title: Věc T-585/14: Žaloba podaná dne 4. srpna 2014 – Slovinsko v. Komise

text:
               20.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/19

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2014 – Slovinsko v. Komise
   (Věc T-585/14)
   2014/C 372/24
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Republika Slovinsko (zástupce: L. Bembič, državni pravobranilec)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí obsažené v dopise Evropské komise, Generálního ředitelství pro rozpočet, č. BUDG/B/03MV D (2014) 1782918, ze dne 2. června 2014, v němž byla na jedné straně shledána finanční odpovědnost žalobkyně za ztrátu tradičních vlastních zdrojů pro unijní rozpočet, jelikož byl dovezen cukr mimo systém dovozních celních kvót a že zdroje pro tento dovoz nebyly určeny, a v němž bylo na druhé straně nařízeno, aby žalobkyně odvedla do unijního rozpočtu částku odpovídající ztrátě tradičních vlastních zdrojů, která pro případ, že byla plně využita dovozní licence, činí 1 2 57  000,00 eur;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod: zjevně nesprávné posouzení

                           —

                           Komise dospěla podle žalobkyně v napadeném rozhodnutí obsaženém v dopise k nesprávnému závěru, že ztráta tradičních vlastních zdrojů byla zapříčiněna chybami, kterých se dovozce dopustil ve své žádosti o vydání dovozní licence a které slovinské orgány včas neodhalily.

                           —

                           Dovozce totiž vyplnil a doplnil svoji žádost včas, přičemž k chybám došlo při zanášení žádostí o vydání dovozních licencí agenturou Republiky Slovinsko pro zemědělské trhy a rozvoj venkova do databáze Komise AMIS-Quota, a to z důvodu vážných nedostatků tohoto systému.

               2.

               Druhý žalobní důvod: porušení pravidel týkajících se rozhodovacích postupů Komise

                           —

                           Dopis obsahující napadené rozhodnutí byl podepsán ředitelem generálního ředitelství pro rozpočet, ačkoli k rozhodnutí o finanční odpovědnosti žalobkyně za ztrátu tradičních vlastních zdrojů Unie byla jakožto kolegiální orgán příslušná Komise

               3.

               Třetí žalobní důvod: nedostatek odůvodnění rozhodnutí a chybný právní základ

                           —

                           Komise podle žalobkyně dostatečně neodůvodnila napadené rozhodnutí týkající se finanční odpovědnosti žalobkyně, takže nelze přezkoumat, zda je rozhodnutí správné a v souladu s hmotným právem, čímž je porušen článek 296 SFEU a ustanovení jednacího řádu Komise.

                           —

                           Komise mimoto neuvedla vhodné právní základy, které by odůvodnily její rozhodnutí, že v konkrétním případě došlo ke ztrátě tradičních vlastních zdrojů a že žalobkyně nese za tuto ztrátu finanční odpovědnost.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod: porušení práva na obhajobu a práva být vyslechnut

                           —

                           Komise před přijetím napadeného rozhodnutí žalobkyni neseznámila se všemi skutkovými a právními okolnostmi, na kterých se její rozhodnutí zakládá, čímž porušila zásady práva na obhajobu a práva být vyslechnut.

               5.

               Pátý žalobní důvod: neprovedení kontroly Komisí

                           —

                           Pochybení žalobkyně při komunikaci ohledně žádosti o vydání dovozní licence bylo důsledkem nedostatků elektronického informačního systému AMIS-Quota, který vytvořila a spravuje Komise, a proto žalobkyně není za spáchanou chybu odpovědná.

               6.

               Šestý žalobní důvod: porušení zásad proporcionality, právní jistoty a předcházení bezdůvodnému obohacení

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že vzhledem ke skutečnosti, že nedošlo ke ztrátě tradičních vlastních zdrojů, znamená určení finanční odpovědnosti za chybu v zanášení údajů do počítačového systému Komise, obsahujícího nedostatky, bezdůvodné obohacení Unie.

                           —

                           Došlo též k porušení zásady právní jistoty, neboť není upraven postup pro opravy chyb v situacích, v nichž by mohlo dojít k bezdůvodnému obohacení.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že právní úprava, podle které nemohou být správní chyby spáchané v rámci vydávání dovozní licence opraveny, ačkoli žádnému subjektu na trhu nevznikne v důsledku opravy chyby újma – a která tudíž nutně zakládá finanční odpovědnost dotyčného členského státu – je též v rozporu se zásadou proporcionality.

                           —

                           Komise tím, že v přiměřené lhůtě neskončila řízení o určení finanční odpovědnosti žalobkyně, porušila též zásadu legitimního očekávání.


title: Věc T-71/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2016 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 18. prosince 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-82/12, De Nicola v. EIB

text:
               4.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/37

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2016 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 18. prosince 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-82/12, De Nicola v. EIB
   (Věc T-71/16 P)
   (2016/C 118/42)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: G. Ferabecoli, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská investiční banka

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a částečně změnil napadený rozsudek tím, že zruší body 2 a 3 výroku, jakož i body 68 až 75 odůvodnění rozsudku;

               —

               v důsledku toho uložil EIB povinnost k náhradě škod vzniklých C. De Nicolovi, v souladu návrhovým žádáním obsaženým v žalobě, nebo podpůrně vrátil věc Soudu pro veřejnou službu zasedajícímu v odlišném složení, aby znovu rozhodl o zrušených bodech;

               —

               uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015, De Nicola v. Evropská investiční banka (F-82/12).
   Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou podobné těm uplatněným ve věci T-55/16 P, De Nicola v. Evropská investiční banka.
   Navrhovatel zejména tvrdí, že považování žádosti o náhradu škody podané ve věci F-82/12 za obdobnou žádosti podané ve věci F-55/08 je chybné a že bylo neprávem shledáno, že u některých z žádostí o náhradu škody existovala překážka věci pravomocně rozsouzené.


title: Věc T-233/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2008 – Nizozemsko v. Komise ( Státní podpory — Směrnice 2001/81/ES — Vnitrostátní opatření stanovící systém pro obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje, že podpora je slučitelná se společným trhem — Přípustnost — Výhoda — Neexistence selektivního charakteru dotčeného opatření )

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/30

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2008 – Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-233/04) (1)

   („Státní podpory - Směrnice 2001/81/ES - Vnitrostátní opatření stanovící systém pro obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje, že podpora je slučitelná se společným trhem - Přípustnost - Výhoda - Neexistence selektivního charakteru dotčeného opatření“)
   (2008/C 128/64)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: H. Sevenster, J. van Bakel a M. de Grave, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet a V. Di Bucci, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice řízení podporující žalobce: Spolková republika Německo (zástupci: W.-D. Plessing a M. Lumma, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2003) 1761 konečné ze dne 24. června 2003 o státní podpoře N 35/2003, týkající se systému pro obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku oznámeného Nizozemským královstvím.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise K (2003) 1761 konečné ze dne 24. června 2003 o státní podpoře N 35/2003, týkající se systému pro obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku oznámeného Nizozemským královstvím, se zrušuje.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 275, 15.11.2003 (původně věc C-388/03).


title: Věc C-521/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. ledna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus – Finsko) – SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft v. If Vahinkovakuutusyhtiö Oy „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 6 bod 2 — Soudní příslušnost — Žaloba o záruku nebo intervenční žaloba podaná třetí osobou proti účastníku řízení u soudu, u něhož byla podána původní žaloba“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/14

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. ledna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus – Finsko) – SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft v. If Vahinkovakuutusyhtiö Oy
   (Věc C-521/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 6 bod 2 - Soudní příslušnost - Žaloba o záruku nebo intervenční žaloba podaná třetí osobou proti účastníku řízení u soudu, u něhož byla podána původní žaloba“)
   (2016/C 098/17)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein oikeus

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft

      Žalovaná: If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

      Výrok

   Článek 6 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na žalobu, kterou podala třetí osoba v souladu s ustanoveními vnitrostátních právních předpisů proti žalovanému v řízení o původní žalobě a v níž je uplatňován nárok na vrácení náhrad vyplacených touto třetí osobou žalobci v uvedeném řízení o původní žalobě, který s touto původní žalobou úzce souvisí, a to za podmínky, že tato žaloba nebyla třetí osobou podána pouze proto, aby uvedený žalovaný byl odňat soudu, který je pro něj příslušný.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


title: Věc T-635/16: Žaloba podaná dne 1. září 2016 – IPA v. Komise

text:
               21.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 428/17

         Žaloba podaná dne 1. září 2016 – IPA v. Komise
   (Věc T-635/16)
   (2016/C 428/19)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SC IPA SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: L. Vasilescu, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil oznámení o dluhu ze dne 28. června 2016 č. 3241608864, ve výši 63 653,58 eur, a č. 3241608865, ve výši 9 630,30 eur, vydaná žalovanou.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že se spor v podstatě týká výpočtu nepřímých nákladů spojených se smlouvou, podle níž je příjemcem. Několik let po uzavření smlouvy tak Komise zavedla nesprávný vzorec pro výpočet nepřímých nákladů, což je v rozporu s ustanoveními smlouvy a obecně uznávanými zásadami a účetními postupy.
   Žalobkyně tvrdí, že Komise založila svá tvrzení na auditu a přijala všechna zjištění auditora, aniž by vzala v úvahu, že metodika pro výpočet nepřímých nákladů použitá auditory porušuje: (i) zásady a postupy účetnictví příjemce, které jsou mimoto jako přednostní uloženy smlouvou, a (ii) obecně uznávané zásady a postupy účetnictví.
   Žalobkyně rovněž tvrdí, že se metody výpočtu nepřímých nákladů smlouvy používané auditorem a schválené Komisí neoprávněně lišily od účetního systému příjemce, zatímco podle smlouvy měly být všechny náklady stanoveny v souladu s obvyklými zásadami a postupy účetnictví příjemce. Účetní systém příjemce je podle žalobkyně jediným systémem akceptovaným pro smlouvu a neexistuje žádný důvod nahradit nebo neschválit účetní postupy, které příjemce používá k výpočtu nepřímých nákladů smlouvy.
   Konečně je tvrzeno, že auditor v řízení o auditu podhodnotil skutečné nepřímé náklady smlouvy a Komise po plném schválení závěrů auditora vyhotovila oznámení o dluhu ze dne 28. června 2016 č. 3241608864 ve výši 63 653,58 eur a č. 3241608865 ve výši 9 690,30 eur, aby vymohla rozdíly v nákladech popsané v auditu.


title: Věc T-70/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Feralpi v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků — Rozhodnutí, kterým se konstatuje, že byl porušen článek 65 UO, po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO, na základě nařízení (ES) č. 1/2003 — Určování cen a platebních lhůt — Omezení nebo kontrola výroby nebo prodejů — Porušení podstatných procesních náležitostí — Nedostatek příslušnosti — Právní základ — Porušení práva na obhajobu — Zásada řádné správy, proporcionality a rovnosti zbraní — Kritéria přičitatelnosti — Definice trhu — Porušení článku 65 UO — Pokuty — Promlčení — Závažnost — Délka trvání“

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Feralpi v. Komise
   (Věc T-70/10) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků - Rozhodnutí, kterým se konstatuje, že byl porušen článek 65 UO, po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO, na základě nařízení (ES) č. 1/2003 - Určování cen a platebních lhůt - Omezení nebo kontrola výroby nebo prodejů - Porušení podstatných procesních náležitostí - Nedostatek příslušnosti - Právní základ - Porušení práva na obhajobu - Zásada řádné správy, proporcionality a rovnosti zbraní - Kritéria přičitatelnosti - Definice trhu - Porušení článku 65 UO - Pokuty - Promlčení - Závažnost - Délka trvání“)
   (2015/C 034/24)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Feralpi Holding SpA (Brescia, Itálie) (zástupci: G. Roberti a I. Perego, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně R. Sauer a B. Gencarelli, poté R. Sauer, R. Striani a T. Vecchi a nakonec R. Sauer a T. Vecchi, zmocněnci, ve spolupráci s P. Manzinim, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 7492 v konečném znění ze dne 30. září 2009 v řízení podle článku 65 UO (věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu, opětovné přijetí), jak bylo změněno rozhodnutím Komise K (2009) 9912 v konečném znění ze dne 8. prosince 2009, kterým Komise uložila žalobkyni pokutu ve výši 10,25 milionu eur za porušení čl. 65 odst.1 UO.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Feralpi Holding SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


title: Věc T-630/14: Usnesení Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Primo Valore v. Komise

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/60

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Primo Valore v. Komise
   (Věc T-630/14) (1)

   (2015/C 381/83)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 361, 13. 10. 2014.


20150731020616722015/C 270/056862013CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL201506105511Věc C-686/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – X AB v. Skatteverket „Řízení o předběžné otázce – Článek 49 SFEU – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Daň z příjmů právnických osob – Obchodní podíly – Právní úprava členského státu osvobozující od daně kapitálové zisky a současně vylučující odpočítatelnost kapitálových ztrát – Převod podílů držených na dceřiné společnosti-nerezidentovi společností-rezidentem – Ztráta vyplývající z kurzové ztráty“
 ---documentbreak--- C2702015CS510120150610CS00055151Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – X AB v. Skatteverket
   (Věc C-686/13) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Článek 49 SFEU — Svoboda usazování — Daňové právní předpisy — Daň z příjmů právnických osob — Obchodní podíly — Právní úprava členského státu osvobozující od daně kapitálové zisky a současně vylučující odpočítatelnost kapitálových ztrát — Převod podílů držených na dceřiné společnosti-nerezidentovi společností-rezidentem — Ztráta vyplývající z kurzové ztráty““2015/C 270/05Jednací jazyk: švédština
      Předkládající soud

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X AB

      Žalovaný: Skatteverket

      Výrok

   Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání daňové právní úpravě členského státu, která od daně z příjmů právnických osob v zásadě osvobozuje kapitálové zisky dosažené z obchodních podílů a současně vylučuje odpočet kapitálových ztrát vzniklých z těchto podílů, i když tyto kapitálové ztráty vyplývají z kurzové ztráty.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


title: Věc C-155/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 16. března 2016 – Sarval Sud-Est SAS, Siffda Bretagne SAS, Siffda Centre SAS, Siram SARL, Francisque Gay, Patrick Legras de Grandcourt v. Association ATM Porc, Association ATM Avicole, Association ATM équidés Angee, Association ATM éleveurs de ruminants, Association ATM lapins Clipp, Association ATM palmipèdes gras – Cifog, Association ATM ponte – CNPO, Atemax France, Monnard Jura SNC, Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale porcine

text:
               6.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 16. března 2016 – Sarval Sud-Est SAS, Siffda Bretagne SAS, Siffda Centre SAS, Siram SARL, Francisque Gay, Patrick Legras de Grandcourt v. Association ATM Porc, Association ATM Avicole, Association ATM équidés Angee, Association ATM éleveurs de ruminants, Association ATM lapins Clipp, Association ATM palmipèdes gras – Cifog, Association ATM ponte – CNPO, Atemax France, Monnard Jura SNC, Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale porcine
   (Věc C-155/16)
   (2016/C 200/14)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Sarval Sud-Est SAS, Siffda Bretagne SAS, Siffda Centre SAS, Siram SARL, Francisque Gay, Patrick Legras de Grandcourt

      Odpůrci: Association ATM Porc, Association ATM Avicole, Association ATM équidés Angee, Association ATM éleveurs de ruminants, Association ATM lapins Clipp, Association ATM palmipèdes gras – Cifog, Association ATM ponte – CNPO, Atemax France, Monnard Jura SNC, Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale porcine

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1) vykládán v tom smyslu, že se soukromoprávní sdružení zřízená dotčenými profesními organizacemi za účelem sjednání smluv, které se týkají poskytování asanačních činností, jejichž financování přísluší členům těchto organizací, kteří za tímto účelem platí příspěvky, musí považovat za veřejnoprávní subjekty, vzhledem ke kritériu, podle kterého musí být takové subjekty zřízeny za účelem uspokojování zvláštních potřeb obecného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu?

               2)

               Musí být článek 1 výše uvedené směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že takto popsaná sdružení splňují, zejména pokud se jedná o sdružení, která vybírají povinné příspěvky, kritérium, podle něhož jsou považována za veřejnoprávní subjekty, spočívající v tom, že jejich řízení je kontrolováno ze strany orgánů veřejné moci, pokud stát vykonává tuto hospodářskou a finanční kontrolu prostřednictvím externí kontroly, která se týká hospodářské činnosti a finančního řízení podniků a subjektů, které jí podléhají, a jejím cílem je hodnotit rizika a posuzovat výkonnost těchto podniků a organizací dohledem nad majetkovými zájmy státu, a zaměstnanec pověřený prováděním kontroly při plnění svých úkolů disponuje veškerými pravomocemi, které jsou zapotřebí k provedení šetření na základě dokumentů a na místě, a kontrolovaný podnik či subjekt mu musí sdělit veškeré informace, které jsou nezbytné pro splnění jeho úkolu, včetně těch, které se týkají dceřiných společností zahrnutých v příslušné rozvaze, přičemž si tato osoba může případně vyžádat veškeré dodatečné informace, může se účastnit s poradním hlasem konaného zasedání správní nebo dozorčí rady či rozhodujícího orgánu nebo výborů či komisí, které může zřídit, může se účastnit zasedání výborů, komisí a veškerých poradních orgánů, které jsou součástí vnitřní struktury podniku nebo subjektu, jakož i valných hromad, a jsou jí zasílány za stejných podmínek, jaké se vztahují na jejich členy, pozvánky, pořady jednání a veškeré další dokumenty, které musí být doručeny před každým zasedáním?

      (1)  Úř. Věst. L 134, s. 114.


title: Věc C-542/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 4. prosince 2008 – Friedrich G. Barth v. Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 4. prosince 2008 – Friedrich G. Barth v. Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung
   (Věc C-542/08)
   2009/C 90/10
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Friedrich G. Barth

      Žalovaný: Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje použití úpravy promlčení, která stanoví tříletou promlčecí lhůtu ohledně zvláštních příplatků za odpracovaná léta, v případě, jako je věc v původním řízení, kdy jsou migrujícímu pracovníkovi tyto příplatky odepřeny na základě, s právem Společenství neslučitelné, vnitrostátní právní úpravy přijaté před vydáním rozsudku Soudního dvora Evropských Společenství ze dne 30. září 2003 ve věci Köbler (věc C-224/01), nepřímou diskriminaci migrujících pracovníků ve smyslu článku 39 ES a čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1612/68 (1) nebo omezení volného pohybu pracovníků zaručeného těmito ustanoveními?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Brání článek 39 ES a čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1612/68, v případě jako je věc původním řízení, použití takového promlčení na příplatky za odpracovaná léta, jejichž poskytnutí migrujícímu pracovníkovi bylo, na základě vnitrostátní právní úpravy neslučitelné s právem Společenství, před vydáním rozsudku Soudního dvora Evropských Společenství ve věci Köbler (věc C-224/01), odmítnuto?

               3)

               Brání, za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, zásada efektivity použití úpravy promlčení, která stanoví tříletou promlčecí lhůtu, ohledně vymáhání v minulosti uplatněných nároků na příplatky za odpracovaná léta, jejichž poskytnutí bylo, na základě jasně formulovaných vnitrostátních právních předpisů, v rozporu s právem Společenství, odmítnuto?

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 2


title: Věc T-231/07: Žaloba podaná dne 29. června 2007 – ITT Manufacturing Enterprises v. OHIM – ITT Trademark & Trade (I.T.T.)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/44

         Žaloba podaná dne 29. června 2007 – ITT Manufacturing Enterprises v. OHIM – ITT Trademark & Trade (I.T.T.)
   (Věc T-231/07)
   (2007/C 199/83)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: ITT Manufacturing Enterprises Inc. (Wilmington, Spojené státy) (zástupce: F. Delord, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: ITT Trademark & Trade GmbH (Mnichov, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí, potvrdit rozhodnutí č. 565/2005 a uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; podpůrně

               —

               změnit napadené rozhodnutí, potvrdit rozhodnutí č. 565/2005 a uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: ITT Trademark & Trade GmbH

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka Společenství „ITT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 9 a 11 – přihláška č. 1 152 339

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: ITT Manufacturing Enterprises Inc.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazové ochranné známky, jakož i obecně známá nezapsaná označení používaná v obchodě v rámci Společenství, obsahující slovní prvek „ITT“, nebo se z něj skládající, pro výrobky a služby zařazené do mnoha tříd

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám vyhověno v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání zamítnuto

      Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně napadá zjištění odvolacího senátu, podle kterého námitkové oddělení své rozhodnutí založilo na nesprávné známce


title: Věc T-128/07: Žaloba podaná dne 23. dubna 2007 – Suez v. OHIM (Delivering the essentials of life)

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/34

         Žaloba podaná dne 23. dubna 2007 – Suez v. OHIM (Delivering the essentials of life)
   (Věc T-128/07)
   (2007/C 140/58)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Suez SA (Paříž, Francie) (zástupce: P. Combeau, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Delivering the essentials of life“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 9, 11, 16, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41 a 42 (přihláška č. 4 102 497)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí žaloby

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (1) v tom, že na rozdíl od toho, k čemu došel odvolací senát OHIM v napadeném rozhodnutí, ochranná známka, která je přihlašována, nemá pouze pochvalnou konotaci a nepopisuje charakteristiku nebo vlastnost výrobků či služeb, které má označovat.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-253/08: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2006/22/ES — Sbližování právních předpisů — Právní předpisy v sociální oblasti týkající se činností v silniční dopravě — Neprovedení ve stanovené lhůtě )

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/14

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-253/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/22/ES - Sbližování právních předpisů - Právní předpisy v sociální oblasti týkající se činností v silniční dopravě - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
   2009/C 153/26
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: N. Yerrell a M. Teles Romão, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a F. Fraústo de Azevedo, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS (Úř. věst. L 102, s. 35).

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 2006/22.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


title: Věc C-274/07: Žaloba podaná dne 7. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Litevská republika

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/24

         Žaloba podaná dne 7. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Litevská republika
   (Věc C-274/07)
   (2007/C 183/42)
   Jednací jazyk: litevština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: G. Braun a A. Steiblytės)

      Žalovaná: Litevská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Litevská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 26 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (1) ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), tím, že se jí v praxi nepodařilo zajistit, aby orgány, které zasahují v případě tísňové situace, obdržely, pokud je to technicky proveditelné, údaj o tom, kde se volající nachází, u všech volajících na evropské číslo tísňového volání 112, je-li využívána veřejná telefonní síť.

               —

               uložit Litevské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 24. července 2003.

      (1)  Úř. věst L 108, 24. 4. 2002, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.


title: Věc T-6/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008 – Galderma v. OHIM Lelas (Nanolat) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství Nanolat — Starší národní slovní ochranná známka TANNOLACT — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/24

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008 – Galderma v. OHIM Lelas (Nanolat)
   (Věc T-6/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Nanolat - Starší národní slovní ochranná známka TANNOLACT - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2009/C 6/49)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Galderma SA (Cham, Švýcarsko) (zástupci: N. Hebeis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Soudem: Tihomir Lelas (Záhřeb, Chorvatsko) (zástupce: H.-J. Omsels, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. října 2006 (věc R 146/2006-4), týkajícího se námitkového řízení mezi Galderma SA a Tihomir Lelas
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Galderma SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


title: Věc C-315/04 P: Opravný prostředek podaný dne 23. července 2004 (fax ze dne 14. července 2004) Raffaelem Dipacem proti usnesení vydanému dne 1. dubna 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-106/04: Raffaele Dipace v. Italská republika

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/24

         Opravný prostředek podaný dne 23. července 2004 (fax ze dne 14. července 2004) Raffaelem Dipacem proti usnesení vydanému dne 1. dubna 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-106/04: Raffaele Dipace v. Italská republika
   (Věc C-315/04 P)
   (2005/C 217/48)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 23. července 2004 (fax ze dne 14. července 2004) opravný prostředek podaný Raffaelem Dipacem proti usnesení vydanému dne 1. dubna 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-106/04, Raffaele Dipace v. Italská republika.
   Usnesením ze dne 3. března 2005 Soudní dvůr (šestý senát) opravný prostředek zamítl a uložil R. Dipacemu náhradu nákladů řízení.


               23.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/71

         Žaloba Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS a Yara International ASA podaná dne 31. srpna 2004 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
   (Věc E-6/04)
   (2004/C 319/13)
   Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS a Yara International ASA, zastoupené advokátem Onno W. Brouwerem a Michaelem Schuettem, advokátem Freshfields Bruckhaus Derringer, Bastion Tower, Place du Champ de Mars 5, 1050 Brussels, podaly dne 31. srpna 2004 žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
   Žalobci požadují, aby soud:

               1.

               Zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO 148/04/COL ze dne 30. června 2004 a

               2.

               uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.

         Právní a faktické pozadí a právní zdůvodnění:

               —

               Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO 148/04/COL ze dne 30. června 2004 (dále jen „rozhodnutí“) se týká spotřební daně za elektřinu. Podle něho není možné požadovat, aby byl zpracovatelský průmysl vyloučen ze spotřební daně na elektřinu, neboť to představuje státní podporu.

               —

               Kontrolní úřad ESVO porušil čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

               —

               Kontrolní úřad ESVO porušil článek 61 Dohody o EHP a část II protokolu 3 o státní podpoře týkající se kvalifikace stávající podpory jako nové podpory.

               —

               Rozhodnutí porušuje zásadu právní jistoty.

               —

               Kontrolní úřad ESVO nedodržel správný postup a porušil články 17, 18 a 19 části II protokolu 3 Dohody o zřízení Evropského systému integrovaných hospodářských účtů (ESA) a Soudního dvora.

               —

               Rozhodnutí porušuje článek 61 a 62 Dohody o EHP, pokud jde o vrácení podpory.


title: Věc C-161/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Simvoulio tis Epikrateias (Státní rada) (Řecko) dne 8. května 2009 — K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε. v. Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Simvoulio tis Epikrateias (Státní rada) (Řecko) dne 8. května 2009 — K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε. v. Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias
   (Věc C-161/09)
   2009/C 153/54
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Simvoulio tis Epikrateias

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε.

      Žalovaná: Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias

      Předběžné otázky

               1)

               Může podnik obchodující za stejných podmínek jako žalobkyně, tedy podnik na zpracování a balení sušených vinných hroznů, usazený v konkrétním regionu dané země, v němž zákon zakazuje dopravovat různé druhy plodů hroznů k sušení z jiných regionů země pro účely zpracování a balení, a který tudíž nemůže vyvážet sušené vinné hrozny, které zpracoval z plodů hroznů k sušení patřícím k výše uvedeným odrůdám, uplatnit před soudem, že příslušná legislativní opatření jsou v rozporu s článkem 29 ES?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, jsou taková ustanovení vnitrostátního řeckého práva, která se uplatňují v tomto sporu a která jednak zakazují dovoz plodů hroznů k sušení z různých regionů země a jejich skladování a zpracovávání pro účely následného vývozu v konkrétním regionu, v němž je povoleno pouze zpracování místních plodů hroznů k sušení, a jednak vyhrazují možnost uznání chráněného označení původu jen u plodů hroznů k sušení, které byly zpracovány a zabaleny v daném regionu, kde byly vypěstovány, v rozporu s článkem 29 ES, který zakazuje množstevní omezení vývozu, jakož i veškerá opatření s rovnocenným účinkem?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, představuje ochrana kvality produktu, který je zeměpisně určen vnitrostátním zákonem členského státu a u něhož nebyla přiznána možnost použít zvláštní rozlišovací název, který by označoval jeho vysokou kvalitu a jedinečnost, jež jsou všeobecně uznávány a odvozují se od jeho původu z konkrétní zeměpisné oblasti, ve smyslu článku 30 Smlouvy o založení Evropského společenství legitimní důvod naléhavého obecného zájmu, který umožňuje odchýlit se od článku 29 ES, jež zakazuje množstevní omezení vývozu daného produktu, jakož i veškerá opatření s rovnocenným účinkem?


title: Věc C-475/03: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Cremona – Itálie) – Banca popolare di Cremona soc. coop.arl v. Agenzia Entrate Ufficio Cremona (Šestá směrnice o DPH — Článek 33 odst. 1 — Zákaz vybírat jiné vnitrostátní daně, které lze označit za daně z obratu — Pojem daně z obratu — Italská regionální daň z výrobních činností)

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Cremona – Itálie) – Banca popolare di Cremona soc. coop.arl v. Agenzia Entrate Ufficio Cremona
   (Věc C-475/03) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Článek 33 odst. 1 - Zákaz vybírat jiné vnitrostátní daně, které lze označit za daně z obratu - Pojem „daně z obratu“ - Italská regionální daň z výrobních činností)
   (2006/C 294/05)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria provinciale di Cremona
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banca popolare di Cremona soc. coop. arl

      Žalovaná: Agenzia Entrate Ufficio Cremona
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Commissione tributaria provinciale di Cremona – Výklad článku 33 směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23), ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991 (Úř. věst. L 376, s. 1; Zvl. vyd. 09/01) – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zavádějící regionální daň z výrobních činností
   Výrok
   Článek 33 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, musí být vykládán v tom smyslu, že není překážkou pro zachování daňového odvodu, který vykazuje takové znaky, jako jsou znaky daně dotčené v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc C-174/04: Žaloba podaná dne 13. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               12.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/5

         Žaloba podaná dne 13. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-174/04)
   (2004/C 156/10)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 13. dubna 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou p. Enricem Traversou a p. Claudiem Loggim, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že vládní nařízení s platností zákona č. 192 ze dne 25. května 2001, které bylo přeměněno v zákon č. 301 ze dne 20. července 2001 upravující „naléhavá opatření k zachování procesu liberalizace a privatizace zvláštních oblastí veřejných služeb“, co se týče stanovení automatického pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi, které přesahují hranici 2 % základního kapitálu u společností působících v oboru elektřiny a plynu, je neslučitelné s článkem 56 ES;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Vládní nařízení s platností zákona č. 192/2001 je neslučitelné s článkem 56 ES, neboť stanoví automatické pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi, které přesahují hranici 2 % základního kapitálu u společností působících v oboru elektřiny a plynu. Tato hranice určuje zvláštní a omezující zacházení s investicemi zvláštní kategorie investorů, a tudíž je překážkou volného pohybu kapitálu uvnitř Evropského společenství. Toto omezení zejména odrazuje veřejné podniky, které by měly potenciálně zájem získat účast na dané společnosti, neboť tyto podniky nebudou mít možnost se účinně podílet na rozhodování společnosti a vykonávat vliv na řízení této společnosti.


title: Věc C-470/10: Žaloba podaná dne 28. září 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/19

         Žaloba podaná dne 28. září 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-470/10)
   ()
   2010/C 328/34
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. França a I.V. Rogalski, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 56 SFEU a z článků 5 až 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací (1) tím, že zachovala požadavek registrace a akreditace portugalskými orgány jakéhokoli dočasného poskytování služeb ze strany právníků specializovaných na patentové právo Společenství právoplatně usazených v jiném členském státě, a tím, že prováděla kontrolu profesní kvalifikace právníků specializovaných na patentové právo Společenství, jež se přemisťují do Portugalska, a to i v případě dočasného poskytování služeb;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Sporná portugalská právní úprava brání právníkům specializovaným na ochranné známky a patentové právo Společenství právoplatně usazeným v jiném členském státě vykonávat jejich činnost právních zástupců před Instituto Nacional da Propriedade Industrial (INPI) v Portugalsku, když se přemístí do Portugalska za účelem poskytování služeb zákazníkům usazeným v posledně uvedeném členském státě, pokud předtím nesložili zkoušku za účelem akreditace nebo uznání ze strany uvedeného Institutu.

      (1)  Úř. věst. L 255, s. 22.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. dubna 2005 ve věci T-318/03, Atomic Austria GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka ATOMIC BLITZ — Námitky majitele národních slovních ochranných známek ATOMIC — Důkaz o obnově zápisu starší ochranné známky — Rozsah přezkumu OHIM — Zamítnutí námitek — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/17

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 20. dubna 2005
   ve věci T-318/03, Atomic Austria GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka ATOMIC BLITZ - Námitky majitele národních slovních ochranných známek ATOMIC - Důkaz o obnově zápisu starší ochranné známky - Rozsah přezkumu OHIM - Zamítnutí námitek - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2005/C 155/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-318/03, Atomic Austria GmbH, se sídlem v Altenmarkt (Rakousko), zastoupená G. Kucskem a C. Schumacherem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: G. Schneider a B. Müller), přičemž dalším účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM byl Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, se sídlem v Onil (Španělsko), jejímž předmětem je žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. července 2003 (věc R 95/2003-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Atomic Austria GmbH a Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, a A. W. H. Meij a I. Pelikánová, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 20. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. července 2003 (věc R 95/2003-2) se zrušuje.

               2)

               Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 304, 13.12.2003


title: Věc T-334/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. června 2015 – Plantavis a NEM v. Komise a EFSA „Ochrana spotřebitele — Zdravotní tvrzení při označování potravin — Nařízení (EU) č. 432/2012 — Žaloba na neplatnost — Nařizovací akt nevyžadující přijetí prováděcích opatření — Bezprostřední dotčení — Přípustnost — Nařízení (ES) č. 1924/2006 — Námitka protiprávnosti — Rejstřík pro zdravotní tvrzení“

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. června 2015 – Plantavis a NEM v. Komise a EFSA
   (Věc T-334/12) (1)

   („Ochrana spotřebitele - Zdravotní tvrzení při označování potravin - Nařízení (EU) č. 432/2012 - Žaloba na neplatnost - Nařizovací akt nevyžadující přijetí prováděcích opatření - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Námitka protiprávnosti - Rejstřík pro zdravotní tvrzení“)
   (2015/C 245/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Plantavis GmbH (Berlín, Německo) a NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten eV (Laudert, Německo) (zástupce: T. Büttner, advokát)

      Žalovaní: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro-Nolin a S. Grünheid, zmocněnci) a Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken, zmocněnec, ve spolupráci s R. Van der Houtem a A. Köhler, advokáti)

      Vedlejší účastník podporující Komisi: Evropský parlament (zástupci: J. Rodrigues a P. Schonard, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující Komisi a EFSA: Rada Evropské unie (zástupkyně: M. Simm a I. Šulce, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9) a nařízení Komise (EU) č. 432/2012 ze dne 16. května 2012, kterým se zřizuje seznam schválených zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. L 136, s. 1), jakož i rejstříku výživových a zdravotních tvrzení při označování potravin zveřejněného na internetové stránce Komise.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Plantavis GmbH a NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten eV, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA).

               3)

               Rada Evropské unie a Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 311, 13.10.2012.


title: Věc C-573/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 28. prosince 2007 – Sea s.r.l. v. Comune di Ponte Nossa

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 28. prosince 2007 – Sea s.r.l. v. Comune di Ponte Nossa
   (Věc C-573/07)
   (2008/C 64/39)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Sea s.r.l.

      Žalovaná: Comune di Ponte Nossa
   Předběžná otázka
   Je přímé zadání zakázky na sběr, přepravu a zneškodnění tuhého komunálního a podobného odpadu akciové společnosti s výhradně veřejnou kapitálovou účastí, jejíž příslušné stanovy – pro účely článku 113 legislativního nařízení č. 267 ze dne 18. srpna 2000 – jsou vyloženy v odůvodnění, v souladu s právem Společenství, a zejména se svobodou usazování a s volným pohybem služeb, se zásadou zákazu diskriminace a s povinnostmi týkajícími se rovného zacházení, transparentnosti a volné hospodářské soutěže, na něž odkazují články 12, 43, 45, 46, 49 a 86 ES?


title: Věc F-25/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne  15. června 2006  (druhý senát) – Mc Sweeney a Armstrong v. Komise ( Obecné výběrové řízení — Oznámení o výběrovém řízení — Průvodce pro uchazeče — Nepřipuštění ke zkouškám — Požadované diplomy — Pravomoc orgánu oprávněného ke jmenování )

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/41

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 15. června 2006 (druhý senát) – Mc Sweeney a Armstrong v. Komise
   (Věc F-25/05) (1)

   („Obecné výběrové řízení - Oznámení o výběrovém řízení - Průvodce pro uchazeče - Nepřipuštění ke zkouškám - Požadované diplomy - Pravomoc orgánu oprávněného ke jmenování“)
   (2006/C 178/76)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Dypna Mc Sweeney (Brusel, Belgie) a Pauline Armstrong (Overijse, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a K. Herrmann, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí výběrové komise ze dne 6. a 7. září 2004, kterými se zamítá přístup žalobkyň ke zkouškám výběrového řízení EPSO/C/11/03 (Úř. věst. 2003, C 267 A, s. 1), uspořádaného s cílem vytvořit seznam úspěšných kandidátů na místa sekretářek anglického jazyka platové třídy C5/C4
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí výběrové komise ze dne 6. a 7. září 2004, kterými se zamítá přístup žalobkyň ke zkouškám výběrového řízení EPSO/C/11/03 se zrušují.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 182, 23.7.2005 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu prvního stupně Evropských Společenství pod číslem T-184/05 a předaná Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


title: Věc T-234/05: Žaloba podaná dne 13. června 2005 Gerrit Bethuyn a čtyřmi dalšími proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/31

         Žaloba podaná dne 13. června 2005 Gerrit Bethuyn a čtyřmi dalšími proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-234/05)
   (2005/C 205/56)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Gerrit Bethuyn, s bydlištěm v Dentergemu (Belgie), a čtyřmi dalšími, zastoupenými Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem a Etiennem Marchalem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí o jmenování žalobců úředníky Evropských společenství v rozsahu, ve kterém určují jejich nástupní platovou třídu za použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu;

               2.

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Dovolávané žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné jako ve věci T-130/05 (1).

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5.2005, s. 31.


title: Věc T-401/17: Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft v. EUIPO – C & C IP (T)

text:
               14.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/34

         Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft v. EUIPO – C & C IP (T)
   (Věc T-401/17)
   (2017/C 269/46)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupce: H. Prange, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C & C IP Sàrl (Lucemburk, Lucembursko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „T“ – přihláška č. 11 623 022

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. dubna 2017 ve věci R 502/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a aby ho pozměnil v tom smyslu, že se námitka v celém rozsahu zamítá;

               —

               uložil žalovanému a případně dalším účastníkům řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-352/05: Žaloba podaná dne  16. září 2005  – Řecká republika v. Komise

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/31

         Žaloba podaná dne 16. září 2005 – Řecká republika v. Komise
   (Věc T-352/05)
   (2005/C 296/67)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: Georgios Kanellópoulos, Stylianí Charitaki)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil nebo změnil napadené rozhodnutí Komise ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), oznámené pod číslem K(2005) 2756 a zveřejněné pod číslem 2005/579/ES (1)

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadeným rozhodnutím Komise při schválení účetní závěrky ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 729/70 (2) vyloučila z financování Společenství různé výdaje vynaložené Řeckou republikou v odvětvích veřejného skladování, ovoce a zeleniny, tabáku a prémií na zvířata.
   Žalobkyně požaduje zrušení tohoto rozhodnutí a v zásadě tvrdí, že celý postup schválení účetní závěrky je neplatný, jelikož byl porušen článek 7 nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 (3) ve spojení s článkem 8 nařízení č. 1663/1995 (4) z toho důvodu, že dvoustranná jednání mezi žalobkyní a Komisí nezahrnovala specifické vyhodnocení výdajů, které mají být odmítnuty, i když byly navíc vyloučené výdaje vynaloženy dříve než 24 měsíců předcházejících písemnému sdělení Komise. Podle žalobkyně začala lhůta 24 měsíců běžet mnohem později, než se Komise domnívá.
   Co se týče opravy v odvětví veřejného skladování, má žalobkyně za to, že opravy Komise jsou založeny na nesprávném výkladu a použití nařízení č. 1258/1999, 296/1996 (5) a 2040/2000 (6), nepochopení instrukcí v dokumentu Komise VI/5330/97/23.12.97 a byly učiněny na základě chybného posouzení skutečností s neurčitým a nedostatečným odůvodněním, zacházejícím za hranice posuzovací pravomoci Komise a v rozporu se zásadou proporcionality.
   Co se týče opravy v odvětví produkce brambor a podpor pro vinice, žalobkyně napadá posouzení Komise, pokud jde o skutečnosti, přičemž uvádí nedostatečné a rozporuplné odůvodnění a porušení zásady proporcionality. Dále má za to, že uložená oprava by měla být omezena na 2 % a že oprava by neměla v žádném případě zahrnovat oblast Dodecanese, kde se nachází pozemkový úřad, a tudíž zejména o této oblasti nelze tvrdit, že zde existují potíže, co se týče kontrol na místě.
   O odvětví ovoce a zeleniny žalobkyně tvrdí, že Komise pochybila, když nepovažovala za oprávněnou pozdní platbu v případě, ve kterém řecké orgány zkoumaly slučitelnost dotčené platby podle vnitrostátního práva a práva Společenství. Žalobkyně se dále dovolává stejných žalobních důvodů, které byly uvedeny výše ve vztahu k odvětví skladování.
   S ohledem na tabák žalobkyně namítá nesprávný výklad a použití předpisů Společenství, nesprávné skutkové zjištění, nedostatečné odůvodnění a porušení instrukcí v dokumentech VI 5330/97 a AGRI 17933/2000 týkajících se požadavku na křížové kontroly s údaji plně fungujícího integrovaného administrativního a kontrolního režimu uvedeného v nařízení č. 2848/98 (7), provádění kontrol na místě, plateb šekem a dodatečných a dalších kontrol.
   Konečně co se týče opravy v odvětví zvířat (kozí a ovčí maso), žalobkyně napadá posouzení skutečností Komisí a má za to, že uvedené důvody jsou chybné. Také tvrdí, že uložení paušální opravy ve výši 10 % je protiprávní, představuje nesprávný výklad a použití instrukce v dokumentu AGRI/6145/2000 a je nepřiměřené závažnosti nedostatků.

      (1)  Úř. věst. L 199, 29.7.2005, s. 84.

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 729/1970 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103).

      (4)  Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, 8.7.1995, s. 6).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o zrušení nařízení (EHS) č. 2776/88 (Úř. věst. L 39, 17.2.1996, s. 5).

      (6)  Nařízení Rady (ES) č. 2040/2000 ze dne 26. září 2000 o rozpočtové kázni (Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 27).

      (7)  Nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22.prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2075/92, pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku (Úř. věst. L 358, 31.12.1998, s. 17).


title: Věc F-23/16: Žaloba podaná dne 2. května 2016 – ZZ v. Komise

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/51

         Žaloba podaná dne 2. května 2016 – ZZ v. Komise
   (Věc F-23/16)
   (2016/C 251/59)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Náhrada majetkové újmy, vzniklé údajně žalobci, kterou utrpěl z důvodu prodlení zjištěného při organizaci přeřazovacího řízení na rok 2013.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Uložit žalované, aby plně nahradila újmu vzniklou žalobci z důvodu prodlení zjištěného při organizaci přeřazovacího řízení na rok 2013;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-130/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd v. Comptroller-General of Patents ( „Humánní léčivé přípravky — Dodatkové ochranné osvědčení — Nařízení (ES) č. 469/2009 — Článek 3 — Podmínky získání — Platně registrovaný léčivý přípravek — První registrace — Výrobek postupně registrovaný jako veterinární léčivý přípravek a jako humánní léčivý přípravek“ )

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd v. Comptroller-General of Patents
   (Věc C-130/11) (1)

   (Humánní léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 - Podmínky získání - Platně registrovaný léčivý přípravek - První registrace - Výrobek postupně registrovaný jako veterinární léčivý přípravek a jako humánní léčivý přípravek)
   2012/C 295/15
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd

      Žalovaný: Comptroller-General of Patents

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad článku 3 a čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992, o zavedení dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 182, s.1; Zvl. vyd. 13/11, s. 200) — Výklad čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69) — Podmínky pro získání dodatečného ochranného osvědčení — Datum prvního uvedení na trh, které se bere v úvahu pro vydání osvědčení — Výrobky obsahující společnou účinnou látku, které oba získaly registraci, první pro veterinární užívání pro určitou indikaci a druhý pro humánní užívání pro jinou indikaci.

      Výrok

               1)

               Ustanovení článků 3 a 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky musí být vykládána v tom smyslu, že v takovém případě, jako ve věci v původním řízení, nebrání dřívější registrace získaná pro veterinární léčivý přípravek udělení dodatkového ochranného osvědčení pro jiný způsob použití téhož výrobku, pro který byla získána registrace, za předpokladu, že tento způsob použití spadá do rozsahu ochrany základního patentu uplatněného na podporu žádosti o dodatkové ochranné osvědčení.

               2)

               Článek 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 469/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že odkazuje na registraci výrobku, který spadá do rozsahu ochrany základního patentu uplatněného na podporu žádosti o dodatkové ochranné osvědčení.

               3)

               Odpovědi na předchozí předběžné otázky by nebyly odlišné, kdyby v takové situaci, jako je situace v původním řízení, kdy je stejná účinná látka přítomna ve dvou léčivých přípravcích, které postupně získaly dvě registrace, druhá registrace vyžadovala kompletní žádost v souladu s čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, nebo kdyby výrobek, na nějž se vztahuje první registrace odpovídajícího léčivého přípravku, spadal do rozsahu ochrany jiného patentu, který patří jinému registrovanému majiteli než žadateli o dodatkové ochranné osvědčení.

      (1)  Úř. věst. C 179, 18.06.2011.


title: Věc C-245/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidshof te Brussel (Belgie) dne 6. července 2009 — Omalet NV v. Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidshof te Brussel (Belgie) dne 6. července 2009 — Omalet NV v. Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
   (Věc C-245/09)
   2009/C 220/42
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidshof te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Omalet NV

      Odpůrce: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

      Předběžné otázky

               1)

               Musí vnitrostátní soud použít článek 49 ES na spor mezi Rijksdienst voor Sociale Zekerheid a hlavním dodavatelem se sídlem v Belgii, pokud má být určeno, že tento hlavní dodavatel má podle čl. 30a § 3 zákona ze dne 27. června 1969, kterým se mění Besluitwet ze dne 28. prosince 1944 o sociálním zabezpečení zaměstnanců (ve znění platném před změnou tohoto článku prostřednictvím článku 55 programového zákona ze dne 27. dubna 2007), solidární odpovědnost za část dluhů neregistrovaného subdodavatele usazeného v Belgii, nebo pokud má být stanovena odpovědnost podnikatele, protože nesplnil povinnost týkající se provedení srážek podle čl. 30 § 4 tohoto zákona?

               2)

               (Podpůrně)
               Brání článek 49 ES takové právní úpravě, jaká je předmětem čl. 30a § 3 a § 4 belgického zákona ze dne 27. června 1969, kterým se mění Besluitwet ze dne 28. prosince 1944 o sociálním zabezpečení zaměstnanců (ve znění platném před změnou tohoto článku prostřednictvím článku 55 programového zákona ze dne 27. dubna 2007)?


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. června 2004 ve věci T-330/03, Xanthippi Liakoura proti Radě Evropské unie (Úředníci — Odmítnutí služebního postupu — Žaloba na neplatnost a náhradu škody)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/39

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 10. června 2004
   ve věci T-330/03, Xanthippi Liakoura proti Radě Evropské unie (1)

   (Úředníci - Odmítnutí služebního postupu - Žaloba na neplatnost a náhradu škody)
   (2004/C 228/87)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-330/03, Xanthippi Liakoura, úřednice Rady Evropské unie, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená J. A. Martinem, advokátem, proti Radě Evropské unie (zmocněnci: M. Sims a F. Anton), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Rady nepovýšit žalobkyni na stupeň C 1 za období roku 2002, jakož i návrh na náhradu škody, Soud (samosoudce: P. Lindh); tajemník: I. Natsinas, rada, vydal dne 10. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Každý z účastníků řízení ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


title: Věc T-48/03: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  31. ledna 2006  – Schneider Electric v. Komise ( Hospodářská soutěž — Spojování podniků — Znovuzahájení kontrolního řízení po zrušení rozhodnutí zakazujícího spojení Soudem — Zahájení fáze důkladného přezkumu — Vzdání se spojení — Ukončení kontrolního řízení — Žaloba na neplatnost — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Právní zájem na podání žaloby — Nepřípustnost )

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/27

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2006 – Schneider Electric v. Komise
   (Věc T-48/03) (1)

   („Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Znovuzahájení kontrolního řízení po zrušení rozhodnutí zakazujícího spojení Soudem - Zahájení fáze důkladného přezkumu - Vzdání se spojení - Ukončení kontrolního řízení - Žaloba na neplatnost - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Právní zájem na podání žaloby - Nepřípustnost“)
   (2006/C 86/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Schneider Electric SA (Rueil-Malmaison, Francie) (zástupci: původně A. Winckler, M. Pittie a É de La Serre, poté M. Pittie a A. Winckled, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Oliver a F. Lelièvre, poté P. Oliver a O. Beynet, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení, jednak rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2002 o zahájení fáze důkladného přezkumu spojení společností Schneider a Legrand (věc COMP/M.2283 – Schneider/Legrand II) a jednak rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2002 o ukončení kontrolního řízení ohledně tohoto spojení.
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyně ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc C-442/08: Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/10

         Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-442/08)
   (2009/C 6/17)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Caeiros a B. Kotschy, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spolková republika Německo porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 6, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (1), a nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (2) tím, že

                           —

                           že i přes obdržení sdělení poskytnutého v rámci vzájemné pomoci (mezi příslušnými orgány členských států) nechala promlčet celní pohledávky a za ně dlužné vlastní zdroje odvedla příliš pozdě,

                           —

                           odmítla zaplatit vzniklé úroky z prodlení;

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Od roku 1994 byla z Maďarska do Německa dovážena motorová vozidla v preferenčním celním režimu, který byl stanoven v rámci Evropské dohody mezi ES a Maďarskem. Sdělením ze dne 26. června 1998 poskytnutým v rámci vzájemné pomoci informovala Koordinační jednotka Komise pro boj proti podvodům (dále jen „OLAF“) členské státy o tom, že maďarské orgány po uzavření svých dodatečných přezkumů prohlásily původní prohlášení o původu zboží pro 58 006 vozidel (z toho pro Německo: 19 123 vozidel) za neplatná. Dopisem, který byl německým orgánům doručen v anglickém znění dne 13. července 1998 a v německém překladu dne 18. srpna 1998, zaslal OLAF podklady a soubory patřící k tomuto sdělení poskytnutému v rámci vzájemné pomoci, mimo jiné také dopis ze dne 26. května 1998, kterým maďarské orgány informovaly OLAF o výsledcích dodatečného přezkumu a kterým upozornily na to, že maďarský výrobce proti rozhodnutí maďarských orgánů podal u maďarského soudu opravný prostředek. Dalším sdělením ze dne 27. října 1999 poskytnutým v rámci vzájemné pomoci informoval OLAF členské státy o výsledcích tohoto soudního řízení. Nové posouzení prohlášení o původu zboží, které se stalo nezbytným na základě rozsudku maďarského soudu, vedlo k tomu, že prohlášení o původu zboží pro 30 771 vozidel zůstala nadále stažena jako neplatná.
   Z výsledků mise Komise v Německu týkající se kontroly vlastních zdrojů a z informací německých orgánů vyplynulo, že tyto orgány nechaly promlčet částky cla ve výši 408 735,53 eur za dovozy motorových vozidel, jejichž prohlášení o původu zboží zůstala i po novém posouzení z důvodu maďarského soudního rozhodnutí stažena. Vlastní zdroje dlužné za tyto promlčené celní pohledávky sice byly německými orgány na výzvu Komise dne 31. října 2005, tedy po uplynutí lhůty stanovené v nařízení č. 1552/89 (resp. nařízení č. 1150/2000) poskytnuty, německé orgány ale po tomto opožděném připsání vlastních zdrojů odmítly zaplatit úroky z prodlení.
   Komise svou žalobu opírá v podstatě o dva žalobní důvody, a to na straně jedné o opožděné připsání vlastních zdrojů, jakož i na straně druhé o odmítnutí zaplatit s tím spojené úroky z prodlení. Podle názoru Komise byly totiž všechny členské státy nejpozději od 18. srpna 1998 (okamžik doručení posledního jazykového znění podkladů a souborů ke sdělení poskytnutému v rámci vzájemné pomoci ze dne 26. června 1998) schopny identifikovat osoby povinné zaplatit clo a výši nároku a byly tedy nejpozději od tohoto okamžiku povinny učinit nezbytná opatření, aby dodatečně vybraly příslušné částky cla a stanovily a odvedly s tím spojené vlastní zdroje. Při zohlednění přiměřené lhůty tří měsíců pro provedení těchto opatření vycházela Komise z toho, že nečinné členské státy musí nést zodpovědnost za všechny částky cla promlčené od 18. listopadu 1998.

      Pokud jde o první žalobní důvod Komise, to znamená o opožděné připsání vlastních zdrojů, z relevantních ustanovení nařízení č. 1552/1989 (resp. nařízení č. 1150/2000), jakož i z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členské státy jsou povinny provést stanovení vlastních zdrojů Společenství, a že tato povinnost existuje nezávisle na tom, zda zaúčtování částky cla skutečně proběhlo či neproběhlo, respektive na tom, zda částka cla mohla být od osoby povinné zaplatit clo skutečně dodatečně vybrána nebo ne. Ze vzniku celního dluhu v zásadě vyplývá i nárok Společenství na vlastní zdroje spojené s tímto celním dluhem, a to i tehdy, pokud k zaúčtování částky cla, nebo jeho dodatečného vybrání u osoby povinné zaplatit clo v ojedinělém případě nedošlo. Okamžik, ke kterému musí být vlastní zdroje stanoveny, se řídí tím, kdy byly vnitrostátní celní orgány schopny vypočítat částku cla vyplývající z celního dluhu a určit osobu povinnou zaplatit clo.
   Otázka, jak se mají celní orgány členských států zachovat, pokud bylo zboží dovezeno s prohlášeními o původu zboží, která byla po dodatečném přezkoumání odvolána jako neplatná, se nemůže řídit právem dotčeného třetího státu. Vzhledem k tomu, že protokol č. 4 k asociační dohodě mezi ES a Maďarskem rovněž neobsahuje žádná ustanovení, která by ukazovala tímto směrem, je třeba zkoumat jiné prameny práva Společenství, aby se zjistilo, co mají členské státy učinit v návaznosti na sdělení výsledků dodatečného přezkumu, které vyvolávají pochybnosti o původu zboží. Článek 78 odst. 3 nařízení č. 2913/92 ukládá celním orgánům členských států přijat nezbytná opatření k nápravě, přičemž mají vzít v úvahu nové skutečnosti, které mají k dispozici. Stejným způsobem zavazuje toto nařízení členské státy, aby po vzniku celního dluhu následně provedly řízení, jehož předmětem je výběr cla, a to jak v první části tohoto řízení, která spočívá v zaúčtování částky cla, tak i ve fázi výběru částky cla u osoby povinné zaplatit clo.
   Podle článku 244 nařízení č. 2913/92 nemá, až na výjimky, podání opravného prostředku proti rozhodnutí vydanému celními orgány členských států odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí. Případné přerušení výkonu zpravidla závisí na poskytnutí jistoty. Podle názoru Komise, v případech, ve kterých ke vzniku celního dluhu došlo na základě odvolání prohlášení o původu zboží v návaznosti na dodatečný přezkum, nemůže v důsledku toho podání opravného prostředku bránit celním orgánům členského státu dovozu ve výběru nebo dodatečném výběru částek cla. Vzhledem k tomu, že zboží již bylo dovezeno do Společenství a tomu, že soudní řízení může trvat více let, může takovéto přerušení v případě zamítnutí opravného prostředku výběr celního dluhu značně ztížit.

      Konečně, pokud jde o druhý žalobní důvod Komise, to znamená o odmítnutí zaplatit úroky z prodlení, z článku 11 nařízení č. 1552/1989, resp. nařízení č. 1150/2000, jakož i z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členské státy jsou povinny zaplatit úroky z prodlení i v případě neprovedeného stanovení vlastních zdrojů. V projednávaném případě měla být sporná částka vlastních zdrojů připsána nejpozději dva měsíce po 18. listopadu 1998, první pracovní den po 19. dni tohoto měsíce (to znamená dne 20. ledna 1999). Vzhledem k tomu, že německé orgány tak učinily teprve 31. října 2005, byla Spolková republika Německo v prodlení a musí z něj zaplatit úroky z prodlení.

      (1)  Úř. věst. L 155, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169.


title: Věc T-188/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 — Chiboub v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečností politika — Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků — Neexistence právního základu“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/68

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 — Chiboub v. Rada
   (Věc T-188/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečností politika - Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Neexistence právního základu)
   2013/C 225/151
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mohamed Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chiboub (Abú Dhabí, Spojené arabské emiráty) (zástupci: původně G. Perrot a F. Gaudillière, poté M. M. Le Roux, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně A. Vitro, G. Étienne a S. Cook, poté A. Vitro a G. Étienne, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci řízení na podporu žalované: Evropská komise (zástupci: A. Bordes a M. Konstantinidis, zmocněnci); a Tuniská republika (zástupce: W. Bourdon, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 62), prováděcího rozhodnutí Rady 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, s. 40), a nařízení Rady (EU) č. 101/2011 ze dne 4. února 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, s. 1) v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.

      Výrok rozsudku

               1)

               Příloha k rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku ve znění prováděcího rozhodnutí Rady 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Mohameda Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chibouba.

               2)

               Nařízení Rady (EU) č. 101/2011 ze dne 4. února 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku se zrušuje v rozsahu, v němž se týká M. Chibouba.

               3)

               Účinky přílohy k rozhodnutí 2011/72 ve znění rozhodnutí 2011/79 zůstávají ve vztahu k M. Chiboubovi zachovány do právní moci zrušení nařízení 101/2011 v rozsahu, v němž se ho týká.

               4)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené M. Chiboubem.

               5)

               Evropská komise a Tuniská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc C-349/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 21. srpna 2006 – Murat Polat v. Stadt Rüsselsheim

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) dne 21. srpna 2006 – Murat Polat v. Stadt Rüsselsheim
   (Věc C-349/06)
   (2006/C 281/32)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo)
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Murat Polat

      Žalované: Stadt Rüsselsheim
   Předběžné otázky

               1)

               Je po přechodné období přidružení slučitelné s článkem 59 Dodatkového protokolu k Dohodě ze dne 12. září 1963 zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (dále jen „dodatkový protokol“) (1), jestliže turecký státní příslušník, který se jako dítě prostřednictvím institutu sloučení rodiny přistěhoval ke svým rodičům pracujícím ve Spolkové republice Německo, neztrácí své právo pobytu odvozené z práva podle čl. 7 první věty druhé odrážky rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko (dále jen „ARB 1/80“) ucházet se o každou nabídku práce – kromě případů článku 14 ARB 1/80 a při opuštění hostitelského členského státu na ne nezanedbatelnou dobu bez oprávněných důvodů – také tehdy, jestliže po dovršení jedenadvacátého roku života nadále nežije společně se svými rodiči a nepobírá od nich žádné výživné?

         V případě záporné odpovědi na první otázku:

               2)

               Získává turecký státní příslušník, jehož právní postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 na základě podmínek uvedených v první otázce zaniklo, opětovně toto právní postavení, jestliže se po dovršení jedenadvacátého roku života vrátí na období více jak tří let do domácnosti rodičů, kde smí bezplatně bydlet a je rovněž vyživován, a matka během tohoto období vykonává zanedbatelné zaměstnání (uklízečka zaměstnaná zpravidla 30-70 hodin měsíčně, občas 20 hodin měsíčně)?

         V případě kladné odpovědi na druhou otázku:

               3)

               Mění se právní stav, jestliže rodinný příslušník během života ve společné domácnosti s pracovníkem podstoupil vícero stacionárních terapií (od 30. srpna 2001 do 20. června 2002, a od 2. října 2003 do 8. ledna 2004)?

               4)

               Mění se právní stav, jestliže má turecký státní příslušník během života ve společné domácnosti s pracovníkem vlastní pravidelný příjem měsíčně nejméně od 400 až do 1 400eur?

         V případě, že je nutné vycházet z trvání právního postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 (první nebo druhá otázka bude zodpovězena kladně a třetí a čtvrtá otázka budou zodpovězeny záporně):

               5)

               Může se turecký státní příslušník, který má právní postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 a který od roku 1972 žije na spolkovém území, dovolávat zvláštní ochrany před vyhoštěním podle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 (Úř. věst. L 158, 30. 4. 2004, s. 77; opraveno v Úř. věst. L 229, 29. 6. 2004, s. 35; dále jen „směrnice č. 2004/38/ES“)?

               6)

               Mění se právní stav, jestliže se turecký státní příslušník zdržoval během deseti let předcházejících vydání rozhodnutí o vyhoštění, od 1. února 1996 do 28. listopadu 1997 v Turecku za účelem výkonu své vojenské povinnosti?

         V případě záporné odpovědi na pátou otázku nebo kladné odpovědi na šestou otázku:

               7)

               Může se turecký státní příslušník, který má právní postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 a který od roku 1972 žije na spolkovém území, dovolávat zvláštní ochrany před vyhoštěním podle čl. 28 odst. 2 směrnice č. 2004/38/ES?

         V případě záporné odpovědi na sedmou otázku:

               8)

               Může se turecký státní příslušník, který má právní postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80, dovolávat zvláštní ochrany před vyhoštěním podle čl. 28 odst. 1 směrnice č. 2004/38/ES?

         V případě, že je nutné vycházet z trvání právního postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 (první nebo druhá otázka bude zodpovězena kladně a třetí a čtvrtá otázka budou zodpovězeny záporně), pokládá se další otázka:

               9)

               Může velký počet drobných trestných činů (v podstatě majetkových deliktů), které, brány samy o sobě, nepředstavují skutečné a dostatečně vážné ohrožení základního zájmu společnosti, odůvodňovat vyhoštění s ohledem na jejich vysoký počet, jestliže je nutné počítat s dalšími trestnými činy a vůči tuzemcům se za stejných skutkových okolností žádná opatření nepřijímají?

      (1)  Úř. věst. L 293, s. 4.


title: Věc C-550/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemsko) dne 31. října 2016 – A, S v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemsko) dne 31. října 2016 – A, S v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-550/16)
   (2017/C 038/10)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: A, S

      Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

   Je v rámci slučování rodin uprchlíků třeba považovat za „nezletilou osobu bez doprovodu“ ve smyslu čl. 2 písm. f) směrnice rovněž státního příslušníka třetího státu nebo osobu bez státní příslušnosti mladší 18 let, která přicestuje do členského státu bez doprovodu dospělé osoby, která za ní podle práva nebo zvyklostí odpovídá, a která

               —

               požádala o azyl,

               —

               v průběhu azylového řízení v členském státě dosáhla věku 18 let,

               —

               azyl jí byl udělen se zpětným účinkem k okamžiku podání žádosti o azyl a

               —

               která následně požádala o sloučení rodiny?


title: Věc F-21/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 28. ledna 2016 – Goch v. Rada

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/63

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 28. ledna 2016 – Goch v. Rada
   (Věc F-21/13) (1)

   (2016/C 098/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 156, 1.6.2013, s. 55.


title: Věc C-433/04: Žaloba podaná dne 8. října 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/34

         Žaloba podaná dne 8. října 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
   (Věc C-433/04)
   (2004/C 300/65)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. října 2004 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou D. Triantafyllouem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               uznal, že ukládáním povinnosti příkazcům a podnikatelům, kteří využívají zahraničních smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii, strhnout 15 % z částky dlužné na základě uskutečněných prací, a ukládáním týmž příkazcům a podnikatelům solidární odpovědnosti za daňové dluhy jejich smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii, Belgické království nesplnilo povinnost, která pro něj vyplývá z článků 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství.

               —

               uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Vnitrostátní právní úprava v odvětví stavebnictví, která příkazcům a podnikatelům ukládá strhnout z každé platby uskutečněné jejich smluvním partnerům neregistrovaným v Belgii 15 % z fakturované částky a zaplatit je belgickým úřadům pod hrozbou pokuty, s cílem zaručit platby a vymáhání případných daňových dluhů smluvních partnerů, představuje překážku volnému poskytování služeb, stanovenému články 49 a 50 ES. Současně tak porušení článků 49 a 50 představuje i solidární odpovědnost příkazců a podnikatelů za daňové dluhy jejich neregistrovaných smluvních partnerů ve výši až 35 % z celkové ceny prací, bez DPH.
   Tato právní úprava může odradit podnikatele a příkazce od využívání smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii. Automatické uplatnění solidární odpovědnosti příkazců a podnikatelů za daňové dluhy tak nerespektuje zásadu proporcionality a neodůvodněně zasahuje do vlastnického práva a do práva těchto příkazců a podnikatelů na obranu. Solidární odpovědnost příkazce a podnikatele se totiž uplatní automaticky, aniž by správní orgány musely prokázat existenci pochybení nebo spoluzavinění příkazce či podnikatele. Tato povinnost se též může vztahovat na daňové dluhy týkající se prací vykonaných smluvním partnerem pro jiné osoby. Nedodržení povinnosti strhnout výše uvedenou částku je trestána pokutou ve výši dvojnásobku částky, kterou je nutné strhnout.
   Tato právní úprava vytváří rovněž skutečnou překážku pro neregistrované smluvní partnery, kteří hodlají nabízet své služby v Belgii. Musí totiž akceptovat fakt, že obdrží fakturovanou cenu sníženou o 15 %, i když nemají žádný daňový dluh, k jehož pokrytí by tato částka měla směřovat, a že mohou tuto částku získat zpět až po určité době po předložení žádosti o její vrácení.
   Tato opatření nemohou být považována za objektivně odůvodněná. Především ve většině případů není poskytovatel služeb usazený v jiném členském státě plátcem daně, na niž se vztahuje právní úprava. Dále v případě, kdy je dlužná daň splatná či vymahatelná v Belgii, musí být mechanismus vytvořený tímto ustanovením pro jeho obecný charakter považován za nepřiměřený.
   Konečně možnost registrace neodůvodňuje povinnost strhnout zmíněnou částku a solidární odpovědnosti. Kroky podniknuté v rámci řízení o registraci, které jdou nad rámec pouhé oznamovací povinnosti vůči belgickým úřadům, totiž znamenají, že registrace nepředstavuje skutečnou alternativu pro podniky, které nejsou usazeny v Belgii, ale které hodlají vykonávat svou svobodu příležitostně nabízet své služby v Belgii. Požadavek registrace zbavuje ustanovení smlouvy, která mají za cíl zaručit volné poskytování služeb, veškerých užitečných účinků.


title: Věc C-131/06 P: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 24. dubna 2007 – Castellblanch, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Champagne Louis Roederer SA (Kasační opravný prostředek — Obrazová ochranná známka CRISTAL CASTELLBLANCH — Zamítnutí zápisu)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/7

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 24. dubna 2007 – Castellblanch, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Champagne Louis Roederer SA
   (Věc C-131/06 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Obrazová ochranná známka CRISTAL CASTELLBLANCH - Zamítnutí zápisu)
   (2007/C 235/11)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Castellblanch, SA (zástupci: F. de Visscher, E. Cornu, E. De Gryse a D. Moreau, advokáti)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. de Medrano Caballero, zmocněnec), Champagne Louis Roederer SA (zástupce: P. Cousin, advokát)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 8. prosince 2005 ve věci T-29/04, Castellblanch SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), na základě kterého Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou přihlašovatelem obrazové ochranné známky „CRISTAL CASTELLBLANCH“ pro výrobky zařazené ve třídě 33, proti rozhodnutí R 0037/2000-2 druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 17. listopadu 2003, kterým bylo zamítnuto odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení, na základě kterého byl zamítnut zápis uvedené ochranné známky na základě námitek podaných majitelem národních a mezinárodních slovních ochranných známek obsahujících slovo „CRISTAL“ pro výrobky zařazené ve třídě 33
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Castellblanch SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


title: Věc T-685/14: Žaloba podaná dne 18. září 2014 — EEB v. Komise

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/35

         Žaloba podaná dne 18. září 2014 — EEB v. Komise
   (Věc T-685/14)
   (2014/C 431/58)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobce: European Environmental Bureau (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupkyně: S. Podskalská, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise Ares(2014) 2317513 ze dne 11. července 2014, kterým prohlásila za nepřípustnou žádost žalobce o interní přezkum rozhodnutí Komise 2014/2002 final ze dne 31. března 2014 o oznámení Bulharské republiky o přechodném národním plánu stanoveném v článku 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU o průmyslových emisích;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C 2014/2002 final ze dne 31. března 2014 o oznámení Bulharské republiky o přechodném národním plánu stanoveném v článku 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU o průmyslových emisích.

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Komise Ares (2014) 23117513 ze dne 11. července 2014 porušuje článek 17 Smlouvy o Evropské unii, čl. 2 odst. 1 písm. g) a článek 10 nařízení (ES) č. 1367/2006, Úmluvu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (dále jen „Aarhuská úmluva“), ve spojení s rozhodnutím Rady ze dne 17. února 2005 o uzavření Aarhuské úmluvy jménem Evropského společenství (2005/370/ES).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze tvrzení, že rozhodnutí Komise C 2014/2002 final ze dne 31. března 2014 porušuje článek 17 Smlouvy o Evropské unii, směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU o průmyslových emisích, prováděcí rozhodnutí Komise 2012/115/EU ze dne 10. února 2012, kterým se stanoví pravidla týkající se přechodných národních plánů uvedených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU o průmyslových emisích, Aarhuskou úmluvu ve spojení s rozhodnutím Rady ze dne 17. února 2005 o uzavření Aaruhské úmluvy jménem Evropského společenství (2005/370/ES), směrnici 2001/42/ES o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu.