Rozsudek Tribunálu (kasační senát) ze dne 21. května 2014. # Evropská komise proti Luigi Macchia. # Věc T-368/12 P.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. prosince 2016.#Undis Servizi Srl v. Comune di Sulmona.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato.#Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky na služby – Zadání zakázky bez zahájení zadávacího řízení – Takzvané ‚in house‘ zadávání – Podmínky – Obdobná kontrola – Uskutečňování převážné části činnosti – Společnost s veřejným kapitálem, které byla zadána zakázka, vlastněná několika územními samosprávnými celky – Činnost vykonávaná rovněž ve prospěch územních samosprávných celků, které nejsou jejími akcionáři – Činnost uložená orgánem veřejné moci, který není jejím akcionářem.#Věc C-553/15.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      8. prosince 2016 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky na služby — Zadání zakázky bez zahájení zadávacího řízení — Takzvané ‚in house‘ zadávání — Podmínky — Obdobná kontrola — Uskutečňování převážné části činnosti — Společnost s veřejným kapitálem, které byla zadána zakázka, vlastněná několika územními samosprávnými celky — Činnost vykonávaná rovněž ve prospěch územních samosprávných celků, které nejsou jejími akcionáři — Činnost uložená orgánem veřejné moci, který není jejím akcionářem“
      Ve věci C‑553/15,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) ze dne 25. června 2015, došlým Soudnímu dvoru dne 26. října 2015, v řízení

         Undis Servizi Srl

      proti

         Comune di Sulmona,

      za přítomnosti:

         Cogesa SpA,

      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení T. von Danwitz, předseda senátu, E. Juhász (zpravodaj), C. Vajda, K. Jürimäe a C. Lycourgos, soudci,
      generální advokát: M. Campos Sánchez-Bordona,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Undis Servizi Srl S. Della Roccou, avvocato,

               —

               za Comune di Sulmona G. Blandinim a M. Fracassim, avvocati,

               —

               za Cogesa SpA R. Colagrandem, avvocato,

               —

               za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s C. Colelli, avvocato dello Stato,

               —

               za Evropskou komisi G. Contem a A. Tokárem, jako zmocněnci,

         s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu unijního práva týkajícího se zadávání veřejné zakázky bez zadávacího řízení, tzv. „in house“ zadávání.

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Undis Servizi Srl (dále jen „Undis“) a Comune di Sulmona (obec Sulmona, Itálie) ve věci přímého zadání zakázky na služby touto obcí společnosti Cogesa SpA.

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) vytyčuje právní rámec pro veřejné zakázky zadávané veřejnými zadavateli.

               4

               Článek 1 této směrnice, nadepsaný „Definice“, v odst. 2 písm. a) stanoví:
               „ ‚Veřejné zakázky‘ jsou úplatné smlouvy uzavřené písemnou formou mezi jedním nebo více hospodářskými subjekty a jedním nebo více veřejnými zadavateli, jejichž předmětem je provedení stavebních prací, dodání výrobků nebo poskytnutí služeb ve smyslu této směrnice.“

               5

               Unijní právní úprava v oblasti zadávání veřejných zakázek, platná ke dni skutkových okolností v původním řízení, nestanovila možnost přímého zadání veřejné zakázky bez zahájení zadávacího řízení, zvaného „in house“ zadání. Taková možnost však byla připuštěna judikaturou Soudního dvora, která v tomto ohledu rovněž stanovila podmínky.

               6

               Podle této judikatury, která je nyní ustálená, nemusí veřejný zadavatel, jako je územní samosprávný celek, zahájit zadávací řízení, jsou-li splněny dvě podmínky, a sice že nad subjektem, jemuž je zakázka zadávána a jenž je od něho právně odlišný, vykonává obdobnou kontrolu, jakou vykonává nad svými organizačními složkami, a že tento subjekt s veřejným zadavatelem nebo zadavateli, kteří jej vlastní, uskutečňuje převážnou část své činnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. listopadu 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, bod 50).

               7

               Směrnice 2004/18 byla zrušena a nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18 (Úř. věst. 2004, L 94, s. 65). V souladu s článkem 91 směrnice 2014/24 byla směrnice 2004/18 zrušena s účinkem k 18. dubnu 2016.

         Italské právo

               8

               Podle informací obsažených v předkládacím rozhodnutí nestanoví žádné ustanovení italského práva podmínky, kterým podléhá přímé zadávání veřejných zakázek; vnitrostátní právo v tomto ohledu odkazuje na unijní právo.

               9

               Článek 30 decreto legislativo n. 267 – Testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali (legislativní nařízení č. 267 – konsolidované znění zákonů o režimu územních samosprávných celků) ze dne 18. srpna 2000 (běžný doplněk ke GURI č. 162, ze dne 28. září 2000) stanoví:
               „1.   Ke koordinovanému výkonu určitých funkcí a poskytování určitých služeb mohou mezi sebou územní samosprávné celky uzavírat odpovídající dohody.
               2.   Dohody musí stanovit účel, dobu trvání, způsoby konzultací smluvních subjektů, jejich finanční vztahy a vzájemné povinnosti a záruky.
               3.   V rámci svých pravomocí mohou stát a region pro správu určité služby na dobu určitou nebo pro provedení díla po vypracování vzorové úpravy stanovit formy povinné dohody mezi územními samosprávnými celky.
               […]“

               10

               Jak uvádí předkládající soud, čl. 149a odst. 1 druhá věta decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale (legislativní nařízení č. 152 týkající se pravidel v oblasti životního prostředí) ze dne 3. dubna 2006 (běžný doplněk ke GURI č. 96, ze dne 14. dubna 2006) stanoví:
               „Zakázku lze zadat přímo společnostem s výhradně veřejnou kapitálovou účastí, které splňují požadavky stanovené evropským právním řádem na in house řízení a které jsou v každém případě vlastněny územními samosprávnými celky spadajícími pod dotyčné území.“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               11

               Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že obecní rada obce Sulmona rozhodnutím ze dne 30. září 2014 zadala službu správy integrovaného systému nakládání s komunálním odpadem společnosti Cogesa, která je společností s výhradně veřejnou kapitálovou účastí vlastněnou několika obcemi Regione Abruzzo (region Abruzzo, Itálie), mezi něž patří obec Sulmona. Obec Sulmona vlastní 200 akcií z celkového počtu 1200 akcií, který představuje kapitál této společnosti, a sice podíl přibližně ve výši 16,6 % na tomto kapitálu.

               12

               Dne 30. října 2014, ještě před zadáním zakázky na služby společnosti Cogesa, uzavřely územní samosprávné celky, které jsou akcionáři této společnosti, dohodu za účelem společného výkonu nad tímto subjektem kontroly obdobné té, kterou vykonávají nad vlastními organizačními složkami (dále jen „dohoda ze dne 30. října 2014“).

               13

               Integrovaným environmentálním povolením č. 9/11 uložil region Abruzzo společnosti Cogesa v souladu se zásadami soběstačnosti, blízkosti a subsidiarity povinnost odstraňovat a využívat komunální odpad z některých obcí tohoto regionu, které nebyly akcionáři této společnosti.

               14

               Undis, společnost, která měla zájem na zakázce na služby dotčené v původním řízení, podala žalobu k Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (regionální správní soud Abruzza, Itálie) proti rozhodnutí o zadání této zakázky na služby a proti rozhodnutí o schválení návrhu dohody mezi obcemi zmíněné v bodě 12 tohoto rozsudku. Společnost Undis, která se dovolávala porušení článku 2 decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (legislativní nařízení č. 163 o zavedení kodexu veřejných zakázek na stavební práce, služby a dodávky, kterým se provádí směrnice 2004/17/ES a 2004/18/ES) ze dne 12. dubna 2006 (běžný doplněk k GURI č. 100, ze dne 2. května 2006), jakož i článků 43, 49 a 86 SFEU, tvrdila, že ani jedna z podmínek stanovených pro to, aby uvedená zakázka na služby byla předmětem zadání „in house“, není splněna.

               15

               Konkrétně společnost Undis namítla, že podmínka, aby zadavatel vykonával nad subjektem, jemuž je zakázka zadávána a jenž je od něho právně odlišný, obdobnou kontrolu, jakou vykonává nad svými organizačními složkami, není splněna. Obec Sulmona je totiž menšinovým akcionářem společnosti Cogesa, dohoda ze dne 30. října 2014 byla uzavřena po rozhodnutí o zadání zakázky na služby dotčené v původním řízení a stanovy této společnosti svěřují svým orgánům autonomní pravomoc, jež není slučitelná s pojmem „obdobná kontrola“. Společnost Undis dále uvedla, že není splněna ani podmínka, aby subjekt, jemuž je zakázka zadávána, uskutečňoval s veřejným zadavatelem nebo zadavateli, kteří jej vlastní, převážnou část své činnosti. Podle společnosti Undis totiž účetní závěrky společnosti Cogesa z let 2011 až 2013 ukazují, že tato společnost uskutečňovala pouze 50 % své celkové činnosti s územními samosprávnými celky, které jsou jejími akcionáři, přičemž činnost vykonávaná touto společností ve prospěch obcí, které nejsou jejími akcionáři, musí být zahrnuta do této celkové činnosti.

               16

               Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (regionální správní soud Abruzza) žalobu zamítl. Tento soud nejprve učinil závěr, že podmínka obdobné kontroly je splněna z důvodu uzavření dohody ze dne 30. října 2014. Dále tento soud rozhodl, že podmínka týkající se uskutečňování převážné části činnosti je rovněž splněna, přičemž vysvětlil, že při nezohlednění činnosti vykonávaných společností Cogesa ve prospěch obcí, které nejsou jejími akcionáři, překračují činnosti vykonávané pro obce, které jsou jejími akcionáři, 90 % obratu této společnosti, a že zbývající procento lze považovat za zcela okrajovou činnost.

               17

               Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie), ke kterému společnost Undis podala odvolání, poukazuje na to, že přestože směrnice 2014/24 není ratione temporis použitelná na spor v původním řízení, jsou ustanovení článku 12 této směrnice v každém případě významná pro účely vyřešení tohoto sporu.

               18

               Co se týče podmínky týkající se uskutečňování převážné části činnosti, Consiglio di Stato (Státní rada) odkazuje na rozsudek ze dne 11. května 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei (C‑340/04, EU:C:2006:308, bod 65), ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že „je třeba mít za to, že určující obrat je ten, který dotčený podnik uskutečňuje na základě rozhodnutí o zadání zakázky přijatých dozorujícím územním samosprávným celkem, včetně obratu uskutečněného s uživateli v rámci provádění takových rozhodnutí“. Ve světle této judikatury jsou tedy rozhodnutími o zadání zakázky, která je třeba zohlednit za účelem ověření, zda je tato podmínka splněna, pouze rozhodnutí přijatá přímo dozorujícím územním samosprávným celkem. Zvýšení počtu relevantních zadání zakázky přitom může vyplývat z čl. 12 odst. 2 směrnice 2014/24.

               19

               Consiglio di Stato (Státní rada) naproti tomu uvádí, že žádné ustanovení uvedené směrnice nestanoví, že je třeba za účelem posouzení, zda je splněna příslušná podmínka, zohlednit zadání zakázky, která se týkají veřejnoprávních korporací, které nejsou akcionáři dané společnosti, v případě, že tato zadání zakázky jsou uložena nařizovacím opatřením nadřízeného orgánu veřejné správy, který rovněž není jejím akcionářem.

               20

               Mimoto podle Consiglio di Stato (Státní rada) vyvstává otázka, zda je třeba ve sporu v původním řízení zohlednit za účelem ověření, zda je podmínka týkající se uskutečňování převážné části činnosti splněna, zadání zakázky uskutečněná ve prospěch veřejnoprávních korporací, které jsou akcionáři společnosti Cogesa, před uzavřením dohody ze dne 30. října 2014. Consiglio di Stato (Státní rada) odkazuje v tomto ohledu na čl. 12 odst. 5 druhou odrážku směrnice 2014/24.

               21

               Za těchto okolností se Consiglio di Stato (Státní rada) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Je pro účely určení, zda subjekt vykonává převážnou část své činnosti s orgánem, který jej kontroluje, třeba zohlednit i činnost, kterou uložil orgán veřejné správy, který není jeho akcionářem, ve prospěch veřejnoprávních korporací, které nejsou jeho akcionáři?

                        2)

                        Je pro účely určení, zda subjekt vykonává převážnou část své činnosti s orgánem, který jej kontroluje, třeba zohlednit i zadání zakázky ve prospěch veřejnoprávních korporací, které jsou jeho akcionáři, před tím, než byla splněna podmínka týkající se obdobné kontroly?“

         K předběžným otázkám

               22

               Úvodem je třeba konstatovat, že skutkové okolnosti dotčené v původním řízení, jak jsou připomenuty v bodech 11 a 12 tohoto rozsudku, nastaly před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2014/24 členskými státy dne 18. dubna 2016. Z toho vyplývá, že předběžné otázky musejí být ratione temporis zkoumány pouze s ohledem na směrnici 2004/18, jak je vykládána judikaturou Soudního dvora.

               23

               Mimoto je třeba poukázat na to, že předkládající soud neposkytuje v projednávaném případě žádné upřesnění, co se týče otázky, zda hodnota zakázky dotčené v původním řízení překračuje prahovou hodnotu pro použití směrnice 2004/18, či nikoli. Kromě toho předkládací rozhodnutí neobsahuje ani informace nezbytné pro určení, zda se jedná o veřejnou zakázku na služby, nebo koncesi na služby.

               24

               Je pravda, že se výjimka z použití pravidel unijního práva, pokud jsou splněny podmínky „in house“ zadání, může uplatnit jak v situacích spadajících do působnosti směrnice 2004/18, tak v situacích, které jsou z ní vyloučeny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2012, Econord, C‑182/11 a C‑183/11, EU:C:2012:758, bod 26 a citovaná judikatura). Nicméně ve druhém případě je uplatnění uvedené výjimky relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení pouze tehdy, pokud se na dotčenou zakázku vztahují základní pravidla a obecné zásady Smlouvy o FEU, což předpokládá, že má tato zakázka nepochybný přeshraniční význam (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2016, Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, bod 19 a citovaná judikatura).

               25

               Vzhledem k duchu spolupráce, kterým se řídí vztahy mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem v rámci řízení o předběžné otázce, nemá nedostatek těchto zjištění vnitrostátním soudem za následek nepřípustnost žádosti, pokud je Soudní dvůr navzdory takovému nedostatku na základě skutečností, které vyplývají ze spisu, toho názoru, že může předkládajícímu soudu poskytnout užitečnou odpověď. Soudní dvůr však odpověď poskytne pouze s výhradou, že předkládající soud konstatuje, že jsou splněny podmínky pro použití unijního práva (obdobně viz rozsudek ze dne 11. prosince 2014, Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ a další, C‑113/13, EU:C:2014:2440, bod 48).

               26

               Odpověď Soudního dvora na otázky položené předkládajícím soudem spočívá tudíž na předpokladu, že se buď na zakázku dotčenou v původním řízení vztahuje směrnice 2004/18, nebo není-li tomu tak, má tato zakázka nepochybný přeshraniční význam, což musí ověřit tento soud.

         K první otázce

               27

               Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda podle judikatury Soudního dvora týkající se přímých zadávání veřejných zakázek zvaných „in house“ je za účelem určení, zda subjekt, kterému je zakázka zadávána, vykonává převážnou část své činnosti pro veřejného zadavatele, zejména územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které jej kontrolují, třeba zahrnout do této činnosti i činnost, kterou tomuto subjektu ukládá orgán veřejné moci, který není akcionářem tohoto subjektu, ve prospěch územních samosprávných celků, které rovněž nejsou akcionáři uvedeného subjektu a nevykonávají nad ním žádnou kontrolu.

               28

               V souladu s judikaturou Soudního dvora vyplývá z hlavního cíle právních předpisů unijního práva v oblasti veřejných zakázek, a sice volného pohybu zboží a služeb a otevření nenarušené hospodářské soutěže ve všech členských státech, povinnost použít právní předpisy týkající se postupů pro zadávání veřejných zakázek stanovených relevantními směrnicemi, pokud má veřejný zadavatel, jako je územní samosprávný celek, v úmyslu písemně uzavřít se subjektem právně odlišným úplatnou smlouvu, ať již je tento subjekt sám veřejným zadavatelem, či nikoli (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. listopadu 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, bod 51, jakož i ze dne 11. ledna 2005, Stadt Halle a RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, body 44 a 47).

               29

               Soudní dvůr zdůraznil, že jakákoli výjimka z této povinnosti musí být vykládána restriktivně (rozsudky ze dne 11. ledna 2005, Stadt Halle a RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, bod 46, jakož i ze dne 8. května 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, bod 23).

               30

               Vzhledem k tomu, že orgán veřejné moci má možnost vykonat úkoly veřejného zájmu, které mu přísluší, svými vlastními prostředky, správními, technickými a jinými, aniž by byl povinen obrátit se na vnější subjekty nenáležející k jeho organizačním složkám (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. ledna 2005, Stadt Halle a RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, bod 48), Soudní dvůr odůvodnil uznání výjimky týkající se takzvaných „in house“ zadávání zvláštní interní vazbou, která v takovém případě existuje mezi veřejným zadavatelem a subjektem, jemuž je veřejná zakázka zadávána, i když je posledně uvedený subjekt právně odlišný od veřejného zadavatele (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. května 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, bod 29). V takových případech lze mít za to, že veřejný zadavatel ve skutečnosti využívá vlastních prostředků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. května 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, bod 25) a že subjekt, jemuž je zakázka zadávána, je téměř součástí jeho interních organizačních složek.

               31

               Tato výjimka kromě toho vyžaduje, aby veřejný zadavatel vykonával nad subjektem, jemuž je zakázka zadávána, obdobnou kontrolu, jakou vykonává nad svými organizačními složkami, aby tento subjekt uskutečňoval převážnou část své činnosti ve prospěch veřejného zadavatele nebo zadavatelů, kteří jej vlastní (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. listopadu 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, bod 50).

               32

               Je tedy nezbytné, aby činnost subjektu, jemuž je zakázka zadávána, byla vyhrazena hlavně územnímu samosprávnému celku nebo územním samosprávným celkům, které jej vlastní, přičemž veškerá jiná činnost může mít pouze okrajovou povahu. Pro posouzení, zda tomu tak je, musí příslušný soud zohlednit všechny okolnosti konkrétního případu, jak kvalitativní, tak kvantitativní. V této souvislosti je relevantním obratem ten, který tento subjekt uskutečňuje na základě rozhodnutí o zadání zakázky přijatých tímto dozorujícím územním samosprávným celkem nebo dozorujícími územními samosprávnými celky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. května 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, body 63 a 65, jakož i ze dne 17. července 2008, Komise v. Itálie, C‑371/05, nezveřejněný, EU:C:2008:410, bod 31).

               33

               Požadavek, aby dotčená osoba uskutečňovala většinu své činnosti s územním samosprávným celkem nebo územními samosprávnými celky, které ji vlastní, má za cíl zajistit, aby směrnice 2004/18 zůstala použitelná v případě, kdy podnik kontrolovaný jedním nebo více územními samosprávnými celky je činný na trhu, a tedy může soutěžit s jinými podniky. Podnik totiž není nezbytně zbaven svobody jednat pouze z toho důvodu, že rozhodnutí, která se jej týkají, jsou kontrolována územním samosprávným celkem nebo územními samosprávnými celky, které jej vlastní, pokud ještě může vykonávat významnou část své hospodářské činnosti u jiných hospodářských subjektů. Naproti tomu, pokud jsou plnění tohoto podniku z podstatné části určena pouze tomuto územnímu samosprávnému celku nebo těmto územním samosprávným celkům, jeví se jako odůvodněné, aby se tento podnik vyhnul omezením směrnice 2004/18, která jsou dána snahou chránit hospodářskou soutěž, která v tomto případě není odůvodněná (viz obdobně rozsudek ze dne 11. května 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, body 60 až 62).

               34

               Z této judikatury vyplývá, že veškerá činnost subjektu, jemuž je zakázka zadávána, která je vyhrazena osobám jiným, než jsou osoby, které jej vlastní, a sice osobám, které nemají žádný vztah kontroly s tímto subjektem, přestože se jedná o veřejné orgány, musí být považována za činnost vykonávanou ve prospěch třetích osob.

               35

               Ve světle této judikatury musejí být tudíž ve věci v původním řízení územní samosprávné celky, které nejsou akcionáři společnosti Cogesa, považovány za třetí osoby. Podle údajů obsažených v předkládacím rozhodnutí totiž neexistuje žádný vztah kontroly mezi těmito územními samosprávnými celky a touto společností, takže zvláštní interní vazba, která odůvodňuje podle judikatury Soudního dvora výjimku týkající se takzvaného „in house“ zadávání mezi veřejným zadavatelem a subjektem, kterému je zakázka zadávána, chybí.

               36

               Pro účely ověření, zda společnost Cogesa uskutečňuje převážnou část své činnosti s územními samosprávnými celky, které ji vlastní, musí být tudíž činnost, kterou tato společnost vyhrazuje územním samosprávným celkům, které nejsou jejími akcionáři, považována za činnost vykonávanou ve prospěch třetích osob. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda může být posledně uvedená činnost považována za činnost, která má pouze okrajovou povahu vzhledem k činnosti společnosti Cogesa s územními samosprávnými celky, které ji vlastní, ve smyslu judikatury Soudního dvora týkající se takzvaného „in house“ zadávání.

               37

               Tento závěr nemůže být vyvrácen okolností zmíněnou předkládajícím soudem, podle které činnost společnosti Cogesa vykonávaná ve prospěch územních samosprávných celků, které nejsou jejími akcionáři, je uložena orgánem veřejné moci, který rovněž není akcionářem této společnosti. Přestože orgán veřejné moci uložil uvedenou činnost společnosti Cogesa, z údajů obsažených v předkládacím rozhodnutí totiž vyplývá, že tento orgán veřejné moci není akcionářem této společnosti a nevykonává nad ní žádnou kontrolu ve smyslu judikatury Soudního dvora týkající se takzvaného „in house“ zadávání. Při neexistenci kontroly ze strany uvedeného orgánu veřejné moci musí být činnost uložená tímto orgánem společnosti Cogesa považována za činnost vykonávanou pro třetí osoby.

               38

               S ohledem na výše uvedené je třeba na první položenou otázku odpovědět, že na základě judikatury Soudního dvora týkající se přímých zadávání veřejných zakázek tzv. „in house“ je za účelem určení, zda subjekt, kterému je zakázka zadávána, vykonává převážnou část své činnosti pro veřejného zadavatele, zejména územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které jej kontrolují, namístě nezahrnovat do této činnosti činnost, kterou tomuto subjektu ukládá orgán veřejné moci, který není akcionářem tohoto subjektu, ve prospěch územních samosprávných celků, které rovněž nejsou akcionáři uvedeného subjektu a nevykonávají nad nim žádnou kontrolu; posledně uvedená činnost musí být považována za činnost vykonávanou pro třetí osoby.

         K druhé otázce

               39

               Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda je pro účely určení, zda subjekt, kterému je zakázka zadávána, uskutečňuje převážnou část své činnosti pro územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které nad ním společně vykonávají obdobnou kontrolu, jakou vykonávají nad svými organizačními složkami, třeba zohlednit i činnost, kterou tento subjekt uskutečnil pro tyto územní samosprávné celky před tím, než taková společná kontrola nabyla účinnosti.

               40

               V této souvislosti je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora musí vnitrostátní soud pro posouzení podmínky týkající se uskutečňování převážné části činnosti zohlednit všechny okolnosti konkrétního případu, jak kvalitativní tak kvantitativní (viz rozsudek ze dne 11. května 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, body 63 a 64).

               41

               V projednávaném případě z údajů obsažených v předkládacím rozhodnutí vyplývá, že společnost Cogesa již vykonávala činnosti pro územní samosprávné celky, které ji vlastní, před uzavřením dohody ze dne 30. října 2014. Tyto činnosti musejí být zajisté zohledněny, pokud trvají ještě v okamžiku zadání veřejné zakázky. Kromě toho pro posouzení, zda je splněna podmínka týkající se uskutečňování převážné části činnosti, mohou být relevantní i činnosti ukončené před 30. říjnem 2014. Zadané činnosti totiž mohou být ukazatelem rozsahu činnosti, kterou společnost Cogesa zamýšlí vykonávat pro své orgány územní samosprávy, které jsou jejími akcionáři, po nabytí účinnosti jejich obdobné kontroly.

               42

               S ohledem na výše uvedené je pro účely určení, zda subjekt, kterému je zadávána zakázka, uskutečňuje převážnou část své činnosti pro územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které nad ním společně vykonávají obdobnou kontrolu, jakou vykonávají nad svými organizačními složkami, třeba zohlednit všechny okolnosti konkrétního případu, mezi které může patřit činnost, kterou tento subjekt, kterému je zadávána zakázka, uskutečnil pro tyto územní samosprávné celky před tím, než k takové společné kontrole začalo skutečně docházet.

         K nákladům řízení

               43

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Na základě judikatury Soudního dvora týkající se přímých zadávání veřejných zakázek tzv. „in house“ je za účelem určení, zda subjekt, kterému je zadávána zakázka, vykonává převážnou část své činnosti pro veřejného zadavatele, zejména územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které jej kontrolují, namístě nezahrnovat do této činnosti činnost, kterou tomuto subjektu ukládá orgán veřejné moci, který není akcionářem tohoto subjektu, ve prospěch územních samosprávných celků, které rovněž nejsou akcionáři uvedeného subjektu a nevykonávají nad ním žádnou kontrolu; posledně uvedená činnost musí být považována za činnost vykonávanou pro třetí osoby.

                           2)

                           Pro účely určení, zda subjekt, kterému je zadávána zakázka, uskutečňuje převážnou část své činnosti pro územní samosprávné celky, které jsou jeho akcionáři a které nad ním společně vykonávají obdobnou kontrolu, jakou vykonávají nad svými organizačními složkami, je třeba zohlednit všechny okolnosti konkrétního případu, mezi které může patřit činnost, kterou tento subjekt, kterému je zadávána zakázka, uskutečnil pro tyto územní samosprávné celky před tím, než k takové společné kontrole začalo skutečně docházet.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – * Jednací jazyk: italština


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2009.#Infopaq International A/S proti Danske Dagblades Forening.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Højesteret - Dánsko.#Autorská práva - Informační společnost - Směrnice 2001/29/ES - Články 2 a 5 - Literární a umělecká díla - Pojem ‚rozmnožování‘ - Rozmnožování ‚po částech‘ - Rozmnožování krátkých výňatků z literárních děl - Články v tisku - Dočasné a krátkodobé rozmnoženiny - Technický proces spočívající ve skenování článků, následném převedení do textového souboru, elektronickém zpracování rozmnoženiny, uložení části této rozmnoženiny a jejím vytištění.#Věc C-5/08.

text:
      Věc C-5/08
      Infopaq International A/S
      v.
      Danske Dagblades Forening
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret)
      „Autorská práva – Informační společnost – Směrnice 2001/29/ES – Články 2 a 5 – Literární a umělecká díla – Pojem ‚rozmnožování‘ – Rozmnožování ‚po částech‘ – Rozmnožování krátkých výňatků z literárních děl – Články v tisku – Dočasné a krátkodobé rozmnoženiny – Technický proces spočívající ve skenování článků, následném převedení do textového souboru, elektronickém zpracování rozmnoženiny,
         uložení části této rozmnoženiny a jejím vytištění“

      Shrnutí rozsudku
      1.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů
            autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování – Rozmnožování po částech – Pojem
      [Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, čl. 2 písm. a)]
      2.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů
            autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování – Výjimky a omezení – Podmínky
            – Krátkodobá povaha úkonu rozmnožení
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, čl. 5 odst. 1)
      1.        Úkon učiněný během procesu sběru údajů, který spočívá v elektronickém uložení výňatku z chráněného díla složeného z jedenácti
         slov, jakož i ve vytištění tohoto výňatku, lze podřadit pod pojem „rozmnožování po částech“ ve smyslu článku 2 směrnice 2001/29
         o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, pokud – což je povinen
         ověřit předkládající soud – jsou prvky, které byly takto převzaty, vyjádřením autorova vlastního duševního výtvoru.

      Autorské právo ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 lze totiž uplatnit pouze ve vztahu k předmětu, který je původní v
         tom smyslu, že je autorovým vlastním duševním výtvorem. Pokud jde o části díla, jsou chráněny autorským právem, pokud jako
         takové přispívají k původnosti díla v jeho celku. Na jednotlivé části díla se tak vztahuje ochrana podle uvedeného ustanovení
         za podmínky, že obsahují určité prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto díla. S přihlédnutím
         k požadavku extenzivního výkladu rozsahu ochrany poskytnuté článkem 2 uvedené směrnice nelze vyloučit, že některé jednotlivé
         věty, nebo dokonce některé větné členy v dotčeném textu mohou čtenáři zprostředkovat původní povahu takové publikace, jako
         je článek z tisku, tím, že mu komunikují prvek, který je sám o sobě vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto článku.
         Takové věty nebo větné členy tedy mohou být předmětem ochrany stanovené v čl. 2 písm. a) směrnice.

      (viz body 37–39, 47–48, 51, výrok 1)
      2.        Úkon vytištění výňatku složeného z jedenácti slov, který je učiněn během procesu sběru údajů, spočívajícího ve skenování článků
         z tisku, následném převedení do textového souboru, elektronickém zpracování rozmnoženiny, uložení části této rozmnoženiny
         a jejím vytištění, nesplňuje podmínku týkající se krátkodobé povahy stanovenou v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 o harmonizaci
         určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, a tento proces tudíž nelze uskutečnit
         bez souhlasu dotyčných nositelů autorských práv.

      Úkon lze totiž kvalifikovat jako „krátkodobý“ ve smyslu druhé podmínky stanovené v uvedeném ustanovení pouze tehdy, pokud
         je jeho délka existence omezena na dobu, která je nezbytná k řádnému fungování dotčeného technologického procesu, přičemž
         tento proces musí být automatizován tak, aby rozmnoženinu vytvořenou v rámci tohoto úkonu odstranil automaticky bez zásahu
         člověka, jakmile je její funkce umožňující uskutečnění takového procesu splněna. Posledním úkonem rozmnožení v rámci dotčeného
         procesu sběru údajů se však vytváří rozmnoženina bez použití informačních technologií tisknutím souborů obsahujících výňatky
         složené z jedenácti slov a rozmnožením tak těchto výňatků na papírový podklad. Přitom vzhledem k tomu, že je tato rozmnoženina
         spjata s takovým hmotným podkladem, zmizí teprve v případě zničení tohoto podkladu. Krom toho, jelikož proces sběru údajů
         zjevně sám o sobě není způsobilý takový podklad zničit, závisí odstranění uvedené rozmnoženiny pouze na vůli uživatele takového
         procesu, o němž není nijak jisté, že se jí bude chtít zbavit, což má za důsledek riziko, že uvedená rozmnoženina může být
         uchovávána déle v závislosti na potřebách uživatele. Za těchto podmínek uvedený poslední úkon v rámci procesu sběru údajů,
         během něhož jsou tištěny výňatky složené z jedenácti slov, nepředstavuje krátkodobý úkon ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice
         2001/29.

      (viz body 64, 67–70, 74, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      16. července 2009(*)

      „Autorská práva – Informační společnost – Směrnice 2001/29/ES – Články 2 a 5 – Literární a umělecká díla – Pojem ‚rozmnožování‘ – Rozmnožování ‚po částech‘ – Rozmnožování krátkých výňatků z literárních děl – Články v tisku – Dočasné a krátkodobé rozmnoženiny – Technický proces spočívající ve skenování článků, následném převedení do textového souboru, elektronickém zpracování rozmnoženiny,
         uložení části této rozmnoženiny a jejím vytištění“

      Ve věci C‑5/08,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Højesteret (Dánsko)
         ze dne 21. prosince 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 4. ledna 2008, v řízení

      Infopaq International A/S
      proti
      Danske Dagblades Forening,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, T. von Danwitz, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis a J. Malenovský (zpravodaj), soudci,
      generální advokátka: V. Trstenjak,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. listopadu 2008,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Infopaq International A/S A. Jensenem, advokat,
      –        za Danske Dagblades Forening M. Dahl Pedersenem, advokat,
      –        za rakouskou vládu E. Riedlem, jako zmocněncem,
      –        za Komisi Evropských společenství H. Krämerem a H. Støvlbækem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 12. února 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká jednak výkladu čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES
         ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
         (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), a jednak podmínek pro vyloučení dočasných úkonů rozmnožení ve smyslu článku 5
         této směrnice.

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Infopaq International A/S (dále jen „Infopaq“) a sdružením Danske
         Dagblades Forening (dále jen „DDF“) ve věci zamítnutí žaloby prvně uvedené směřující k určení, že nebyla povinna získat souhlas
         nositelů autorských práv s úkony rozmnožení článků v tisku prostřednictvím automatizovaného postupu spočívajícího v jejich
         skenování a převedení do datového souboru a následném elektronickém zpracování tohoto souboru.

       Právní rámec
       Mezinárodní právo
      3        Podle čl. 9 odst. 1 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C Dohody o zřízení Světové
         obchodní organizace uzavřené v Marrákeši, která byla schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření
         dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných
         jednání (1986–1994) (Úř. věst. L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80):

      „Členové se přizpůsobí článkům 1 až 21 Bernské úmluvy (1971) a příloze k ní. […]“
      4        Článek 2 Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl (Pařížský akt ze dne 24. července 1971), ve verzi vyplývající
         ze změn ze dne 28. září 1979 (dále jen „Bernská úmluva“), zní následovně:

      „1)   Výraz ,literární a umělecká díla‘ zahrnuje všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti, bez ohledu na způsob nebo
         formu jejich vyjádření jako: knihy, brožury a jiná díla písemná; […]

      […]
      5)     Sborníky literárních nebo uměleckých děl, jako jsou encyklopedie a antologie, které způsobem výběru a uspořádáním obsahu jsou
         duševními výtvory, jsou samostatně chráněny bez újmy autorského práva ke každému z děl, která tvoří části takových sborníků.

      […]
      8)     Ochrana podle této úmluvy se nevztahuje na denní zprávy ani na různé skutečnosti, které mají povahu pouhých tiskových informací.“
      5        Podle čl. 9 odst. 1 Bernské úmluvy mají autoři literárních a uměleckých děl chráněných touto úmluvou výlučné právo udílet
         svolení k rozmnožování těchto děl jakýmkoli způsobem nebo v jakékoli podobě.

       Právo Společenství
      6        Článek 1 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (Úř. věst. L 122, s. 42; Zvl. vyd.
         17/01, s. 114) stanovil:

      „1.   V souladu s ustanoveními této směrnice chrání členské státy počítačové programy autorskými právy stejně jako literární díla
         ve smyslu Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl. […]

      […]
      3.     Počítačový program je chráněn, pokud je původní v tom smyslu, že je vlastním duševním výtvorem autora. Pro stanovení způsobilosti
         k ochraně není uplatňováno žádné jiné kritérium.“

      7        Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst.
         L 77, s. 20; Zvl. vyd. 13/15, s. 459), stanoví:

      „Podle této směrnice jsou databáze, které způsobem výběru nebo uspořádáním obsahu představují vlastní duševní výtvor autora,
         chráněny jako takové podle autorského práva. Pro určení, zda podléhají této ochraně, se neuplatní žádná další kritéria.“

      8        Směrnice 2001/29 ve svém čtvrtém, šestém, devátém až jedenáctém, dvacátém až dvacátém druhém, třicátém prvním, jakož i třicátém
         třetím bodě odůvodnění uvádí:

      „(4) Větší právní jistota a vysoká úroveň ochrany duševního vlastnictví poskytovaná harmonizovaným právním rámcem týkajícím se
         autorského práva a práv s ním souvisejících podpoří podstatné investice do tvůrčí a inovační činnosti včetně síťové infrastruktury
         […]

      (6)   Bez harmonizace na úrovni Společenství by činnost v oblasti právních předpisů [by legislativní činnost] zahájená v mnoha členských
         státech za účelem přizpůsobení těchto předpisů technologickému pokroku [technologickým výzvám] mohla vyústit ve značné rozdíly
         v ochraně, a tím v omezení volného pohybu služeb a výrobků zahrnujících duševní vlastnictví nebo na duševním vlastnictví založených,
         což by vedlo k opětovnému rozčlenění vnitřního trhu a neslučitelnosti [nesoudržnosti] právních předpisů. Dopad takových rozdílů
         a nejistoty v právních předpisech [takových rozdílů v právních předpisech a takové právní nejistoty] bude závažnější s dalším
         rozvojem informační společnosti, který již významně zintenzivnil přeshraniční využívání duševního vlastnictví. Tento vývoj
         bude a měl by být nadále zintenzivňován. Značné rozdíly v právních předpisech a nejistota v ochraně [a právní nejistota] mohou
         bránit úsporám z rozsahu pro nové výrobky a služby obsahující autorské právo a práva s ním související [chráněné autorským
         právem nebo právy s ním souvisejícími].

      […]
      (9)   Jakákoliv harmonizace autorského práva a práv s ním souvisejících musí vycházet z vysoké úrovně ochrany, jelikož taková práva
         jsou pro duševní výtvory zásadní. […]

      (10) Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí dostat za užití svého díla přiměřenou
         odměnu […]

      (11) Nekompromisní [Důsledný] a účinný systém ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících je jedním z hlavních způsobů
         zajištění toho, že evropská kulturní tvořivost a produkce získají nezbytné zdroje, a zajištění […] nezávislosti a důstojnosti
         tvůrců a výkonných umělců.

      […]
      (20) Tato směrnice je založena na zásadách a pravidlech již stanovených ve směrnicích platných v současné době v této oblasti,
         zejména ve směrnicích [91/250] […] a [96/9], přičemž tato směrnice uvedené zásady a pravidla rozvíjí a dává je do souvislosti
         s informační společností. Není-li v této směrnici stanoveno jinak, neměla by být touto směrnicí dotčena ustanovení výše uvedených
         směrnic.

      (21) Tato směrnice by měla vymezit působnost [rozsah] úkonů, na které se vztahuje právo na rozmnožování, a to s ohledem na různé
         příjemce [oprávněné osoby]. Toto vymezení by mělo být v souladu s acquis communautaire. Pro zajištění právní jistoty na vnitřním trhu je třeba širokého vymezení těchto úkonů.

      (22) Cíle náležité podpory šíření kultury nesmí být dosaženo za cenu obětování přísné [důsledné] ochrany práv nebo tolerování nedovolené
         distribuce padělků nebo nedovolených napodobenin.

      […]
      (31) Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany
         musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. […]

      […]
      (33) Výlučné právo na rozmnožování by mělo podléhat výjimce, aby byly povoleny určité úkony dočasného rozmnožování, jakými jsou
         dočasné nebo příležitostné rozmnoženiny, které jsou nedílnou a významnou součástí technologického procesu a jsou prováděny
         s pouhým účelem umožnit buď účinný přenos v rámci sítě mezi třetími stranami prostřednictvím zprostředkovatele, nebo oprávněné
         užití díla nebo jiného předmětu ochrany. Uvedené úkony rozmnožování by samy o sobě neměly mít žádnou vlastní hospodářskou
         hodnotu. Pokud uvedené úkony splňují tyto podmínky, měla by tato výjimka zahrnovat úkony umožňující prohlížení (browsing) a úkony ukládání do vyrovnávací paměti (caching) včetně těch úkonů, které umožňují přenosovým systémům účinné fungování, a to za předpokladu, že zprostředkovatel neupravuje
         informace a jeho činnost není v rozporu s oprávněným užíváním technologie obecně uznávané a užívané průmyslem k získávání
         údajů o užívání informací. Užívání se považuje za oprávněné, pokud je k němu nositelem práva uděleno svolení nebo pokud není
         omezeno právními předpisy.“

      9        Článek 2 písm. a) směrnice 2001/29 zní:

      „Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv
         prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:

      a)     pro autory v případě jejich děl“.
      10      Článek 5 téže směrnice stanoví:

      „1.   Dočasné úkony rozmnožení uvedené v článku 2, které jsou krátkodobé nebo příležitostné a tvoří nedílnou a podstatnou část technologického
         procesu a jejichž výhradním účelem je umožnit:

      a)     přenos v rámci sítě mezi třetími stranami uskutečněný zprostředkovatelem nebo
      b)     oprávněné užití
      díla nebo jiného předmětu ochrany a které nemají žádný samostatný hospodářský význam, jsou vyloučeny z práva na rozmnožování
         stanoveného v článku 2.

      […]
      5.     Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu
         s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.“

      11      Podle článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva
         a určitých práv s ním souvisejících (Úř. věst. L 372, s. 12):

      „Fotografie, které jsou původní v tom smyslu, že jsou autorovým vlastním duševním výtvorem, jsou chráněny podle článku 1[,
         který upravuje dobu trvání práv autora literárního nebo uměleckého díla ve smyslu článku 2 Bernské úmluvy]. Na rozhodování
         o jejich způsobilosti k ochraně se nepoužijí žádná další kritéria. Členské státy mohou stanovit i ochranu ostatních fotografií.“

       Vnitrostátní právo
      12      Článek 2 a čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 byly do dánského právního řádu provedeny článkem 2 a čl. 11a odst. 1 zákona č. 395
         o právu autorském (lov n° 395 om ophavsret) ze dne 14. června 1995 (Lovtidende 1995 A, s. 1796), ve znění pozměněném a kodifikovaném zejména zákonem č. 1051 (lov n° 1051 om ændring af ophavsretsloven)
         ze dne 17. prosince 2002 (Lovtidende 2002 A, s. 7881).

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      13      Infopaq provozuje činnost v oblasti sledování a analýzy tisku, která v podstatě spočívá ve zpracování shrnutí vybraných článků
         z dánského denního tisku a různých časopisů. Tento výběr článků je prováděn v závislosti na tématech zvolených zákazníky a prostřednictvím
         procesu zvaného „sběr údajů“. Shrnutí jsou zasílána zákazníkům elektronickou poštou.

      14      DDF je profesním sdružením dánských deníků, jehož cílem je zejména pomáhat členům s otázkami v oblasti autorského práva.

      15      Během roku 2005 se DDF dozvědělo, že Infopaq v rámci své podnikatelské činnosti zpracovává články z publikací bez souhlasu
         nositelů autorských práv k těmto článkům. DDF, které se domnívalo, že ke zpracování článků prostřednictvím dotčeného procesu
         je takový souhlas nezbytný, na svůj postoj upozornilo Infopaq.

      16      Proces sběru údajů zahrnuje pět následujících fází, v jejichž rámci podle DDF dochází ke čtyřem úkonům rozmnožení článků z tisku.

      17      Zaprvé, dotčené publikace jsou zaměstnanci společnosti Infopaq manuálně zaznamenávány do elektronické databáze.

      18      Zadruhé se poté, co je z těchto publikací odstraněna vazba, aby byly všechny listy volné, provádí skenování. Ta část publikace,
         která má být zpracována, je vybrána v elektronické databázi předtím, než je publikace vložena do skenovacího zařízení (scanner).
         Tento krok umožňuje vytvořit soubor ve formátu TIFF („Tagged Image File Format“) z každé stránky publikace. Na konci tohoto
         kroku je soubor TIFF přeposlán na server OCR („Optical Character Recognition“) (optické rozpoznávání znaků).

      19      Zatřetí, uvedený server OCR převede soubor TIFF na soubor údajů, které mohou být předmětem elektronického zpracování. Během
         tohoto procesu je vyobrazení každého znaku převedeno do elektronického kódu, jehož prostřednictvím počítač rozpozná, o který
         znak se jedná. Například, vyobrazení písmen „TDC“ je převedeno na informaci, kterou počítač bude moci zpracovat jakožto písmena
         „TDC“ a převést je do textového formátu, který je systémem počítače rozpoznatelný. Tyto údaje jsou uloženy ve formě textových
         souborů, které lze přečíst prostřednictvím jakéhokoli programového vybavení pro zpracování textu. Proces OCR je zakončen odstraněním
         souboru TIFF.

      20      Začtvrté, textový soubor je analyzován za účelem vyhledávání předem určených klíčových slov. V každém jednotlivém případě
         je vytvořen soubor, který uvádí název, oddíl a číslo stránky publikace, na níž je uvedeno klíčové slovo, jakož i hodnotu vyjádřenou
         v procentech od 0 do 100 uvádějící, kde se toto klíčové slovo v textu nachází, čímž je usnadněna četba článku. Pro ještě snadnější
         nalezení tohoto klíčového slova při čtení článku je klíčové slovo doplněno informací o pěti předcházejících a pěti následujících
         slovech (dále jen „výňatek složený z jedenácti slov“). Proces je zakončen odstraněním textového souboru.

      21      Zapáté, proces sběru údajů je završen zpracováním přehledu výsledků ve vztahu ke každé stránce publikace, na níž je klíčové
         slovo uvedeno. Přehled výsledků může mít následující formu:

      „4. listopadu 2005 – Dagbladet Arbejderen, strana 3:

      TDC: 73 % ,nadcházející prodej této skupiny společností TDC, která by měla být odkoupena‘ “.
      22      Infopaq zpochybnila, že by taková činnost vyžadovala souhlas nositelů autorských práv, a podala k Østre Landsret žalobu proti
         DDF, kterou se domáhala, aby bylo DDF uloženo, aby uznalo, že Infopaq má právo postupovat v rámci výše uvedeného procesu bez
         souhlasu tohoto profesního sdružení nebo jeho členů. Jelikož Østre Landsret tuto žalobu zamítl, podala Infopaq odvolání k předkládajícímu
         soudu.

      23      Podle předkládajícího soudu je nesporné, že souhlas nositelů autorských práv se za účelem provozování činnosti sledování tisku
         a zpracování shrnutí nevyžaduje, pokud tato činnost spočívá pouze ve vlastním čtení každé publikace člověkem, ve výběru relevantních
         článků na základě předem určených klíčových slov, jakož i v zaslání manuálně zpracovaného přehledu výsledků autorovi shrnutí
         spolu s uvedením klíčového slova v článku a informace o umístění tohoto článku v rámci publikace. Stejně tak jsou účastníci
         původního řízení ve shodě o tom, že zpracování shrnutí je samo o sobě přípustné a nevyžaduje souhlas nositele uvedených práv.

      24      Není ani zpochybňována skutečnost, že uvedený proces sběru údajů zahrnuje dva úkony rozmnožení, totiž vytvoření souborů TIFF
         při skenování vytištěných článků a vytvoření výsledných textových souborů po převedení souborů TIFF. Mimoto je nesporné, že
         tento proces s sebou nese rozmnožení částí článků převedených do elektronického formátu, jelikož výňatek složený z jedenácti
         slov je uložen do elektronické paměti a těchto jedenáct slov je uvedeno v přehledu vytištěném na papír.

      25      Účastníci původního řízení se však neshodují v otázce, zda tyto dva zmíněné úkony představují úkony rozmnožení uvedené v článku 2
         směrnice 2001/29. Stejně tak vedou spor o otázce, zda se na všechny úkony dotčené v původním řízení případně vztahuje vyloučení
         z práva na rozmnožování stanovené v čl. 5 odst. 1 této směrnice.

      26      Za těchto podmínek Højesteret rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)   Může být uložení a následné vytištění výňatku z článku z publikace, který sestává z klíčového slova, pěti předcházejících
         a pěti následujících slov, považováno za úkon rozmnožení, který je předmětem ochrany stanovené v článku 2 směrnice [2001/29]?

      2)     Je při posuzování, zda může být dočasný úkon rozmnožení kvalifikován jako ,krátkodobý‘ ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29,
         třeba zohlednit souvislosti, za nichž je úkon rozmnožení prováděn?

      3)     Lze dočasný úkon rozmnožení kvalifikovat jako ,krátkodobý‘ v případě, že je rozmnoženina zpracována například vytvořením textového
         souboru na základě obrazového souboru nebo vyhledáváním textových řetězců v textovém souboru?

      4)     Lze dočasný úkon rozmnožení kvalifikovat jako ,krátkodobý‘ v případě, že je část rozmnoženiny, která sestává z jednoho nebo
         více výňatků z textu o jedenácti slovech, uložena?

      5)     Lze dočasný úkon rozmnožení kvalifikovat jako ,krátkodobý‘ v případě, že je část rozmnoženiny, která sestává z jednoho nebo
         více výňatků z textu o jedenácti slovech, vytištěna?

      6)     Je při posuzování, zda lze úkon rozmnožení považovat za ,nedílnou a podstatnou součást technologického procesu‘ ve smyslu
         čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, třeba přihlédnout k fázi technologického procesu, v níž je takový úkon učiněn?

      7)     Může být úkon rozmnožení považován za ,nedílnou a podstatnou součást technologického procesu‘, pokud spočívá v manuálním skenování
         celých článků z publikací, čímž jsou tyto články jakožto tištěné informace převáděny do elektronické podoby?

      8)     Může být dočasný úkon rozmnožení považován za ,nedílnou a podstatnou součást technologického procesu‘, pokud spočívá ve vytištění
         části rozmnoženiny, která sestává z jednoho nebo více výňatků z textu o jedenácti slovech?

      9)     Zahrnuje pojem ,oprávněné užití‘ v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 jakoukoli formu užití, která nevyžaduje souhlas nositele
         autorských práv?

      10)   Může pojem ,oprávněné užití‘ uvedený v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 zahrnovat skenování celých článků z publikací podnikem,
         následné zpracování rozmnoženiny, uložení a případné vytištění části rozmnoženiny, která sestává z jednoho nebo více výňatků
         z textu o jedenácti slovech, za účelem užití při zpracování shrnutí uvedeným podnikem, i když nositelé autorských práv k takovým
         úkonům nedali souhlas?

      11)   Jaká kritéria lze použít při posuzování, zda mají dočasné úkony rozmnožení ,samostatný hospodářský význam‘ ve smyslu čl. 5
         odst. 1 směrnice 2001/29, pokud jsou splněny ostatní podmínky uvedeného ustanovení?

      12)   Musí být při posuzování, zda mají dané úkony ,samostatný hospodářský význam‘ ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, zohledněn
         nárůst produktivity dosažený uživatelem v důsledku dočasných úkonů rozmnožení?

      13)   Může být skenování celých článků z publikací podnikem, následné zpracování rozmnoženiny, uložení a případné vytištění části
         rozmnoženiny, která sestává z jednoho nebo více výňatků z textu o jedenácti slovech, bez souhlasu nositelů autorských práv
         považováno za ,zvláštní případy, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití‘ uvedených článků, a jimiž ,nejsou […] nepřiměřeně
         dotčeny oprávněné zájmy nositele práv‘ ve smyslu čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29?“

       K předběžným otázkám
       Úvodní poznámka
      27      Úvodem je třeba připomenout, že z požadavků jak jednotného používání práva Společenství, tak zásady rovnosti vyplývá, že znění
         ustanovení práva Společenství, které, tak jako článek 2 směrnice 2001/29, výslovně neodkazuje na právo členských států za
         účelem vymezení smyslu a dosahu tohoto ustanovení, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celém Společenství
         (viz zejména rozsudky ze dne 6. února 2003, SENA, C‑245/00, Recueil, s. I‑1251, bod 23, a ze dne 7. prosince 2006, SGAE, C‑306/05,
         Sb. rozh. s. I‑11519, bod 31).

      28      Tyto požadavky platí zvláště v případě směrnice 2001/29 vzhledem ke znění šestého a dvacátého prvního bodu jejího odůvodnění.

      29      V důsledku toho rakouská vláda nemůže důvodně tvrdit, že vymezení definice pojmu „rozmnožování po částech“ uvedeného v článku 2
         směrnice 2001/29 přísluší členským státům (viz v tomto smyslu, pokud jde o pojem „veřejnost“ zakotvený v článku 3 téže směrnice,
         výše uvedený rozsudek SGAE, bod 31).

       K první otázce
      30      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda pojem „rozmnožování po částech“ ve smyslu směrnice 2001/29 musí být vykládán
         v tom smyslu, že zahrnuje úkony elektronického uložení výňatku složeného z jedenácti slov a vytištění takového výňatku na
         papír.

      31      Je nutné uvést, že směrnice 2001/29 nedefinuje ani pojem „rozmnožování“, ani pojem „rozmnožování po částech“.

      32      Za těchto podmínek musí být uvedené pojmy vymezeny s ohledem na znění ustanovení článku 2 směrnice 2001/29 a kontext, ve kterém
         se tato ustanovení nacházejí, jakož i ve světle jak cílů celé této směrnice, tak i mezinárodního práva (viz v tomto smyslu
         výše uvedený rozsudek SGAE, body 34 a 35 a citovaná judikatura).

      33      Článek 2 písm. a) směrnice 2001/29 stanoví, že autoři mají výlučné právo udělit svolení nebo zakázat rozmnožování svých děl
         vcelku nebo po částech. Z toho vyplývá, že předmětem ochrany práva udělit svolení nebo zakázat rozmnožování, jehož požívá
         autor, je „dílo“.

      34      V tomto ohledu přitom z celkové systematiky Bernské úmluvy, zejména z jejího čl. 2 odst. 5 a 8, vyplývá, že ochrana některých
         předmětů jakožto literárních nebo uměleckých děl předpokládá, že tyto předměty přestavují duševní výtvory.

      35      Stejně tak jsou v souladu s čl. 1 odst. 3 směrnice 91/250, čl. 3 odst. 1 směrnice 96/9 a článkem 6 směrnice 2006/116 taková
         díla, jako jsou počítačové programy, databáze či fotografie, chráněna autorským právem pouze tehdy, pokud jsou původní v tom
         smyslu, že jsou autorovým vlastním duševním výtvorem.

      36      Směrnice 2001/29, která stanoví harmonizovaný právní rámec pro autorské právo, vychází ze stejné zásady, jak vyplývá ze čtvrtého,
         devátého až jedenáctého a dvacátého bodu jejího odůvodnění.

      37      Za těchto podmínek lze autorské právo ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 uplatnit pouze ve vztahu k předmětu, který
         je původní v tom smyslu, že je autorovým vlastním duševním výtvorem.

      38      Pokud jde o části díla, je třeba konstatovat, že nic ve směrnici 2001/29 nebo v jiné směrnici použitelné v této oblasti nenaznačuje,
         že by tyto části podléhaly jinému režimu, než je režim, kterému podléhá dílo ve svém celku. Z toho vyplývá, že jsou chráněny
         autorským právem, pokud jako takové přispívají k původnosti díla v jeho celku.

      39      Vzhledem k úvahám uvedeným v bodě 37 tohoto rozsudku se tak na jednotlivé části díla vztahuje ochrana podle čl. 2 písm. a)
         směrnice 2001/29 za podmínky, že obsahují určité prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto díla.

      40      Pokud jde o rozsah takové ochrany díla, vyplývá z devátého až jedenáctého bodu odůvodnění směrnice 2001/29, že hlavním cílem
         této směrnice je stanovit vysokou úroveň ochrany v zájmu zejména autorů a umožnit jim, aby za užití svých děl, včetně jejich
         rozmnožování, dostali přiměřenou odměnu, aby mohli pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti.

      41      Za týmž účelem dvacátý první bod odůvodnění směrnice 2001/29 vyžaduje, aby úkony, na něž se vztahuje právo na rozmnožování,
         byly chápány široce.

      42      Uvedený požadavek na široké vymezení uvedených úkonů se ostatně vyskytuje i ve znění článku 2 uvedené směrnice, který užívá
         takové výrazy, jako „přímé nebo nepřímé“, „dočasné nebo trvalé“, „jakýmikoliv prostředky“ a „v jakékoliv formě“.

      43      V důsledku toho musí být ochrana poskytovaná článkem 2 směrnice 2001/29 širokého rozsahu.

      44      Pokud jde o články z tisku, vlastní duševní výtvor jejich autora zmíněný v bodě 37 tohoto rozsudku je zpravidla výsledkem
         ztvárnění tématu, jakož i jazykového vyjádření. Krom toho je ve věci v původním řízení nesporné, že články z tisku představují
         jako takové literární díla, na něž se vztahuje směrnice 2001/29.

      45      Pokud jde o prvky takových děl, na které se ochrana vztahuje, je třeba uvést, že tato díla se skládají ze slov, která – pokud
         jsou posuzována jednotlivě – nejsou jako taková duševním výtvorem autora, který je užívá. Teprve výběr, uspořádání a kombinace
         těchto slov autorovi umožňují, aby vyjádřil svého tvůrčího ducha originálním způsobem a aby dosáhl výsledku, který představuje
         duševní výtvor.

      46      Slova jako taková tedy nepředstavují prvky, na něž se ochrana vztahuje.

      47      Přesto nelze s přihlédnutím k požadavku extenzivního výkladu rozsahu ochrany poskytnuté článkem 2 směrnice 2001/29 vyloučit,
         že některé jednotlivé věty, nebo dokonce některé větné členy v dotčeném textu mohou čtenáři zprostředkovat původní povahu
         takové publikace, jako je článek z tisku, tím, že mu komunikují prvek, který je sám o sobě vyjádřením vlastního duševního
         výtvoru autora tohoto článku. Takové věty nebo větné členy tedy mohou být předmětem ochrany stanovené v čl. 2 písm. a) uvedené
         směrnice.

      48      S ohledem na tyto úvahy může převzetí výňatku z chráněného díla, který tak jako výňatky dotčené v původním řízení obsahuje
         jedenáct po sobě jdoucích slov z tohoto díla, představovat rozmnožování po částech ve smyslu článku 2 směrnice 2001/29, pokud
         – což je povinen ověřit předkládající soud – takový výňatek obsahuje prvek díla, který je jako takový vyjádřením autorova
         vlastního duševního výtvoru.

      49      Krom toho je třeba uvést, že proces sběru údajů používaný společností Infopaq umožňuje převzít více výňatků z chráněných děl.
         Tento proces totiž rozmnoží výňatek složený z jedenácti slov pokaždé, když se klíčové slovo objeví v dotčeném díle, a mimoto
         se často uskutečňuje za použití několika klíčových slov, jelikož někteří zákazníci žádají Infopaq, aby zpracovala shrnutí
         na základě více kritérií.

      50      V důsledku uvedeného procesu se tak zvyšuje pravděpodobnost, že Infopaq provede rozmnožování po částech ve smyslu čl. 2 písm. a)
         směrnice 2001/29, neboť nahromadění uvedených výňatků může vést k sestavení rozsáhlých fragmentů textu, které mohou odrážet
         původní povahu dotčeného díla, jelikož budou obsahovat množství prvků, které mohou být vyjádřením autorova vlastního duševního
         výtvoru.

      51      S ohledem na předcházející je na první otázku třeba odpovědět, že úkon učiněný během procesu sběru údajů, který spočívá v elektronickém
         uložení výňatku z chráněného díla složeného z jedenácti slov, jakož i ve vytištění tohoto výňatku, lze podřadit pod pojem
         „rozmnožování po částech“ ve smyslu článku 2 směrnice 2001/29, pokud – což je povinen ověřit předkládající soud – jsou prvky,
         které byly takto převzaty, vyjádřením autorova vlastního duševního výtvoru.

       K druhé až dvanácté otázce
      52      Za předpokladu, že úkony dotčené v původním řízení lze podřadit pod pojem „rozmnožování“ chráněného díla „po částech“ ve smyslu
         článku 2 směrnice 2001/29, vyplývá z článků 2 a 5 uvedené směrnice, že takové rozmnožování nelze provádět bez souhlasu dotyčného
         autora, ledaže toto rozmnožování splňuje podmínky stanovené v článku 5 této směrnice.

      53      V tomto kontextu je podstatou druhé až dvanácté otázky předkládajícího soudu, zda úkony rozmnožení učiněné během takového
         procesu sběru údajů, jako je proces dotčený v původním řízení, splňují podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29,
         a tudíž zda lze tento proces uskutečnit bez souhlasu dotyčných nositelů autorských práv, když je jeho cílem umožnit zpracování
         shrnutí z článků z tisku a spočívá ve skenování celých těchto článků, uložení výňatku o jedenácti slovech a vytištění tohoto
         výňatku.

      54      Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 je úkon rozmnožení vyloučen z práva na rozmnožování zakotveného v článku 2 této směrnice
         pouze tehdy, pokud splňuje pět podmínek, totiž pokud

      –        je tento úkon dočasný;
      –        je krátkodobý nebo příležitostný;
      –        tvoří nedílnou a podstatnou součást technologického procesu;
      –        výhradním účelem tohoto procesu je umožnit přenos v rámci sítě mezi třetími stranami uskutečněný zprostředkovatelem nebo oprávněné
         užití díla nebo jiného předmětu ochrany, a

      –        uvedený úkon nemá žádný samostatný hospodářský význam.
      55      Především je třeba uvést, že tyto podmínky jsou kumulativní v tom smyslu, že nedodržení jediné z nich má za následek, že úkon
         rozmnožení není podle čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 vyloučen z práva na rozmnožování zakotveného v jejím článku 2.

      56      Za účelem výkladu každé z těchto jednotlivých podmínek je dále třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musejí ustanovení
         směrnice odchylující se od obecné zásady zavedené toutéž směrnicí podléhat striktnímu výkladu (rozsudky ze dne 29. dubna 2004,
         Kapper, C‑476/01, Recueil, s. I‑5205, bod 72, a ze dne 26. října 2006, Komise v. Španělsko, C‑36/05, Sb. rozh. s. I‑10313,
         bod 31).

      57      Tak je tomu v případě vyloučení zakotveného v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, které představuje odchylku od obecné zásady
         zavedené touto směrnicí, totiž od požadavku udělení svolení nositele autorského práva v případě jakéhokoliv rozmnožování chráněného
         díla.

      58      To platí tím spíše, že toto vyloučení musí být vykládáno ve světle čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29, podle něhož se uvedené
         vyloučení použije pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu
         ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.

      59      V souladu se čtvrtým, šestým a dvacátým prvním bodem odůvodnění směrnice 2001/29 musí být podmínky stanovené v jejím čl. 5
         odst. 1 rovněž vykládány ve světle požadavku právní jistoty autorů, pokud jde o ochranu jejich děl.

      60      V projednávané věci společnost Infopaq tvrdí, že úkony rozmnožení dotčené v původním řízení splňují podmínku týkající se krátkodobé
         povahy, jelikož jsou odstraněny na konci procesu elektronického vyhledávání.

      61      V tomto ohledu je třeba ve světle třetí podmínky zmíněné v bodě 54 tohoto rozsudku konstatovat, že cílem dočasného a krátkodobého
         úkonu rozmnožení je umožnit uskutečnění technologického procesu, jehož musí být nedílnou a podstatnou součástí. Za těchto
         podmínek, s přihlédnutím k zásadám uvedeným v bodech 57 a 58 tohoto rozsudku, uvedené úkony rozmnožení nemohou překročit rámec
         toho, co je nezbytné k řádnému fungování uvedeného technologického procesu.

      62      Právní jistota nositelů autorských práv mimoto vyžaduje, aby uchovávání a odstranění rozmnoženiny nebylo závislé na volném
         uvážení člověka, zejména ze strany uživatele chráněných děl. V takovém případě totiž není nijak zaručeno, že dotyčná osoba
         skutečně vytvořenou rozmnoženinu odstraní, nebo že ji každopádně odstraní, jakmile její existence již není odůvodněna z hlediska
         její funkce, kterou je umožnit uskutečnění technologického procesu.

      63      Takový závěr je potvrzen třicátým třetím bodem odůvodnění směrnice 2001/29, který mezi typickými příklady úkonů podle čl. 5
         odst. 1 uvedené směrnice vypočítává úkony umožňující prohlížení („browsing“), jakož i úkony ukládání do vyrovnávací paměti
         („caching“), včetně těch úkonů, které umožňují přenosovým systémům účinné fungování. Rozmnoženiny v rámci takových úkonů jsou
         svou samou podstatou vytvářeny a odstraňovány automaticky a bez zásahu člověka.

      64      S ohledem na předcházející je třeba konstatovat, že úkon lze kvalifikovat jako „krátkodobý“ ve smyslu druhé podmínky stanovené
         v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29 pouze tehdy, pokud je jeho délka existence omezena na dobu, která je nezbytná k řádnému fungování
         dotčeného technologického procesu, přičemž tento proces musí být automatizován tak, aby rozmnoženinu vytvořenou v rámci tohoto
         úkonu odstranil automaticky bez zásahu člověka, jakmile je její funkce umožňující uskutečnění takového procesu splněna.

      65      Ve věci v původním řízení nelze bez dalšího vyloučit, že by dva první úkony rozmnožení dotčené v původním řízení, totiž vytvoření
         souborů TIFF, jakož i textových souborů v důsledku převedení souborů TIFF, mohly být kvalifikovány jako krátkodobé, jelikož
         příslušné rozmnoženiny jsou automaticky odstraněny z elektronické paměti.

      66      Pokud jde o třetí úkon rozmnožení, totiž o uložení výňatku složeného z jedenácti slov do elektronické paměti, informace předložené
         Soudnímu dvoru neumožňují posoudit, zda je daný technický proces automatizován tak, aby byl tento soubor odstraněn z elektronické
         paměti bez zásahu člověka a v omezené době. Předkládající soud proto bude muset ověřit, zda jeho odstranění závisí na vůli
         uživatele rozmnoženiny a zda neexistuje riziko, že tento soubor zůstane uložen poté, co splní svou funkci spočívající v uskutečnění
         dotčeného technologického procesu.

      67      Je však nesporné, že posledním úkonem rozmnožení v rámci procesu sběru údajů společnost Infopaq vytváří rozmnoženinu bez použití
         informačních technologií. Tiskne soubory obsahující výňatky složené z jedenácti slov a rozmnožuje tak tyto výňatky na papírový
         podklad.

      68      Přitom vzhledem k tomu, že je tato rozmnoženina spjata s takovým hmotným podkladem, zmizí teprve v případě zničení tohoto
         podkladu.

      69      Krom toho, jelikož proces sběru údajů zjevně sám o sobě není způsobilý takový podklad zničit, závisí odstranění uvedené rozmnoženiny
         pouze na vůli uživatele takového procesu, o němž není nijak jisté, že se jí bude chtít zbavit, což má za důsledek riziko,
         že uvedená rozmnoženina může být uchovávána déle v závislosti na potřebách uživatele.

      70      Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že poslední úkon v rámci procesu sběru údajů dotčeného v původním řízení, během něhož
         společnost Infopaq tiskne výňatky složené z jedenácti slov, nepředstavuje krátkodobý úkon ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice
         2001/29.

      71      Mimoto, ze spisu předaného Soudnímu dvoru nevyplývá a ani nebylo tvrzeno, že by takový úkon mohl mít příležitostnou povahu.

      72      Z předcházejícího vyplývá, že uvedený úkon nesplňuje druhou podmínku stanovenou v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, a že tudíž
         takový úkon nemůže být vyloučen z práva na rozmnožování zakotveného v jejím článku 2.

      73      Z toho vyplývá, že proces sběru údajů dotčený v původním řízení nemůže být uskutečňován bez souhlasu nositelů autorských práv,
         a není tudíž nezbytné zkoumat, zda dané čtyři úkony, z nichž tento proces sestává, splňují ostatní podmínky stanovené v uvedeném
         čl. 5 odst. 1.

      74      V důsledku toho je na druhou až dvanáctou otázku třeba odpovědět, že úkon vytištění výňatku složeného z jedenácti slov, který
         je učiněn během takového procesu sběru údajů, jako je proces dotčený v původním řízení, nesplňuje podmínku týkající se krátkodobé
         povahy stanovenou v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, a že tudíž tento proces nelze uskutečnit bez souhlasu dotyčných nositelů
         autorských práv.

       K třinácté otázce
      75      Vzhledem k odpovědi na druhou až dvanáctou otázku není důvodné na třináctou otázku odpovídat.

       K nákladům řízení
      76      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      1)      Úkon učiněný během procesu sběru údajů, který spočívá v elektronickém uložení výňatku z chráněného díla složeného z jedenácti
            slov, jakož i ve vytištění tohoto výňatku, lze podřadit pod pojem „rozmnožování po částech“ ve smyslu článku 2 směrnice Evropského
            parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících
            v informační společnosti, pokud – což je povinen ověřit předkládající soud – jsou prvky, které byly takto převzaty, vyjádřením
            autorova vlastního duševního výtvoru.
      2)      Úkon vytištění výňatku složeného z jedenácti slov, který je učiněn během takového procesu sběru údajů, jako je proces dotčený
            v původním řízení, nesplňuje podmínku týkající se krátkodobé povahy stanovenou v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, a tento proces
            tudíž nelze uskutečnit bez souhlasu dotyčných nositelů autorských práv.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: dánština.


Rozsudek Tribunálu (první senát) ze dne 6. června 2013. # Interroll Holding AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Inspired by efficiency - Absolutní motiv pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009. # Věc T-126/12.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. prosince 1974. # B.N.O. Walrave, L.J.N. Koch proti Association Union cycliste internationale, Koninklijke Nederlandsche Wielren Unie a Federación Española Ciclismo. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Arrondissementsrechtbank Utrecht - Nizozemsko. # Věc 36-74.


Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 19. dubna 2013. # Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) proti Evropské komisi. # ESF - Vzdělávací činnost - Snížení původně poskytnutého příspěvku - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Promlčení - Právní jistota - Právo se v řízení účinně bránit - Přiměřená lhůta - Povinnost uvést odůvodnění. # Věc T-53/11.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2002. # Carmelo Morello proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Odůvodnění - Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody. # Spojené věci T-338/00 a T-376/00.