě daňové kontroly — neprovede oprava uvedené DPH, a to v následujících případech:

                           —

                           vystavitel faktury nepředložil v rámci daňové kontroly, která u něj byla provedena, žádné doklady;

                           —

                           vystavitel faktury předložil doklady v rámci daňové kontroly, avšak jeho dodavatelé nepředložili žádné důkazy nebo na základě předložených důkazů nelze zjistit, že skutečně došlo k dodání zboží nebo k poskytnutí služeb;

                           —

                           v rámci daňové kontroly vystavitele faktur nebyly přezkoumány předmětné dodávky zboží v řetězci dodávek?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-315/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Klagenfurt – Rakousko) – A-Punkt Schmuckhandels GmbH v. Claudia Schmidt

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/11

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Klagenfurt – Rakousko) – A-Punkt Schmuckhandels GmbH v. Claudia Schmidt
   (Věc C-315/07) (1)

   (2008/C 247/20)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc C-121/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale civile e penale di Cagliari (Itálie) dne 29. února 2016 – Salumificio Murru SpA v. Autotrasporti di Marongiu Remigio

text:
               6.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale civile e penale di Cagliari (Itálie) dne 29. února 2016 – Salumificio Murru SpA v. Autotrasporti di Marongiu Remigio
   (Věc C-121/16)
   (2016/C 200/08)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale civile e penale di Cagliari

      Účastnice původního řízení

      Osoba podávající odpor proti platebnímu rozkazu: Salumificio Murru SpA

      Odpůrkyně: Autotrasporti di Marongiu Remigio

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 101 SFEU ve spojení s ustanovením čl. 4 odst. 3 SEU vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení v odst. 10 čl. 83a nařízení vlády s mocí zákona 112/2008, v rozsahu, ve kterém cena služeb za silniční přepravu zboží pro cizí potřebu nemůže být nižší než minimální provozní náklady vypracované Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti a není ponechána na svobodném určení smluvních stran?

               2)

               Mohou být s ohledem na povahu Ministero delle Infrastrutture a dei Trasporti jako veřejného orgánu pravidla hospodářské soutěže na vnitřním trhu omezena vnitrostátní právní úpravou s cílem dosáhnout ochrany bezpečnosti silničního provozu?


title: Věc T-537/11: Žaloba podaná dne 10. října 2011 — Hultafors Group v. OHIM — Società Italiana Calzature (Snickers)

text:
               10.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 362/20

         Žaloba podaná dne 10. října 2011 — Hultafors Group v. OHIM — Società Italiana Calzature (Snickers)
   (Věc T-537/11)
   2011/C 362/30
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hultafors Group AB (Bollebygd, Švédsko) (zástupci: A. Rasmussen a T. Swanstrøm, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Società Italiana Calzature SpA (Miláno, Itálie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. srpna 2011 ve věci R 2519/2010-4,

               —

               rozhodl, že žalovaný ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené dalšími účastníky řízení, včetně těch vynaložených v rámci odvolání a námitkového řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: černobílá obrazová ochranná známka „Snickers“ pro výrobky zařazené do tříd 8, 9 a 25 — přihláška ochranné známky Společenství č. 3740719

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: italská slovní ochranná známka č. 348149 „KICKERS“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 14, 16, 18, 24, 25, 28, 32 a 33

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce pro všechny napadené výrobky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že existuje nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou a namítanou ochrannou známkou.


title: Věc T-229/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. červenec 2007 – Švédsko v. Komise ( Směrnice 91/414/EHS — Přípravky na ochranu rostlin — Účinná látka parakvat — Povolení uvedení na trh — Řízení o povolení — Ochrana zdraví lidí a zvířat )

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/32

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. červenec 2007 – Švédsko v. Komise
   (Věc T-229/04) (1)

   („Směrnice 91/414/EHS - Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka parakvat - Povolení uvedení na trh - Řízení o povolení - Ochrana zdraví lidí a zvířat“)
   (2007/C 199/60)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Švédské království (zástupce: A. Kruse, zmocněnec)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Ström van Lier a B. Doherty, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: Dánské království (zástupci:J. Molde, A. Jacobsen a J. Bering Liisberg, zmocněnci); Rakouská republika (zástupce: E. Riedl, zmocněnec); Finská republika (zástupci: T. Pynnä a E. Bygglin, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení směrnice Komise 2003/112/ES ze dne 1. prosince 2003, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky parakvatu (Úř. věst. L 321, s. 32; Zvl. vyd. 03/11, s. 332)
   Výrok rozsudku

               1)

               Směrnice Komise 2003/112/ES ze dne 1. prosince 2003, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky parakvatu, se zrušuje.

               2)

               Komise nahradí náklady řízení vynaložené Švédským královstvím a ponese vlastní náklady řízení.

               3)

               Dánské království, Rakouská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004 (dříve věc C-102/04).


title: Věc T-350/04: Žaloba podaná dne 24. srpna 2004 Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/24

         Žaloba podaná dne 24. srpna 2004 Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-350/04)
   (2005/C 19/54)
   Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 24. srpna 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH, se sídlem v Bitburgu (Německo), zastoupenou Michaelou Huth-Dierig, advokátkou.
   Dalším účastníkem řízení před odvolacím senátem byla Anheuser-Busch, Inc., St. Louis (Spojené státy americké).
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. června 2004 o odvolání ve věci R 453/2002-2;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Anheuser-Busch, Inc.

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „BUD“ pro výrobky třídy 32 (pivo, ale [světlé horně kvašené pivo], porter [tmavě horně kvašené pivo], sladové alkoholické nápoje) – přihláška č. 24 711

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               Žalobkyně

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Německé slovní a obrazové známky „Bit“, „BIT“, „Bitte ein Bit“ a „Bitburger“ pro výrobky a služby tříd 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 32, 34 a 42 (mimo jiné pivo a nealkoholické nápoje)

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitky

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání žalobkyně

               Dovolávané žalobní důvody:

               Mezi známkami existuje značná podobnost.
               Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1
                  ).
               Starší ochranné známky BIT s právem přednosti požívají rozšířené ochrany podle čl. 8 odst. 5 nařízení.


title: Věc T-186/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. června 2011 — Solvay v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Peroxid vodíku a perboritan sodný — Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES — Doba trvání protiprávního jednání — Pojmy „dohoda“ a  „jednání ve vzájemné shodě“ — Přístup ke spisu — Pokuty — Oznámení o spolupráci — Rovné zacházení — Legitimní očekávání — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               30.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. června 2011 — Solvay v. Komise
   (Věc T-186/06) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Peroxid vodíku a perboritan sodný - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Doba trvání protiprávního jednání - Pojmy „dohoda“ a „jednání ve vzájemné shodě“ - Přístup ke spisu - Pokuty - Oznámení o spolupráci - Rovné zacházení - Legitimní očekávání - Povinnost uvést odůvodnění)
   2011/C 226/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Solvay SA (Brusel, Belgie) (zástupci: původně O.W. Brouwer, D. Mes, advokáti, M. O’Regan a A. Villette, solicitors, poté O.W. Brouwer a A. Stoffer, advokát, O’Regan a A. Villette)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault, poté V. Di Bucci a V. Bottka, zmocněnci, ve spolupráci s M. Gray, barrister)

      Předmět

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006 ohledně postupu podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F/38.620 — peroxid vodíku a perboritan), a dále návrh na zrušení nebo snížení výše pokuty uložené žalobkyni.

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 písm. m) rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006 ohledně postupu podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc C.38.620 — peroxid vodíku a perboritan) se zrušuje v rozsahu, v němž Evropská komise v tomto článku konstatovala, že společnost Solvay SA se účastnila protiprávního jednání v období předcházejícím měsíci květnu 1995.

               2)

               Výše pokuty uložené společnosti Solvay v čl. 2 písm. h) rozhodnutí K(2006) 1766 v konečném znění se stanovuje na 139,5 milionů eur.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Společnost Solvay ponese 80 % vlastních nákladů řízení a nahradí 80 % nákladů řízení vynaložených Komisí.

               5)

               Komise ponese 20 % vlastních nákladů řízení a nahradí 20 % nákladů řízení vynaložených společností Solvay.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc F-77/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. března 2014 – DC v. Europol „Veřejná služba — Zaměstnanci Europolu — Invalidita — Příspěvek v invaliditě — Výpočet úroků — Návrh na náhradu škody — Zjevná nepřípustnost“

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/36

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. března 2014 – DC v. Europol
   (Věc F-77/13) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Invalidita - Příspěvek v invaliditě - Výpočet úroků - Návrh na náhradu škody - Zjevná nepřípustnost“)
   2014/C 129/44
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: DC (zástupce: W. Brouwer, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. C. Neumann a J. Arnould, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o stanovení úroků, o které se zvyšuje částka vyplacená z titulu úplné pracovní neschopnosti následující po dvou úrazech, k nimž došlo v průběhu dvou služebních cest.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               DC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským policejním úřadem.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30.11.2013, s. 27.


title: Věc T-131/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2014 Catherine Teughels proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-117/11, Teughels v. Komise

text:
               26.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 159/29

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2014 Catherine Teughels proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-117/11, Teughels v. Komise
   (Věc T-131/14 P)
   2014/C 159/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Catherine Teughels (Eppegem, Belgie) (zástupce: L. Vogel, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil v plném rozsahu napadený rozsudek vydaný dne 11. prosince 2013 plénem Soudu pro veřejnou službu Evropské unie, doručený telefaxem ze dne 11. prosince 2013, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelkou dne 8. listopadu 2011;

               —

               posoudil meritorní stránku žaloby podané navrhovatelkou k Soudu pro veřejnou službu, rozhodl, že je opodstatněná, a v důsledku toho zrušil rozhodnutí, vůči nimž žaloba směřovala;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení na základě čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, včetně nutných výdajů vynaložených v souvislosti s řízením, zejména výdajů na zřízení adresy pro účely doručování, výdajů na cestu a pobyt a odměn advokátů na základě čl. 91 písm. b) jednacího řádu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie a čl. 26 odst. 1 a 4 přílohy XIII uvedeného služebního řádu, z nerespektování nabytých práv, z porušení zásady právní jistoty a zásady zákazu zpětné účinnosti a z nedostatku odůvodnění. Navrhovatelka tvrdí, že:

                           —

                           Soud pro veřejnou službu (SVS) přiznal obecným prováděcím ustanovením z roku 2011 k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu týkajícím se převodu nároků na důchod zpětný účinek, když rozhodl, že při stanovování počtu roků služby započitatelných pro důchod, které dle důchodového režimu Společenství odpovídají pojistně matematické protihodnotě nároků na důchod navrhovatelky podle belgického důchodového režimu, byl OOJ oprávněn použít obecná prováděcí ustanovení z roku 2011, neboť se navrhovatelka v okamžiku vstupu těchto ustanovení v platnost nenacházela v situaci „definitivně uzavřené“ ještě za platnosti obecných prováděcích ustanovení z roku 2004, a to proto, že nesouhlasila s návrhem výpočtu, který jí byl předtím předložen, i když byla žádost o převod nároků na důchod podána v listopadu 2009, nároky navrhovatelky se tak definitivně konkretizovaly v této době, a měly tedy být stanoveny na základě obecných prováděcích ustanovení z roku 2004;

                           —

                           SVS svou analýzu právně neodůvodnil a nevysvětlil, proč se ustanovení služebního řádu, kterých se navrhovatelka dovolávala ve své žalobě v řízení v prvním stupni, a zásady, které jsou v nich zakotveny, nemají v projednávané věci použít.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady právní jistoty a zásady „patere legem quam ipse fecisti“, z nerespektování nabytých práv, z nedostatku odůvodnění a z porušení platnosti a závaznosti každého individuálního správního aktu, a konkrétně rozhodnutí přijatého vůči navrhovatelce dne 29. června 2010. Navrhovatelka tvrdí, že:

                           —

                           SVS neprávem rozhodl, že když obecná prováděcí ustanovení z roku 2011 vstoupila v platnost, nebyla situace navrhovatelky definitivně uzavřena podle obecných prováděcích ustanovení z roku 2004, neboť navrhovatelka „nevyjádřila formální souhlas ani nesouhlas“ s návrhem výpočtu, který jí byl předložen dne 29. června 2010, přestože byl tento návrh výpočtu opravdovým správním rozhodnutím, které mělo definitivní účinky pro práva navrhovatelky;

                           —

                           správa již nemohla jednostranně omezit práva vyplývající z návrhu výpočtu, který pro ni byl právně závazný;

                           —

                           SVS porušil zásadu, podle níž konečnost a závaznost jednostranného rozhodnutí Komise nezávisí na souhlasu jeho adresáta.


title: Věc T-498/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. května 2008 Erikou Krčovou proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. října 2007 ve věci F-112/06, Krčová v. Soudní dvůr

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/54

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. května 2008 Erikou Krčovou proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. října 2007 ve věci F-112/06, Krčová v. Soudní dvůr
   (Věc T-498/07 P)
   (2008/C 209/98)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Erika Krčová (Trnava, Slovensko) (zástupce: J. Rooy, advokát)

      Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropských společenství
   Návrhová žádání navrhovatelky

               —

               zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské Unie ze dne 18. října 2007, Krčová v. Soudní dvůr (F-112/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí),

               —

               zrušit rozhodnutí Soudního dvora Evropských společenství ze dne 17. října 2005 o propuštění navrhovatelky po skončení zkušební doby, jakož i, je-li to třeba, rozhodnutí ze dne 16. září 2005 o prodloužení její zkušební doby o dva měsíce a zprávu o zkušební době ze dne 12. září 2005 navrhující propuštění navrhovatelky,

               —

               uložit žalovanému v prvním stupni náhradu nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu a před Soudem prvního stupně.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Tímto kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 18. října 2007 ve věci Krčová v. Soudní dvůr, F-112/06, kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost rozhodnutí Soudního dvora o propuštění po skončení zkušební doby.
   Navrhovatelka vytýká SVS, že rozhodl ultra petitum a nesprávně vyložil článek 34 služebního řádu Evropských společenství.


title: Věc C-620/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2013 British Telecommunications plc proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-226/09, British Telecommunications plc v. Evropská komise

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/3

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2013 British Telecommunications plc proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-226/09, British Telecommunications plc v. Evropská komise
   (Věc C-620/13 P)
   2014/C 61/05
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: British Telecommunications plc (zástupci: J. Holmes, Barrister, H. Legge QC)

      Další účastnice řízení: Evropská komise, BT Pension Scheme Trustees Ltd

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek, který je předmětem kasačního opravného prostředku v rozsahu, který se týká prvního a druhého žalobního důvodu žaloby podané v prvním stupni,

               —

               uznal tyto žalobní důvody za opodstatněné,

               —

               zrušil rozhodnutí Komise 2009/703/ES ze dne 11. února 2009 (1) a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.
   Prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál v napadeném rozsudku uvedl své vlastní důvody pro vyloučení některých dodatečných povinností posouzení selektivní povahy, které nejsou uvedeny v rozhodnutí Komise. Pokusil se tak protiprávně nahradit odůvodnění Komise týkající se posouzení existence selektivní výhody navrhovatelky svým vlastním odůvodněním.
   Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že vlastní důvody zohledněné Tribunálem každopádně obsahují nesprávná právní posouzení, jelikož při odmítnutí dodatečných povinností použil Tribunál nesprávné právní kritérium. Navíc veškeré důvody, z nichž vycházel, jsou právně irelevantní nebo důkazy zkreslující.
   Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při přezkumu důvodů, na základě kterých Komise vyloučila dodatečné povinnosti, jelikož došel k závěru, že tyto důvody jsou právně relevantní a dostačující pro potvrzení rozhodnutí. Přezkum provedený Tribunálem není přiměřený. V určitých bodech lze jen obtížně určit, zda Tribunál přijímá Komisí zohledněné důvody, či nikoliv, a pokud je přijímá, na jakém základě. V jiných bodech Tribunál zohledňuje právně irelevantní faktory a nahrazuje odůvodnění Komise svým vlastním odůvodněním.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 o státní podpoře C-55/07 (ex NN 63/07, CP 106/06) poskytnuté Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska — Státní záruka pro Penzijní fond BT [oznámeno pod číslem C(2009) 685].


title: Věc F-74/06: Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Longinidis v. Cedefop

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/15

         Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Longinidis v. Cedefop
   (Věc F-74/06)
   (2006/C 237/26)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Pavlos Longinidis (Tesaloniki, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a N. Keramidas, advokáti)

      Žalované: Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop)
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ředitelství Cedefop ze dne 30. listopadu 2005 o ukončení smlouvy žalobce na dobu neurčitou;

               —

               zrušit rozhodnutí ředitelství Cedefop ze dne 10. března 2006 o zamítnutí návrhu předloženého žalobcem na získání odkladu výkonu výše uvedeného rozhodnutí;

               —

               zrušit rozhodnutí ředitelství Cedefop ze dne 9. prosince 2005 o přeřazení žalobce z jeho pracovního místa ředitele právní a smluvního oddělení („Head of Legal nand Contract Management Service“) na místo poradce Cedefop;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 24. května 2006, kterým odvolací výbor Cedefop zamítl stížnost podanou žalobcem za účelem zrušení tří výše uvedených rozhodnutí, přičemž toto rozhodnutí obsahuje důvody orgánu oprávněného ke jmenování ohledně vypovězení smlouvy žalobce;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 11. listopadu 2005, kterým ředitelství Cedefop změnilo složení odvolacího výboru;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 14. listopadu 2005, kterým odvolací výbor změnil svůj jednací řád;

               —

               zrušit rozhodnutí odvolacího výboru Cedefop ze dne 10. března 2006 o zamítnutí stížnosti podané žalobcem za účelem zrušení výše uvedených rozhodnutí ze dne 11. listopadu 2005 a ze dne 14. listopadu 2005;

               —

               zrušit rozhodnutí ředitelství Cedefop ze dne 28. dubna 2006 o zamítnutí návrhu podaného žalobcem za účelem odvolání náměstka Cedefop z vedení správního vyšetřování týkajícího se tohoto náměstka a žalobce;

               —

               zrušit rozhodnutí odvolacího výboru Cedefop ze dne 9. března 2006 týkající se stížnosti podané zmocněncem Cedefop, jelikož toto rozhodnutí má dopad na pověst žalobce a jeho profesní integritu;

               —

               uložit Cedefop, aby žalobci nahradil finanční újmu – rovnající se základnímu platu, doplňkovým složkám platu a nárokům na důchod žalobce – která mu byla způsobena výše uvedeným rozhodnutím ze dne 30. listopadu 2005;

               —

               uložit Cedefop, aby žalobci vyplatil 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, která mu byla způsobena výše uvedenými rozhodnutími ze dne 30. listopadu 2006, jakož i ze dne 9. března 2006;

               —

               uložit Cedefop, aby žalobci vyplatil symbolické euro jako náhradu za nemajetkovou újmu, která mu byla způsobena výše uvedeným rozhodnutím ze dne 11. listopadu 2005;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Rozhodnutím ze dne 30. listopadu 2005 ředitelka Cedefop ukončila pracovní smlouvu na dobu neurčitou mezi žalobcem a Cedefop. Podle žalobce bylo toto rozhodnutí přijato při překročení omezení diskreční pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování a je dotčeno zneužitím pravomoci, porušením práv obhajoby a práva být slyšen, jakož i rozporností odůvodnění.
   Podle žalobce z vysvětlení poskytnutých orgánem oprávněným ke jmenování v rámci přezkumu správní stížnosti vyplývá, že důvod výpovědi je třeba hledat v návrhu žalobce z měsíce srpna 2005 neprodloužit smlouvu na dobu určitou uzavřenou se zaměstnankyní, jejímž byl žalobce přímým nadřízeným. Orgán oprávněný ke jmenování po obnově personálu řídícího Cedefop znovu přijal tuto zaměstnankyni a žalobci dal výpověď. Orgán oprávněný ke jmenování přijal tato rozhodnutí na základě zjevně nesprávného posouzení okolností a rozhodnutí dát žalobci výpověď je zjevně v rozporu se zájmem služby.
   Žalobce dále uplatňuje, že další napadená rozhodnutí jsou dotčena porušením takových vnitřních právních řízení Cedefop, jakými jsou ustanovení týkající se odvolacího výboru, ustanovení týkající se správních vyšetřování a disciplinárních řízení.
   Žalobce rovněž navrhuje, aby byl odškodněn za nezákonné rozvázání své smlouvy. Konečně navrhuje, aby jej Cedefop odškodnil na základě ustanovení týkajících se mimosmluvní odpovědnosti orgánů Společenství z důvodu údajného útoku na svou osobu a na jeho profesní pověst rozhodnutím o výpovědi a obsahem rozhodnutí přijatého odvolacím výborem na základě stížnosti výše uvedené zaměstnankyně.


title: Věc T-379/07: Žaloba podaná dne 3. října 2007 – Polsko v. Komise

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/38

         Žaloba podaná dne 3. října 2007 – Polsko v. Komise
   (Věc T-379/07)
   (2007/C 283/69)
   Jednací jazyk: polština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: T. Nowakowski, zmocněnec)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 804/2007 ze dne 9. července 2007, kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v Baltském moři (subdivize 25–32, vody ES) plavidly plujícími pod vlajkou Polska (1);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhá zrušení nařízení Komise (ES) č. 804/2007 ze dne 9. července 2007, kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v Baltském moři (subdivize 25–32, vody ES) plavidly plujícími pod vlajkou Polska. Napadené nařízení stanoví, že žalobkyně kvótu odlovu tresky obecné přidělenou v Baltském moři na rok 2007 vyčerpala ode dne 11. července 2007 a že rybolov populace tresky obecné v této oblasti loděmi plujícími pod vlajkou Polska, jakož i uchovávání na palubě, překládka a vykládka tresky obecné odlovené těmito loděmi jsou v období od 11. července 2007 do 31. prosince 2007 zakázány.
   Na podporu své žaloby se Komise dovolává žalobního důvodu vycházejícího ze zjevně nesprávných posouzení množství tresky obecné odloveného plavidly plujícími pod vlajkou Polska a porušení nařízení Rady (ES) č. 1941/2006 ze dne 11. prosince 2006, kterým se pro rok 2007 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb v Baltském moři (2). V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise svá zjištění týkající se množství tresky obecné odloveného polskými plavidly založila na dílčích vybraných, a nikoli reprezentativních údajích pocházejících z kontrol provedených jejími inspektory, přičemž nebyly zohledněny údaje pocházející z polského Informačního systému mořského rybolovu.
   Mimoto žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení porušuje zásadu proporcionality, neboť podle jejího názoru má zákaz rybolovu nařízený tímto nařízením závažné sociálně-ekonomické následky, které značně přesahují hypotetické výhody pro ochranu populace tresky obecné. Komise údajně tyto následky před přijetím napadeného nařízení neposoudila a nevzala v úvahu možnost uskutečnit sledované cíle opatřeními, která společnosti a hospodářství mořských oblastí způsobují menší škodu.
   V odůvodnění své žaloby žalobkyně rovněž uvádí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného nařízení, což znemožňuje přezkum účelnosti a legality zákazu nařízeného tímto nařízením.
   Žalobkyně dále uvádí porušení zásady solidarity a zásady loajální spolupráce tím, že Komisi vytýká, že s žalobkyní nezahájila rozhovory a neumožnila jí objasnit sporné otázky před přijetím napadeného nařízení.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení porušuje právo svobodně vykonávat hospodářskou činnost, protože se zákaz rybolovu, který stanoví, týká osob, které prakticky nemohou změnit druh jimi vykonávané činnosti a pro které je rybolov jediným zdrojem obživy, což platí o to více, že se jedná o úplný zákaz nepřipouštějící žádné výjimky.

      (1)  Úř. věst. L 180, s. 3.

      (2)  Úř. věst. L 367, s. 1.


title: Věc C-595/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Steinel Vertrieb GmbH v. Hauptzollamt Bielefeld ( „Obchodní politika — Nařízení (ES) č. 1470/2001 — Nařízení (ES) č. 1205/2007 — Společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Konečná antidumpingová cla z dovozu kompaktních fluorescenčních výbojek — Použitelnost konečného antidumpingového cla na výrobky zařazené do sazební podpoložky uvedené antidumpingovým nařízením — Dotčený výrobek — Působnost“ )

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Steinel Vertrieb GmbH v. Hauptzollamt Bielefeld
   (Věc C-595/11) (1)

   (Obchodní politika - Nařízení (ES) č. 1470/2001 - Nařízení (ES) č. 1205/2007 - Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Konečná antidumpingová cla z dovozu kompaktních fluorescenčních výbojek - Použitelnost konečného antidumpingového cla na výrobky zařazené do sazební podpoložky uvedené antidumpingovým nařízením - Dotčený výrobek - Působnost)
   2013/C 164/09
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Steinel Vertrieb GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Bielefeld

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Düsseldorf — Výklad nařízení Rady (ES) č. 1470/2001 ze dne 16. července 2001 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 195, s. 8; Zvl. vyd. 11/38, s. 43), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1322/2006 ze dne 1. září 2006 (Úř. věst. L. 244, s. 1), a nařízení Rady (ES) č. 1205/2007 ze dne 15. října 2007, kterým se na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 ukládá antidumpingové clo z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky a rozšiřuje se na dovoz téhož výrobku z Vietnamské socialistické republiky, Pákistánské islámské republiky a Filipínské republiky (Úř. věst. L 272, s. 1) — Použitelnost uvedených právních předpisů na kompaktní fluorescenční výbojky se soumrakovým spínačem

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 1470/2001 ze dne 16. července 2001 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL i) pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1322/2006 ze dne 1. září 2006, jakož i nařízení Rady (ES) č. 1205/2007 ze dne 15. října 2007, kterým se na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 ukládá antidumpingové clo z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL i) pocházejících z Čínské lidové republiky a rozšiřuje se na dovoz téhož výrobku z Vietnamské socialistické republiky, Pákistánské islámské republiky a Filipínské republiky, se vztahují na všechny výrobky, které mají tytéž podstatné vlastnosti jako výrobky, na které se vztahují tato nařízení a které rovněž spadají do podpoložky ex 8539 31 90 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Rady (ES) č. 254/2000 ze dne 31. ledna 2000. Je věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda je tomu tak v případě výrobků dotčených v původním řízení bez ohledu na přidání soumrakového spínače, nebo zda výrobky dotčené v původním řízení jsou odlišnými výrobky, jelikož mají další vlastnosti, které nejsou upřesněny uvedenými nařízeními.

      (1)  Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


title: Věc T-429/07: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2007 – BP Aromatics v. Komise

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/24

         Žaloba podaná dne 27. listopadu 2007 – BP Aromatics v. Komise
   (Věc T-429/07)
   (2008/C 37/37)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: BP Aromatics Ltd (Sunbury on Thames, Spojené království) (zástupci: A. Renshaw a G. Bushell, solicitors)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi a vedlejším účastníkům, jejichž návrhu na vstup do řízení jako vedlejší účastníci bylo vyhověno, náhradu nákladů řízení; a

               —

               přijmout jakákoli další opatření, která bude Soud považovat za vhodná.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 3202 konečné ze dne 10. července 2007, kterým Komise shledala, že státní podpora ve prospěch společnosti Artensa (Artenius) určená na stavbu nové továrny na výrobu chemických výrobků oznámená portugalskými úřady je v souladu se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. a) ES.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že Komise porušila články 87 ES a 88 ES, jejich prováděcí pravidla, některé podstatné procesní náležitosti a množství právních zásad Společenství tím, že:

               —

               nesprávně vyložila a uplatnila Víceodvětvový rámec regionální podpory velkým investičním projektům z roku 2002 (1), který vyžaduje provedení rozboru na základě trhu EHP, a nikoli světového trhu;

               —

               dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, když dospěla k závěru, že relevantním trhem pro čistou kyselinu tereftalovou je světový trh, přestože je podle žalobkyně takovým trhem trh EHP; a

               —

               dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, když dospěla k závěru, že relevantní podíl společnosti Artensa na prodejích nedosáhne 25 %, přestože ve skutečnosti přesáhne podíl 25 % v EHP.

         Žalobkyně uvádí, že kdyby Komise provedla důkladné a řádné šetření trhu EHP s čistou kyselinou tereftalovou, měla by značné obtíže při určení, zda je podpora slučitelná se společným trhem, což by si vyžádalo zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES.
   Podle žalobkyně je skutečnost, že Komise měla značné obtíže při posouzení podpory během předběžného šetření, a že proto měla zahájit formální řízení podle čl. 88 odst. 2 ES, potvrzena délkou doby, která uplynula mezi oznámením portugalských úřadů a přijetím napadeného rozhodnutí.
   Žalobkyně dále tvrdí, že byla porušena její procesní práva, jelikož Komise nezahájila formální vyšetřování podle čl. 88 odst. 2 ES.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise porušila svou povinnost odůvodnění podle článku 253 ES.

      (1)  Sdělení Komise – Víceodvětvový rámec regionální podpory velkým investičním projektům (oznámeno jako dokument č. K(2002) 315) (Úř. věst. C 70, s. 8).


title: Věc C-42/06: Žaloba podaná dne  27. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Belgickému království

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/8

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
   (Věc C-42/06)
   (2006/C 74/15)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 27. ledna 2006 předložena žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou B. Stromskym, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Belgické království tím, že v regionu Bruxelles-Capitale zavedlo systém schvalování fyzických nebo právnických osob, které vyrábějí nebo distribuují vaky určené ke sběru odpadů, jehož prováděcí pravidla porušují zásadu proporcionality, nesplnilo povinnosti, jež pro něj vyplývají z článků 28 a 30 Smlouvy o ES;

               —

               uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Schvalování fyzických či právnických osob, které vyrábějí nebo distribuují vaky určené ke sběru odpadů, neupravuje žádný právní předpis Společenství.
   Za těchto podmínek musí být vnitrostátní právní úprava, která stanoví schvalování fyzických a právnických osob, jež vyrábějí nebo distribuují vaky určené ke sběru odpadů, posuzována s ohledem na články 28 až 30 Smlouvy o založení Evropského společenství.
   Podle judikatury Soudního dvora může takové předchozí povolovací řízení, jaké je stanoveno článkem 10a nařízení regionu Bruxelles-Capitale ze dne 15. července 1993 o odstraňování a sběru odpadů, omezit volný pohyb zboží.
   Aby bylo přitom takové předchozí povolovací řízení s ohledem na základní svobodu volného pohybu zboží odůvodněno, musí sledovat cíl obecného zájmu uznaný právem Společenství a být v souladu se zásadou proporcionality, musí být tedy způsobilé k uskutečnění sledovaného cíle, a nesmí jít nad to, co je nezbytné pro jeho dosažení.
   Komise může shledat, že schvalovací řízení může sledovat cíle obecného zájmu ochrany zdraví pracovníků a životního prostředí.
   Nicméně Komise se domnívá, že v projednávaném případě podmínky schvalovacího řízení uvedeného v článku 10a nařízení porušují zásadu proporcionality z důvodu, že není snadno přístupné.


title: Věc T-321/17: Žaloba podaná dne 22. května 2017 – Niemelä a další v. ECB

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/52

         Žaloba podaná dne 22. května 2017 – Niemelä a další v. ECB
   (Věc T-321/17)
   (2017/C 283/82)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Heikki Niemelä (Ohain, Belgie), Mika Lehto (Espoo, Finsko), Nemea plc (St. Julians, Malta), Nevestor SA (Ohain) a Nemea Bank plc (St. Julians) (zástupce: A. Meriläinen, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ECB/SSM/2017– 213800JENPXTUY75VS0/1 WHD-2017-0003 ze dne 23. března 2017, kterým se společnosti Nemea Bank plc (dále jen „dozorovaný subjekt“) odnímá licence k výkonu činnosti úvěrové instituce,

               —

               podpůrně změnil rozhodnutí ECB tak, aby se pozastavilo jeho uplatňování vzhledem k nenapravitelné škodě, kterou by jeho uplatňování mohlo způsobit osobám s vazbou na dozorovaný subjekt, a to zejména vkladatelům, zaměstnancům a akcionářům banky, tím, že se přímým nebo nepřímým akcionářům dozorovaného subjektu umožní nebo nařídí prodej jejich podílů v bance v přiměřené lhůtě, která by mohla být stanovena,

               —

               uložil žalované povinnost zaplatit žalobcům částku 10 milionů eur spolu s úroky od 23. března 2017 z důvodu škody, která jim byla způsobena v důsledku uvedeného rozhodnutí,

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že skutkové okolnosti v dané věci byly v odůvodnění nesprávně uvedeny, a/nebo z nedostatečného odůvodnění.

                           —

                           Žalobci tvrdí, že ECB nebyla schopna přijmout řádně odůvodněné rozhodnutí z důvodu probíhajících vnitrostátních řízení o opravných prostředcích.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila ECB.

                           —

                           Žalobci tvrdí, že se ECB dopustila pochybení v rozsahu, v jakém vycházela ze směrnic Malta Financial Services Authority (maltský orgán pro finanční služby, Malta), které považovala za konečné a právoplatné, ačkoli Financial Services Tribunal (soud pro finanční služby, Malta) může tyto pokyny potvrdit, zrušit nebo změnit. V každém případě se ECB dopustila zjevného pochybení, když usoudila, že odnětí licence dozorovanému subjektu je vhodnější než nucený prodej banky, a že řešení spočívající v prodeji je málo pravděpodobné.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí obsahuje nesprávné právní posouzení.

                           —

                           Žalobci tvrdí, že ECB nemá pravomoc přijmout napadené rozhodnutí, neboť pravomoc odejmout licenci, která byla udělena dozorovanému subjektu jako úvěrové instituci, má Malta Financial Services Authority a nikoli ECB. Rozhodnutí ECB bylo přijato ultra vires a v rozporu s právem žalobců na opravný prostředek podle vnitrostátního práva, jakož i v rozporu s právem na účinný prostředek nápravy a spravedlivý proces podle unijního práva.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že ECB zneužila svou pravomoc.

                           —

                           Žalobci tvrdí, že ECB, i kdyby byla příslušná, zneužila své postavení tak, že dozorovanému subjektu a dalším žalobcům odňala jejich právo na opravný prostředek podle vnitrostátního práva.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí ECB je v rozporu s unijním právem v rozsahu, v němž porušuje zásadu proporcionality.

                           —

                           Žalobci tvrdí, že v této věci by na základě zásady proporcionality nemělo dojít k odnětí licence dozorovanému subjektu. Vzhledem k okolnostem by prodejem banky vznikla dozorovanému subjektu menší škoda, přičemž vkladatelům, zaměstnancům a akcionářům tohoto subjektu by nevznikla žádná škoda.


title: Věc C-245/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Thomas Cook Belgium NV v. Thurner Hotel GmbH „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Nařízení (ES) č. 1896/2006 — Řízení o evropském platebním rozkazu — Opožděně podaný odpor — Článek 20 odst. 2 — Žádost o přezkum evropského platebního rozkazu — Námitka nepříslušnosti soudu původu — Evropský platební rozkaz vydaný chybně s ohledem na požadavky stanovené nařízením — Absence ‚zjevné‘ povahy — Absence ‚výjimečných‘ okolností“

text:
               14.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Thomas Cook Belgium NV v. Thurner Hotel GmbH
   (Věc C-245/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 1896/2006 - Řízení o evropském platebním rozkazu - Opožděně podaný odpor - Článek 20 odst. 2 - Žádost o přezkum evropského platebního rozkazu - Námitka nepříslušnosti soudu původu - Evropský platební rozkaz vydaný chybně s ohledem na požadavky stanovené nařízením - Absence ‚zjevné‘ povahy - Absence ‚výjimečných‘ okolností“)
   (2015/C 414/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Handelsgericht Wien

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Thomas Cook Belgium NV

      Odpůrkyně: Thurner Hotel GmbH

      Výrok

   Článek 20 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, ve znění nařízení Komise (EU) č. 936/2012 ze dne 4. října 2012, musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, brání tomu, aby měl žalovaný, kterému byl v souladu s tímto nařízením doručen evropský platební rozkaz, oprávnění požádat o přezkum tohoto platebního rozkazu s tvrzením, že se soud původu chybně prohlásil za příslušný soud na základě údajně nepravdivých informací poskytnutých žalobcem ve formuláři návrhu na vydání tohoto platebního rozkazu.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


title: Věc C-452/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. září 2014 – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute v. Doc Generici srl

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. září 2014 – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute v. Doc Generici srl
   (Věc C-452/14)
   (2014/C 448/11)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalovaní v prvním stupni a, pokud jde o prvně uvedenou, navrhovatelka: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute

      Žalobkyně v prvním stupni a odpůrkyně v odvolacím řízení: Doc Generici srl

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 3 odst. 2 písm. a) platného znění nařízení Rady (ES) č. 297/95 ze dne 10. února 1995 (1) vykládat v tom smyslu, že za změny registrace typu I – a zejména, pokud jde o změny relevantní v původním řízení, typu I A – jedná-li se o stejné změny týkající se více registrací stejného držitele, musí být zaplacen jeden poplatek ve stanovené výši, nebo tolik poplatků, kolik je registrací dotčených změnou?

               2)

               Je za podmínek projednávané věci dána možnost nebo povinnost, jak rozhodl tento senát, položit otázku Soudnímu dvoru?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 297/95 ze dne 10. února 1995 o poplatcích, které se platí Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků (Úř. věst. L 35, 15.2.1995, s. 1; Zvl. vyd. 13/15, s. 3).


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. července 2005 ve věci C-41/03 P: Rica Foods (Free Zone) NV proti Komisi Evropských společenství, Nizozemskému království, Španělskému království a Francouzské republice (Opravný prostředek — Režim přidružení zámořských zemí a území — Dovoz cukru a směsí cukru a kakaa — Nařízení (ES) č. 465/2000 — Ochranná opatření — Článek 109 rozhodnutí ZZÚ — Diskreční pravomoc Komise — Zásada proporcionality — Odůvodnění)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 14. července 2005
   ve věci C-41/03 P: Rica Foods (Free Zone) NV proti Komisi Evropských společenství, Nizozemskému království, Španělskému království a Francouzské republice (1)

   (Opravný prostředek - Režim přidružení zámořských zemí a území - Dovoz cukru a směsí cukru a kakaa - Nařízení (ES) č. 465/2000 - Ochranná opatření - Článek 109 rozhodnutí ZZÚ - Diskreční pravomoc Komise - Zásada proporcionality - Odůvodnění)
   (2005/C 229/02)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-41/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 49 Statutu Soudního dvora, podaný dne 29. ledna 2003, Rica Foods (Free Zone) NV, se sídlem v Oranjestad (Aruba), (advokát: G. van der Wal), přičemž dalšími účastníky řízení jsou: Komise Evropských společenství (zmocněnec: T. van Rijn), Nizozemské království (zmocněnkyně: H. Sevenster), Španělské království (zmocněnci: N. Díaz Abad a D. Miguel Muñoz Pérez) a Francouzská republika (zmocněnci: G. de Bergues a L. Bernheim), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (zpravodaj), G. Arestis a J. Klučka, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Rica Foods (Free Zone) NV se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Nizozemské království, Španělské království a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 83, 5.4.2003.


title: Věc T-102/14: Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Deutsche Post v. OHIM – PostNL Holding (TPG POST)

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/53

         Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Deutsche Post v. OHIM – PostNL Holding (TPG POST)
   (Věc T-102/14)
   2014/C 112/68
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Post AG (Bonn, Německo) (zástupci: K. Hamacher a C. Giersdorf, Rechtsanwälte)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: PostNL Holding BV (Den Haag, Nizozemsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. prosince 2013 ve věci R 2108/2012-1

               —

               uložil žalovanému a případně dalším účastníkům řízení, aby nahradili náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: PostNL Holding BV

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „TPG POST“ pro zboží a služby zařazené do tříd 6, 9, 16, 20, 35, 38 a 39 (přihláška ochranné známky Společenství č. 2 920 916)

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Vnitrostátní slovní ochranná známka a slovní ochranná známka Společenství „DP“, „POST“ a „Deutsche Post“ pro zboží a služby zařazené do tříd 9, 12, 14, 16, 25, 28, 35, 36, 38, 39 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-38/02: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  25. října 2005  – Groupe Danone v. Komise ( Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Pokuty — Pokyny o metodě stanovování pokut — Sdělení o spolupráci )

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/16

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. října 2005 – Groupe Danone v. Komise
   (Věc T-38/02) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut - Sdělení o spolupráci“)
   (2005/C 330/40)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Groupe Danone (Paříž, Francie) (zástupci: A. Winckler a M. Waha, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Bouquet a W. Wils, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/569/ES ze dne 5. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken-Maes) (Úř. věst. L 200, s. 1) a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni v článku 2 uvedeného rozhodnutí
   Výrok rozsudku

               1)

               Výše pokuty uložené žalobkyni se stanoví na 42,4125 milionů eur.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a tři čtvrtiny nákladů řízení Komise. Komise ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 97, 20.4.2002.


title: Věc C-273/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières v. Harry Winston SARL ( „Celní kodex Společenství — Nařízení (EHS) č. 2913/92 — Článek 206 — Vznik celního dluhu — Krádež zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu — Pojem „nenahraditelná ztráta zboží následkem vyšší moci“ — Směrnice 2006/112/ES — Článek 71 — Daň z přidané hodnoty — Uskutečnitelné zdanitelné plnění — Vznik daňové povinnosti“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières v. Harry Winston SARL
   (Věc C-273/12) (1)

   (Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 206 - Vznik celního dluhu - Krádež zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu - Pojem „nenahraditelná ztráta zboží následkem vyšší moci“ - Směrnice 2006/112/ES - Článek 71 - Daň z přidané hodnoty - Uskutečnitelné zdanitelné plnění - Vznik daňové povinnosti)
   2013/C 252/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Žalovaný: Harry Winston SARL

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation — (Francie) — Výklad článku 206 nařízení Rady č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1), a článku 71 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Zboží nacházející se v režimu uskladnění v celním skladu — Krádež zboží — Pojem „nenahraditelná ztráta zboží“ — Případ vyšší moci — Vznik celního dluhu při dovozu — Skutečnost vedoucí ke vzniku povinnosti odvést daň z přidané hodnoty

      Výrok

               1)

               Článek 203 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že krádež zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu se považuje za odnětí zboží ve smyslu tohoto ustanovení vedoucí ke vzniku celního dluhu při dovozu. Článek 206 uvedeného nařízení se použije pouze na situace, kdy může celní dluh vzniknout na základě článku 202 a čl. 204 odst. 1 písm. a) téhož nařízení.

               2)

               Článek 71 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že krádeží zboží nacházejícího se v režimu uskladňování v celním skladu dochází k uskutečnění zdanitelného plnění a ke vzniku povinnosti k dani z přidané hodnoty.

      (1)  Úř. věst. C 235, 04.08.2012.


title: Spojené věci T-4/11 a T-5/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Export Development Bank of Iran v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost (uvést) odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Nesprávné posouzení skutkového stavu“ )

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/11

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Export Development Bank of Iran v. Rada
   (Spojené věci T-4/11 a T-5/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost (uvést) odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Nesprávné posouzení skutkového stavu)
   2013/C 304/21
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Export Development Bank of Iran (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis a A. Bordes, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé, návrh směřující k tomu, aby se rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39) na žalobkyni nevztahovalo, zadruhé, návrh na zrušení nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) a nařízení Rady (EU) č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 (Úř. věst. L 356, s. 34), jakož i všech nařízení, které doplní nebo nahradí tato nařízení do vyhlášení rozsudku, kterým bude ukončeno toto řízení, v rozsahu v němž se tyto akty budou vztahovat na žalobkyni, zatřetí návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 319, s. 11), a rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 356, s. 71), jakož i všech nařízení, které doplní nebo nahradí tato nařízení do vyhlášení rozsudku, kterým bude ukončeno toto řízení, v rozsahu v němž se tyto akty budou vztahovat na žalobkyni, a, začtvrté, návrh na zrušení rozhodnutí obsažených v dopisech ze dne 28. října 2010 a 5. prosince 2011.

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž se týkají společnosti Export Development Bank of Iran se zrušují:

                           —

                           příloha II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, ve znění rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, poté rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011;

                           —

                           rozhodnutí 2010/644;

                           —

                           příloha VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007, ve znění prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010;

                           —

                           rozhodnutí 2011/783;

                           —

                           prováděcí nařízení č. 1245/2011;

                           —

                           příloha IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010.

               2)

               Účinky přílohy II rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, poté rozhodnutí 2011/783, jsou ve vztahu ke společnosti Export Development Bank of Iran zachovány až do nabytí účinnosti zrušení přílohy IX nařízení č. 267/2012 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

               3)

               Není již namístě rozhodnout o návrhu směřujícímu k tomu, aby se rozhodnutí 2010/413 nevztahovalo na společnost Export Development Bank of Iran.

               4)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               5)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Export Development Bank of Iran.

               6)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.