title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. října 2015.#György Balázs v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Jakost motorové nafty – Národní technická specifikace stanovící další požadavky na jakost k požadavkům stanoveným unijním právem.#Věc C-251/14.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      15. října 2015 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Jakost motorové nafty — Národní technická specifikace stanovící další požadavky na jakost k požadavkům stanoveným unijním právem“
      Ve věci C‑251/14,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (správní a pracovní soud v Kecskemétu, Maďarsko) ze dne 23. dubna 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 26. května 2014, v řízení

         György Balázs

      proti

         Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága,

      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, místopředseda Soudního dvora, vykonávající funkci předsedy prvního senátu, F. Biltgen, E. Levits, M. Berger a S. Rodin (zpravodaj), soudci,
      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Carrasco Marco, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 23. dubna 2015,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za G. Balázse M. Miszkulym, ügyvéd,

               —

               za Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága B. Gyengem, jogtanácsos,

               —

               za maďarskou vládu M. Fehérem a G. Koósem, jako zmocněnci,

               —

               za řeckou vládu I. Bakopoulosem a V. Stroumpouli, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi A. Tokárem a K. Mifsud-Bonnicim, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 21. května 2015,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 odst. 1 a článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS (Úř. věst. L 350, s. 58; Zvl. vyd. 13/23, s. 182), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003 (Úř. věst. L 284, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 447; dále jen „směrnice 98/70“), jakož i čl. 1 bodů 6 a 11 směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337), ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006 (Úř. věst. L 363, s. 81; dále jen „směrnice 98/34“).

               2

               Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi G. Balászem a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Regionální finanční ředitelství v Dél alföld, patřící pod státní daňovou správu; dále jen „regionální finanční ředitelství“) ve věci legality správního rozhodnutí, kterým byla G. Balászovi mimo jiné uložena pokuta za neuhrazení spotřební daně z jeho zásob motorové nafty.

         Právní rámec

         Unijní právo

      Směrnice 98/70

               3

               Článek 1 směrnice 98/70, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví:
               „Tato směrnice stanoví na základě péče o zdraví a životní prostředí technické specifikace paliv určených pro motorová vozidla vybavená zážehovými a vznětovými motory.“

               4

               Článek 4 této směrnice, nadepsaný „Motorová nafta“, v odst. 1 písm. e) stanoví:
               „Nejpozději do 1. ledna 2009 členské státy zajistí […], aby motorová nafta mohla být uváděna na trh na jejich území pouze tehdy, splňuje-li environmentální specifikace stanovené v příloze IV, s výjimkou obsahu síry, který může být maximálně 10 mg/kg.“

               5

               Článek 5 uvedené směrnice, nadepsaný „Volný oběh“, stanoví:
               „Žádný členský stát nesmí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění paliv, která splňují požadavky této směrnice, na trh.“

               6

               Článek 6 této směrnice, nadepsaný „Prodej paliv s přísnějšími environmentálními specifikacemi“, zní:
               „1.   Odchylně od ustanovení článků 3, 4 a 5 a v souladu s čl. 95 odst. 10 Smlouvy mohou členské státy přijmout opatření s cílem požadovat, aby ve zvláštních oblastech na jejich území směla být na trh uváděna pro celý vozový park pouze paliva splňující přísnější environmentální specifikace, než jsou stanoveny touto směrnicí, s cílem chránit zdraví obyvatelstva v určité aglomeraci nebo životní prostředí v určité ekologicky citlivé oblasti dotyčného členského státu, jestliže znečištění ovzduší nebo znečištění podzemních vod vytváří nebo lze rozumně očekávat, že bude vytvářet, vážný a opakující se problém pro lidské zdraví nebo životní prostředí.
               2.   Členský stát, který si přeje využít odchylek ve smyslu ustanovení odstavce 1, musí Komisi předem podat žádost, včetně zdůvodnění. Toto zdůvodnění musí obsahovat důkaz o tom, že odchylka zachovává zásadu úměrnosti, a že nenaruší volný pohyb osob a zboží.
               [...]“

               7

               V příloze IV směrnice 98/70 jsou stanoveny environmentální specifikace pro tržní paliva určená pro vozidla vybavená vznětovými motory. V této příloze jsou stanoveny mezní hodnoty pro následující parametry: cetanové číslo, hustota při 15 °C, destilace, polycyklické aromatické uhlovodíky a obsah síry.

         Směrnice 2009/30/ES

               8

               Bod 31 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/30/ES ze dne 23. dubna 2009, kterou se mění směrnice 98/70, pokud jde o specifikaci benzinu, motorové nafty a plynových olejů, zavedení mechanismu pro sledování a snížení emisí skleníkových plynů, a směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o specifikaci paliva používaného plavidly vnitrozemské plavby, a kterou se ruší směrnice 93/12/EHS (Úř. věst. L 140, s. 88), zní:
               „Je vhodné provést úpravu přílohy IV směrnice 98/70/ES tak, aby umožnila uvádět na trh motorovou naftu s vyšším obsahem biopaliva (‚B7‘), než stanoví norma EN 590:2004 (‚B5‘). Tato norma by měla být odpovídajícím způsobem aktualizována a měla by stanovit mezní hodnoty technických parametrů, jež nejsou zahrnuty v uvedené příloze, jako například oxidační stabilita, bod vzplanutí, karbonizační zbytek, obsah popela, obsah vody, celkový obsah znečištění, korozivní působení na měď, mazivost, kinematická viskozita, bod zákalu, filtrovatelnost (CFPP), obsah fosforu, index kyselosti, obsah peroxidů, kolísání indexu kyselosti, opatření proti zanesení trysek a přidávání aditiv pro zajištění oxidační stability.“

         Směrnice 98/34

               9

               Článek 1 směrnice 98/34 stanoví:
               „Pro účely této směrnice se rozumí:
               [...]

                        3)

                        ‚technickou specifikací‘ specifikace obsažená v dokumentu, který stanoví požadované charakteristiky výrobku, jako jsou úrovně jakosti, ukazatele vlastností, bezpečnost nebo rozměry, včetně požadavků na výrobek, jako jsou obchodní název, terminologie, symboly, zkoušení a zkušební metody, balení, označování výrobků nebo jejich opatřování štítkem se jmenovitými údaji a postupy posuzování shody.

                                 —

                                 [...]

                        6)

                        ‚normou‘ technická specifikace přijatá uznaným normalizačním orgánem k opakovanému nebo trvalému použití, jejíž dodržování není závazné a která patří do jedné z těchto kategorií:
                        [...]

                                 —

                                 evropská norma: norma přijatá evropským normalizačním orgánem a veřejně dostupná,

                                 —

                                 národní norma: norma přijatá národním normalizačním orgánem a veřejně dostupná;

                           [...]

                        11)

                        ‚technickým předpisem‘ technické specifikace a jiné požadavky nebo předpisy pro služby včetně příslušných správních předpisů, jejichž dodržování je při uvedení na trh, při poskytování služby, při usazování poskytovatele služeb nebo při používání v členském státě nebo na jeho větší části závazné de iure nebo de facto, jakož i právní a správní předpisy členských států zakazující výrobu, dovoz, prodej nebo používání určitého výrobku nebo zakazující poskytování nebo využívání určité služby nebo usazování poskytovatele služeb […].
                        Technické předpisy de facto zahrnují:

                                 —

                                 právní nebo správní předpisy členského státu, které odkazují na technické specifikace […], přičemž soulad s nimi předpokládá shodu s povinnostmi uloženými uvedenými právními nebo správními předpisy,

                  [...]“

               10

               Článek 8 odst. 1 první pododstavec této směrnice stanoví:
               „S výhradou článku 10, členské státy sdělí neprodleně Komisi každý návrh technického předpisu s výjimkou případu, kdy takový předpis pouze přejímá úplné znění mezinárodní nebo evropské normy a kdy postačí informace o dotyčné normě; členské státy současně Komisi sdělí důvody, pro které je nezbytné takový technický předpis přijmout, pokud již nebyly uvedeny v samotném návrhu.“

         Evropské normy

               11

               Jak vyplývá z přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 ze dne 25. října 2012 o evropské normalizaci, změně směrnic Rady 89/686/EHS a 93/15/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES a 2009/105/ES, a kterým se ruší rozhodnutí Rady 87/95/EHS a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1673/2006/ES (Úř. věst. L 316, s. 12), je Evropský výbor pro normalizaci uznán Evropskou unií jako evropská organizace pro normalizaci.

               12

               Evropský výbor pro normalizaci přijal poprvé v roce 1993 normu pro evropskou motorovou naftu, a sice normu EN 590:1993, která stanovila zejména bod vzplanutí, jenž označuje nejnižší teplotu, při které se odpaří tolik paliva, že při jejich smísení se vzduchem a působením vnějšího zápalného zdroje mohou vznikat vznětlivé směsi, přičemž tato teplota činí pro tato paliva alespoň 55 stupňů Celsia. Tato hodnota byla odpovídajícím způsobem převzata rovněž v nahrazujících normách EN 590:1999, EN 590:2004, EN 590:2009 a EN 590:2013.

         Maďarské právo

      Ministerské nařízení 20/2008 a maďarská norma MSZ EN 590:2009

               13

               V době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení byly požadavky na jakost motorové nafty stanoveny nařízením ministra dopravy, telekomunikací a energie 20/2008 ze dne 22. srpna 2008 o požadavcích na jakost pohonných hmot. Toto nařízení, kterým měla být zejména provedena směrnice 98/70, neobsahovalo žádný požadavek týkající se bodu vzplanutí motorové nafty.

               14

               Naproti tomu maďarská norma MSZ EN 590:2009, jejímž cílem bylo provést evropskou normu EN 590:2009, obsahovala takový požadavek týkající se bodu vzplanutí motorové nafty.

         Zákon XXVIII z roku 1995 o vnitrostátní standardizaci

               15

               Článek 3 písm. c) a h) zákona XXVIII z roku 1995 o národní technické normalizaci stanoví:
               „V rámci národní technické normalizace se použijí následující základní zásady:
               [...]

                        c)

                        zásada dobrovolné účasti na národní technické normalizaci na straně jedné, a zásada použití národních norem na straně druhé,

                  [...]

                        h)

                        zásada přizpůsobení mezinárodní a evropské normalizaci“.

               16

               Článek 6 odst. 1 uvedeného zákona stanoví:
               „Používání národní normy je dobrovolné.“

               17

               Článek 8 odst. 1 písm. b) téhož zákona stanoví:
               „Maďarský orgán pro normalizaci má zejména tyto úkoly:
               [...]

                        b)

                        zveřejnění evropských norem jako národních norem v souladu s příslušnými cíli harmonizace a při dodržení lhůt stanovených členským orgánům evropských organizací pro normalizaci“.

         Zákon o spotřební dani

               18

               Ustanovení § 110 bodu 13 zákona č. CXXVII z roku 2003 o zvláštních pravidlech pro spotřební daň a obchodování s produkty podléhajícími spotřební dani (dále jen „zákon o spotřební dani“) stanoví:
               „[…] Ze skladovacích nádrží [jiných čerpacích stanic než čerpacích stanic určených k zásobení letadel] lze prodávat výhradně […] motorovou naftu zařazenou pod položku sazebníku 2710 19 41, topný olej zařazený pod položky sazebníku 2710 19 41 a 2710 19 45 [...], a dále bionaftu a etanol E85 odpovídající platným maďarským normám, a to výhradně prostřednictvím čerpacích stojanů. [...]“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               19

               Dne 5. října 2009 byly zásoby motorové nafty G. Balázse podrobeny daňové kontrole na základě právních předpisů v oblasti spotřební daně.

               20

               Při analýze vzorku, který byl při této příležitosti odebrán, bylo zjištěno, že bod vzplanutí motorové nafty neodpovídal ustanovením maďarské normy MSZ EN 590:2009. Naměřená hodnota totiž činila 44 °C namísto 55 °C vyžadovaných podle této normy.

               21

               Místní pobočka finančního ředitelství v Bács Kiskun v Kiskőrös (Maďarsko) spadající pod státní daňovou správu dne 21. března 2013 rozhodla, že G. Balázs porušil zákon o spotřebních daních, a uložila mu pokutu za neuhrazení daně ve výši 4418080 maďarských forintů (HUF) (přibližně 14138 eur), spotřební daň ve výši 883616 HUF (přibližně 2828 eur) a náhradu nákladů na vypracování znaleckých posudků ve výši 58900 HUF (přibližně 189 eur). Regionální finanční ředitelství toto rozhodnutí potvrdilo dne 13. června 2013.

               22

               G. Balász podal proti tomuto rozhodnutí žalobu ke Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (správní a pracovní soud v Kecskemétu), přičemž se dovolával zejména směrnice 98/34 a zákona XXVIII z roku 1995 o národní technické normalizaci, podle nichž je použití takové národní normy, jako je maďarská norma MSZ EN 590:2009, dobrovolné.

               23

               Předkládající soud kromě toho uvádí, že tato norma nebyla ke dni daňové kontroly dotčené v původním řízení k dispozici v maďarském jazyce.

               24

               Za těchto podmínek se Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Je třeba čl. 4 odst. 1 a článek 5 směrnice 98/70 vykládat v tom smyslu, že mimo požadavky na jakost stanovené vnitrostátním právním předpisem, který byl přijat na základě této směrnice, nelze dodavateli paliv ukládat národní normou žádné další požadavky na jakost nad rámec požadavků na jakost obsažených v uvedené směrnici?

                        2)

                        Je třeba čl. 1 body 6 a 11 směrnice 98/34 vykládat v tom smyslu, že v případě platnosti technického předpisu (v projednávaném případě ministerské nařízení vydané na základě zákonného zmocnění) může být použití národní normy přijaté v téže oblasti pouze dobrovolné, takže použití této normy nelze uložit zákonem jako povinné?

                        3)

                        Splňuje norma, která v okamžiku, kdy měla být podle názoru správních orgánů použita, není k dispozici v národním jazyce, kritérium veřejné dostupnosti národní normy ve smyslu bodu 6 [článku 1] směrnice 98/34?“

         K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce

               25

               Regionální finanční ředitelství na jednání zpochybnilo přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce z důvodu, že předběžné otázky nemají žádný vztah ke skutkovým okolnostem sporu v původním řízení. Podle jeho názoru se rozhodnutí napadené před předkládajícím soudem týká pouze zaplacení neuhrazené spotřební daně a nesankcionuje specificky porušení požadavků na jakost motorové nafty.

               26

               V této souvislosti je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí ze strany Soudního dvora rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudky Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, bod 63; Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, bod 15, jakož i Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 27).

               27

               V projednávaném případě však i za předpokladu, že cílem rozhodnutí napadeného před předkládajícím soudem není přímo sankcionovat porušení požadavků na jakost motorové nafty, zůstává skutečností, že jak potvrdilo regionální finanční ředitelství, výsledky analýzy týkající se bodu vzplanutí v každém případě umožnily zjistit, že G. Balázs prodával palivo, které podléhá vyšší dani, než je daň, která se vztahuje na motorovou naftu.

               28

               Za těchto okolností nelze tvrdit, že výklad unijního práva požadovaný předkládajícím soudem zjevně nemá žádný vztah k předmětu sporu v původním řízení.

               29

               Z toho vyplývá, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.

         K předběžným otázkám

         K první otázce

               30

               Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 4 odst. 1 a článek 5 směrnice 98/70 vykládány v tom smyslu, že brání členskému státu v tom, aby ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovil nad rámec požadavků obsažených v této směrnici další požadavky na jakost týkající se uvádění motorové nafty na trh, jako je například požadavek týkající se bodu vzplanutí dotčený ve věci v původním řízení.

               31

               Za účelem zodpovězení této otázky je třeba zaprvé předeslat, že podle článku 5 směrnice 98/70 nesmějí členské státy zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění paliv, která splňují požadavky této směrnice, na trh.

               32

               Zadruhé z právního základu, o nějž se opírá směrnice 98/70 a její pozdější změny, kterými jsou článek 100a Smlouvy o ES a článek 95 ES (nyní článek 114 SFEU), jejichž cílem je sbližování právních předpisů členských států za účelem vytvoření a zajištění fungování vnitřního trhu, jakož i z bodu 1 odůvodnění této směrnice vyplývá, že účelem této směrnice je sbližování právních předpisů členských států s cílem odstranit případné rozdíly v oblasti specifikací, které se vztahují na paliva.

               33

               Jak ze znění článku 5 směrnice 98/70, tak z jejího účelu tak vyplývá, že jejím cílem je, zejména pokud jde o specifikace obsažené v čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s jejími přílohami II a IV, stanovit vyčerpávajícím způsobem požadavky, od nichž se členské státy mohou odchýlit pouze za přísných podmínek stanovených v článku 6 této směrnice.

               34

               Nicméně, jak uvedla generální advokátka v bodech 39 až 47 svého stanoviska, zjištění v předchozím bodě platí pouze v mezích věcné působnosti směrnice 98/70, tedy pouze pokud jde o technické specifikace paliv, o jejichž harmonizaci usiluje tato směrnice.

               35

               Ze znění článku 1 uvedené směrnice, který vymezuje oblast její působnosti, totiž vyplývá, že tato směrnice se týká technických specifikací dotčených paliv stanovených na základě péče o zdraví a životní prostředí.

               36

               Specifikace stanovené v přílohách I až IV směrnice 98/70 jsou v souladu s tímto jejím cílem nazvány „environmentální specifikace“.

               37

               Právní úprava odchylky stanovená v článku 6 uvedené směrnice se navíc týká pouze přijímání přísnějších environmentálních specifikací, než jsou stanoveny touto směrnicí, a to specifikací, které chrání „zdraví obyvatelstva v určité aglomeraci nebo životní prostředí v určité ekologicky citlivé oblasti“, jak vyplývá z odstavce 1 tohoto článku.

               38

               Cílem směrnice 98/70 tedy není harmonizovat všechny požadavky na jakost nebo technické specifikace, které by se mohly vztahovat na dotčená paliva, a tudíž zakázat členským státům, aby v tomto ohledu stanovily omezení nebo výjimky, nýbrž se vztahuje pouze na technické specifikace pro paliva, které mají environmentální význam ve smyslu uvedené směrnice, tj. specifikace vycházející z úvah týkajících se zdraví a životního prostředí.

               39

               Pokud však jde o specifikaci bodu vzplanutí motorové nafty dotčeného ve věci v původním řízení, je třeba uvést, že jak z technické definice tohoto parametru, která je uvedena v bodě 12 tohoto rozsudku, tak z tvrzení účastníků původního řízení přednesených na jednání vyplývá, že tato specifikace má především zajistit bezpečnost motorové nafty jakožto produktu a současně má význam pro funkčnost a ochranu motorů motorových vozidel. Cílem stanovení bodu vzplanutí je tak kromě toho i ochrana spotřebitelů před škodami, které mohou být způsobeny na jejich vozidlech.

               40

               V důsledku toho se směrnice 98/70, a zejména její článek 5 nepoužije na takovou specifikaci, jako je bod vzplanutí dotčený ve věci v původním řízení, a tudíž nemůže bránit členským státům v tom, aby podrobily uvádění motorové nafty na trh takovému požadavku, jelikož tento požadavek nepředstavuje technickou specifikaci týkající se zdraví a životního prostředí ve smyslu dané směrnice.

               41

               Kromě toho je třeba uvést, že bod 31 odůvodnění směrnice 2009/30 výslovně vyzývá k tomu, aby byla přizpůsobena norma EN 590:2004 a „stanoveny prahové hodnoty pro technické parametry, které nejsou obsaženy v [příloze IV směrnice 98/70]“, včetně bodu vzplanutí, což potvrzuje skutečnost, že tato směrnice a priori nebrání stanovení tohoto druhu dalších parametrů.

               42

               Pokud tedy specifikace dotčená ve věci v původním řízení nespadá do oblasti harmonizované směrnicí 98/70, je třeba zaprvé připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členský stát může podrobit uvedení výrobku, na který se nevztahují technické specifikace harmonizované nebo uznávané na úrovni Unie, na trh na svém území pouze požadavkům, které jsou v souladu s povinnostmi vyplývajícími ze Smlouvy o FEU, v projednávané věci zejména se zásadou volného pohybu zboží uvedenou v článcích 34 SFEU a 36 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudky Komise v. Portugalsko, C‑432/03, EU:C:2005:669, bod 35, a Lidl Magyarország, C‑132/08, EU:C:2009:281, bod 45).

               43

               Zadruhé je třeba poznamenat, že podle článku 8 směrnice 98/34 členské státy musí za účelem umožnění preventivní kontroly na základě ustanovení týkajících se volného pohybu zboží a zejména, pokud jde o odůvodnění překážek volného pohybu, které mohou v této souvislosti vzniknout, sdělovat Komisi návrhy předpisů, jimiž jsou technické specifikace prohlašovány za závazné, ještě před tím, než tyto předpisy vstoupí v platnost (v tomto smyslu viz rozsudky Sandström, C‑433/05, EU:C:2010:184, bod 42, jakož i Belgische Petroleum Unie a další, C‑26/11, EU:C:2013:44, body 49 a 50).

               44

               S ohledem na předcházející úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 a článek 5 směrnice 98/70 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání členskému státu v tom, aby ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovil nad rámec požadavků obsažených v této směrnici další požadavky na jakost týkající se uvádění motorové nafty na trh, jako je například požadavek týkající se bodu vzplanutí dotčený ve věci v původním řízení, jelikož nejde o technickou specifikaci motorové nafty týkající se ochrany zdraví a životního prostředí ve smyslu uvedené směrnice.

         K druhé otázce

               45

               Je třeba předeslat, že z předkládacího usnesení vyplývá, že maďarská norma MSZ EN 590:2009, která stanoví specifikaci pro bod vzplanutí motorové nafty dotčený ve věci v původním řízení a jejímž cílem je provedení evropské normy EN 590:2009, se stala v maďarském právu závaznou podle § 110 odst. 13 zákona o spotřební dani.

               46

               Za těchto okolností je podstatou druhé otázky předkládajícího soudu, zda musí být čl. 1 body 6 a 11 směrnice 98/34 vykládán v tom smyslu, že brání členskému státu ve stanovení závaznosti takové národní normy, jako je maďarská norma MSZ EN 590:2009 dotčená ve věci v původním řízení.

               47

               V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že nic nenasvědčuje tomu, že by mělo z čl. 1 bodu 6 směrnice 98/34, který pouze obsahuje definici toho, čím je zejména tvořena evropská nebo národní norma ve smyslu této směrnice, a z bodu 11 tohoto článku, který definuje pojem „technický předpis“, vyplývat, že taková norma se nemůže stát zcela nebo zčásti závaznou na základě rozhodnutí zákonodárce členského státu.

               48

               Zadruhé je třeba uvést, že ze znění čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 98/34 vyplývá, že evropská nebo mezinárodní norma se může stát závaznou na základě rozhodnutí zákonodárce členského státu, kterým je tento stát převede do technického předpisu, který má ze své podstaty závaznou právní sílu. Jak uvedla generální advokátka v bodě 65 svého stanoviska, není zřejmý žádný důvod, proč by tomu mělo být jinak u národní normy, zejména když tato norma odpovídá evropské normě, jako je tomu ve věci v původním řízení.

               49

               Za těchto podmínek je nutno na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 1 body 6 a 11 směrnice 98/34 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání členskému státu ve stanovení závaznosti takové národní normy, jako je maďarská norma MSZ EN 590:2009 dotčená ve věci v původním řízení.

         K třetí otázce

               50

               Je třeba předeslat, že z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení nebyla maďarská norma MSZ EN 590:2009 k dispozici v maďarském jazyce, nýbrž jen v angličtině.

               51

               Za těchto okolností a s ohledem na kritérium veřejné dostupnosti norem stanovené v čl. 1 bodě 6 směrnice 98/34/ES je podstatou třetí otázky předkládajícího soudu, zda má být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že vyžaduje, aby byla národní norma ve smyslu uvedeného ustanovení zpřístupněna v úředním jazyce dotčeného členského státu.

               52

               V této souvislosti, jak již bylo uvedeno v bodě 47 tohoto rozsudku, čl. 1 bod 6 směrnice 98/34 obsahuje pouze definici toho, čím je tvořena norma ve smyslu této směrnice, jelikož cílem tohoto ustanovení navíc není stanovit požadavky jako takové týkající se norem, nýbrž zavést postup poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, a tedy preventivní kontrolu s cílem chránit volný pohyb zboží (v tomto smyslu viz rozsudek Belgische Petroleum Unie a další, C‑26/11, EU:C:2013:44, bod 49).

               53

               Vzhledem k tomu, že uvedená směrnice neobsahuje žádný údaj v tomto smyslu, nelze z čl. 1 bodu 6 této směrnice vyvodit požadavek, že norma ve smyslu tohoto ustanovení, která je k dispozici v angličtině, musí být zpřístupněna i v jazyce příslušného členského státu.

               54

               S ohledem na předcházející úvahy je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 1 bod 6 směrnice 98/34 musí být vykládán v tom smyslu, že nevyžaduje, aby byla norma ve smyslu tohoto ustanovení zpřístupněna v úředním jazyce dotyčného členského státu.

         K nákladům řízení

               55

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Článek 4 odst. 1 a článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání členskému státu v tom, aby ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovil nad rámec požadavků obsažených v této směrnici další požadavky na jakost týkající se uvádění motorové nafty na trh, jako je například požadavek týkající se bodu vzplanutí dotčený ve věci v původním řízení, jelikož nejde o technickou specifikaci motorové nafty týkající se ochrany zdraví a životního prostředí ve smyslu uvedené směrnice.

                           2)

                           Článek 1 body 6 a 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání členskému státu ve stanovení závaznosti takové národní normy, jako je maďarská norma MSZ EN 590:2009 dotčená ve věci v původním řízení.

                           3)

                           Článek 1 bod 6 směrnice 98/34, ve znění směrnice 2006/96, musí být vykládán v tom smyslu, že nevyžaduje, aby byla norma ve smyslu tohoto ustanovení zpřístupněna v úředním jazyce dotyčného členského státu.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: maďarština.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. února 2008. # Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/51/ES - Veřejné zakázky - Postupy při zadávání zakázek. # Věc C-273/07.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise v. Lucembursko
      (Věc C‑273/07)
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2005/51/ES – Veřejné zakázky – Postupy při zadávání zakázek“
      1.                     Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Stav, který je třeba zohlednit – Stav po uplynutí
            lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (Článek 226 ES) (viz bod 9)
      2.                     Členské státy – Povinnosti – Provedení směrnic – Nesplnění povinnosti – Odůvodnění vycházející z vnitrostátního právního řádu
            – Nepřípustnost (Článek 226 ES) (viz bod 10)
      Předmět

               Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí právních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2005/51/ES ze dne
                  7. září 2005, kterou se mění příloha XX směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a příloha VIII směrnice Evropského
                  parlamentu a Rady 2004/18/ES o veřejných zakázkách (Úř. věst. L 257, s. 127), ve stanovené lhůtě

            Výrok

                  1)

                  	Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2005/51/ES
                     ze dne 7. září 2005, kterou se mění příloha XX směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a příloha VIII směrnice Evropského
                     parlamentu a Rady 2004/18/ES o veřejných zakázkách, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

                  2)

                  	Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26. dubna 1988. # Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti Firma P. Krücken. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Stanovení náhrady předem. # Věc 316/86.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. října 1979. # P. Dumortier frères SA a další proti Radě Evropských společenství. # Kukuřičný šrot. # Spojené věci 64 a 113/76, 167 a 239/78, 27, 28 a 45/79.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. září 2008. # Juana Maria Coto Moreno proti Komisi Evropských společenství. # Veřejná služba - Úředníci - Všeobecné výběrové řízení. # Věc F-127/07.

text:
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetího senátu)
      11. září 2008
      Věc F-127/07
      Juana Maria Coto Moreno
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Veřejná služba – Úředníci – Otevřené výběrové řízení – Nezapsání na seznam vhodných kandidátů – Hodnocení písemné a ústní zkoušky“
      Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se J. M. Coto Moreno v podstatě domáhá zrušení rozhodnutí výběrové
         komise v rámci výběrového řízení EPSO/AD/28/05 ze dne 12. února 2007 nezapsat její jméno na seznam vhodných kandidátů, aby
         bylo rozhodnuto, že příslušné orgány musejí zapsat její jméno na uvedený seznam vhodných kandidátů a aby bylo Komisi uloženo
         zaplatit náhradu škody za odbornou, finanční a nemajetkovou újmu, která jí údajně vznikla.

      Rozhodnutí: Žaloba žalobkyně se zamítá. Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Výběrové řízení – Hodnocení schopností kandidátů
      (Služební řád, příloha III, článek 5)
      2.      Úředníci – Výběrové řízení – Výběrová komise – Dodržování tajnosti jednání výběrové komise (Služební řád, příloha III, článek
            6)
      1.      Posouzení učiněná výběrovou komisí při hodnocení znalostí a schopností uchazečů nepodléhají přezkumu soudů Společenství. To
         neplatí pro soulad mezi číselně vyjádřenou známkou a slovním hodnocením výběrové komise. Tento soulad, který je zárukou rovného
         zacházení s uchazeči, je totiž jedním z pravidel, kterými se řídí práce výběrové komise a jejichž ověření přísluší soudu.
         Soulad mezi číselně vyjádřenou známkou a slovním hodnocením může být navíc předmětem přezkumu Soudu, nezávislého na přezkumu
         posouzení výkonů uchazečů výběrovou komisí, který Soud odmítá vykonávat, pokud se přezkum souladu omezuje na ověření neexistence
         zjevného nesouladu. Z tohoto důvodu přísluší soudu Společenství, aby posoudil, zda se s ohledem na slovní posouzení uvedené
         v hodnocení písemné zkoušky výběrová komise nedopustila při stanovení známky za tuto zkoušku zjevně nesprávného posouzení.

      Skutečnost, že uchazeč získal minimální známku umožňující mu účast na ústní zkoušce, zatímco jeho písemné odpovědi byly celkově
         hodnoceny lépe než dostatečně, nesvědčí o zjevném nesouladu mezi známkou a slovním hodnocením. Proto nelze ze srovnání známky
         udělené za písemnou zkoušku dotyčné osoby a slovního hodnocení této zkoušky výběrovou komisí vyvodit zjevně nesprávné posouzení.

      (viz body 33, 34 a 38)
      2.      Povinnost odůvodnit rozhodnutí výběrové komise musí být jednak sladěna s tajností jednání této komise. Dodržování této tajnosti
         brání jak zveřejnění postojů jednotlivých členů komise, tak i sdělování jakýchkoliv poznatků souvisejících s posouzením uchazečů,
         které má osobní či srovnávací povahu. Krom toho je třeba, aby povinnost odůvodnění nepřípustně nezatěžovala činnost komisí
         a práci orgánů řízení lidských zdrojů. Z tohoto důvodu představuje ve výběrových řízeních s vysokým počtem účastníků sdělení
         známek získaných za jednotlivé zkoušky dostatečné odůvodnění rozhodnutí výběrové komise ve vztahu ke každému uchazeči.

      (viz body 55 až 57)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 28. února 1980, Bonu v. Rada, 89/79, Recueil, s. 553, bod 6; 4. července 1996, Parlament v. Innamorati, C‑254/95
         P, Recueil, s. I‑3423, body 24 a 31; 28. února 2008, Neirinck v. Komise, C‑17/07 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod
         58

ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetího senátu)
      11. září 2008 (*)

      „Veřejná služba – Úředníci – Otevřené výběrové řízení – Nezapsání na seznam úspěšných kandidátů – Hodnocení písemné a ústní zkoušky“
      Ve věci F‑127/07,
      jejímž předmětem je žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE,
      Juana Maria Coto Moreno, úřednice Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Gaborone (Botswana), zastoupená K. Lemmensem a C. Doutrelepontem,
         advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Komisi Evropských společenství, zastoupené B. Eggers a M. Velardo, jako zmocněnkyněmi,

      žalované,
      SOUD (třetí senát),
      ve složení P. Mahoney, předseda, H. Kanninen a S. Gervasoni (zpravodaj), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Schiano, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. června 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žalobou došlou kanceláři Soudu faxem dne 30. října 2007 (prvopis žaloby byl podán 6. listopadu téhož roku) se J. M. Coto Moreno
         v podstatě domáhá, aby Soud zrušil rozhodnutí ze dne 12. února 2007, kterým komise výběrového řízení EPSO/AD/28/05 odmítla
         zapsat její jméno na seznam úspěšných kandidátů, rozhodl, že příslušné orgány jsou povinny její jméno na uvedený seznam úspěšných
         kandidátů zapsat, a uložil Komisi Evropských společenství, aby jí zaplatila náhradu profesní, finanční a nemajetkové újmy,
         kterou údajně utrpěla.

       Skutkový základ sporu
      2        Dne 16. září 2004 byla žalobkyně jmenována úřednicí v platové třídě B*3 a přidělena k delegaci Komise v Botswaně.

      3        Žalobkyně se poté přihlásila do výběrového řízení EPSO/AD/28/05, jehož cílem bylo vytvoření seznamu 100 úspěšných kandidátů,
         ze kterých měli být přijímáni odborní radové v platové třídě AD 5 pro oblast „Řízení finančních zdrojů“.

      4        Jak vyplývá z oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/28/05, zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 20. července 2005 (Úř. věst. C 178 A, s. 3, dále jen „oznámení o výběrovém řízení“), sestávalo toto výběrové řízení
         ze tří částí.

      5        Zaprvé výběrové řízení začínalo třemi předvýběrovými testy, ve druhém jazyce zvoleném uchazečem, spočívajícími v otázkách
         s výběrem odpovědí. Uchazeči, kteří dosáhli minima požadovaného pro každý z těchto testů a kteří se umístili mezi 300 nejlepšími
         uchazeči, byli připuštěni k písemné zkoušce.

      6        Zadruhé písemná zkouška v hlavním jazyce uchazeče se týkala jím zvoleného tématu souvisejícího s oblastí výběrového řízení
         a jejím účelem bylo ohodnotit znalosti uchazeče, jeho schopnosti porozumění, analýzy a syntézy, jakož i jeho redakční schopnosti.
         Tato zkouška byla hodnocena 0 až 50 body, přičemž požadovaným minimem bylo 25 bodů. Uchazeči, kteří dosáhli minima požadovaného
         pro písemnou zkoušku a kteří se umístili mezi 150 nejlepšími uchazeči, byli pozváni k ústní zkoušce.

      7        Zatřetí ústní zkouška, stále v hlavním jazyce uchazeče, měla výběrové komisi umožnit posoudit schopnost uchazeče vykonávat
         funkce odpovídající pracovním místům, jejichž obsazení bylo předmětem výběrového řízení. Týkala se specifických znalostí souvisejících
         s oblastí výběrového řízení a znalostí o Evropské unii, jejích orgánech a politikách. Byla rovněž posouzena znalost druhého
         jazyka, jakož i schopnost pracovat v multikulturním prostředí evropské veřejné služby. Tato zkouška byla hodnocena 0 až 50
         body, přičemž požadovaným minimem bylo 25 bodů.

      8        Předvýběrové testy a písemná zkouška se konaly dne 31. března 2006. Žalobkyně je úspěšně absolvovala a byla pozvána k ústní
         zkoušce, která se konala dne 10. ledna 2007 v Bruselu.

      9        Dopisem ze dne 12. února 2007 informoval Úřad pro výběr personálu Evropských společenství (EPSO) žalobkyni, že výběrová komise
         nezapsala její jméno na seznam úspěšných kandidátů, jelikož její výsledek nepatří mezi 100 nejlepších (dále jen „sporné rozhodnutí“).
         Zatímco totiž poslední připuštěný uchazeč získal 56,1 bodu, žalobkyně získala celkem pouze 54 bodů, a to 25/50 za písemnou
         zkoušku a 29/50 za ústní zkoušku.

      10      V e-mailu zaslaném EPSO dne 22. února 2007 vyjádřila žalobkyně své překvapení ohledně známky, kterou obdržela za ústní zkoušky,
         uvedla své připomínky k této zkoušce a nakonec požádala o přezkum své písemné a ústní zkoušky výběrovou komisí.

      11      Dopisem ze dne 22. března 2007 předseda výběrové komise žalobkyni odpověděl, že komise po přezkumu písemné a ústní zkoušky
         potvrdila její výsledky, a zaslal jí její písemnou zkoušku, jakož i její hodnocení výběrovou komisí.

      12      Z hodnocení písemné zkoušky žalobkyně výběrovou komisí vyplývá, že komise se domnívala, že odpověď žalobkyně na první otázku
         je „dostatečná, ale málo podrobná“ z hlediska znalostí a „dobrá“ z hlediska schopnosti analýzy a syntézy a redakčních schopností.
         Co se týče odpovědi na otázku č. 3, kterou si žalobkyně vybrala za téma z otázek č. 2, 3 a 4, výběrová komise konstatovala,
         že v ní „chyběly určité pojmy“, přičemž odpověď kvalifikovala jako „dostatečnou“ z pohledu znalostí a „dobrou“ z hlediska
         schopnosti analýzy a syntézy a redakčních schopností.

      13      Dne 29. března 2007 zaslala žalobkyně EPSO dopis, ve kterém tvrdila, že nedostala dostatečnou odpověď na své připomínky k ústní
         zkoušce, a ohodnotila komentáře výběrové komise jako obzvláště stručné. Požadovala rovněž bodové vyjádření komentářů „dostatečný“
         a „dobrý“. A konečně, žalobkyně zpochybnila posouzení své odpovědi na otázku č. 3 písemné zkoušky.

      14      Dopisem ze dne 2. května 2007 předseda výběrové komise žalobkyni znovu odpověděl. Zejména odůvodnil posouzení písemné zkoušky
         žalobkyně výběrovou komisí. Uvedl, že čtyři kritéria, podle kterých byla tato zkouška posuzována, nemají stejnou hodnotu,
         neboť znalosti v dané oblasti jsou považovány za důležitější než schopnost porozumění, analýzy a vyjadřovací schopnosti. Předseda
         výběrové komise uvedl, že co se týče první otázky, obsahové nedostatky eseje byly vyváženy kvalitou analýzy a syntézy a redakčními
         schopnostmi, což umožnilo žalobkyni získat známku 25/50.

      15      Co se týče posouzení odpovědi na otázku č. 3, předseda výběrové komise uvedl v dopise ze dne 2. května 2007 následující vysvětlení:

      „Jelikož jste žádala o více podrobností, zejména pokud jde o Vaši odpověď na otázku č. 3, názor výběrové komise je ten, že
         Vaše odpověď obsahovala četné nedostatky. Především nebyla vysvětlena ani odůvodněna výběrová kritéria. Jaký byl účel navrhovaných
         stropů? Proč by měl obrat dosahovat desetinásobku hodnoty zakázky? Proč by mělo být 50 % obratu dosaženo v oblasti zakázky?
         Proč by se mělo 50 % zaměstnanců věnovat oblasti zakázky? atd.

      Co se týče kritérií pro přidělení, nebyly uvedeny výkonnost a kvalita vybavení. Nebyla zmíněna taková kritéria, jako například
         odpisová sazba a vztah mezi pořizovacími náklady a náklady na údržbu. Kritéria zkušeností zaměstnanců a společnosti jsou jednoznačně
         výběrovými kritérii, a nikoliv kritérii pro přidělení. Ani základní, avšak zásadní datum dodání není rovněž uvedeno.

      Mimoto, uváděná smluvní ustanovení (například zajištění předběžného financování) nebyla vždy pro takovou zakázku rozhodující,
         naopak jiná, důležitější možná ustanovení chyběla, jako například ustanovení o sankcích v případě prodlení nebo nefunkčnosti,
         o smluvní odpovědnosti za škody způsobené nedbalostí nebo o povinnosti uzavřít pojištění profesní odpovědnosti. Nebyla zmíněna
         ani ustanovení o odstoupení od smlouvy v případě profesního pochybení.“ (volný překlad)

      [„As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
         contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
         ceilings ? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market ? Why did 50 % of the turnover have to come
         from the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain ? etc.

      As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
         of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
         of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria ; the simple but crucial date of delivery
         was also not mentioned.

      Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Pre-financing guarantee) for such a market, but other
         more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
         responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for cancelling
         the contract in case of professional misconduct were also not mentioned.“]

      16      Dne 3. května 2007 podala žalobkyně stížnost proti spornému rozhodnutí. Rozhodnutím ze dne 31. července téhož roku orgán oprávněný
         ke jmenování tuto stížnost zamítl.

       Návrhová žádání účastnic řízení
      17      Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil sporné rozhodnutí;
      –        uložil Komisi zaplatit jí náhradu ve výši 25 000 eur za nemajetkovou újmu, kterou údajně utrpěla;
      –        uložil Komisi zaplatit jí náhradu ve výši 8 000 eur, odpovídající odměnám jejích advokátů;
      –        rozhodl, že příslušné orgány jsou povinny zapsat její jméno na seznam úspěšných kandidátů, nebo podpůrně, pokud by k tomuto
         zápisu nedošlo, zaplatit jí náhradu ve výši 384 000 eur za majetkovou újmu, kterou údajně utrpěla;

      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      18      Komise navrhuje, aby Soud:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení
      19      Na podporu svých návrhových žádání směřujících ke zrušení uplatňuje žalobkyně čtyři žalobní důvody:

      –        první žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila výběrová komise při posuzování jejích
         odpovědí v písemné a ústní zkoušce;

      –        druhý žalobní důvod, vycházející z porušení oznámení o výběrovém řízení, zásady rovnosti a „zásady přiměřenosti“;
      –        třetí žalobní důvod, vycházející z porušení povinnosti odůvodnění;
      –        čtvrtý žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, souvisejícího s nesouladem mezi číselně vyjádřenou známkou
         za písemnou zkoušku a slovním hodnocením výběrové komise.

       K prvnímu a čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícím ze zjevně nesprávných posouzení výběrové komise
       Argumenty účastnic řízení
      –       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila výběrová komise při posuzování
         odpovědí žalobkyně v písemné a ústní zkoušce

      20      Žalobkyně zaprvé tvrdí, že se výběrová komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zmínila „četné nedostatky“ její
         odpovědi na otázku č. 3 písemné zkoušky. Jednak nelze žalobkyni vytýkat, že nevysvětlila a neodůvodnila výběrová kritéria
         týkající se hospodářských a technických možností podniků ucházejících se o zakázku, jelikož kandidáti byli žádáni o definici
         výběrových kritérií, a nikoliv o odůvodnění jejich volby. Výběrová kritéria uváděná žalobkyní jsou ostatně natolik zřejmá,
         že odůvodnění nebo ospravedlnění jejich volby by bylo nadbytečné. Krom toho, výběrová kritéria uváděná žalobkyní jsou jak
         relevantní, tak v praxi běžně používaná, jelikož jsou uvedena v „Praktickém průvodci postupy udílení zakázek u vnějších akcí“
         Komise. Jelikož žalobkyně uvedla kritéria z tohoto průvodce Komise, nemohla mít výběrová komise za to, že její odpověď obsahuje
         „četné nedostatky“.

      21      Zadruhé se výběrová komise dopustila zjevně nesprávného posouzení rovněž tím, že rozhodla, že zkušenosti zaměstnanců a podniku
         byly žalobkyní uvedeny nesprávně jakožto kritéria pro přidělení zakázky, zatímco se jedná o výběrová kritéria. „Praktický
         průvodce postupy udílení zakázek u vnějších akcí“ Komise totiž mezi kritérii pro přidělení zakázky na poskytnutí služeb zmiňuje
         životopisy navrhovaných odborníků. Výběrová komise tak nerespektovala pravidla, které si určila sama Komise, a porušila tak
         zásadu patere legem quam ipse fecisti.

      22      Zatřetí výběrová komise nesprávně tvrdila, že ne všechna smluvní ustanovení navrhovaná žalobkyní k zajištění kvality výrobků
         a služeb a omezení finančních rizik byla relevantní. Zajištění předběžného financování, uvedené jako příklad výběrovou komisí
         v jejím dopise ze dne 2. května 2007, je naopak nejen relevantní, ale ve smlouvách Evropského rozvojového fondu (ERF) dokonce
         povinné.

      23      A konečně, na otázku, položenou během ústní zkoušky, jak lze v rámci smlouvy uzavřené mezi smluvními stranami ze zemí s odlišnou
         měnou snížit nebezpečí finančních ztrát v důsledku kolísání směnných kurzů, odpověděla žalobkyně v souladu s praxí ERF: uhradit
         cenu za použití obou měn a stanovit smluvní ustanovení umožňující přehodnocení ceny. Výběrová komise tedy nesprávně považovala
         tuto odpověď za nedostatečnou.

      24      Komise připomíná omezený charakter kontroly Soudu nad posouzeními výběrové komise.

      25      Co se týče písemné zkoušky, Komise se domnívá, že různé odkazy na „Průvodce Úřadu pro spolupráci EuropeAid“, které uvádí žalobkyně
         ve své žalobě za účelem prokázání opodstatněnosti svých odpovědí, ukazují na nesprávný úsudek. Tento průvodce se týká zakázek
         na služby uzavřených ERF, zatímco znění otázek písemné zkoušky ERF nezmiňovalo a týkalo se zakázek na dodávky zboží.

      –       Ke čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zjevného nesouladu mezi číselně vyjádřenou známkou za písemnou zkoušku a slovním
         hodnocením výběrové komise

      26      Žalobkyně tvrdí, že se výběrová komise dopustila zjevně nesprávného posouzení při převedení hodnocení její písemné zkoušky
         do číselného vyjádření. Jelikož výběrová komise ohodnotila její odpovědi jako „dostatečné“ z hlediska znalostí a „dobré“ z hlediska
         schopnosti porozumění, analýzy a syntézy a redakčních schopností, které jimi prokázala, zjevně se zmýlila, když jí udělila
         známku 25/50, to znamená minimální známku nutnou pro připuštění k ústní zkoušce.

      27      Tím, že žalobkyni udělila známku 25/50, mimoto výběrová komise porušila zásadu rovnosti. Výběrová komise totiž ohodnotila
         žalobkyni jako jakéhokoliv uchazeče, který získal dvakrát hodnocení „dostatečné“ za znalosti a dvakrát hodnocení „dostatečné“
         za schopnost analýzy a syntézy, porozumění a redakční schopnosti. Žalobkyně se domnívá, že její známka měla odrážet skutečnost,
         že ve všech kritériích nesouvisejících se znalostmi byla hodnocena „dobře“.

      28      Známka získaná za písemnou zkoušku každopádně neodpovídá posouzení uvedenému v hodnocení.

      29      Komise namítá, že mezi číselně vyjádřenou známkou 25/50 a komentáři není žádný nesoulad. Jak totiž vysvětlil předseda výběrové
         komise ve svém dopise ze dne 2. května 2007, znalosti v oblasti výběrového řízení měly při hodnocení uchazečů rozhodující
         význam. Za předpokladu, že by mezi číselně vyjádřenou známkou a komentáři došlo k nesouladu, byl by tento nesoulad zcela zanedbatelný
         a v žádném případě zjevný.

       Závěry Soudu
      30      Žalobkyně uplatňuje dvě zjevně nesprávná posouzení, jedno, které postihuje posouzení výkonu uchazečů výběrovou komisí, a druhé,
         postihující soulad mezi číselně vyjádřenou známkou za písemnou zkoušku a slovním hodnocením výběrové komise.

      31      Úvodem je třeba připomenout rozsah přezkumu Soudu vykonávaného ve vztahu k rozhodnutí, kterým komise výběrového řízení odmítá
         zapsat uchazeče na seznam úspěšných kandidátů.

      32      Je-li Soudu předložena k posouzení legalita takového rozhodnutí, ověřuje Soud dodržení použitelných právních pravidel, to
         znamená pravidel, zejména procesních, definovaných služebním řádem a oznámením o výběrovém řízení, a pravidel, kterými se
         řídí práce výběrové komise, zejména povinnosti nestrannosti výběrové komise a dodržování rovného zacházení s uchazeči touto
         komisí (rozsudky Soudu prvního stupně ze dne 5. března 2003, Staelen v. Parlament, T‑24/01, Recueil FP, s. I‑A‑79 a II‑423,
         body 47 až 52; ze dne 25. června 2003, Pyres v. Komise, T‑72/01, Recueil FP, s. I‑A‑169 a II‑861, body 32 až 42, a ze dne
         10. listopadu 2004, Vonier v. Komise, T‑165/03, Sb. VS s. I‑A‑343 a II‑1575, bod 39), jakož i absenci zneužití pravomoci (rozsudek
         Soudního dvora ze dne 9. října 1974, Campogrande a další v. Komise, 112/73, 144/73 a 145/73, Recueil, s. 957, body 34 až 53;
         rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. února 1999, Jiménez v. OHIM, T‑200/97, Recueil FP, s. I‑A‑19 a II‑73, body 43 až
         57). V určitých případech, ve kterých nemá výběrová komise prostor pro uvážení, se tento přezkum může týkat správnosti skutečností,
         na základě kterých výběrová komise své rozhodnutí přijala (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. března 2008, Giannini
         v. Komise, T‑100/04, Sb. rozh. s. II-0000, body 277 a 278).

      33      Naopak, posouzení provedená komisí výběrového řízení při hodnocení znalostí a schopností uchazečů nepodléhají přezkumu Soudu
         (výše uvedený rozsudek Campogrande a další v. Komise, bod 53; rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. ledna 2005, Roccato
         v. Komise, T‑267/03, Sb. VS s. I‑A‑1 a II‑1, bod 42).

      34      To však neplatí pro soulad mezi číselně vyjádřenou známkou a slovním hodnocením výběrové komise. Tento soulad, který je zárukou
         rovného zacházení s uchazeči, je totiž jedním z pravidel, kterými se řídí práce výběrové komise a jejichž ověření přísluší
         na základě výše uvedené judikatury soudu. Soulad mezi číselně vyjádřenou známkou a slovním hodnocením může být navíc předmětem
         přezkumu Soudu, nezávislého na přezkumu posouzení výkonů uchazečů výběrovou komisí, který Soud odmítá vykonávat, pokud se
         přezkum souladu omezuje na ověření neexistence zjevného nesouladu. Z tohoto důvodu Soud v rozsudku ze dne 13. prosince 2007,
         Van Neyghem v. Komise (F‑73/06, Sb. VS s. I-A-0 a II-0, bod 87), posuzoval, zda se s ohledem na slovní posouzení uvedené v hodnocení
         písemné zkoušky výběrová komise nedopustila při stanovení známky za tuto zkoušku zjevně nesprávného posouzení.

      35      Z judikatury připomenuté v bodě 33 rozsudku v projednávané věci zaprvé vyplývá, že se žalobkyně nemůže před Soudem účelně
         dovolávat zjevně nesprávného posouzení, jímž je dle jejího názoru stiženo posouzení výkonů uchazečů výběrovou komisí, a že
         první žalobní důvod tedy musí být zamítnut.

      36      Z bodu 34 rozsudku v projednávané věci zadruhé vyplývá, že Soudu naproti tomu přísluší ověřit, zda komise výběrového řízení
         nedala žalobkyni známku zjevně neodpovídající slovním posouzením, která uvedla v hodnocení její písemné zkoušky.

      37      Žalobkyně v podstatě tvrdí, že se výběrová komise tím, že jí udělila 25/50 za písemnou zkoušku, tj. nejnižší známku umožňující
         připuštění k ústní zkoušce, zatímco její odpovědi na obě otázky písemné zkoušky hodnotila jako „dostatečné“ z hlediska znalostí
         a „dobré“ z hlediska schopnosti analýzy, syntézy a redakčních schopností, dopustila zjevně nesprávného posouzení.

      38      Je třeba připomenout, že v rámci výběrového řízení jsou výkony uchazečů posuzovány relativně a že nic nebrání zejména tomu,
         aby pouze uchazeči, u nichž byla shledána dobrá úroveň, byli připuštěni k ústní zkoušce. Žalobkyně tak není oprávněna usuzovat
         ze známky, kterou získala za písemnou zkoušku (25/50) a která těsně stačila k připuštění k ústní zkoušce, že výběrová komise
         neohodnotila její písemnou zkoušku jako dostatečnou. Za těchto podmínek nesvědčí skutečnost, že žalobkyně získala minimální
         známku umožňující jí účast na ústní zkoušce, zatímco její písemné odpovědi byly celkově hodnoceny lépe než dostatečně, o zjevném
         nesouladu mezi známkou a slovním hodnocením. Proto nelze v projednávaném případě ze srovnání známky udělené za písemnou zkoušku
         dotyčné osoby a slovního hodnocení této zkoušky výběrovou komisí vyvodit zjevně nesprávné posouzení.

      39      Čtvrtý žalobní důvod tedy musí být zamítnut.

       Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení oznámení o výběrovém řízení, zásady rovnosti a „zásady přiměřenosti“

       Argumenty účastnic řízení
      40      Podle žalobkyně oznámení o výběrovém řízení stanovilo, že účelem písemné zkoušky je posoudit „znalosti uchazeče, jeho schopnost
         porozumění, analýzy a syntézy, jakož i jeho redakční schopnosti“, zatímco výběrová komise hodnotila pouze znalosti žalobkyně.
         V každém případě bylo znalostní kritérium upřednostněno před ostatními kritérii.

      41      Jelikož nebylo dodrženo oznámení o výběrovém řízení, nebylo tak zajištěno rovné zacházení s uchazeči, jež má oznámení zaručovat.

      42      Známka, kterou žalobkyně získala za písemnou zkoušku a která těsně stačila k připuštění k ústní zkoušce, odráží pouze hodnocení
         „dostatečné“, kterým výběrová komise ohodnotila znalosti žalobkyně, a nikoliv kladné posouzení její písemné zkoušky, pokud
         jde kvalitu analýzy, syntézy a redakčních schopností. Nesoulad mezi známkou a slovním hodnocením tak svědčí o tom, že znalostní
         kritérium bylo nadhodnoceno, ne-li dokonce zohledněno jako jediné kritérium. Výběrová komise tak nedodržela „zásadu přiměřenosti“.

      43      Komise uvádí, že písemná zkouška byla hodnocena s ohledem na veškerá stanovená kritéria, a domnívá se, že pokud jde o výběrové
         řízení organizované za účelem přijetí úředníků se zvláštními schopnostmi v oblasti řízení finančních zdrojů, bylo přiměřené
         přisuzovat rozhodující význam znalostem uchazečů v této oblasti.

       Závěry Soudu
      44      Žalobkyně předkládá na podporu žalobního důvodu vycházejícího z porušení oznámení o výběrovém řízení, zásady rovnosti a „zásady
         přiměřenosti“ dva argumenty.

      45      Zaprvé tvrdí, že výběrová komise zohlednila pouze znalosti uchazečů v oblasti výběrového řízení, a sice řízení finančních
         zdrojů, a nikoliv ostatní hodnotící kritéria písemné zkoušky uvedená v oznámení o výběrovém řízení. Toto tvrzení je v jasném
         rozporu se slovními posouzeními výběrové komise v hodnocení písemné zkoušky žalobkyně. Tato posouzení se totiž týkají jak
         znalostí žalobkyně, hodnocených jako „dostatečné“, tak schopnosti analýzy a syntézy, jakož i redakční schopnosti, hodnocených
         jako „dobré“.

      46      Žalobkyně se zadruhé domnívá, nikoliv bez rozporu s předchozím argumentem, že mezi výběrovými kritérii uvedenými v oznámení
         o výběrovém řízení přisoudila výběrová komise neoprávněně rozhodující váhu kritériu znalostí v oblasti výběrového řízení.
         Není popíráno, že výběrová komise skutečně považovala toto kritérium za nejdůležitější.

      47      Nicméně, pořadí důležitosti kritérií stanovené výběrovou komisí není v rozporu s oznámením o výběrovém řízení, jelikož toto
         oznámení neuvádělo, že by při hodnocení uchazečů měla uvedená kritéria stejnou důležitost.

      48      Navíc stanovení pořadí důležitosti kritérií není samo o sobě v rozporu se zásadou rovného zacházení s uchazeči. Žalobkyně
         ostatně netvrdila, že by výběrová komise tato kritéria na ostatní uchazeče použila odlišně.

      49      A konečně, žalobkyně opírá své tvrzení, že výběrová komise přiznala znalostnímu kritériu zjevně nepřiměřenou důležitost, výhradně
         o podle ní zjevný nesoulad mezi známkou, kterou získala za písemnou zkoušku, a slovním hodnocením této zkoušky výběrovou komisí.
         Přitom, jak bylo uvedeno v bodě 38 rozsudku v projednávané věci, mezi známkou získanou žalobkyní za písemnou zkoušku a slovním
         hodnocením výběrové komise nelze na rozdíl od tvrzení žalobkyně nalézt žádný zjevný nesoulad.

      50      Z výše uvedeného plyne, že druhý žalobní důvod musí být zamítnut.

       Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění
       Argumenty účastnic řízení
      51      Podle žalobkyně předseda výběrové komise ve svém dopise ze dne 2. května 2007 tvrdil, že její odpověď na otázku č. 3 písemné
         zkoušky obsahuje „četné nedostatky“, zatímco v hodnocení výběrová komise uvedla, že uvedená odpověď opomíjí některé pojmy,
         ale je dostatečná. Vzhledem k těmto rozporům nelze považovat posouzení výběrové komise za odůvodněné.

      52      Výběrová komise v žádné ze svých odpovědí na dopisy zaslané žalobkyní neodůvodnila, proč nebyla její ústní odpověď na otázku
         týkající se finančních rizik vyplývajících z kolísání směnných kurzů uspokojivá. Výběrová komise tak nedodržela svoji povinnost
         odůvodnění.

      53      Komise tvrdí, že jak Soudní dvůr rozhodl v rozsudku ze dne 4. července 1996, Parlament v. Innamorati (C‑254/95 P, Recueil,
         s. I‑3423, bod 31), sdělení známek získaných za jednotlivé zkoušky představuje dostatečné odůvodnění rozhodnutí výběrové komise.
         Komise z toho vyvozuje, že nedostatečné odůvodnění nelze zakládat na údajné neshodě mezi dvěma dokumenty vytvořenými po udělení
         známky. Mimoto, žalobkyně obdržela veškerá nezbytná vysvětlení ve fázi přezkumného řízení a postupu před zahájením soudního
         řízení. Komise uvádí, že žalobkyni byla předána nejen její písemná zkouška, ale i její hodnocení.

      54      Co se týče otázky týkající se způsobu ochrany před finančním rizikem spjatým s kolísáním směnných kurzů, položené žalobkyni
         v průběhu ústní zkoušky, výběrová komise již žalobkyni vysvětlila, že její odpověď není zcela chybná, ale že existují vhodnější
         odpovědi, lépe podložené argumenty, nežli ta její.

       Závěry Soudu
      55      Povinnost odůvodnit rozhodnutí výběrové komise musí být jednak sladěna s tajností jednání této komise. Dodržování této mlčenlivosti
         brání jak zveřejnění postojů jednotlivých členů komise, tak i sdělování jakýchkoliv poznatků souvisejících s posouzením uchazečů,
         které má osobní či srovnávací povahu (výše uvedený rozsudek Parlament v. Innamorati, bod 24).

      56      Krom toho je třeba, aby povinnost odůvodnění nepřípustně nezatěžovala činnost komisí a práci orgánů řízení lidských zdrojů
         (rozsudky Soudního dvora ze dne 28. února 1980, Bonu v. Rada, 89/79, Recueil, s. 553, bod 6, a a contrario ze dne 28. února 2008, Neirinck v. Komise, C‑17/07 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 58). Z tohoto důvodu představuje
         ve výběrových řízeních s vysokým počtem účastníků sdělení známek získaných za jednotlivé zkoušky dostatečné odůvodnění rozhodnutí
         výběrové komise (výše uvedený rozsudek Parlament v. Innamorati, bod 31).

      57      V projednávaném případě bylo po skončení předvýběrových testů připuštěno k písemné zkoušce výběrového řízení 300 uchazečů
         a nakonec byl sestaven seznam 100 úspěšných kandidátů. Výběrové řízení, kterého se žalobkyně účastnila, tak bylo výběrovým
         řízením s vysokým počtem účastníků. Za těchto podmínek, jak bylo připomenuto v předchozím bodě, představuje sdělení známek
         získaných za jednotlivé zkoušky dostatečné odůvodnění rozhodnutí výběrové komise týkajících se jednotlivých uchazečů. Přitom
         je nesporné, že žalobkyni byly její známky sděleny. Mimoto žalobkyně každopádně obdržela další informace, které jí umožnily,
         aby se ještě konkrétněji seznámila s důvody svého neúspěchu ve výběrovém řízení, jako například svoji písemnou zkoušku, hodnocení
         této zkoušky a vysvětlující dopis ze dne 2. května 2007, který jí zaslal předseda výběrové komise. Z toho plyne, že třetímu
         žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění sporného rozhodnutí, nelze vyhovět.

      58      Návrhová žádání směřující ke zrušení uvedeného rozhodnutí musejí být v důsledku toho zamítnuta.

       K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody
      59      Žalobkyně žádá, aby jí byla vyplacena náhrada majetkové a nemajetkové újmy, kterou jí způsobilo sporné rozhodnutí. Zamítnutí
         návrhových žádání směřujících proti tomuto rozhodnutí proto znamená i zamítnutí návrhových žádání směřujících k náhradě škody.

      60      Ze všeho výše uvedeného plyne, že žalobu je třeba zamítnout.

       K nákladům řízení
      61      Podle článku 122 jednacího řádu se ustanovení osmé kapitoly druhé hlavy uvedeného jednacího řádu, týkající se nákladů řízení
         a soudních výdajů, použijí pouze na věci předložené Soudu ode dne vstupu tohoto řádu v platnost, a sice od 1. listopadu 2007.
         Příslušná ustanovení jednacího řádu Soudu prvního stupně se i nadále použijí obdobně na věci projednávané před Soudem před
         tímto datem.

      62      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů
         řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Nicméně podle článku 88 tohoto jednacího řádu nesou
         ve sporech mezi Společenstvími a jejich zaměstnanci orgány vlastní náklady. Vzhledem k tomu, že žalobkyně neměla ve věci úspěch,
         je důvodné rozhodnout, že každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (třetí senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba J. M. Coto Moreno se zamítá.
      2)      Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.
      Mahoney   Kanninen   Gervasoni
      Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 11. září 2008.
      Vedoucí soudní kanceláře            Předseda
      W. Hakenberg            P. Mahoney

         Text tohoto rozhodnutí, jakož i text rozhodnutí soudů Společenství v něm uvedených a dosud nezveřejněných ve Sbírce rozhodnutí
            jsou k dispozici na internetové stránce Soudního dvora www.curia.europa.eu .

      * Jednací jazyk: francouzština.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. června 1985. # Eleni Spachis proti Komisi Evropských společenství. # Věc 138/84.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. března 1987. # Norah McDermott a Ann Cotter proti Minister for Social Welfare a Attorney-General. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: High Court - Irsko. # Věc 286/85.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. dubna 1968. # Firma August Stier proti Hauptzollamt Hamburg-Ericus. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Finanzgericht Hamburg - Německo. # Věc 31-67.