title: Věc C-626/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2020 Arkadiusz Kaminski proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-677/19, Polfarmex v. EUIPO – Kaminski

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/8

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2020 Arkadiusz Kaminski proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-677/19, Polfarmex v. EUIPO – Kaminski
      (Věc C-626/20 P)
      (2021/C 128/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Arkadiusz Kaminski (zástupci: E. Pijewska, M. Mazurek, W. Trybowski, radcowie prawni)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Polfarmex S.A
      Usnesením ze dne 28. ledna 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný a Arkadiusz Kaminski ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-665/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 7. prosince 2020 – Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti X; další účastník řízení: Openbaar Ministerie

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 7. prosince 2020 – Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti X; další účastník řízení: Openbaar Ministerie
      (Věc C-665/20)
      (2021/C 128/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

         Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti: X

         Další účastník řízení: Openbaar Ministerie

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 4 bod 5 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1) vykládán v tom smyslu, že vykonávající justiční orgán, pokud se členský stát rozhodne provést toto ustanovení do vnitrostátního práva, musí mít určitý prostor pro uvážení, pokud jde o otázku, zda je nutno výkon evropského zatýkacího rozkazu odmítnout?

                  2)

                  Musí být pojem „stejný čin“ uvedený v čl. 4 bodu 5 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán ve stejném smyslu jako v čl. 3 bodu 2 tohoto rámcového rozhodnutí, a pokud tomu tak není, jak má být vykládán tento pojem v prvním uvedeném ustanovení?

                  3)

                  Musí být podmínka stanovená v čl. 4 bodě 5 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV, že „trest byl vykonán, […] nebo podle práva státu, který vynesl rozsudek, ho již nelze vykonat“, vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na situaci, kdy byla vyžádaná osoba pravomocně odsouzena za stejný čin k trestu odnětí svobody, který byl částečně vykonán ve státě, který vynesl rozsudek, a který jí byl ve zbývající části orgánem tohoto státu, který není justičním orgánem, prominut v rámci všeobecné amnestie, která se vztahuje i na odsouzené, kteří se jako dožádaná osoba dopustili závažných trestných činů, a která nevychází z racionálních úvah politiky trestního práva?

         (1)  Rámcové Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc C-674/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 10. prosince 2020 – Airbnb Ireland UC v. Région de Bruxelles-Capitale

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 10. prosince 2020 – Airbnb Ireland UC v. Région de Bruxelles-Capitale
      (Věc C-674/20)
      (2021/C 128/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour constitutionnelle

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Airbnb Ireland UC

         Žalovaný: Région de Bruxelles-Capitale

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 1 odst. 5 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (1) vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která ukládá poskytovatelům zprostředkovatelské služby, jejímž účelem je prostřednictvím elektronické platformy za úplatu zprostředkovat vztah mezi potenciálními nájemci a pronajímateli, ať již podnikateli či soukromými osobami, nabízejícími poskytnutí krátkodobého ubytování, sdělit na základě písemné žádosti daňové správy a pod hrozbou správní pokuty „údaje o provozovateli a údaje o ubytovacích zařízeních cestovního ruchu, jakož i počet přenocování a ubytovacích jednotek provozovaných v uplynulém roce“ s cílem identifikovat osoby povinné k regionální dani z ubytovacích zařízení cestovního ruchu a jejich zdanitelné příjmy, spadá do „daňové oblasti“, a je proto třeba mít za to, že je vyloučena z působnosti této směrnice?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být články 1 až 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (2) vykládány v tom smyslu, že se tato směrnice vztahuje na takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava popsaná v první předběžné otázce? Musí být článek 56 Smlouvy o fungování Evropské unie případně vykládán tak, že se vztahuje na takovou právní úpravu?

                  3)

                  Musí být čl. 15 odst. 2 směrnice 2000/31/ES vykládán v tom smyslu, že se použije na takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava popsaná v první předběžné otázce, a že takovou právní úpravu umožňuje?

         (1)  Úř. věst. 2000, L 178, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2006, L 376, s. 36.


title: Věc C-694/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Grondwettelijk Hof (Belgie) dne 21. prosince 2020 – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Layers, CD, JU v. Vlámská vláda

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Grondwettelijk Hof (Belgie) dne 21. prosince 2020 – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Layers, CD, JU v. Vlámská vláda
      (Věc C-694/20)
      (2021/C 128/13)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Grondwettelijk Hof

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Layers, CD, JU

         Žalovaná: Vlámská vláda

         Předběžná otázka

      Porušuje čl. 1 bod 2 směrnice Rady (EU) 2018/822 (1) ze dne 25. května 2018, kterou se mění směrnice 2011/16/EU, pokud jde o povinnou automatickou výměnu informací v oblasti daní ve vztahu k přeshraničním uspořádáním, která se mají oznamovat, právo na spravedlivý proces zaručené článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a právo na respektování soukromého života zaručené článkem 7 Listiny základních práv Evropské unie v rozsahu, v němž nový čl. 8ab odst. 5 vložený do směrnice Rady 2011/16/EU (2) ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799/EHS stanoví, že pokud členský stát přijme nezbytná opatření, aby zprostředkovatele zprostil povinnosti podávat informace o přeshraničním uspořádání, které se má oznamovat, pokud by tato oznamovací povinnost představovala porušení zákonné povinnosti mlčenlivosti podle vnitrostátního práva tohoto členského státu, musí tento členský stát zprostředkovatelům uložit povinnost neprodleně informovat jakéhokoliv jiného zprostředkovatele, nebo pokud takový zprostředkovatel neexistuje, příslušného daňového poplatníka o jeho oznamovací povinnosti, jestliže má tato povinnost za následek, že advokát vystupující jako zprostředkovatel je povinen sdělit jinému zprostředkovateli, který není jeho mandantem, informace, které se v rámci výkonu podstatných činností svého povolání, totiž obhajoby nebo zastupování svého mandanta před soudem nebo poskytování právního poradenství, dozví také mimo právní spor?

         (1)  Úř. věst. 2018, L 139, s. 1

         (2)  Úř. věst. 2011, L 64, s. 1


title: Věc C-704/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 23. prosince 2020 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. C a B

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 23. prosince 2020 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. C a B
      (Věc C-704/20)
      (2021/C 128/14)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Odpůrci: C a B

         Předběžné otázky

      Ukládá unijní právo, konkrétně čl. 15 odst. 2 směrnice o navracení (2008/115/ES) (1) a článek 9 směrnice o přijímání (2013/33/EU) (2) , ve spojení s článkem 6 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2007, C 303/01), povinnost provést i bez návrhu přezkum v tom smyslu, že soud musí z úřední povinnosti (ex officio) posoudit, zda jsou splněny všechny podmínky pro zajištění, včetně podmínek, jejichž nesplnění cizinec nenamítal, ačkoliv měl možnost?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (přepracované znění) (Úř. věst. 2013, L 180, s. 96).


title: Věc C-712/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 24. prosince 2020 – GJ v. Ryanair DAC

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 24. prosince 2020 – GJ v. Ryanair DAC
      (Věc C-712/20)
      (2021/C 128/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: GJ

         Žalovaná: Ryanair DAC

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-713/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 24. prosince 2020 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y v. X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 24. prosince 2020 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y v. X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Věc C-713/20)
      (2021/C 128/16)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Žalobci v odvolacím řízení: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y

         Žalovaní v odvolacím řízení: X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 11 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) 883/2004 (1) vykládáno v tom smyslu, že se na zaměstnance, který bydlí v jednom členském státě a na základě smlouvy o agenturním zaměstnání pracuje na území jiného členského státu, v mezidobí mezi skončením pracovního poměru s ukončením přidělení a následným pokračováním i nadále vztahují právní předpisy posledně uvedeného členského státu, dokud tuto práci neukončí nejen dočasně?

                  2)

                  Jaké faktory jsou v takovýchto případech relevantní pro zjištění, zda se jedná o dočasné ukončení činnosti?

                  3)

                  Po uplynutí jakého období lze vycházet z toho, že zaměstnanec, který již nemá smluvní pracovní poměr, dočasně ukončil svou činnost ve státě zaměstnání, s výhradou konkrétních skutečností nasvědčujících opaku?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).


title: Věc C-13/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumunsko) dne 4. ledna 2021 – Pricoforest SRL v. Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumunsko) dne 4. ledna 2021 – Pricoforest SRL v. Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)
      (Věc C-13/21)
      (2021/C 128/18)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Judecătoria Miercurea Ciuc

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Pricoforest SRL

         Žalovaný: Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být pojem „v okruhu do 100 km“ stanovený v čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 561/2006 (1) vykládán v tom smyslu, že přímka nakreslená na mapě mezi místem obvyklého odstavení vozidla a místem určení musí být menší než 100 km, anebo v tom smyslu, že skutečná vzdálenost ujetá vozidlem musí být menší než 100 km?

                  2)

                  Musí být ustanovení čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 561/2006 vykládána v tom smyslu, že uskutečňování přeprav, které jsou stanoveny ve výše uvedeném ustanovení, včetně některých přeprav v rámci okruhu do 100 km od místa obvyklého odstavení vozidla, a jiných přeprav, které přesahují tento okruh, v období jednoho měsíce, v rámci vynětí situace uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 561/2006 z uplatnění dotyčného nařízení prostřednictvím vnitrostátního ustanovení, předpokládá vynětí všech dotčených přeprav z uplatnění tohoto nařízení, anebo pouze přeprav, které jsou uskutečňovány v okruhu [do] 100 km, nebo žádných z nich?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 1).


title: Věc C-19/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 13. ledna 2021 – I, S v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemsko) dne 13. ledna 2021 – I, S v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-19/21)
      (2021/C 128/20)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: I, S

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 27 dublinského nařízení (1), případně ve spojení s článkem 47 Listiny, vykládán v tom smyslu, že dožádaný členský stát je povinen poskytnout žadateli, který pobývá v dožadujícím členském státě, a který podle článku 8 (nebo článku 9 či 10) dublinského nařízení žádá o přemístění, nebo jeho rodinnému příslušníkovi ve smyslu článků 8, 9 nebo 10 dublinského nařízení, právo podat proti zamítnutí žádosti o převzetí účinný opravný prostředek k soudu?

                  2)

                  V případě, že odpověď na první otázku bude záporná a článek 27 dublinského nařízení neposkytuje právní základ pro právo podat účinný opravný prostředek, musí být článek 47 Listiny – ve spojení se základním právem na celistvost rodiny a s ohledem na nejlepší zájmy dítěte (jejichž ochrana je zakotvena v článcích 8 až 10, jakož i v bodě 19 odůvodnění dublinského nařízení) – vykládán v tom smyslu, že dožádaný členský stát je povinen poskytnout žadateli, který pobývá v dožadujícím členském státě, a který podle článků 8 až 10 dublinského nařízení žádá o přemístění, nebo jeho rodinnému příslušníkovi ve smyslu článků 8 až 10 dublinského nařízení, právo podat proti zamítnutí žádosti o převzetí účinný opravný prostředek k soudu?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku nebo na druhou část druhé otázky: Jakým způsobem a který členský stát má žadateli nebo jeho rodinnému příslušníkovi oznámit zamítavé rozhodnutí dožádaného členského státu a právo podat proti němu opravný prostředek?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-23/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gericht Erster Instanz Eupen (Belgie) dne 14. ledna 2021 – IO v. Wallonische Region

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gericht Erster Instanz Eupen (Belgie) dne 14. ledna 2021 – IO v. Wallonische Region
      (Věc C-23/21)
      (2021/C 128/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: IO

         Žalovaný: Wallonische Region

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je taková vnitrostátní právní úprava, tak jak je uplatňována Valonským regionem, a to úprava, podle níž je užívání zahraničního služebního vozidla, bez opětovné povinné registrace, které podnik (s nebo bez právní subjektivity) usazený v jiném členském státě EU než v Belgii poskytne jednateli (nebo osobě samostatně výdělečně činné) s bydlištěm v Belgii, podmíněno tím, že tento jednatel (nebo osoba samostatně výdělečně činná) musí mít v dotčeném vozidle u sebe potvrzení tohoto podniku (s nebo bez právní subjektivity) nebo doklad o zakázce, (tj. potvrzení ve smyslu čl. 3 § 2 bodu 2 královského nařízení ze dne 20. července 2001), v rozporu s příslušnými ustanoveními unijního práva, a to zejména s článkem 49 (svoboda usazování) a článkem 56 (volný pohyb služeb) Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU)?

                  2.

                  Je podmínka pro užívání služebního vozidla, které je zaregistrováno v zahraničí, a které je poskytnuto k dispozici společníkovi a jednateli žijícímu v Belgii, že tento musí od tohoto podniku pobírat plat nebo příjem, slučitelná s příslušnými ustanoveními unijního práva, a to zejména s článkem 49 (svoboda usazování) a článkem 56 (volný pohyb služeb) SFEU?

                  3.

                  Je taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava, která je výše popsána a uplatňována Valonským regionem, odůvodněna požadavky veřejné bezpečnosti nebo jiných ochranných opatření a je dodržování této vnitrostátní právní úpravy, která je vykládána tak, že kogentně stanoví, že je nutno u sebe mít jak doklad o zakázce, tak i potvrzení o poskytnutí vozidla k dispozici, nezbytné pro dosažení sledovaného cíle, nebo by bylo možno tohoto cíle dosáhnout rovněž jinak a méně striktními a formalistickými prostředky?


title: Věc C-36/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 22. ledna 2021 – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (jednající také pod jménem De Scharrelderij) v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 22. ledna 2021 – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (jednající také pod jménem De Scharrelderij) v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Věc C-36/21)
      (2021/C 128/22)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      College van Beroep voor het bedrijfsleven (odvolací správní soud pro hospodářské věci)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Sense Visuele Communicatie en Handel vof (jednající také pod jménem De Scharrelderij)

         Žalovaný: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministr zemědělství, přírody a kvality potravin)

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo tomu, aby bylo posouzeno na základě zásady ochrany legitimního očekávání platné ve vnitrostátním právu, zda vnitrostátní správní orgán v rozporu s ustanovením unijního práva vzbudil legitimní očekávání a jednal proto podle vnitrostátního práva nezákonně, když dotčené osobě nenahradil takto vzniklou škodu, jestliže se tato osoba nemůže úspěšně dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání podle unijního práva, neboť dotčené ustanovení unijního práva je jednoznačné?


title: Věc C-38/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 22. ledna 2021 – VK v. BMW Bank GmbH

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Ravensburg (Německo) dne 22. ledna 2021 – VK v. BMW Bank GmbH
      (Věc C-38/21)
      (2021/C 128/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Ravensburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VK

         Žalovaná: BMW Bank GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  K fikci zákonnosti podle čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věty a § 12 odst. 1 třetí věty EGBGB

                              a)

                              Jsou čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB, v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES (1) splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB, v rozporu s čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48/ES?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Vyplývá z unijního práva, zejména z čl. 10 odst. 2 písm. p) a čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48/ES, že čl. 247 § 6 odst. 2 třetí věta a čl. 247 § 12 odst. 1 třetí věta EGBGB se nepoužijí v rozsahu, ve kterém prohlašují, že smluvní ustanovení odporující požadavkům stanoveným v čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES splňují požadavky čl. 247 § 6 odst. 2 první a druhé věty EGBGB a požadavky čl. 247 § 12 odst. 1 druhé věty bodu 2 písm. b) EGBGB?
                              V případě záporné odpovědi na otázku II. 1. b):

                  2.

                  K povinným informacím podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48/ES

                              a)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že částka úroku splatná za den, která musí být uvedena v úvěrové smlouvě, musí být vypočtena ze smluvní výpůjční úrokové sazby uvedené ve smlouvě?

                              b)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb platná při uzavření úvěrové smlouvy musí být sdělena jako absolutní číslo, přinejmenším ale musí být jako absolutní číslo uvedena platná referenční úroková sazba [v tomto případě základní úroková sazba podle § 247 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, občanský zákoník)], ze které se navýšením (v tomto případě o pět procentních bodů podle § 288 odst. 1 druhé věty BGB) vypočte platná úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb, a musí být spotřebitel informován o referenční úrokové sazbě (základní úrokové sazbě) a její variabilitě?

                              c)

                              Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. t) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že v textu úvěrové smlouvy musejí být sděleny podstatné formální předpoklady pro přístup k mimosoudnímu urovnávání stížností a prostředků nápravy?
                              V případě kladné odpovědi na alespoň jednu z výše uvedených otázek II. 2. a) až c):

                              d)

                              Je třeba čl. 14 odst. 1 druhou větu písm. b) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že lhůta pro odstoupení od smlouvy začíná běžet pouze tehdy, pokud byly informace podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48/ES poskytnuty v úplné a správné podobě?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Jaká kritéria jsou relevantní pro počátek běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy navzdory neúplným nebo nesprávným informacím?
                              V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky II. 1. a) a/nebo alespoň jednu z otázek II. 2. a) až c):

                  3.

                  K zániku práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES:

                              a)

                              Podléhá právo na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES zániku?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Jedná se u zániku práva o časové omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Předpokládá uznání zániku práva ze subjektivního hlediska, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je přinejmenším za svou nevědomost odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti?
                              Pokud ne:

                              d)

                              Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48/ES, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, použití pravidel o zániku práva na základě dobré víry?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Je to slučitelné s ustálenými zásadami mezinárodního práva, jimiž je německý soud vázán podle Grundgesetz (základní zákon, dále jen „GG“)?
                              Pokud ano:

                              f)

                              Jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?

                  4.

                  K uznání zneužívajícího výkonu práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES:

                              a)

                              Může být výkon práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES zneužívající?
                              Pokud ano:

                              b)

                              Jedná se v případě uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy o omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem?
                              Pokud ne:

                              c)

                              Předpokládá uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy ze subjektivního hlediska, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je přinejmenším za svou nevědomost odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti?
                              Pokud ne:

                              d)

                              Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48/ES, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, uznání zneužívajícího výkonu práva na odstoupení od smlouvy na základě dobré víry?
                              Pokud ne:

                              e)

                              Je to slučitelné s ustálenými zásadami mezinárodního práva, jimiž je německý soud vázán podle GG?
                              Pokud ano:

                              f)

                              Jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, 22.5.2008, s. 66).


title: Věc C-39/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 26. ledna 2021 – X v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 26. ledna 2021 – X v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-39/21)
      (2021/C 128/24)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: X

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mohou členské státy s ohledem na článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ve spojení s jejími články 6 a 53 a v souvislosti s čl. 15 odst. 2 písm. b) směrnice o navracení (1), čl. 9 odst. 3 směrnice o přijímání (2), jakož i s čl. 28 odst. 4 nařízení Dublin (3) koncipovat soudního řízení, v němž může být napadeno zajištění pro účely vyhoštění uložené státními orgány, tak, aby soudu bylo zakázáno přezkoumat z úřední povinnosti všechny aspekty legality zajištění, tyto posoudit a v případě, že z úřední povinnosti zjistí, že je toto zajištění protiprávní, takové protiprávní zajištění neprodleně ukončit a nařídit okamžité propuštění cizince? Bude-li Soudní dvůr Evropské unie považovat takovéto vnitrostátní ustanovení za neslučitelné s právem Unie, znamená to pak také, že, pokud cizinec u soudu požádá o své propuštění, je tento soud vždy povinen i bez návrhu aktivně a důkladně přezkoumat a posoudit všechny relevantní skutečnosti a aspekty zajištění?

                  2.

                  Bude odpověď na první otázku s ohledem na čl. 24 odst. 2 Listiny ve spojení s čl. 3 bodem 9 směrnice o navracení, článkem 21 směrnice o přijímání a článkem 6 nařízení Dublin odlišná, jestliže je cizinec zajištěný státními orgány nezletilý?

                  3.

                  Vyplývá z práva na účinnou právní ochranu, jak jej zaručuje článek 47 Listiny ve spojení s jejími články 6 a 53 a v souvislosti s čl. 15 odst. 2 písm. b) směrnice o navracení čl. 9 odst. 3 směrnice o přijímání a čl. 28 odst. 4 nařízení Dublin, že soud každého stupně, jestliže cizinec u tohoto soudu navrhne zrušení zajištění pro účely vyhoštění a své propuštění, musí každé rozhodnutí o tomto návrhu opatřit dostatečným obsahovým odůvodněním, když byl opravný prostředek v ostatním podán tak, jak je to v tomto členském státě stanoveno? Považuje-li Soudní dvůr vnitrostátní právní praxi, podle níž se soud ve druhém a tedy posledním stupni může omezit na to, že přijme rozhodnutí bez jakéhokoliv obsahového odůvodnění, s ohledem na způsob, jakým je tento opravný prostředek v tomto členském státě v ostatním koncipován, za neslučitelné s unijním právem, znamená to pak, že vzhledem k citlivé situaci cizince, zásadnímu významu v řízeních podle cizineckého práva a zjištění, že tato řízení – ohledně právní ochrany odchylně od všech jiných správních řízení – stanoví stejné nízké procesní záruky pro cizince jako řízení o zajištění, musí být takováto pravomoc soudu rozhodujícího ve druhém a tedy posledním stupni v azylových věcech a řádných věcech týkajících se cizinců také považována za neslučitelnou s unijním právem? Musí být s ohledem na čl. 24 odst. 2 Listiny odpověď na tyto otázky odlišná, jestliže je cizinec, který napadl rozhodnutí podle cizineckého práva přijatá státními orgány, nezletilý?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. L 348, 24.12.2008, s. 98).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013 , kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (přepracované znění Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013 , kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (přepracované znění) (
         Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 96).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 31).


title: Věc C-45/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 28. ledna 2021 – Banka Slovenije v. Državni zbor Republike Slovenije

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 28. ledna 2021 – Banka Slovenije v. Državni zbor Republike Slovenije
      (Věc C-45/21)
      (2021/C 128/25)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Ustavno sodišče Republike Slovenije

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Banka Slovenije

         Další účastník řízení: Državni zbor Republike Slovenije

         Předběžné otázky

                  a)

                  Musí být článek 123 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 21 Protokolu č. 4 vykládány v tom smyslu, že zakazují národní centrální bance, která je členem Evropského systému centrálních bank, nést odpovědnost za škodu, která má být uhrazena z jejích vlastních zdrojů, vůči bývalým držitelům zrušených finančních nástrojů, jejichž zrušení bylo touto bankou rozhodnuto při výkonu její pravomoci, která jí byla svěřena zákonem, přijímat mimořádná opatření ve veřejném zájmu za účelem zabránění ohrožení stability finančního systému v případě, že se v rámci následných soudních řízení ukáže, že v rámci těchto zrušení finančních nástrojů nebyla dodržena zásada, podle níž se žádný držitel finančního nástroje nesmí kvůli mimořádnému opatření ocitnout v horší situaci, než v jaké by se ocitl, kdyby toto opatření nebylo přijato, pokud byla v této souvislosti národní centrální banka odpovědná: (1) za škodu, kterou bylo možné předvídat na základě skutečností a okolností, které existovaly v době rozhodnutí centrální banky a o kterých centrální banka věděla nebo si jich měla být vědoma, a (2) za škodu způsobenou jednáním osob, které jednaly při výkonu těchto pravomocí centrální banky z pověření centrální banky, ale které v této souvislosti s ohledem na skutečnosti a okolnosti, o nichž věděly nebo měly vědět v souladu s přijatými pravomocemi, nejednaly s péčí odborné a obezřetné osoby?

                  b)

                  Musí být článek 123 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 21 Protokolu č. 4 vykládány v tom smyslu, že zakazují národní centrální bance, která je členem Evropského systému centrálních bank, vyplácet ze svých vlastních zdrojů zvláštní peněžní náhradu části bývalých držitelů zrušených finančních nástrojů (podle kritéria majetkové situace) z důvodu zrušení nástrojů, o nichž výše uvedená banka rozhodla při výkonu své pravomoci, která jí byla svěřena zákonem, přijímat mimořádná opatření ve veřejném zájmu za účelem zabránění ohrožení stability finančního systému, pokud je v této souvislosti k oprávnění získat náhradu dostačující to, že byl finanční nástroj zrušen, aniž by byla relevantní otázka, zda byla či nebyla porušena zásada, podle které se žádný držitel finančního nástroje nesmí z důvodu mimořádného opatření nacházet v horší situaci než je situace, ve které by se nacházel, kdyby toto opatření nebylo přijato?

                  c)

                  Musí být článek 130 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 7 Protokolu č. 4 o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby byla národní centrální bance uložena povinnost zaplatit náhradu škody, která vznikla v důsledku výkonu jejích zákonných pravomocí, a to v takové výši, která by mohla ohrozit schopnost národní centrální banky účinně plnit své povinnosti? Jsou pro účely učinění závěru, že byla porušena zásada finanční nezávislosti národní centrální banky, relevantní zákonné podmínky, za nichž je založena výše uvedená odpovědnost?

                  d)

                  Musí být články 53 až 62 směrnice 2013/36/EU (1) nebo články 44 až 52 směrnice 2006/48/ES (2), které chrání důvěrnost důvěrných informací obdržených nebo vzniklých v rámci obezřetnostního dohledu nad bankami, vykládány v tom smyslu, že tyto dvě směrnice rovněž chrání důvěrnost informací, které byly obdrženy nebo vznikly v souvislosti s prováděním opatření, jejichž cílem byla záchrana bank za účelem zajištění finanční stability systému, a to v době, kdy rizika pro solventnost a likviditu bank nebylo možné eliminovat obvyklými opatřeními obezřetnostního dohledu, avšak tato opatření byla považována za reorganizační opatření podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. L 125, 5.5.2001) (3)?

                  e)

                  V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu d), musí být články 53 až 62 směrnice 2013/36/EU nebo články 44 až 52 směrnice 2006/48/ES o ochraně důvěrných informací obdržených nebo vzniklých v rámci obezřetnostního dohledu vykládány v tom smyslu, že pro účely ochrany, kterou poskytují, je následná směrnice 2013/36/EU relevantní i v případě, že se jedná o důvěrné informace obdržené nebo vzniklé během období uplatňování směrnice 2006/48/ES, pokud by tyto informace byly zveřejněny během období uplatňování směrnice 2013/36/EU?

                  f)

                  V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu d), musí být čl. 53 odst. 1 první pododstavec směrnice 2013/36/EU (a čl. 44 odst. 1 první pododstavec směrnice 2006/48/ES, v závislosti na odpovědi na předchozí otázku) vykládán v tom smyslu, že informace, které má národní centrální banka k dispozici jakožto orgán dohledu a které byly zveřejněny v určitém okamžiku následujícím po okamžiku, kdy vznikly, nebo informace, které by mohly představovat profesní tajemství, ale které jsou z doby před pěti nebo více lety, a u nichž se proto v zásadě na základě plynutí času má za to, že představují historické informace, a ztratily tak svou důvěrnou povahu, již nejsou důvěrnými informacemi, na které se vztahuje povinnost dodržování profesního tajemství? Závisí v případě historických informací z doby před pěti nebo více lety zachování statusu důvěrnosti na otázce, zda lze důvěrnost údajů odůvodnit na základě jiných důvodů, než je obchodní situace bank podléhajících dohledu nebo jiných podniků?

                  g)

                  V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu d), musí být čl. 53 odst. 1 třetí pododstavec směrnice 2013/36/EU [a čl. 44 odst. 1 třetí pododstavec směrnice 2006/48/ES, v závislosti na odpovědi na otázku uvedenou v písmenu e)] vykládán v tom smyslu, že umožňuje, aby důvěrné dokumenty, které se netýkají třetích osob usilujících o záchranu úvěrové instituce, a které jsou právně relevantní pro účely rozhodnutí soudu v rámci civilního řízení o náhradě škody zahájeného proti orgánu obezřetnostního dohledu, byly automaticky zpřístupněny, a to ještě před zahájením soudního řízení a všem potenciálním žalobcům a jejich zmocněncům, aniž by bylo zahájeno konkrétní řízení za účelem rozhodnutí o legitimitě zpřístupnění každého jednotlivého dokumentu každému jednotlivému oprávněnému subjektu a aniž by byly zváženy příslušné zájmy v každém konkrétním případě, a to i v případě, kdy se jedná o informace týkající se úvěrových institucí, které se nenachází v úpadku nebo nucené likvidaci, ale které naopak obdržely státní podporu v řízení, v němž byly zrušeny finanční nástroje akcionářů a podřízených věřitelů úvěrových institucí?

                  h)

                  V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu d), musí být čl. 53 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2013/36/EU [a čl. 44 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2006/48/ES, v závislosti na odpovědi na otázku uvedenou v písmenu e)] vykládán v tom smyslu, že umožňuje zpřístupnit na internetu všechny důvěrné dokumenty nebo shrnutí těchto dokumentů, které se netýkají třetích osob usilujících o záchranu úvěrové instituce, a které jsou právně relevantní pro účely rozhodnutí soudu v rámci civilního řízení o náhradě škody zahájeného proti orgánu obezřetnostního dohledu, v případě, kdy se jedná o informace týkající se úvěrových institucí, které se nenachází v úpadku nebo nucené likvidaci, ale které naopak obdržely státní podporu v řízení, v němž byly zrušeny finanční nástroje akcionářů a podřízených věřitelů úvěrových institucí, pokud je však vyžadováno, aby v rámci předmětného zveřejnění na internetu byly všechny důvěrné informace skryty?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338)

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (přepracované znění) (Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 1)

         (3)  Úř. věst. 2001, L 125, s. 15.


title: Věc C-51/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus (Estonsko) dne 28. ledna 2021 – Aktsiaselts M.V.WOOL v. Põllumajandus- ja Toiduamet

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus (Estonsko) dne 28. ledna 2021 – Aktsiaselts M.V.WOOL v. Põllumajandus- ja Toiduamet
      (Věc C-51/21)
      (2021/C 128/26)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Halduskohus

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Aktsiaselts M.V.WOOL

         Žalovaný: Põllumajandus- ja Toiduamet (dříve Veterinaar- ja Toiduamet)

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být druhé mikrobiologické kritérium „nepřítomnost ve 25 g výrobku“ uvedené v čl. 3 odst. 1 a v bodě 1.2 tabulky v kapitole 1 přílohy I nařízení č. 2073/2005 (1) s přihlédnutím k tomuto nařízení a k ochraně veřejného zdraví, jakož i k cílům sledovaným nařízeními č. 178/2002 (2) a č. 882/2004 (3) vykládáno v tom smyslu, že pokud provozovatel potravinářského podniku nebyl schopen příslušnému orgánu dostatečně prokázat, že potraviny určené k přímé spotřebě, které podporují růst L. monocytogenes, kromě těch, jež jsou určené pro kojence a pro zvláštní léčebné účely, nepřekračují po dobu údržnosti limit 100 KTJ/g, platí pak mikrobiologické kritérium „nepřítomnost ve 25 g výrobku“ v každém případě i pro výrobky uvedené na trh během doby údržnosti?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Musí být druhé mikrobiologické kritérium „nepřítomnost ve 25 g výrobku“ uvedené v čl. 3 odst. 1 a v bodě 1.2 tabulky v kapitole 1 přílohy I nařízení č. 2073/2005 s přihlédnutím k tomuto nařízení a k ochraně veřejného zdraví, jakož i k cílům sledovaným nařízeními č. 178/2002 a č. 882/2004 vykládáno v tom smyslu, že nezávisle na tom, zda je provozovatel potravinářského podniku schopen příslušnému orgánu dostatečně prokázat, že potravina po dobu údržnosti nepřekračuje limit 100 KTJ/g, platí pak pro tuto potravinu dvě alternativní mikrobiologická kritéria, a to 1) kritérium „nepřítomnost ve 25 g výrobku“, dokud je potravina pod kontrolou provozovatele potravinářského podniku, a 2) kritérium „100 KTJ/g“ poté, co se potravina dostala mimo kontrolu provozovatele potravinářského podniku?

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2073/2005 ze dne 15. listopadu 2005 o mikrobiologických kritériích pro potraviny (Úř. věst. 2005, L 338, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (Úř. věst. 2004, L 165, s. 1).


title: Věc C-53/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Liège (Belgie) dne 28. ledna 2021 – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL v. État belge – SPF Finances

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Liège (Belgie) dne 28. ledna 2021 – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL v. État belge – SPF Finances
      (Věc C-53/21)
      (2021/C 128/28)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Liège

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL

         Odpůrce: État belge – SPF Finances

         Předběžná otázka

      Je třeba článek 56 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, na jejímž základě jsou společnosti usazené v prvním členském státě využívající služby společností usazených ve druhém členském státě povinny, chtějí-li se vyhnout vyměření korporační daně ve výši 100 procent nebo 50 procent z částek fakturovaných těmito posledně uvedenými společnostmi, vyhotovit a předat daňové správě finanční přehledy a souhrnné výkazy vztahující se k těmto výdajům, zatímco využijí-li služeb společností – rezidentů, takové povinnosti, chtějí-li se vyhnout vyměření uvedené daně, nepodléhají?


title: Věc C-55/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 28. ledna 2021 – Direktor na Agencija „Mitnici“ v. „IMPERIAL TOBACCO BULGARIA“ EOOD

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 28. ledna 2021 – Direktor na Agencija „Mitnici“ v. „IMPERIAL TOBACCO BULGARIA“ EOOD
      (Věc C-55/21)
      (2021/C 128/29)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varchoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Direktor na Agencija „Mitnici“

         Odpůrkyně:„IMPERIAL TOBACCO BULGARIA“ EOOD

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 11 směrnice Rady 2008/118/ES (1) ze dne 16. prosince 2008 a čl. 17 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2011/64/EU (2) ze dne 21. června 2011 vykládány v tom smyslu, že členským státům ukládají povinnost přijmout ustanovení upravující vrácení spotřební daně včetně spotřební daně z tabákových výrobků, které byly propuštěny ke spotřebě a zničeny pod dohledem celního úřadu?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, mohou se dotčené osoby dovolávat přímého účinku ustanovení směrnic a zásad unijního práva, pokud členský stát nesplnil svoji povinnost přijmout takováto ustanovení?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na první dvě otázky, opravňuje přímý účinek uvedených ustanovení za skutkových okolností projednávané věci k vrácení odvedené spotřební daně pouze na základě žádosti a bez dalších formálních požadavků?

         (1)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, 14.1.2009, s. 12).

         (2)  Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (Úř. věst. L 176, 5.7.2011, s. 24).


title: Věc C-56/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) dne 29. ledna 2021 – „ARVI“ ir ko UAB v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) dne 29. ledna 2021 – „ARVI“ ir ko UAB v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Věc C-56/21)
      (2021/C 128/30)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka:„ARVI“ ir ko UAB

         Odpůrkyně: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je vnitrostátní právní úprava, podle níž může mít plátce DPH možnost volby v otázce uplatnění DPH, pokud jde o nemovitost osvobozenou od DPH, pouze tehdy, pokud se nemovitost převádí osobě povinné k dani, která je v okamžiku uzavření transakce registrována jako plátce DPH, slučitelná s výkladem článků 135 a 137 směrnice (1) a se zásadami daňové neutrality a efektivity?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, je výklad ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého dodavatel nemovitosti musí opravit odpočet DPH zatěžující pořízení převedené nemovitosti, jestliže se rozhodl na dodání nemovitosti uplatnit DPH a takové rozhodnutí není podle vnitrostátních požadavků možné kvůli jediné podmínce, a to že pořizovatel nemá postavení registrovaného plátce DPH, slučitelný s ustanoveními směrnice o nároku dodavatele na odpočet DPH a o opravě odpočtu a se zásadami neutrality DPH a efektivity?

                  3)

                  Je správní praxe, podle níž je dodavatel nemovitosti za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, povinen opravit odpočet daně zaplacené na vstupu z pořízení/výstavby nemovitosti, jelikož plnění spočívající v prodeji této nemovitosti je považováno za dodání nemovitosti osvobozené od daně z důvodu neexistence možnosti volby v otázce uplatnění DPH (pořizovatel neměl v okamžiku uzavření transakce identifikační číslo pro DPH), ačkoliv v okamžiku uzavření transakce pořizovatel nemovitosti o registraci coby plátce DPH požádal a jako plátce DPH byl registrován jeden měsíc po uzavření transakce, slučitelná s ustanoveními směrnice o nároku dodavatele na odpočet DPH a o opravě odpočtu a se zásadou neutrality DPH? Je v takovém případě třeba zjistit, zda pořizovatel nemovitosti, který se zaregistroval jako plátce DPH po uskutečnění transakce, nabytou nemovitost skutečně používal v rámci činností podléhajících DPH a že neexistují žádné důkazy o daňovém úniku či zneužití?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-61/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 2. února 2021 – JP v. Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 2. února 2021 – JP v. Ministre de la Transition écologique, Premier ministre
      (Věc C-61/21)
      (2021/C 128/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: JP

         Žalovaní: Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být použitelná pravidla práva Evropské unie vyplývající z ustanovení čl. 13 odst. 1 a čl. 23 odst. 1 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1) vykládána tak, že v případě dostatečně závažného porušení povinností, které z těchto pravidel vyplývají, ze strany členského státu Evropské unie přiznávají jednotlivcům právo obdržet od dotčeného členského státu náhradu újmy na zdraví, která je v přímé a nepochybné příčinné souvislosti se zhoršením kvality ovzduší?

                  2)

                  Za předpokladu, že výše uvedená ustanovení skutečně mohou založit takový nárok na náhradu újmy na zdraví, jakým podmínkám podléhá vznik tohoto nároku, zejména s ohledem na datum, ke kterému musí být posouzeno nesplnění povinnosti přičitatelné dotčenému členskému státu?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 152, s. 1.


title: Věc C-68/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 3. února 2021 – Iveco Orecchia SpA v. APAM Esercizio SpA

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 3. února 2021 – Iveco Orecchia SpA v. APAM Esercizio SpA
      (Věc C-68/21)
      (2021/C 128/33)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Iveco Orecchia SpA

         Žalovaná: APAM Esercizio SpA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je s unijním právem – a zejména s ustanoveními směrnice 2007/46/ES (1) (uvedenými v článcích 10, 19 a 28 uvedené směrnice Společenství), jakož i zásadami rovného zacházení a nestrannosti, plné konkurenceschopnosti a řádné správy – slučitelné, že prostřednictvím zvláštního odkazu na dodávky náhradních dílů pro autobusy určené pro veřejnou dopravu na základě veřejné zakázky může zadavatel přijmout náhradní díly určené pro konkrétní vozidlo, které vyrobil jiný výrobce než výrobce vozidla, tudíž neschválené společně s vozidlem, které spadají do jednoho z typů konstrukčních částí, na které se vztahují technické předpisy uvedené v příloze IV výše uvedené směrnice (Soupis požadavků pro ES schválení typu vozidla), a nabídnuté v zadávacím řízení bez přiložení certifikátu schválení typu a bez jakýchkoli informací o skutečném schválení typu, a naopak na základě předpokladu, že schválení typu není nezbytné, protože stačí pouze prohlášení o rovnocennosti se schváleným originálem poskytnuté uchazečem?

                  2)

                  Je s unijním právem – a zejména s čl. 3 bodem 27 směrnice 2007/46/ES – slučitelné, že ve vztahu k dodávkám náhradních dílů pro autobusy určené pro veřejnou dopravu na základě veřejné zakázky je umožněno, aby se soutěžitel sám označil za „výrobce“ konkrétního neoriginálního náhradního dílu určeného pro konkrétní vozidlo, zejména pokud spadá do některého z typů konstrukčních částí, na které se vztahují technické předpisy uvedené v příloze IV (Soupis požadavků pro ES schválení typu vozidla) směrnice 2007/46/ES, nebo musí uvedený soutěžitel naopak prokázat – pro každý z takto nabízených náhradních dílů a pro potvrzení jejich rovnocennosti s technickými specifikacemi zadávacího řízení – že je osobou odpovědnou vůči schvalovacímu orgánu za všechny aspekty schvalovacího procesu, jakož i za shodnost výroby a příslušnou úroveň kvality, a že přímo realizuje alespoň některé fáze výroby konstrukční části podléhající schválení typu, přičemž pokud tomu tak je, jakým způsobem musí být tento důkaz poskytnut?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2007, L 263, s. 1).


title: Věc C-70/21: Žaloba podaná dne 3. února 2021 – Evropská komise v. Řecká republika

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/27

      Žaloba podaná dne 3. února 2021 – Evropská komise v. Řecká republika
      (Věc C-70/21)
      (2021/C 128/34)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis, M. Noll-Ehlers)

         Žalovaná: Řecká republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  a)

                  konstatoval, že:

                              —

                              Řecká republika tím, že systematicky a neustále překračovala mezní hodnoty koncentrace částic PM10, pokud jde o denní maximální hodnotu od roku 2005 v zóně/aglomeraci EL0004 v Soluni, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z ustanovení článku 13 ve spojení s přílohou XI směrnice 2008/50 (1);

                              —

                              Řecká republika tím, že nepřijala od 11. června 2010 opatření nezbytná k tomu, aby byly dodržovány mezní hodnoty PM10 v zóně/aglomeraci EL0004 v Soluni, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 (ve spojení s přílohou XV, částí A, této směrnice) a přesněji nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce uvedené směrnice na přijetí vhodných opatření, aby bylo období překročení mezních hodnot co možná nejkratší.

                  b)

                  uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Prvním žalobním důvodem Komise zdůrazňuje, že směrnice 2008/50 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu vyžaduje, aby členské státy omezily expozici občanů jemným částicím zvaným suspendované částice (PM10). Komise tvrdí, že od roku 2005, tedy data, kdy se dodržování mezních denních a ročních hodnot PM10 stalo povinným (původně na základě čl. 5 odst. 1 směrnice 1999/30, poté na základě článku 13 směrnice 2008/50), Řecká republika na základě ročních zpráv o kvalitě ovzduší, které předává, nezajistila soudržné dodržování maximálních denních hodnot v aglomeraci EL0004 v Soluni.
      Druhým žalobním důvodem Komise uvádí, že směrnice 2008/50 ukládá členským státům v případě překročení mezních hodnot povinnost jasně a urgentně schválit plány kvality ovzduší, které obsahují náležitá opatření, aby bylo období překročení mezních hodnot co možná nejkratší. Komise tvrdí, že Řecká republika nevypracovala náležitý plán kvality ovzduší pro aglomeraci EL0004 v Soluni v rozporu s čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. 2008, L 152, s. 1).


title: Věc C-73/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2021 Química del Nalón SA, dříve Industrial Química del Nalón SA proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-635/18, Industrial Química del Nalón SA v. Komise

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/28

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2021 Química del Nalón SA, dříve Industrial Química del Nalón SA proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-635/18, Industrial Química del Nalón SA v. Komise
      (Věc C-73/21 P)
      (2021/C 128/35)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Química del Nalón SA, dříve Industrial Química del Nalón SA (zástupci: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, advokát, M. Grunchard, advokátka)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Španělské království a Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k posouzení; a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Tribunálu, že argument navrhovatelky, že se Komise dopustila zjevného pochybení, nutně neznamená také argument, podle kterého Komise porušila povinnost řádné péče, je z právního hlediska nesprávné.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Tribunál právně nesprávně použil údajný nedostatek právní jasnosti bodu 4.1.3.5.5 přílohy I nařízení č. 1272/2008 (1) jako důvod pro odmítnutí právního argumentu, který navrhovatelka skutečně uplatnila.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že se Tribunál nemohl dovolávat zjištění, že právní rámec je složitý, aby omluvil, že Komise nezohlednila nedostatek rozpustnosti CTPHT (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní). V dřívějších souvisejících řízeních (věc T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA a další v. Evropská komise) rozhodl totiž Tribunál naopak. Bez jakéhokoli vysvětlení pro opačné rozhodnutí je odůvodnění Tribunálu nedostatečné a rozporuplné.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál nesprávně použil běžný test náležité péče. Tím, že dospěl k závěru, že Komise jednala jako jakýkoli jiný řádný, náležitě pečlivý správní orgán, použil nesprávný a nepřiměřený srovnávací bod k posouzení náležité péče a běžnosti jednání Komise.
      Pátý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nedostatečného a rozporného odůvodnění Tribunálu v rozsahu, v němž shledal, aniž uvedl jakékoli důkazy, a opřel se pouze o stanovisko generálního advokáta, že Komise mohla mít potíže s opravou svého zjevně nesprávného posouzení, čímž naznačil, že přístup Komise mohl být omluven.
      Šestý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení nesprávného právního posouzení Tribunálu, když dospěl k závěru, že pochybení Komise lze omluvit odkazem na zásadu obezřetnosti, protože podle ustálené judikatury se této zásady nelze dovolávat během klasifikace látky.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. L 353, 31.12.2008, s. 1).


title: Věc C-74/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. února 2021 Deza a.s. proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-638/18, Deza a.s. v. Komise

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/29

      Kasační opravný prostředek podaný dne 4. února 2021 Deza a.s. proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-638/18, Deza a.s. v. Komise
      (Věc C-74/21 P)
      (2021/C 128/36)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deza a.s. (zástupci: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, advokát, M. Grunchard, advokátka)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Španělské království a Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k posouzení; a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Tribunálu, že argument navrhovatelky, že se Komise dopustila zjevného pochybení, nutně neznamená také argument, podle kterého Komise porušila povinnost řádné péče, je z právního hlediska nesprávné.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Tribunál právně nesprávně použil údajný nedostatek právní jasnosti bodu 4.1.3.5.5 přílohy I nařízení č. 1272/2008 (1) jako důvod pro odmítnutí právního argumentu, který navrhovatelka skutečně uplatnila.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že se Tribunál nemohl dovolávat zjištění, že právní rámec je složitý, aby omluvil, že Komise nezohlednila nedostatek rozpustnosti CTPHT (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní). V dřívějších souvisejících řízeních (věc T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA a další v. Evropská komise) rozhodl totiž Tribunál naopak. Bez jakéhokoli vysvětlení pro opačné rozhodnutí je odůvodnění Tribunálu nedostatečné a rozporuplné.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál nesprávně použil běžný test náležité péče. Tím, že dospěl k závěru, že Komise jednala jako jakýkoli jiný řádný, náležitě pečlivý správní orgán, použil nesprávný a nepřiměřený srovnávací bod k posouzení náležité péče a běžnosti jednání Komise.
      Pátý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nedostatečného a rozporného odůvodnění Tribunálu v rozsahu, v němž shledal, aniž uvedl jakékoli důkazy, a opřel se pouze o stanovisko generálního advokáta, že Komise mohla mít potíže s opravou svého zjevně nesprávného posouzení, čímž naznačil, že přístup Komise mohl být omluven.
      Šestý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení nesprávného právního posouzení Tribunálu, když dospěl k závěru, že pochybení Komise lze omluvit odkazem na zásadu obezřetnosti, protože podle ustálené judikatury se této zásady nelze dovolávat během klasifikace látky.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. L 353, 31.12.2008, s. 1).


title: Věc C-75/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2021 Bilbaína de Alquitranes, SA proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-645/18, Bilbaína de Alquitranes, SA v. Komise

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/30

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2021 Bilbaína de Alquitranes, SA proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-645/18, Bilbaína de Alquitranes, SA v. Komise
      (Věc C-75/21 P)
      (2021/C 128/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bilbaína de Alquitranes, SA (zástupci: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, advokát, M. Grunchard, advokátka)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Španělské království a Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k posouzení; a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Tribunálu, že argument navrhovatelky, že se Komise dopustila zjevného pochybení, nutně neznamená také argument, podle kterého Komise porušila povinnost řádné péče, je z právního hlediska nesprávné.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Tribunál právně nesprávně použil údajný nedostatek právní jasnosti bodu 4.1.3.5.5 přílohy I nařízení č. 1272/2008 (1) jako důvod pro odmítnutí právního argumentu, který navrhovatelka skutečně uplatnila.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že se Tribunál nemohl dovolávat zjištění, že právní rámec je složitý, aby omluvil, že Komise nezohlednila nedostatek rozpustnosti CTPHT (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní). V dřívějších souvisejících řízeních (věc T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA a další v. Evropská komise) rozhodl totiž Tribunál naopak. Bez jakéhokoli vysvětlení pro opačné rozhodnutí je odůvodnění Tribunálu nedostatečné a rozporuplné.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál nesprávně použil běžný test náležité péče. Tím, že dospěl k závěru, že Komise jednala jako jakýkoli jiný řádný, náležitě pečlivý správní orgán, použil nesprávný a nepřiměřený srovnávací bod k posouzení náležité péče a běžnosti jednání Komise.
      Pátý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nedostatečného a rozporného odůvodnění Tribunálu v rozsahu, v němž shledal, aniž uvedl jakékoli důkazy, a opřel se pouze o stanovisko generálního advokáta, že Komise mohla mít potíže s opravou svého zjevně nesprávného posouzení, čímž naznačil, že přístup Komise mohl být omluven.
      Šestý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z tvrzení nesprávného právního posouzení Tribunálu, když dospěl k závěru, že pochybení Komise lze omluvit odkazem na zásadu obezřetnosti, protože podle ustálené judikatury se této zásady nelze dovolávat během klasifikace látky.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. L 353, 31.12.2008, s. 1).


title: Věc T-488/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – XC v. Komise („Veřejná služba – Přijímání – Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/338/17 – Rozhodnutí výběrové komise nepřipustit žalobce do další fáze výběrového řízení – Zásada zákazu diskriminace z důvodu zdravotního postižení – Přístup k dokumentům – Zamítnutí žádosti o přístup k otázkám položeným během zkoušek – Důvěrnost práce výběrové komise – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/356/18 – Rezervní seznam – Žaloba na neplatnost – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Nepřípustnost – Odpovědnost“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – XC v. Komise
      (Věc T-488/18) (1)

      („Veřejná služba - Přijímání - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/338/17 - Rozhodnutí výběrové komise nepřipustit žalobce do další fáze výběrového řízení - Zásada zákazu diskriminace z důvodu zdravotního postižení - Přístup k dokumentům - Zamítnutí žádosti o přístup k otázkám položeným během zkoušek - Důvěrnost práce výběrové komise - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/356/18 - Rezervní seznam - Žaloba na neplatnost - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost - Odpovědnost“)
      (2021/C 128/38)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: XC (zástupce: C. Bottino, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Spina a L. Vernier, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/338/17 ze dne 4. prosince 2017 o nepřipuštění žalobce do další fáze výběrového řízení a zadruhé návrh zakládající se na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2018) 3969 ze dne 19. června 2018 ve věci přístupu k dokumentům, zatřetí návrh na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rezervního seznamu otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/356/18, zveřejněného dne 22. května 2019, a začtvrté návrh na základě článku 270 SFEU a znějící na náhradu různých újem, které žalobce údajně utrpěl.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  XC se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Spojené věci T-345/19, T-346/19, T-364/19 až T-366/19, T-372/19 až T-375/19 a T-385/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Santini a další v. Parlament („Institucionální právo – Jednotný status poslance Evropského parlamentu – Poslanci Evropského parlamentu zvolení v italských okrscích – Přijetí rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (úřad předsednictví Poslanecké sněmovny, Itálie) č. 14/2018 o důchodech – Změna výše důchodů italských národních poslanců – Odpovídající změna výše důchodů některých bývalých poslanců Evropského parlamentu zvolených v Itálii provedená Evropským parlamentem – Pravomoc autora aktu – Povinnost uvést odůvodnění – Nabyté nároky – Právní jistota – Legitimní očekávání – Právo na vlastnictví – Přiměřenost – Rovné zacházení – Mimosmluvní odpovědnost – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Santini a další v. Parlament
      (Spojené věci T-345/19, T-346/19, T-364/19 až T-366/19, T-372/19 až T-375/19 a T-385/19) (1)

      („Institucionální právo - Jednotný status poslance Evropského parlamentu - Poslanci Evropského parlamentu zvolení v italských okrscích - Přijetí rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (úřad předsednictví Poslanecké sněmovny, Itálie) č. 14/2018 o důchodech - Změna výše důchodů italských národních poslanců - Odpovídající změna výše důchodů některých bývalých poslanců Evropského parlamentu zvolených v Itálii provedená Evropským parlamentem - Pravomoc autora aktu - Povinnost uvést odůvodnění - Nabyté nároky - Právní jistota - Legitimní očekávání - Právo na vlastnictví - Přiměřenost - Rovné zacházení - Mimosmluvní odpovědnost - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)
      (2021/C 128/39)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Giacomo Santini (Trento, Itálie) a dalších 9 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupce: M. Paniz, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: S. Seyr a S. Alves, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení oznámení ze dne 11. dubna 2019 a v případě žalobce ve věci T-375/19 oznámení ze dne 8. května 2019, vyhotovených v případě každého ze žalobců Parlamentem a týkající se úpravy výše důchodů, které žalobci pobírají, v návaznosti na nabytí účinnosti dne 1. ledna 2019 rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati č. 14/2018, a zadruhé návrh podaný na základě článku 268 SFEU a znějící na získání náhrady škody, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku těchto aktů.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloby se zamítají.

                  2)

                  Giacomo Santini a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc T-519/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Forte v. Parlament („Institucionální právo – Jednotný status poslance Evropského parlamentu – Poslanci Evropského parlamentu zvolení v italských okrscích – Přijetí rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (úřad předsednictví Poslanecké sněmovny, Itálie) č. 14/2018 o důchodech – Změna výše důchodů italských národních poslanců – Odpovídající změna výše důchodů některých bývalých poslanců Evropského parlamentu zvolených v Itálii provedená Evropským parlamentem – Povinnost uvést odůvodnění – Nabyté nároky – Právní jistota – Legitimní očekávání – Právo na vlastnictví – Přiměřenost – Rovné zacházení“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Forte v. Parlament
      (Věc T-519/19) (1)

      („Institucionální právo - Jednotný status poslance Evropského parlamentu - Poslanci Evropského parlamentu zvolení v italských okrscích - Přijetí rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (úřad předsednictví Poslanecké sněmovny, Itálie) č. 14/2018 o důchodech - Změna výše důchodů italských národních poslanců - Odpovídající změna výše důchodů některých bývalých poslanců Evropského parlamentu zvolených v Itálii provedená Evropským parlamentem - Povinnost uvést odůvodnění - Nabyté nároky - Právní jistota - Legitimní očekávání - Právo na vlastnictví - Přiměřenost - Rovné zacházení“)
      (2021/C 128/40)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Mario Forte (Neapol, Itálie) (zástupci: C. Forte a G. Forte, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: S. Seyr a S. Alves, zmocněnkyně)

         Předmna ět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení oznámení Evropského parlamentu ze dne 11. června 2019, které se týkalo změny výše důchodu, jenž žalobce pobírá, v návaznosti na nabytí účinnosti rozhodnutí Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati č. 14/2018 dne 1. ledna 2019.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Mario Forte ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

         (1)  Úř. věst. C 305, 9.9.2019.


title: Věc T-578/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Sophia Group v. Parlament („Veřejné zakázky na služby – Výzva k podání nabídky – Poskytování asistenčních služeb pro budovy – Odmítnutí nabídky uchazeče – Zadání zakázky jinému uchazeči – Kritéria pro výběr – Kritéria pro zadání – Hospodářsky nejvýhodnější nabídka – Používání značek a certifikátů v rámci formulace kritérií pro zadání – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Sophia Group v. Parlament
      (Věc T-578/19) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Výzva k podání nabídky - Poskytování asistenčních služeb pro budovy - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zadání zakázky jinému uchazeči - Kritéria pro výběr - Kritéria pro zadání - Hospodářsky nejvýhodnější nabídka - Používání značek a certifikátů v rámci formulace kritérií pro zadání - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2021/C 128/41)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sophia Group (Saint-Josse-ten-Noode, Belgie) (zástupci: Y. Schneider a C.-H. de la Vallée Poussin, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: L. Tapper Brandberg a B. Simon, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 30. července 2019 o zadání části 1 zakázky na „poskytování služeb Buildings HelpDesk“ (zadávací řízení 06A0010/2019/M011) jinému uchazeči.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Sophia Group se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 363, 28.10.2019.


title: Věc T-821/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Herlyn a Beck v. EUIPO – Brillux (B.home) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie B.home – Starší mezinárodní slovní ochranná známka B-Wohnen – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – Herlyn a Beck v. EUIPO – Brillux (B.home)
      (Věc T-821/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie B.home - Starší mezinárodní slovní ochranná známka B-Wohnen - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2021/C 128/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Sonja Herlyn (Grünwald, Německo) a Christian Beck (Grünwald) (zástupce: H. Hofmann, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Brillux GmbH & Co. KG (Münster, Německo) (zástupkyně: R. Schiffer, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. září 2019 (věc R 373/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Brillux na straně jedné a S. Herlyn a Ch. Beckem na straně druhé.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Sonji Herlyn a Christianu Beckovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 27, 27. 1. 2020.


title: Věc T-117/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – El Corte Inglés v. EUIPO – MKR Design (PANTHÉ) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie PANTHÉ – Starší národní slovní a obrazová ochranná známka PANTHER a starší obrazová ochranná známka Evropské unie P PANTHER – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Důkaz o řádném užívání starší ochranné známky“)

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2021 – El Corte Inglés v. EUIPO – MKR Design (PANTHÉ)
      (Věc T-117/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie PANTHÉ - Starší národní slovní a obrazová ochranná známka PANTHER a starší obrazová ochranná známka Evropské unie P PANTHER - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Důkaz o řádném užívání starší ochranné známky“)
      (2021/C 128/43)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: J. L. Rivas Zurdo, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: MKR Design Srl (Milán, Itálie) (zástupce: G. Dragotti, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. prosince 2019 (věc R 378/2019-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi El Corte Inglés a MKR Design.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti El Corte Inglés, SA, se ukládá náhrada nákladů řízení

         (1)  Úř. věst. C 129, 20.4.2020.


title: Věc T-776/20: Žaloba podaná dne 29. prosince 2020 – Stockdale v. Rada a další

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/36

      Žaloba podaná dne 29. prosince 2020 – Stockdale v. Rada a další
      (Věc T-776/20)
      (2021/C 128/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Robert Stockdale (Bristol, Spojené království) (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaní: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost, Zvláštní zástupce Evropské unie v Bosně a Hercegovině

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí o propuštění;

                  —

                  pokud jde o práva vyplývající ze soukromoprávní smlouvy:

                              —

                              změnil smluvní vztah na pracovní smlouvu na dobu neurčitou;

                              —

                              rozhodl, že žalobce byl diskriminován, pokud jde o uplatněný důvod propuštění, a uložil z toho důvodu žalovaným povinnost zaplatit 10 000 eur jako náhradu psychologické újmy posouzené ex aequo et bono;

                              —

                              rozhodl, že žalovaní nesplnili své smluvní povinnosti a zejména svou povinnost dodržet výpovědní lhůtu platnou při skončení smlouvy na dobu neurčitou;

                              —

                              rozhodl, že žalobce byl vystaven protiprávnímu nerovného zacházení a v důsledku toho uložil žalovaným jej znovu přijmout nebo podpůrně zaplatit mu náhradu škody posouzenou na základě ztráty příjmů, kterých bych dosáhl, kdyby jeho pracovní smlouva trvala do stanoveného data;

                              —

                              v důsledku toho uložil žalovaným povinnost zaplatit mu náhradu újmu z důvodu neoprávněného propuštění (unfair dismissal), kterou je třeba stanovit k pozdějšímu okamžiku a která byla předběžně stanovena ex aequo et bono na částku 393 850,08 eur;

                              —

                              uložil žalovaným povinnost zaplatit úroky z výše uvedených částek;

                  —

                  pokud jde další práva, která vycházejí z diskriminačního zacházení se žalobcem ve srovnání s ostatními zaměstnanci Evropské unie:

                              —

                              určil, že žalobce měl být přijat jako dočasný zaměstnanec jednoho ze tří žalovaných a určil, první tři žalovaní zacházeli se žalobcem diskriminačním způsobem, co se týče jeho odměny, nároků na důchod a souvisejících výhod, jakož i co se týče záruky dalšího pracovního uplatnění, aniž to bylo objektivně odůvodněno;

                              —

                              uložit prvním třem žalovaným nahradit mu újmu způsobenou ztrátou odměny, důchodu, příspěvků a výhod, k níž došlo na základě výše uvedených porušení unijního práva uvedených v této žalobě;

                              —

                              uložil jim zaplatit úroky z těchto částek;

                              —

                              stanovil účastníkům řízení lhůtu pro stanovení uvedené náhrady, která by měla zohledňovat platovou třídu a platový stupeň, do nichž měl být žalobce při přijetí zařazen, průměrný růst odměn, jeho služební postup a příspěvky, které měl pobírat na základě těchto smluv jako dočasný zaměstnanec; a srovnal získaný výsledek s odměnou, kterou žalobce skutečně obdržel;

                  —

                  uložil žalovaným náhradu nákladů řízení;

            podpůrně

                  —

                  uložil orgánům nahradit žalobci újmu z důvodu mimosmluvní odpovědnosti vyplývající z porušení jeho základních práv, která je ex aequo et bono předběžně odhadnuta na 400 000 eur.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze smluvní a mimosmluvní odpovědnosti žalovaných z následujících důvodů:

                              —

                              porušení hmotněprávních ustanovení použitelných na smlouvu žalobce;

                              —

                              diskriminační účinek rozhodnutí o propuštění na základě národnosti a nerovného zacházení v rámci řízení o propuštění, jak britského občana v Evropské unii, jakož i porušení práva být vyslechnut;

                              —

                              zneužití práva spočívající v opakovaném uzavírání smluv na dobu určitou a porušení zásady proporcionality, jakož i porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace;

                              —

                              právní nejistota a porušení práva na řádnou správu, porušení Evropského kodexu řádné správní praxe a porušení práva na volný pohyb pracovníků.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti rozhodnutí o propuštění žalobce. Tento žalobní důvod se skládá ze dvou výtek.

                              —

                              První výtka vycházející z porušení práva použitelného na jeho pracovní smlouvu (kvalifikace smlouvy, pravidla v oblasti propouštění, nerovné zacházení vůči ostatním britským zaměstnancům pracujícím pro Unii atd.) Podpůrně žalobce uvádí, že měly být použity zásady, které jsou stanoveny evropskými právními nástroji a které by vedly ke stejným výsledkům.

                              —

                              Druhá výtka vycházející z diskriminace mezi pracovníky v orgánech, zejména pokud jde o práva přiznaná dočasným zaměstnancům (s ohledem na nevyplacení různých příspěvků, příspěvky do penzijního fondu, náhradu výdajů, atd.).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z mimosmluvní odpovědnosti orgánů Evropské unie, který žalobce vznáší, pokud by jeho návrhová žádání v souvislosti se smluvní odpovědností žalovaných byla posouzena jako nepřípustná nebo neodůvodněná.


title: Věc T-20/21: Žaloba podaná dne 17. ledna 2021 – VI v. Komise

text:
               12.4.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/38

      Žaloba podaná dne 17. ledna 2021 – VI v. Komise
      (Věc T-20/21)
      (2021/C 128/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: VI (zástupci: G. Pandey, D. Rovetta a V. Villante, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 7. října 2020, které žalobce obdržel dne 7. října 2020, jež zamítlo stížnost žalobkyně podanou dne 27. května 2020, včetně zamítnutí jejího návrhu na náhradu 50 000 eur;

                  —

                  zrušil rozhodnutí EPSO/ výběrové komise ze dne 27. února 2020, kterým se zamítá návrh žalobkyně na přezkum rozhodnutí výběrové komise, že nebyla připuštěna do další fáze výběrového řízení;

                  —

                  zrušil rozhodnutí EPSO/ výběrové komise ze dne 26. června 2019, že nezařadí žalobkyni na rezervní seznam pro účely výběrového řízení EPSO/AD/363/18 (AD7) – Administrátoři v celní oblasti;

                  —

                  zrušil oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/363/18 – Administrátoři (AD 7) – Administrátoři v celní oblasti, zveřejněné dne 11. října 2018 (1) a v plném rozsahu zrušil rezervní seznam a jména uchazečů na něm uvedená v důsledku výše uvedeného výběrového řízení;

                  —

                  uložil žalované náhradu škody ve výši 70 000 eur za újmu způsobenou výše uvedenými protiprávními napadenými rozhodnutími;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení profesních zkušeností žalobkyně – nepřezkoumání stížnosti podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu – zneužití diskreční pravomoci výběrové komise a porušení článku 27 služebního řádu z důvodu zjevně nevhodného výběru člena výběrové komise na pohovor se žalobkyní – nesprávné posouzení odpovědí poskytnutých žalobkyní – porušení povinnosti provést srovnávací a objektivní posouzení uchazečů a porušení zásad rovného zacházení a rovných příležitostí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení odpovědí poskytnutých žalobkyní na otázky položené členem výběrové komise – porušení přílohy I a přílohy II bodu 2 oznámení o výběrovém řízení – zjevně nesprávné posouzení odpovědí poskytnutých žalobkyní.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z absence stability ve složení výběrové komise během ústní zkoušky výběrového řízení – nedostatek koordinačních opatření k zajištění soudržného a objektivního hodnocení, rovných příležitostí a rovného zacházení s uchazeči.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článku 1, 2, 3 a 4 nařízení č. 1 z roku 1958 (2) – porušení článků 1d a 28 služebního řádu, jakož i čl. 1 odst. 1 písm. f) jeho přílohy III – porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.

         (1)  Úř. věst. 2018, C 368A, s. 1.

         (2)  Nařízení č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst., série I 1952-1958, s. 59), naposledy pozměněné nařízením Rady (EU) č. 517/2013 ze dne 13. května 2013 , kterým se v důsledku přistoupení Chorvatské republiky upravují některá nařízení a rozhodnutí v oblasti volného pohybu zboží, volného pohybu osob, práva obchodních společností, politiky hospodářské soutěže, zemědělství, bezpečnosti potravin, veterinární a rostlinolékařské politiky, dopravní politiky, energetiky, daní, statistiky, transevropských sítí, soudnictví a základních práv, svobody, bezpečnosti a práva, životního prostředí, celní unie, vnějších vztahů, zahraniční, bezpečnostní a obranné politiky a orgánů (Úř. věst. 2013 L 158, s. 1).