title: Věc C-612/18 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. března 2020 – ClientEarth v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Přístup k dokumentům orgánů – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Článek 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážka a odst. 6 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana veřejného zájmu, pokud jde o mezinárodní vztahy – Dokumenty vypracované právní službou Evropské komise týkající se mechanismu řešení sporů investorů se státy, jakož i systému soudů pro investice do obchodních dohod Evropské unie – Částečné odepření přístupu“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/12

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. března 2020 – ClientEarth v. Evropská komise
      (Věc C-612/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Přístup k dokumentům orgánů - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážka a odst. 6 - Výjimky z práva na přístup k dokumentům - Ochrana veřejného zájmu, pokud jde o mezinárodní vztahy - Dokumenty vypracované právní službou Evropské komise týkající se mechanismu řešení sporů investorů se státy, jakož i systému soudů pro investice do obchodních dohod Evropské unie - Částečné odepření přístupu“)
      (2020/C 222/12)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ClientEarth (zástupci: O. W. Brouwer a E. M. Raedts, advocaten a N. Frey, solicitor)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz, F. Clotuche-Duvieusart a C. Ehrbar, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost ClientEarth ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 93, 11.3.2019.


title: Věc C-753/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) v. Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB („Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Článek 3 odst. 1 – Směrnice 2006/115/ES – Článek 8 odst. 2 – Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ – Podnik zabývající se pronájmem motorových vozidel s radiopřijímači v základní výbavě“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/12

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) v. Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB
      (Věc C-753/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 3 odst. 1 - Směrnice 2006/115/ES - Článek 8 odst. 2 - Pojem ‚sdělování veřejnosti‘ - Podnik zabývající se pronájmem motorových vozidel s radiopřijímači v základní výbavě“)
      (2020/C 222/13)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Žalované: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Výrok

      Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, jakož i čl. 8 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem musí být vykládány v tom smyslu, že pronájem motorových vozidel vybavených radiopřijímači nepředstavuje sdělování veřejnosti ve smyslu těchto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc C-765/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Koblenz – Německo) – Stadtwerke Neuwied GmbH v. RI („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2003/55/ES – Společná pravidla pro vnitřní trh se zemním plynem – Ochrana spotřebitele – Článek 3 odst. 3 a příloha A písm. b) – Průhlednost týkající se smluvních podmínek – Povinnost informovat spotřebitele včas a přímo o zvýšení sazby“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/13

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Koblenz – Německo) – Stadtwerke Neuwied GmbH v. RI
      (Věc C-765/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/55/ES - Společná pravidla pro vnitřní trh se zemním plynem - Ochrana spotřebitele - Článek 3 odst. 3 a příloha A písm. b) - Průhlednost týkající se smluvních podmínek - Povinnost informovat spotřebitele včas a přímo o zvýšení sazby“)
      (2020/C 222/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Koblenz

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Žalovaný: RI

         Výrok

      Článek 3 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES ve spojení s přílohou A písm. b) a c) této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že pokud jsou změny sazeb, které nebyly osobně oznámeny zákazníkům, provedeny dodavatelem plynu poslední instance pouze s cílem přenést zvýšení nákladů na pořízení zemního plynu bez snahy o dosažení zisku, není podmínkou pro platnost dotyčných změn sazeb, aby tento dodavatel dodržel povinnosti průhlednosti a informování uvedené v těchto ustanoveních, s výhradou, že zákazníci musí mít možnost smlouvu kdykoli vypovědět a mít k dispozici vhodné opravné prostředky k získání náhrady škody, kterou případně utrpěli z důvodu, že jim nebyly změny osobně oznámeny.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-802/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Lucembursko) – Caisse pour l'avenir des enfants v. FV, GW („Řízení o předběžné otázce – Článek 45 SFEU – Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 1 písm. i) – Volný pohyb pracovníků – Rovné zacházení – Sociální výhody – Směrnice 2004/38/ES – Článek 2 bod 2 – Nařízení (EU) č. 492/2011 – Článek 7 odst. 2 – Rodinný přídavek – Pojem ‚rodinní příslušníci‘ – Vyloučení dítěte manžela či manželky pracovníků, kteří jsou nerezidenty – Rozdílné zacházení s dítětem manžela či manželky tuzemských pracovníků – Odůvodnění“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/14

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Lucembursko) – Caisse pour l'avenir des enfants v. FV, GW
      (Věc C-802/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 45 SFEU - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 1 písm. i) - Volný pohyb pracovníků - Rovné zacházení - Sociální výhody - Směrnice 2004/38/ES - Článek 2 bod 2 - Nařízení (EU) č. 492/2011 - Článek 7 odst. 2 - Rodinný přídavek - Pojem ‚rodinní příslušníci‘ - Vyloučení dítěte manžela či manželky pracovníků, kteří jsou nerezidenty - Rozdílné zacházení s dítětem manžela či manželky tuzemských pracovníků - Odůvodnění“)
      (2020/C 222/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Caisse pour l'avenir des enfants

         Žalovaní: FV, GW

         Výrok

                  1)

                  Článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie musejí být vykládány v tom smyslu, že rodinný přídavek spojený s výkonem závislé činnosti příhraničním pracovníkem v určitém členském státě představuje sociální výhodu ve smyslu těchto ustanovení.

                  2)

                  Článek 1 písm. i) a článek 67 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011 a s čl. 2 bodem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, musejí být vykládány v tom smyslu, že brání ustanovením členského státu, podle kterých mohou příhraniční pracovníci pobírat rodinný přídavek spojený s výkonem jejich závislé činnosti v tomto členském státě pouze na své vlastní děti, ale nikoli na děti svého manžela či manželky, jejichž nejsou rodiči, ale zajišťují jejich výživu, zatímco právo na pobírání tohoto příspěvku mají všechny děti s bydlištěm v uvedeném členském státě.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-45/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso Administrativo n° 2 de A Coruña – Španělsko) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA v. Ayuntamiento de A Coruña („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 1370/2007 – Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici – Článek 8 – Přechodný režim – Článek 8 odst. 3 – Uplynutí doby platnosti smluv o veřejných službách – Výpočet maximální třicetileté doby platnosti smluv – Určení dne, od kterého začíná plynout maximální třicetiletá doba“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/15

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña – Španělsko) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA v. Ayuntamiento de A Coruña
      (Věc C-45/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici - Článek 8 - Přechodný režim - Článek 8 odst. 3 - Uplynutí doby platnosti smluv o veřejných službách - Výpočet maximální třicetileté doby platnosti smluv - Určení dne, od kterého začíná plynout maximální třicetiletá doba“)
      (2020/C 222/16)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Compañía de Tranvías de La Coruña, SA

         Žalovaná: Ayuntamiento de A Coruña

         Výrok

      Článek 8 odst. 3 druhý pododstavec druhá věta nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 musí být vykládán v tom smyslu, že maximální třicetiletá doba platnosti, která je v tomto ustanovení stanovena pro smlouvy uvedené v čl. 8 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) tohoto nařízení, začíná plynout dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc C-329/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – Condominio di Milano, via Meda v. Eurothermo SpA („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Článek 1 odst. 1 – Článek 2 písm. b) – Pojem ‚spotřebitel‘ – Společenství vlastníků nemovitosti“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/15

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – Condominio di Milano, via Meda v. Eurothermo SpA
      (Věc C-329/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Článek 1 odst. 1 - Článek 2 písm. b) - Pojem ‚spotřebitel‘ - Společenství vlastníků nemovitosti“)
      (2020/C 222/17)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Milano

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Condominio di Milano, via Meda

         Žalovaná: Eurothermo SpA

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 a čl. 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, která vykládá právní předpisy, jejichž cílem je provést tuto směrnici do vnitrostátního práva, tak, že pravidla na ochranu spotřebitele, která obsahuje, se použijí rovněž na smlouvu uzavřenou takovým právním subjektem, jako je condominio v italském právu, s prodávajícím nebo poskytovatelem, i když takový právní subjekt nespadá do působnosti uvedené směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-897/19 PPU: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovni sud – Chorvatsko) – trestní řízení proti LN („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Dohoda o EHP – Zákaz diskriminace – Článek 36 – Volný pohyb služeb – Oblast působnosti – Dohoda mezi Evropskou unií a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis – Dohoda o postupu předávání mezi členskými státy Evropské unie a Islandem a Norskem – Vydání islandského státního příslušníka do třetí země – Ochrana státních příslušníků členského státu před vydáním – Neexistence rovnocenné ochrany státních příslušníků jiného státu – Islandský státní příslušník, kterému byl udělen azyl podle vnitrostátního práva před tím, než nabyl islandské státní občanství – Omezení volného pohybu – Odůvodnění založené na zabránění beztrestnosti – Přiměřenost – Ověřování záruk stanovených v čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/16

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovni sud – Chorvatsko) – trestní řízení proti LN
      (Věc C-897/19 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Dohoda o EHP - Zákaz diskriminace - Článek 36 - Volný pohyb služeb - Oblast působnosti - Dohoda mezi Evropskou unií a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis - Dohoda o postupu předávání mezi členskými státy Evropské unie a Islandem a Norskem - Vydání islandského státního příslušníka do třetí země - Ochrana státních příslušníků členského státu před vydáním - Neexistence rovnocenné ochrany státních příslušníků jiného státu - Islandský státní příslušník, kterému byl udělen azyl podle vnitrostátního práva před tím, než nabyl islandské státní občanství - Omezení volného pohybu - Odůvodnění založené na zabránění beztrestnosti - Přiměřenost - Ověřování záruk stanovených v čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2020/C 222/18)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Vrhovni sud

         Účastník původního trestního řízení

      LN

         za účasti: Ruské federace

         Výrok

      Unijní právo, konkrétně článek 36 dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 a čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud členský stát, do něhož se přemístil státní příslušník členského státu Evropského sdružení volného obchodu (ESVO), který je smluvní stranou dohody o Evropském hospodářském prostoru a se kterým Evropská unie uzavřela dohodu o předávání, obdrží žádost o vydání od třetí země podle Evropské úmluvy o vydávání podepsané v Paříži dne 13. prosince 1957, a pokud tomuto státnímu příslušníkovi tento stát ESVO udělil před tím, než nabyl státní příslušnosti tohoto státu, azyl právě z důvodu stíhání vedených proti dotyčnému ve státě, který vydal žádost o vydání, je na příslušném orgánu dožádaného členského státu, aby ověřil, že vydání nebude mít nepříznivý dopad na práva uvedená v citovaném čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv, přičemž udělení azylu představuje v rámci tohoto ověření zvláště závažnou okolnost. Dožádaný členský stát je v každém případě povinen před tím, než zváží, zda vyhoví žádosti o vydání, informovat tentýž stát ESVO a případně mu na jeho žádost předat uvedeného státního příslušníka v souladu s ustanoveními dohody o předávání, pokud je uvedený stát ESVO příslušný podle vnitrostátního práva ke stíhání tohoto státního příslušníka za činy spáchané mimo jeho území.

         (1)  Úř. věst. C 45, 10.2.2020.


title: Věc C-141/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 23. března 2020 – Finanzamt Kiel v. Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 23. března 2020 – Finanzamt Kiel v. Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH
      (Věc C-141/20)
      (2020/C 222/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt Kiel

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 4 odst. 4 druhý pododstavec ve spojení s čl. 21 odst. 1 písm. a) a odst. 3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že členskému státu umožňuje určit jako osobu povinnou k dani člena seskupení pro účely DPH (ovládající subjekt) namísto tohoto seskupení pro účely DPH (daňové jednotky)?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Lze se v tomto smyslu dovolávat čl. 4 odst. 4 druhého pododstavce ve spojení s čl. 21 odst. 1 písm. a) a odst. 3 směrnice 77/388/EHS?

                  3.

                  Musí být při přezkumu prováděném podle bodu 46 rozsudku ve věci Larentia + Minerva (2), zda požadavek finančního začlenění stanovený v § 2 odst. 2 bodu 2 první větě Umsatzsteuergesetz (zákon o dani z obratu) představuje přípustné opatření, které je nezbytné a vhodné k dosažení cílů spočívajících v předcházení zneužívajícím praktikám a zneužívajícímu chování nebo v boji proti daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem, použito přísnější nebo velkorysejší měřítko?

                  4.

                  Musí být čl. 4 odst. 1 a odst. 4 první pododstavec směrnice 77/388/EHS vykládány v tom smyslu, že členskému státu umožňují považovat cestou typizace osobu za nesamostatnou ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 77/388/EHS, pokud je finančně, hospodářsky a organizačně začleněna do jiného podniku (ovládajícího subjektu) takovým způsobem, že ovládající subjekt může u této osoby prosadit svá rozhodnutí a tím zamezit tomu, aby tato osoba činila odlišná rozhodnutí?

         (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1).

         (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. července 2015 (C-108/14 a C-109/14 (EU:C:2015:496).


title: Věc C-160/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Rotterdam (Nizozemsko) dne 24. března 2020 – Stichting Rookpreventie Jeugd a další v. Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Rotterdam (Nizozemsko) dne 24. března 2020 – Stichting Rookpreventie Jeugd a další v. Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport
      (Věc C-160/20)
      (2020/C 222/20)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Rotterdam

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Stichting Rookpreventie Jeugd e.a.

         Žalovaní: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         Další účastníci řízení: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftakfabrikanten (VSK)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je právní úprava metody měření v čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 (1) na podkladě norem ISO, které nejsou volně přístupné, v souladu s čl. 297 odst. 1 SFEU [a s nařízením (EU) č. 216/2013 (2)] a zásadou transparentnosti?

                  2)

                  Je třeba normy ISO 4387, 10315, 8454 a 8243, na které odkazuje čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40, vykládat a uplatňovat tak, že v rámci výkladu a použití čl. 4 odst. 1 této směrnice musí být emise dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého měřeny (a ověřovány) nejen podle předepsané metody, ale mohou, resp. musí být rovněž měřeny (a ověřovány) jiným způsobem a s jinou intenzitou?

                  3)

                              a)

                              Je čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 v rozporu s pravidly této směrnice a jejím čl. 4 odst. 2, jakož i čl. 5 odst. 3 Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku, jelikož tabákový průmysl spolupůsobil při vytváření norem ISO uvedených v čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40?

                              b)

                              Je čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 v rozporu s pravidly této směrnice, čl. 114 odst. 3 SFEU, účelem Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku a články 24 a 35 Listiny, jelikož metodou měření, která je v něm předepsána, nedochází k měření emisí cigaret s filtrem při zamýšleném použití z toho důvodu, že při této metodě nejsou zohledněny účinky malých větracích otvorů ve filtru, které jsou při zamýšleném použití z velké části překryty rty a prsty kuřáka?

                  4)

                              a)

                              Jaká alternativní metoda měření (a metoda ověřování) může, resp. musí být použita, pokud Soudní dvůr:

                                          —

                                          odpoví na otázku 1 záporně?

                                          —

                                          odpoví na otázku 2 kladně?

                                          —

                                          odpoví na otázku 3a a/nebo otázku 3b kladně?

                              b)

                              V případě, že Soudní dvůr nemůže odpovědět na otázku 4 a): Nastává situace ve smyslu čl. 24 odst. 3 směrnice 2014/40, pokud by metoda měření neměla být dočasně k dispozici?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES (Úř. věst. L 127, 29.4.2014, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady (EU) č. 216/2013 ze dne 7. března 2013 o elektronickém vydávání Úředního věstníku Evropské unie (Úř. věst. L 69, 13.3.2013, s. 1).


title: Věc C-181/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 24. dubna 2020 – VYSOČINA WIND a.s. v. Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 24. dubna 2020 – VYSOČINA WIND a.s. v. Česká republika – Ministerstvo životního prostředí
      (Věc C-181/20)
      (2020/C 222/22)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší soud České republiky

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VYSOČINA WIND a.s.

         Žalovaný: Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 13 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/19/EU (1) ze dne 4. července 2012, o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ), vykládán tak, že brání členskému státu uložit povinnost financovat náklady na sběr, zpracování, využití a k životnímu prostředí šetrné odstraňování OEEZ pocházejících z fotovoltaických panelů uvedených na trh před 1. lednem 2013, jejich uživatelům, a nikoli výrobcům?

                  2)

                  V případě, že bude první předložená otázka zodpovězena kladně, má pro posuzování podmínek odpovědnosti členského státu za škodu způsobenou jednotlivci porušením unijního práva vliv skutečnost, o jakou jde v původním řízení, že členský stát sám upravil způsob financování odpadu z fotovoltaických panelů ještě před přijetím směrnice, která fotovoltaické panely nově zahrnula do rozsahu unijní úpravy a povinnost financovat náklady uložila výrobcům, a to i ve vztahu k těm panelům, které byly uvedeny na trh před uplynutím její implementační lhůty (a samotným přijetím úpravy na unijní úrovni)?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 197, s. 38.


title: Věc C-186/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdom Slovenskej republiky (Slovensko) dne 29. dubna 2020 – HYDINA SK s.r.o. v. Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdom Slovenskej republiky (Slovensko) dne 29. dubna 2020 – HYDINA SK s.r.o. v. Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky
      (Věc C-186/20)
      (2020/C 222/23)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: HYDINA SK s.r.o.

         Žalovaný: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je třeba vykládat bod 25 odůvodnění nařízení Rady (EU) č. 904/2010 (1) ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty, v němž je uvedeno, že „[l]hůty, které toto nařízení stanoví pro poskytnutí informací, je třeba chápat jako maximální dobu“, tak, že se jedná o lhůty, které nelze překročit, a pokud budou překročeny, způsobuje to nezákonnost přerušení daňové kontroly?

                  2.

                  Existuje následek (sankce) za nedodržení lhůt k provedení mezinárodní výměny informací stanovených v nařízení Rady (EU) č. 904/2010 ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty ve vztahu k dožádanému a dožadujícímu orgánu?

                  3.

                  Lze kvalifikovat mezinárodní výměnu informací, která překračuje lhůty stanovené v nařízení Rady (EU) č. 904/2010 ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty, jako protiprávní zásah do práv daňového subjektu?

         (1)  Úř. věst. EU 2010, L 268, s. 1.


title: Věc T-282/18: Usnesení Tribunálu ze dne 14. května 2020 – Bernis a další v. SRB („Žaloba na neplatnost – Hospodářská a měnová unie – Bankovní unie – Jednotný mechanismus pro řešení problémů úvěrových institucí a některých investičních podniků (SRM) – Článek 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014 – Režim řešení krize v případě selhání nebo pravděpodobného selhání subjektu – Mateřská a dceřiná společnost – Konstatování ECB o selhání či pravděpodobném selhání – Rozhodnutí SRB o nepřijetí opatření k řešení krize – Absence veřejného zájmu – Likvidace v souladu s vnitrostátním právem – Akcionáři – Absence přímého dotčení – Nepřípustnost“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/22

      Usnesení Tribunálu ze dne 14. května 2020 – Bernis a další v. SRB
      (Věc T-282/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Hospodářská a měnová unie - Bankovní unie - Jednotný mechanismus pro řešení problémů úvěrových institucí a některých investičních podniků (SRM) - Článek 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014 - Režim řešení krize v případě selhání nebo pravděpodobného selhání subjektu - Mateřská a dceřiná společnost - Konstatování ECB o selhání či pravděpodobném selhání - Rozhodnutí SRB o nepřijetí opatření k řešení krize - Absence veřejného zájmu - Likvidace v souladu s vnitrostátním právem - Akcionáři - Absence přímého dotčení - Nepřípustnost“)
      (2020/C 222/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Ernests Bernis (Jurmala, Lotyšsko), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Lotyšsko) a Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zástupce: O. Behrends, advokát)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (zástupci: J. De Carpentier, M. Meijer Timmerman Thijssen, A. Valavanidou, H. Ehlers a E. Muratori, zmocněnci, ve spolupráci s A. Rivasem, advokátem a B. Heenan, solicitor)

         Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Evropská centrální banka (zástupci: G. Marafioti, E. Koupepidou a J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí SRB ze dne 23. února 2018, kterými tento rozhodl o nepřijetí opatření k řešení krize ve vztahu k ABLV Bank AS a její dceřiné společnosti ABLV Bank Luxembourg SA podle čl. 18 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA a Cassandra Holding Company SIA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Jednotným výborem pro řešení krizí (SRB) a Evropskou centrální bankou (ECB)

         (1)  Úř. věst. C 259, 23.7.2018.


title: Věc T-141/19: Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2020 – Sabo a další v. Parlament a Rada („Žaloba na neplatnost – Životní prostředí – Energetika – Směrnice (EU) 2018/200 – Zahrnutí lesní biomasy do obnovitelných zdrojů energie – Nedostatek osobního dotčení – Nepřípustnost“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/23

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. května 2020 – Sabo a další v. Parlament a Rada
      (Věc T-141/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Energetika - Směrnice (EU) 2018/200 - Zahrnutí lesní biomasy do obnovitelných zdrojů energie - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
      (2020/C 222/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Peter Sabo (Tulčik, Slovensko) a 9 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupci: R. Smith, A. Dews, C. Day, solicitors a D. Wolfe, QC, P. Lockley a B. Mitchell, barristers)

         Žalovaní: Evropský parlamernt (zástupci: I. McDowell, C. Ionescu Dima a A. Tamás, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: A. Lo Monaco a R. Meyer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/2001 ze dne 11. prosince 2018 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (Úř. věst. L 328, s. 82) v rozsahu, v němž zahrnuje lesní biomasu do obnovitelných zdrojů energie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Není důvodné rozhodnout o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení předložených Komisí, společnostmi U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification a Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network).

                  3)

                  Peter Sabo a další účastníci řízení, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

                  4)

                  Komise, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification a Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network) ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019.


title: Věc T-278/19: Usnesení Tribunálu ze dne 13. března 2020 – Aurora v. OÚS – SESVanderhave (M 02205) („Žaloba na neplatnost – Rostlinné odrůdy – Řízení o prohlášení neplatnosti – Odrůda cukrové řepy M 02205 – Rozhodnutí o odkázání věci příslušnému útvaru OÚS k dalšímu rozhodnutí – Článek 72 nařízení (ES) č. 2100/94 – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Pravomoc změnit rozhodnutí – Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/24

      Usnesení Tribunálu ze dne 13. března 2020 – Aurora v. OÚS – SESVanderhave (M 02205)
      (Věc T-278/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Rostlinné odrůdy - Řízení o prohlášení neplatnosti - Odrůda cukrové řepy M 02205 - Rozhodnutí o odkázání věci příslušnému útvaru OÚS k dalšímu rozhodnutí - Článek 72 nařízení (ES) č. 2100/94 - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Pravomoc změnit rozhodnutí - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
      (2020/C 222/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aurora Srl (Padova, Itálie) (zástupce: L.-B. Buchman, advokát)

         Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (zástupci: M. Ekvad, F. Mattina, M. Garcia Monco-Fuente a A. Weitz, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem OÚS, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: SESVanderhave NV (Tienen, Belgie) (zástupce: P. de Jong, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 27. února 2019 (věc A 10/2013 RENV) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Aurora a SESVanderhave.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Aurora Srl, Odrůdový úřad Společenství (OÚS) a společnost SESVanderhave NV ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc T-308/19: Usnesení Tribunálu ze dne 13. května 2020 – Lucaccioni v. Komise („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody – Veřejná služba – Akt, který nelze napadnout žalobou – Přípravný akt – Nepodání stížnosti – Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti nepřípustná“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/24

      Usnesení Tribunálu ze dne 13. května 2020 – Lucaccioni v. Komise
      (Věc T-308/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Veřejná služba - Akt, který nelze napadnout žalobou - Přípravný akt - Nepodání stížnosti - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti nepřípustná“)
      (2020/C 222/27)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Arnaldo Lucaccioni (San Benedetto del Tronto, Itálie) (zástupce: E. Bonanni, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Bohr a L. Vernier, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU, znějící jednak na zrušení aktu Komise ze dne 11. ledna 2019 týkajícího se příkazu nové lékařské komise v rámci žádosti o uznání, že došlo ke zhoršení nemoci z povolání, kterou podal žalobce, a jednak na náhradu škod, které údajně vznikly žalobci.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti nepřípustná.

                  2)

                  Arnaldu Lucaccionimu se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 230, 8.7.2019.


title: Věc T-757/19: Žaloba podaná dne 6. května 2020 – HB v. EIB

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/25

      Žaloba podaná dne 6. května 2020 – HB v. EIB
      (Věc T-757/19)
      (2020/C 222/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: HB (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 20. června 2019, kterým se odmítá stížnost žalobkyně na psychické obtěžování;

                  —

                  uložil žalované zaplatit částku ve výši 10 000 eur z důvodu nemajetkové újmy, včetně úroku v zákonné sazbě ode dne vyhlášení rozsudku;

                  —

                  uložil žalované zaplatit částku 50 000 eur jako náhradu za ztrátu šance včetně úroku v zákonné sazbě ode dne vyhlášení rozsudku až do úplného zaplacení;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení práva na to, aby byla věc žalobkyně vyřešena nestranně, spravedlivě a opatrně, a z nedostatku odůvodnění v rozsahu, v němž i) komise, která vyšetřovala její tvrzení o obtěžování a šikaně a) nevyřešila věc nestranně, spravedlivě a opatrně, a to tím, že projevila nebo vyvolala dojem zaujatosti vůči údajným obtěžujícím a zkreslením nebo nezohledněním skutečností a důkazů a b) neuvedla důvody, a ii) prezident EIB tím, že potvrdil zprávu komise, zatížil napadené rozhodnutí stejnými vadami.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení a porušení Kodexu chování EIB a důstojnosti na pracovišti v rozsahu, v němž i) jednání údajných obtěžujících vůči žalobkyni mělo formu mluvených nebo písemných aktů, bylo nevhodné, trvalo, opakovalo se a bylo ponižující, (ii) komise tím, že nekvalifikovala sporné činy jako psychologické obtěžování, jednotlivě i společně, se dopustila nesprávného posouzení skutkového stavu a porušila Kodex chování a důstojnosti na pracovišti a (iii) prezident EIB tím, že potvrdil zprávu komise, nesprávně rozhodl, že žalobkyně nebyla obtěžována.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnuta a z porušení důvěrnosti v rozsahu, v němž i) žalobkyni nebyla dána příležitost předložit svá vyjádření k a) obsahu prohlášení údajných obtěžujících a svědků učiněných před komisí nebo b) jiným dokumentům, které komise použila ve své zprávě k doporučení prezidentovi EIB, a ii) komise přijala své závěry a předala je třetím stranám předtím, než poskytla žalobkyni příležitost předložit k nim své připomínky, tj. předtím, než údajně dokončila svou zprávu, a iii) prezident EIB tím, že potvrdil zprávu komise, zatížil napadené rozhodnutí stejnými vadami.
                  Na podporu své žaloby na náhradu újmy žalobkyně tvrdí, že:

                              —

                              utrpěla nemajetkovou újmu, kterou nelze napravit zrušením napadeného rozhodnutí;

                              —

                              tím, že žalovaná protiprávně zamítla její žádost o smírčí řízení, ji zbavila možnosti smírného urovnání věci a vyhnutí se řízení před Tribunálem.


title: Věc T-247/20: Žaloba podaná dne 4. května 2020 – JP v. Komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/27

      Žaloba podaná dne 4. května 2020 – JP v. Komise
      (Věc T-247/20)
      (2020/C 222/30)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: JP (zástupci: S. Rodrigues a A. Champetier, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2020) 1195 final ze dne 24. února 2020, kterým se zamítá potvrzující žádost o přístup k dokumentu podle nařízení (ES) č. 1049/2001 – GESTDEM 2019/5394 až 5399; a

                  —

                  uložil žalované zaplacení symbolické částky jednoho eura za účelem nemajetkové újmy, kterou utrpěl žalobce a uložil jí náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) a článku 17 nařízení (ES) č. 1049/2001 v souvislosti se soukromím a osobností jednotlivce.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 v souvislosti s rozhodovacím procesem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001 v souvislosti s částečným přístupem a zásadou proporcionality.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy.


title: Věc T-258/20: Žaloba podaná dne 4. května 2020 – Klymenko v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/28

      Žaloba podaná dne 4. května 2020 – Klymenko v. Rada
      (Věc T-258/20)
      (2020/C 222/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Klymenko (Moskva, Ruská federace) (zástupkyně: M. Phelippeau, advokátka)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu O. V. Klymenka za přípustnou;

            v rozsahu, v němž se týká žalobce, aby

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady Evropské unie 2020/373 ze dne 5. března 2020 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 87 a 91 jednacího řádu Tribunálu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadených aktů. Žalobce tvrdí, že Rada nesplnila povinnost uvést odůvodnění u napadených aktů, pokud jde jak o opodstatněnost opatření tak respektování práva na obhajobu, jakož i účinnou soudní ochranu a kontroly provedené v tomto ohledu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z existence nesprávného posouzení věci a zneužití pravomoci. Žalobce tvrdí, že vzhledem k informacím, které mu byly předány, mohla Rada pouze konstatovat neexistenci dostatečného skutkového základu pro trestní řízení. Žalobce rovněž poukázal na četná porušení jeho základních práv, z nichž Rada nevyvodila žádné důsledky.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení základních práv v rozsahu, v němž tyto akty nebyly přijaty v souladu s právem na obhajobu a právem na účinnou soudní ochranu, jakož i právem na rovnost zbraní.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatku právního základu v rozsahu, v němž článek 29 Smlouvy o Evropské unii nemůže být přípustným právním základem omezujícího opatření přijatého proti žalobci.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení základního práva na respektování vlastnictví.


title: Věc T-261/20: Žaloba podaná dne 6. května 2020 – Rochem Group v. EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/29

      Žaloba podaná dne 6. května 2020 – Rochem Group v. EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)
      (Věc T-261/20)
      (2020/C 222/32)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Rochem Group AG (Zug, Švýcarsko) (zástupkyně: K. Guridi Sedlak, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Rochem Marine Srl (Janov, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie týkající se obrazové ochranné známky ROCHEM – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 151 485

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. března 2020, ve věci R 1547/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby vydal nové rozhodnutí, kterým se zamítá návrh na prohlášení neplatnosti, podaný proti mezinárodnímu zápisu ochranné známky č. 1 151 485, a to i pro třídy 11 a 40;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a vedlejší účastnice řízení, pokud další účastnice řízení před odvolacím senátem vstoupí do řízení před Tribunálem, ponesou vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/10011;

                  —

                  Porušení čl. 64 odst. 2 a 3 ve spojení s článkem 198 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-262/20: Žaloba podaná dne 6. května 2020 – Rochem Group v. EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/30

      Žaloba podaná dne 6. května 2020 – Rochem Group v. EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)
      (Věc T-262/20)
      (2020/C 222/33)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Rochem Group AG (Zug, Švýcarsko) (zástupkyně: K. Guridi Sedlak, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Rochem Marine Srl (Janov, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie týkající se slovní ochranné známky ROCHEM – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 151 545

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. března 2020, ve věci R 1546/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, aby vydal nové rozhodnutí, kterým se zamítá návrh na prohlášení neplatnosti, podaný mezinárodnímu zápisu ochranné známky č. 1 151 545, a to i pro třídy 11 a 40;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a vedlejší účastnice řízení, pokud další účastnice řízení před odvolacím senátem vstoupí do řízení před Tribunálem, ponesou vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/10011;

                  —

                  Porušení čl. 64 odst. 2 a 3 ve spojení s článkem 198 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-268/20: Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Pšonka v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/32

      Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Pšonka v. Rada
      (Věc T-268/20)
      (2020/C 222/35)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Artem Viktorovyč Pšonka (Kramatorsk, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 ze dne 5. března 2020, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (1), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (2), a to v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí a nařízení vztahují na žalobce;

                  —

                  rozhodl, že Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu

                              —

                              žalobce odůvodňuje svou žalobu mimo jiné tím, že Rada Evropské unie nejednala při přijetí napadaného rozhodnutí s řádnou péčí, neboť se před přijetím napadaného rozhodnutí nevypořádala s tvrzeními žalobce a důkazy předloženými žalobcem, které svědčí ve prospěch žalobce, a vycházela zásadně ze stručného shrnutí Generální prokuratury Ukrajiny a nepožadovala žádné doplňující informace o průběhu vyšetřování na Ukrajině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva žalobce

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že omezení, která jsou proti němu přijata, jsou nepřiměřená, nadbytečná a porušující záruky mezinárodněprávní ochrany vlastnického práva žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce zaručených mu Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že přijetím omezujících opatření vůči němu bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces, presumpci neviny, právo na obhajobu, jakož i ochranu soukromého vlastnictví.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 10.

         (2)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 1.


title: Věc T-269/20: Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Pšonka v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/33

      Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Pšonka v. Rada
      (Věc T-269/20)
      (2020/C 222/36)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viktor Pavlovyč Pšonka (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 ze dne 5. března 2020, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (1), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (2), a to v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí a nařízení vztahují na žalobce;

                  —

                  rozhodl, že Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu

                              —

                              žalobce odůvodňuje svou žalobu mimo jiné tím, že Rada Evropské unie nejednala při přijetí napadaného rozhodnutí s řádnou péčí, neboť se před přijetím napadaného rozhodnutí nevypořádala s tvrzeními žalobce a důkazy předloženými žalobcem, které svědčí ve prospěch žalobce, a vycházela zásadně ze stručného shrnutí Generální prokuratury Ukrajiny a nepožadovala žádné doplňující informace o průběhu vyšetřování na Ukrajině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva žalobce

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že omezení, která jsou proti němu přijata, jsou nepřiměřená, nadbytečná a porušující záruky mezinárodněprávní ochrany vlastnického práva žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce zaručených mu Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že přijetím omezujících opatření vůči němu bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces, presumpci neviny, právo na obhajobu, jakož i ochranu soukromého vlastnictví.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 10.

         (2)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 1.


title: Věc T-278/20: Žaloba podaná dne 11. května 2020 – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture a Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts v. Komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/34

      Žaloba podaná dne 11. května 2020 – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture a Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts v. Komise
      (Věc T-278/20)
      (2020/C 222/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd (Tchaj-čou, Čína), Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd (Ning-po, Čína) (zástupci: K. Adamantopoulos a P. Billiet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené nařízení v rozsahu, v jakém se týká žalobkyň; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně požadují zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2020/353 ze dne 3. března 2020 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz ocelových kol pocházejících z Čínské lidové republiky (1).
      Na podporu žaloby žalobkyně vznášejí tři žalobní důvody.

                  1.

                  Prvním žalobním důvodem tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutečností a uvedla cyklické odůvodnění, když 1) dospěla k závěru, že žalobkyně opakovaně nesplnily povinnost materiální spolupráce s Komisí, a proto uplatnila čl. 17 odst. 4 základního nařízení (2); 2) shledala, že žalobkyně požádaly o individuální dumpingové rozpětí, místo byly vyvážející výrobce zařazený do vzorku podle čl. 17 odst. 1 a 2 základního nařízení, čímž rovněž porušila článek 6 základního nařízení; a 3) uložila žalobkyním maximální zbytkovou antidumpingovou celní přirážku zamýšlenou pro nespolupracující strany, či strany, které se nepřihlásily, čímž rovněž porušila články 2 a 3 a čl. 9 odst. 4 základního nařízení a zásadu legitimního očekávání, zásadu řádné správy, zásadu zákazu diskriminace a zásadu proporcionality.

                  2.

                  Druhým žalobním důvodem tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutečností, porušila zásadu řádné správy, neuvedla dostačující odůvodnění a uvedla nesprávné a protichůdné odůvodnění, když 1) uplatnila na žalobkyně koncept „dostupných skutečností“; a 2) nezohlednila a) běžnou hodnotu žalobkyň a b) vývozní cenu či alternativní způsoby pro stanovení vývozní ceny žalobkyň při výpočtu jejich dumpingových rozpětí, a to v rozporu s čl. 2 odst. 6a, 8, 10 a 11, články 3 a 6, čl. 9 odst. 4 a čl. 18 odst. 1 a 3 základního nařízení, a články 2, 3, čl. 6 odst. 6 a 8, jakož i přílohu II odst. 3 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace (WTO).

                  3.

                  Třetím žalobním důvodem tvrdí, že Komise porušila právo žalobkyň na obhajobu tím, že 1) odmítla vypočíst a zveřejnit jejich běžnou hodnotu v rozporu s čl. 20 odst. 2 a 4 základního nařízení a čl. 12 odst. 2 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace; a 2) nezveřejnila informace, které použila pro výpočet dumpingových rozpětí a rozpětí újmy žalobkyň.

         (1)  Úř. věst. L 65, s. 9.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).


title: Věc T-279/20: Žaloba podaná dne 12. května 2020 – CWS Powder Coatings v. Komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/35

      Žaloba podaná dne 12. května 2020 – CWS Powder Coatings v. Komise
      (Věc T-279/20)
      (2020/C 222/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: CWS Powder Coatings GmbH (Düren, Německo) (zástupci: R. van der Hout, C. Wagner a V. Lemonnier, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/217 (1) v rozsahu, v němž se týká klasifikace a označování oxidu titaničitého, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: Komise porušila článek 53c nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 (2) tím, že přijala jeden právní akt pro různé předměty právní úpravy.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: Klasifikace oxidu titaničitého provedená v napadeném nařízení je v rozporu s požadavky klasifikace, které jsou uvedeny v článku 53a, čl. 37 odst. 5 a čl. 3 odst. 1 ve spojení s bodem 3.6.2.2 přílohy I nařízení č. 1272/2008.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Změnu přílohy II nařízení č. 1272/2008 týkající se tekutých směsí obsahujících oxid titaničitý nelze opřít o čl. 53 odst. 1 ve spojení s článkem 53a tohoto nařízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: Změnu přílohy II nařízení č. 1272/2008 týkající se pevných směsí obsahujících oxid titaničitý nelze opřít o čl. 53 odst. 1 ve spojení s článkem 53a tohoto nařízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: Komise porušila svoji povinnost provést před vydáním napadeného nařízení posouzení dopadů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: Napadené nařízení je v rozporu se zásadou proporcionality, protože klasifikace určitých částic oxidu titaničitého a stanovení označovacích povinností není vhodné pro dosažení cíle (ochrana zdraví) a k dispozici jsou mírnější prostředky.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: Komise se při vydání napadeného nařízení dopustila mnoha závažných nesprávných posouzení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod: Komise vydáním napadeného nařízení překročila pravomoci, které na ni byly přeneseny.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod: Pokud by Tribunál dospěl k závěru, že Komise může při vydání napadeného nařízení sama určit požadavky klasifikace nebo předmět klasifikace, nebo že neměla žádný prostor pro posouzení dopadů nebo pro použití zásady proporcionality, je čl. 37 odst. 5, čl. 53 odst. 1 a čl. 53a nařízení č. 1272/2008 v rozporu s čl. 290 odst. 1 a 2 SFEU. Použít základní právní akt (nařízení č. 1272/2008) pro napadené nařízení by v tomto případě totiž bylo v rozporu s článkem 290 SFEU.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/217 ze dne 4. října 2019, kterým se pro účely přizpůsobení vědeckotechnickému pokroku mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí a kterým se uvedené nařízení opravuje (Úř. věst. 2020, L 44, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. 2008, L 353, s. 1), naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1243 ze dne 20. června 2019, kterým se řada právních aktů stanovujících použití regulativního postupu s kontrolou přizpůsobuje článkům 290 a 291 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2019, L 198, s. 241).


title: Věc T-284/20: Žaloba podaná dne 13. května 2020 – Klaus Berthold v. EUIPO – Thomann (HB Harley Benton)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/36

      Žaloba podaná dne 13. května 2020 – Klaus Berthold v. EUIPO – Thomann (HB Harley Benton)
      (Věc T-284/20)
      (2020/C 222/39)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Klaus Berthold Besitzgesellschaft GmbH & Co. KG (Thalhausen, Německo) (zástupkyně: E. Strauß, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Thomann GmbH (Burgebrach, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky HB Harley Benton s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 380 752

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. března 2020, ve věci R 1359/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a vyhověl námitkám proti zápisu mezinárodního zápisu s č. 1 380 752 v Evropské unii pro výrobky náležející do třídy 25;

                  —

                  uložil EUIPO, aby zamítl zápis mezinárodního zápisu č. 1 380 752 v Evropské unii pro výrobky náležející do třídy 25;

                  —

                  uložil dalším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení před EUIPO a případně uložil žalovanému náhradu nákladů vynaložených v tomto soudním řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-285/20: Žaloba podaná dne 15. května 2020 – MCM Products v. EUIPO – The Nomad Company (NOMAD)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/37

      Žaloba podaná dne 15. května 2020 – MCM Products v. EUIPO – The Nomad Company (NOMAD)
      (Věc T-285/20)
      (2020/C 222/40)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MCM Products AG (Curych, Švýcarsko) (zástupce: S. Eichhammer, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Nomad Company BV (Zevenaar, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie NOMAD – Ochranná známka Evropské unie č. 1 742 089

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. března 2020, ve věci R 854/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž se týká výrobků náležejících do třídy 25;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-286/20: Žaloba podaná dne 15. května 2020 – Capella v. EUIPO – Cobi.bike (GOBI)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/38

      Žaloba podaná dne 15. května 2020 – Capella v. EUIPO – Cobi.bike (GOBI)
      (Věc T-286/20)
      (2020/C 222/41)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Capella EOOD (Sofie, Bulharsko) (zástupce: R. Klenke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cobi.bike GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška ochranné známky Evropské unie GOBI – Přihláška č. 17 168 089

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. února 2020, ve věci R 1685/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-288/20: Žaloba podaná dne 13. května 2020 – Brillux a Daw v. Komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/39

      Žaloba podaná dne 13. května 2020 – Brillux a Daw v. Komise
      (Věc T-288/20)
      (2020/C 222/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Brillux GmbH & Co. KG (Münster, Německo) a Daw SE (Ober-Ramstadt, Německo) (zástupci: R. van der Hout, C. Wagner a V. Lemonnier, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/217 (1) v rozsahu, v němž se týká klasifikace a označování oxidu titaničitého;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba je založena na důvodech, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatněnými ve věci T-279/20, CWS Powder Coatings v. Komise, nebo jsou jim podobné.

         (1)  Nařízení Komise v Přenesené Pravomoci (EU) 2020/217 ze dne 4. října 2019, kterým se pro účely přizpůsobení vědeckotechnickému pokroku mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí a kterým se uvedené nařízení opravuje (Úř. věst. 2020, L 44, s. 1).


title: Věc T-290/20: Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Ceramica Flaminia v. EUIPO – Ceramica Cielo (goclean)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/40

      Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Ceramica Flaminia v. EUIPO – Ceramica Cielo (goclean)
      (Věc T-290/20)
      (2020/C 222/44)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ceramica Flaminia SpA (Civita Castellana, Itálie) (zástupci: A. Improda a R. Arista, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ceramica Cielo SpA (Fabrica di Roma, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie goclean –Ochranná známka Evropské unie č. 13 270 046

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. března 2020, ve věci R 991/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil a změnil;

            a v důsledku toho

                  —

                  uznal platnost ochranné známky Evropské unie č. 13 270 046 ve vztahu ke všem nebo některým výrobkům třídy 11;

                  —

                  uložil EUIPO a Ceramica Cielo SpA společně nebo samostatně náhradu nákladů vynaložených společností Ceramica Flaminia SpA v rámci tohoto řízení, jakož i v rámci dvou předcházejících řízení před zrušovacím oddělením a odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Výklad rozlišovací způsobilosti ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Neopodstatněnost kvalifikace ochranné známky jako sloganu;

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 95 odst. 1 s ohledem na článek 59 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení a nesprávné použití čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-291/20: Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Janukovyč v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/41

      Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Janukovyč v. Rada
      (Věc T-291/20)
      (2020/C 222/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viktor Fedorovyč Janukovyč (Rostov na Donu, Rusko) (zástupce: M. Anderson, Solicitor)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 (1) v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce;

                  —

                  zrušil nařízení Rady (EU) 2020/370 (2) v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že žalobce nesplňuje v rozhodném období stanovená kritéria pro zařazení osoby na seznam.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada tím, že žalobce zahrnula do napadených opatření, dopustila zjevně nesprávného posouzení. Rada nezajistila dostatečně pevný skutkový základ pro zařazení žalobce na seznam a neověřila, zda rozhodnutí ukrajinských orgánů, ze kterých vycházela, byla přijata v souladu s právem na obhajobu a právem na účinnou soudní ochranu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nevymezila skutečné a konkrétní důvody pro zařazení žalobce na seznam. Rada neuvedla ani důvody, proč rozhodnutí ukrajinských orgánů, ze kterých vycházela, považuje za přijatá s právem žalobce na obhajobu a na účinnou soudní ochranu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práv žalobce na obhajobu, resp. z toho, že mu byla odepřena účinná soudní ochrana. Rada si nevyžádala vyjádření žalobce před jeho opětovným zařazením na seznam, neposkytla žalobci všechny podklady, ze kterých vycházela, ani žalobci nedala náležitou a spravedlivou příležitost k tomu, aby napravil chyby nebo poskytl informace. V žádném okamžiku nedisponoval žalobce závažnými, věrohodnými nebo konkrétními důkazy a argumenty, jež by mohly ospravedlnit uložení omezujících opatření, a nic nenasvědčuje tomu, že by Rada před přijetím rozhodnutí řádně zohlednila vyjádření žalobce.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada neměla náležitý právní základ pro přijetí osmých pozměňujících nástrojů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila zneužití pravomoci.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že bylo porušeno právo žalobce na vlastnictví podle čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv EU tím, že omezující opatření představují neodůvodněná a nepřiměřená omezení těchto práv, protože kromě jiného: i) neexistuje žádná informace o tom, že jakékoliv údajně žalobcem protiprávně vyvedené státní prostředky se považují za převedené mimo Ukrajinu; a ii) není nezbytné ani vhodné zmrazit veškerý majetek žalobce, protože ukrajinské orgány nyní stanovily hodnotu údajných ztrát, pro které je vedeno související trestní stíhání proti žalobci.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 ze dne 5. března 2020, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2020, L 71, s. 10).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2020, L 71, s. 1).


title: Věc T-292/20: Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Janukovyč v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/42

      Žaloba podaná dne 14. května 2020 – Janukovyč v. Rada
      (Věc T-292/20)
      (2020/C 222/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Janukovyč (Petrohrad, Rusko) (zástupce: M. Anderson, Solicitor)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 (1) v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce;

                  —

                  zrušil nařízení Rady (EU) 2020/370 (2) v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že žalobce nesplňuje v rozhodném období stanovená kritéria pro zařazení osoby na seznam.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada tím, že žalobce zahrnula do napadených opatření, dopustila zjevně nesprávného posouzení. Rada nezajistila dostatečně pevný skutkový základ pro zařazení žalobce na seznam a neověřila, zda rozhodnutí ukrajinských orgánů, ze kterých vycházela, byla přijata v souladu s právem na obhajobu a právem na účinnou soudní ochranu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nevymezila skutečné a konkrétní důvody pro zařazení žalobce na seznam. Rada neuvedla ani důvody, proč rozhodnutí ukrajinských orgánů, ze kterých vycházela, považuje za přijatá s právem žalobce na obhajobu a na účinnou soudní ochranu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práv žalobce na obhajobu, resp. z toho, že mu byla odepřena účinná soudní ochrana. Rada si nevyžádala vyjádření žalobce před jeho opětovným zařazením na seznam, neposkytla žalobci všechny podklady, ze kterých vycházela, ani žalobci nedala náležitou a spravedlivou příležitost k tomu, aby napravil chyby nebo poskytl informace. V žádném okamžiku nedisponoval žalobce závažnými, věrohodnými nebo konkrétními důkazy a argumenty, jež by mohly ospravedlnit uložení omezujících opatření, a nic nenasvědčuje tomu, že by Rada před přijetím rozhodnutí řádně zohlednila vyjádření žalobce.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada neměla náležitý právní základ pro přijetí osmých pozměňujících nástrojů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila zneužití pravomoci.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že bylo porušeno právo žalobce na vlastnictví podle čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv EU tím, že omezující opatření představují neodůvodněná a nepřiměřená omezení těchto práv, protože kromě jiného: i) neexistuje žádná informace o tom, že jakékoliv údajně žalobcem protiprávně vyvedené státní prostředky se považují za převedené mimo Ukrajinu; a ii) není nezbytné ani vhodné zmrazit veškerý majetek žalobce, protože ukrajinské orgány nyní stanovily hodnotu údajných ztrát, pro které je vedeno související trestní stíhání proti žalobci.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 ze dne 5. března 2020, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2020, L 71, s. 10).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2020, L 71, s. 1).


title: Věc T-293/20: Žaloba podaná dne 18. května 2020 – Ruiz-Ruiz v. Komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/43

      Žaloba podaná dne 18. května 2020 – Ruiz-Ruiz v. Komise
      (Věc T-293/20)
      (2020/C 222/47)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Vanesa Ruiz-Ruiz (Alkmaar, Nizozemsko) (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 23. května 2019, kterým byla vyloučena z výběrového řízení EPSO/AD/371/19 z důvodu nedostatku pracovních zkušeností;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 20. září 2019, kterým se zamítá žádost o přezkum vyloučení z výběrového řízení EPSO/A/371/19;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 7. února 2020, kterým se zamítá stížnost předložená ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a porušení oznámení o výběrovém řízení.

                              —

                              V této souvislosti se uvádí, že navzdory podání dvou interních opravných prostředků (žádost o přezkum u výběrové komise a stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2) není stále jasné, jaký konkrétní požadavek na pracovní zkušenosti žalobkyně není splněn.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti.

                              —

                              V této souvislosti se uvádí, že výběrová komise má povinnost zajistit, aby její hodnocení všech hodnocených kandidátů byla prováděna za podmínek rovnosti objektivnosti, a aby hodnotící kritéria byla jednotná a koherentně uplatňována na všechny kandidáty. Výběrová komise přitom tím, že se odchýlila od oznámení o výběrovém řízení, nezajistila objektivnost a nestrannost hodnocení specifických podmínek, které se uskutečnilo mimo lex specialis výběrového řízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění a související zásady rovnosti stran v řízení (článek 47 Listiny základních práv).

                              —

                              V této souvislosti se uvádí, že výběrová komise uvedla velice stručné odůvodnění napadeného rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobkyně o přezkum. Kromě obecných tvrzení a uvedení, že stanovila výběrová kritéria, aniž by specifikovala jejich obsah, totiž nebylo poskytnuto žádné konkrétní vysvětlení, které by žalobkyni umožnilo pochopit důvody, které vedly k rozhodnutí vůči ní. Z toho lze proto podle žalobkyně vyvodit, že k přezkumu ve skutečnosti nedošlo, čímž bylo porušeno právo žalobkyně na obhajobu a samotné oznámení o výběrovém řízení, které stanovilo přezkum jako mechanismus ochrany kandidáta.

                              —

                              Rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 20. září 2019 rovněž postrádá jakékoliv odůvodnění, jelikož výslovně neuvádí dodatečná kritéria stanovená výběrovou komisí k doplnění oznámení o výběrovém řízení, ani neobsahuje jakýkoliv odkaz na konkrétní pracovní zkušenosti žalobkyně, a to navzdory přesnému popisu v přihlášce. Mimoto orgán oprávněný ke jmenování nevycházel z úplného skutkového a právního rámce, jelikož zohlednil pouze původní rozhodnutí ze dne 23. května 2019, přičemž neprovedl žádnou analýzu a posouzení týkající se přezkumu.


title: Spojené věci C-262/18 P a C-271/18 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. června 2020 – Evropská komise v. Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Slovenská republika, Union zdravotná poist'ovňa a.s. („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Systém sociálního zabezpečení – Subjekty zdravotního pojištění – Pojmy ‚podnik‘ a ‚hospodářská činnost‘ – Sociální cíl – Zásada solidarity – Dohled státu – Celkové posouzení – Možnost dosahovat zisk – Zbytková hospodářská soutěže v kvalitě a v nabídce plnění zdravotního pojištění“)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. června 2020 – Evropská komise v. Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Slovenská republika, Union zdravotná poist'ovňa a.s.
      (Spojené věci C-262/18 P a C-271/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Systém sociálního zabezpečení - Subjekty zdravotního pojištění - Pojmy ‚podnik‘ a ‚hospodářská činnost‘ - Sociální cíl - Zásada solidarity - Dohled státu - Celkové posouzení - Možnost dosahovat zisk - Zbytková hospodářská soutěže v kvalitě a v nabídce plnění zdravotního pojištění“)
      (2020/C 271/03)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         (Věc C-262/18)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: F. Tomat a P.-J. Loewenthal, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Finská republika (zástupce: S. Hartikainen, zmocněnec)

         Další účastnice řízení: Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. (zástupci: F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie a O. W. Brouwer, advocaten), Slovenská republika (zástupci: M. Kianička, D. Kaiserová a B. Ricziová, zmocněnci), Union zdravotná poist’ovňa a.s. (zástupci: A. M. ter Haar, A. Kleinhout a J. K. de Pree, advocaten)

         (Věc C-271/18)

         Žalobkyně: Slovenská republika (zástupci: M. Kianička, D. Kaiserová a B. Ricziová, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Finská republika (zástupce: S. Hartikainen, zmocněnec)

         Další účastnice řízení: Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. (zástupci: F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie a O. W. Brouwer, advocaten), Evropská komise (zástupci: F. Tomat a M. P.-J. Loewenthal, zmocněnci), Union zdravotná poist’ovňa a.s. (zástupci: A. M. ter Haar, A. Kleinhout a J. K. de Pree, advocaten)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 5. února 2018, Dôvera zdravotná poist’ovňa v. Komise (T 216/15, nezveřejněný, EU:T:2018:64), se zrušuje.

                  2)

                  Žaloba, kterou podala Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s. ve věci T 216/15, se zamítá.

                  3)

                  Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s. nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci těchto řízení o kasačních opravných prostředcích a v rámci řízení před Tribunálem Evropské unie a ponese vlastní náklady řízení, které jí vznikly v těchto řízeních. Kromě toho společnost Dôvera zdravotná poisťovňa nahradí náklady řízení, které vznikly Slovenské republice v rámci těchto řízení o kasačních opravných prostředcích.

                  4)

                  Slovenská republika ponese vlastní náklady řízení, které jí vznikly v rámci řízení před Tribunálem Evropské unie.

                  5)

                  Union zdravotná poisťovňa, a.s. ponese vlastní náklady řízení, které jí vznikly v rámci těchto řízení o kasačních opravných prostředcích a v rámci řízení před Tribunálem Evropské unie.

                  6)

                  Finská republika ponese vlastní náklady řízení, které jí vznikly v rámci těchto řízení o kasačních opravných prostředcích.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.

         Úř. věst. C 259, 23.7.2018


title: Věc C-276/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – KrakVet Marek Batko sp. K v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 33 – Určení místa zdanitelného plnění – Dodání zboží s přepravou – Dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno dodavatelem nebo na jeho účet – Nařízení (EU) č. 904/2010 – Články 7, 13 a 28 až 30 – Spolupráce mezi členskými státy – Výměna informací“)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/4

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – KrakVet Marek Batko sp. K v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-276/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 33 - Určení místa zdanitelného plnění - Dodání zboží s přepravou - Dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno dodavatelem nebo na jeho účet - Nařízení (EU) č. 904/2010 - Články 7, 13 a 28 až 30 - Spolupráce mezi členskými státy - Výměna informací“)
      (2020/C 271/04)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KrakVet Marek Batko sp. K

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, jakož i články 7, 13 a 28 až 30 nařízení Rady (EU) č. 904/2010 ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby daňové orgány členského státu mohly jednostranně podrobit plnění jinému daňovému zacházení v oblasti daně z přidané hodnoty, než na základě kterého již byla tato plnění zdaněna v jiném členském státě.

                  2)

                  Článek 33 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že je-li zboží prodané dodavatelem usazeným v členském státě pořizovatelům s bydlištěm v jiném členském státě dopraveno těmto pořizovatelům společností doporučenou tímto dodavatelem, se kterou však pořizovatelé tuto dopravu sjednat nemusí, je třeba mít za to, že toto zboží bylo odesláno nebo přepraveno „dodavatelem nebo na jeho účet“, pokud při iniciování odeslání nebo přepravy uvedeného zboží a organizaci jejich základních fází převažuje role dodavatele, což musí ověřit předkládající soud při zohlednění všech okolností sporu v původním řízení.

                  3)

                  Unijní právo, a zejména směrnice 2006/112, musí být vykládáno v tom smyslu, že není namístě konstatovat, že operace, jejichž prostřednictvím je zboží prodávané dodavatelem dopraveno k pořizovatelům společností, kterou tento dodavatel doporučuje, představují zneužití práva, když na jedné straně jsou uvedený dodavatel a tato společnost spojeni v tom smyslu, že uvedená společnost nezávisle na této dopravě zajišťuje některé logistické potřeby tohoto dodavatele, na druhé straně se však pořizovatelé mohou obrátit na jinou společnost nebo vyzvednout si zboží osobně, pokud tyto okolnosti nemohou ohrozit závěr, že dodavatel a zasílatelská společnost, kterou doporučuje, jsou nezávislé společnosti, které na vlastní účet vykonávají skutečnou hospodářskou činnost, a proto tyto operace nelze označit za zneužívající.

         (1)  Úř. věst. C 311, 3.9.2018.


title: Věc C-581/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Německo) – RB v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A. („Řízení o předběžné otázce – Právo Evropské unie – Obecné zásady – Článek 18 SFEU – Zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti – Použitelnost unijního práva – Vadné prsní implantáty – Pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou výrobou zdravotnických prostředků – Pojistná smlouva stanovící zeměpisné omezení pojistného krytí“)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Německo) – RB v. TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.
      (Věc C-581/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právo Evropské unie - Obecné zásady - Článek 18 SFEU - Zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti - Použitelnost unijního práva - Vadné prsní implantáty - Pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou výrobou zdravotnických prostředků - Pojistná smlouva stanovící zeměpisné omezení pojistného krytí“)
      (2020/C 271/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: RB

         Žalované: TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.

         Výrok

      Článek 18 první pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na ujednání obsažené ve smlouvě uzavřené mezi pojišťovnou a výrobcem zdravotnických prostředků, které omezuje zeměpisný rozsah pojistného krytí občanskoprávní odpovědnosti za tyto zdravotnické prostředky na škody vzniklé na území jediného členského státu, neboť taková situace za současného stavu unijního práva nespadá do jeho působnosti.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-634/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowého w Słupsku – Polsko) – trestní řízení proti JI („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV – Minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami – Článek 2 odst. 1 písm. c) – Článek 4 odst. 2 písm. a) – Pojem ‚velké množství drog‘ – Listina základních práv Evropské unie – Rovné zacházení – Články 20 a 21 – Zásada zákonnosti trestných činů a trestů – Článek 49“)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowého w Słupsku – Polsko) – trestní řízení proti JI
      (Věc C-634/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV - Minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Článek 4 odst. 2 písm. a) - Pojem ‚velké množství drog‘ - Listina základních práv Evropské unie - Rovné zacházení - Články 20 a 21 - Zásada zákonnosti trestných činů a trestů - Článek 49“)
      (2020/C 271/06)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Słupsku

         Účastník původního trestního řízení

      JI

         za účasti: Prokuratury Rejonowé w Słupsku

         Výrok

      Článek 4 odst. 2 písm. a) rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami, ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. c) tohoto rámcového rozhodnutí, jakož i články 20, 21 a 49 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát jako trestný čin kvalifikoval držení značného množství omamných nebo psychotropních látek jak pro vlastní spotřebu, tak za účelem nedovoleného obchodu s drogami, a zároveň ponechal výklad pojmu „značné množství omamných nebo psychotropních látek“ na individuálním posouzení vnitrostátních soudů, pokud je toto posouzení rozumně předvídatelné.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc C-639/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Kiel – Německo) – KH v. Sparkasse Südholstein („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Uvádění finančních služeb na trh na dálku – Směrnice 2002/65/ES – Článek 1 – Působnost – Smlouvy o finančních službách obsahujících první dohodu o službě, za níž následují postupné operace – Použití směrnice 2002/65/ES pouze na první dohodu – Článek 2 písm. a) – Pojem ‚smlouva o finančních službách‘ – Dodatek ke smlouvě o úvěru, kterým se mění původně stanovené úrokové sazby“)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/6

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Kiel – Německo) – KH v. Sparkasse Südholstein
      (Věc C-639/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Uvádění finančních služeb na trh na dálku - Směrnice 2002/65/ES - Článek 1 - Působnost - Smlouvy o finančních službách obsahujících první dohodu o službě, za níž následují postupné operace - Použití směrnice 2002/65/ES pouze na první dohodu - Článek 2 písm. a) - Pojem ‚smlouva o finančních službách‘ - Dodatek ke smlouvě o úvěru, kterým se mění původně stanovené úrokové sazby“)
      (2020/C 271/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Kiel

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: KH

         Žalovaná: Sparkasse Südholstein

         Výrok

      Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES musí být vykládán v tom smyslu, že dodatek ke smlouvě o úvěru nespadá pod pojem „smlouva o finančních službách“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud se v dodatku mění pouze původně dohodnutá úroková sazba bez prodloužení doby trvání úvěru či změny jeho výše a pokud původní ujednání smlouvy o úvěru stanovila uzavření takového dodatku, nebo nedojde-li k němu, použití variabilní úrokové sazby.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.