title: Věc T-402/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — Kaul v. OHIM — Bayer (ARCOL) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARCOL — Starší slovní ochranná známka Společenství CAPOL — Postup OHIM při výkonu rozsudku o zrušení rozhodnutí jeho odvolacích senátů — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Práva obhajoby — Článek 8 odst. 1 písm. b), čl. 61 odst. 2, čl. 63 odst. 6, čl. 73 věta druhá a čl. 74 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/35

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — Kaul v. OHIM — Bayer (ARCOL)
   (Věc T-402/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARCOL - Starší slovní ochranná známka Společenství CAPOL - Postup OHIM při výkonu rozsudku o zrušení rozhodnutí jeho odvolacích senátů - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Práva obhajoby - Článek 8 odst. 1 písm. b), čl. 61 odst. 2, čl. 63 odst. 6, čl. 73 věta druhá a čl. 74 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94“)
   2009/C 113/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kaul GmbH (Elmshorn, Německo) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Bayer AG (Leverkusen, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. srpna 2007 (věc R 782/2000-2), týkajícího se námitkového řízení mezi Kaul GmbH a Bayer AG.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Kaul GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 8, 12.1.2008.


title: Věc T-460/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2007 – Bang & Olufsen v. OHIM (Tvar reproduktoru) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství — Tvar reproduktoru — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/26

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2007 – Bang & Olufsen v. OHIM (Tvar reproduktoru)
   (Věc T-460/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar reproduktoru - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2007/C 283/46)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bang & Olufsen A/S (Struer, Dánsko) (zástupce: K. Wallberg, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. září 2005 (věc R 497/2005-1), týkajícímu se přihlášky trojrozměrného označení tvořeného tvarem reproduktoru k zápisu jako ochranné známky Společenství.
   Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. září 2005 (věc R 497/2005-1) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Bang & Olufsen A/S.

      (1)  Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


title: Věc F-76/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. září 2010 — Torijano Montero v. Rada ( Veřejná služba — Úředníci — Jmenování — Žadatelé uvedení na seznamu kandidátů vhodných k přijetí na základě výběrového řízení zveřejněného před vstupem nového služebního řádu v platnost — Zařazování do platových tříd podle nových, méně příznivých pravidel — Článek 5 služebního řádu — Článek 12 přílohy XIII ke služebnímu řádu — Zásada rovnosti — Zásada legitimního očekávání — Povinnost péče — Proporcionalita )

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/59

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. září 2010 — Torijano Montero v. Rada
   (Věc F-76/05) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Žadatelé uvedení na seznamu kandidátů vhodných k přijetí na základě výběrového řízení zveřejněného před vstupem nového služebního řádu v platnost - Zařazování do platových tříd podle nových, méně příznivých pravidel - Článek 5 služebního řádu - Článek 12 přílohy XIII ke služebnímu řádu - Zásada rovnosti - Zásada legitimního očekávání - Povinnost péče - Proporcionalita)
   2010/C 328/94
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Javier Torijano Montero (Brusel, Belgie) (zástupci: původně S. Rodrigues a A. Jaume, advokáti, poté S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Sulce, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Rady o zařazení žalobce uvedeného na seznamu kandidátů vhodných k přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost do platové třídy podle méně příznivých ustanovení nového služebního řádu [článek 12 přílohy XIII k nařízení (ES, Euratom) č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků]

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 12.11.2005, s. 23 (věc byla původně zapsána do rejstříku Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-302/05, ale byla postoupena Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15. prosince 2005).


title: Spojené věci C-443/04 a C-444/04: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne  27. dubna 2006  (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge raad der Nederlanden) – H. A. Solleveld v. Staatssecretaris van Financiën (Šestá směrnice o DPH — Článek 13 část A. odst. 1 písm. c) — Osvobození od daně — Poskytování péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání — Terapeutické léčby poskytované fyzioterapeutem a psychoterapeutem — Vymezení nelékařských zdravotnických povolání dotyčným členským státem — Posuzovací pravomoc — Meze)

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/14

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. dubna 2006 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge raad der Nederlanden) – H. A. Solleveld v. Staatssecretaris van Financiën
   (Spojené věci C-443/04 a C-444/04) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Článek 13 část A. odst. 1 písm. c) - Osvobození od daně - Poskytování péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání - Terapeutické léčby poskytované fyzioterapeutem a psychoterapeutem - Vymezení nelékařských zdravotnických povolání dotyčným členským státem - Posuzovací pravomoc - Meze)
   (2006/C 143/25)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: H. A. Solleveld

      Žalovaná: Staatssecretaris van Financiën
   Předmět
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Výklad čl. 13 části A odst. 1 písm. c) směrnice 77/388/EHS: šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Osvobození od daně poskytování péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání, jak jsou vymezena v dotyčném členském státě – Činnosti vykonávané fyzioterapeutem mimo rámec vnitrostátních lékařských nebo nelékařských zdravotnických činností
   Výrok
   Článek 13 část A odst. 1 písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že svěřuje členským státům posuzovací pravomoc za účelem vymezení nelékařských zdravotnických povolání a poskytování péče, která spadají do takových povolání, pro účely osvobození od daně upraveného tímto ustanovením. Členské státy však musejí při výkonu této posuzovací pravomoci dodržovat cíl sledovaný uvedeným ustanovením, kterým je zajistit, že se osvobození od daně uplatní pouze na péči poskytovanou osobami, které mají požadovanou odbornou kvalifikaci, jakož i zásadu daňové neutrality.
   Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje povolání psychoterapeuta z vymezení nelékařských zdravotnických povolání, je v rozporu s uvedeným cílem a zásadou pouze v rozsahu, v němž jsou, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, psychoterapeutické léčby, jsou-li vykonávány psychiatry, psychology nebo jakýmkoliv jiným lékařským nebo nelékařským zdravotnickým povoláním, osvobozeny od DPH, přičemž jsou-li vykonávány psychoterapeuty, lze je považovat za léčení rovnocenné kvality, s přihlédnutím k odborné kvalifikaci psychoterapeutů.
   Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje určité zvláštní činnosti péče, jako jsou léčby diagnostikou oblastí poruch, vykonávané fyzioterapeuty z vymezení tohoto nelékařského zdravotnického povolání, je v rozporu s tímto cílem a zásadou pouze v rozsahu, v němž jsou uvedené léčby, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, jsou-li vykonávány lékaři nebo zubními lékaři, osvobozeny od DPH, přičemž jsou-li prováděny fyzioterapeuty, lze je považovat za léčby rovnocenné kvality s přihlédnutím k odborné kvalifikaci fyzioterapeutů.

      (1)  Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


title: Věc C-260/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2012 společností Volkswagen AG proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 21. března 2012 ve věci T-63/09, Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2012 společností Volkswagen AG proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 21. března 2012 ve věci T-63/09, Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-260/12 P)
   2012/C 227/19
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Volkswagen AG (zástupci: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 21. března 2012 ve věci T-63/09 v plném rozsahu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 21. března 2012 ve věci T-63/09, kterým Tribunál zamítl žalobu Volkswagen AG proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2008 (věc R 749/2007-2) v námitkovém řízení mezi Volkswagen AG a Suzuki Motor Corporation.
   Navrhovatelka uplatňuje tyto důvody kasačního opravného prostředku:

               —

               vady řízení v důsledku porušení práva být slyšen a zkreslení skutkových okolností,

               —

               porušení unijního práva nesprávným uplatněním čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství (1).

         Tribunál porušil právo navrhovatelky kasačního opravného prostředku být slyšena a zkreslil skutkové okolnosti, jelikož nevzal na zřetel vylíčení skutkového stavu podané navrhovatelkou. Na rozdíl od toho, co konstatoval Tribunál, se navrhovatelka podrobně vyjádřila k popisnému významu označení SWIFT v anglickém jazyce. Tribunálem nebylo zohledněno ani vylíčení skutkového stavu podané navrhovatelkou v žalobě týkající se rozdílů v obchodních zvyklostech ohledně označení „GTI“ v jednotlivých zemích.
   Tribunál dále neprávem odmítl tvrzení navrhovatelky, podle nějž byla — jako příklad popisného významu ochranných známek — do rejstříku zapsána tři písemná označení obsahující písmeno „I“ jakožto ochranné známky s rozlišovací způsobilostí. Tribunál krom toho porušil zásadu spravedlivého řízení, jelikož skutečnosti zápisu ochranné známky přisoudil rozdílnou důkazní hodnotu. Právo navrhovatelky být slyšena bylo porušeno tím, že Tribunál nevzal na zřetel její vylíčení skutkového stavu ohledně jedinečnosti označení „GTI“.
   Konečně Tribunál zkreslil skutkové okolnost, jelikož navrhovatelce nesprávně vytkl, že se dostatečně nevyjádřila k soudnímu vymáhání ochranné známky „GTI“. Také vylíčení skutkového stavu navrhovatelkou ohledně vypovídací hodnoty důkazů, z nichž Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu vyvodil údajné chápání veřejnosti ve Švédsku, bylo Tribunálem pominuto.
   Tribunál správně neuplatnil čl. 8 odst. 1 a odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství, a tím porušil unijní právo. Přihlášku ochranné známky Společenství je třeba odmítnout, existuje-li v jediném členském státě starší právo ochranné známky, jež se týká zaměnitelně podobné známky. Tribunál však zkoumal „EU jakožto celek“, čímž zohlednil též aspekty zemí, v nichž takováto ochrana chráněné známky neexistuje. To je v rozporu s judikaturou Soudního dvora ve věci „Matratzen Concord“ (2).
   Tribunál porušil unijní právo tím, že označení „GTI“ označil za údaj technické povahy, třebaže je toto označení zapsáno ve větším počtu členských států jakožto ochranná známka. Pouze ústředním orgánům přísluší rozhodovat o popisném významu ochranné známky na území jejich státu. Pouze v případě podání návrhu na výmaz může orgán EU při přezkumu nebezpečí záměny zohlednit neúčinnost národní ochranné známky.
   Tribunál dále nesprávně stanovil nová kritéria k přezkumu samostatného rozlišovacího prvku ochranné známky v rámci napadené přihlášky. Navíc porušil unijní právo tím, že zastával názor, že samotná ochranná známka spotřebiteli nestačí ke zjištění obchodního původu zboží, nýbrž že se spotřebitel bude snažit získat další informace kromě těch, jež zprostředkuje přihlášená ochranná známka, a zejména bude hledat údaje o výrobci uvedené na výrobku. Konečně Tribunál nezohlednil podmínky nebezpečí záměny s přihlédnutím k sériové ochranné známce, když zamítl zařazení ochranné známky „SWIFT GTI“ do série označení navrhovatelky „Golf GTI“ a „Lupo GTI“.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství; Úř. věst. L 78, s. 1.

      (2)  Usnesení ze dne 28. dubna 2004 ve věci C-3/03 P, Matratzen Concord, Recueil, 2004, s. I-03657.


title: Věc T-118/15: Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2015 – Slovinsko v. Komise „Žaloba na neplatnost — EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Lhůta k podání žaloby — Počátek běhu lhůty — Opožděnost — Nepřípustnost“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/58

         Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2015 – Slovinsko v. Komise
   (Věc T-118/15) (1)

   („Žaloba na neplatnost - EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Lhůta k podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Opožděnost - Nepřípustnost“)
   (2016/C 038/78)
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Republika Slovinsko (zástupce: L. Bembič, zmocněnec)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Rous Demiri a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2014/950/EU ze dne 19. prosince 2014, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 369, s. 71), v rozsahu, v němž vylučuje některé výdaje vynaložené Republikou Slovinsko.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Není namístě rozhodnout o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení předložených Italskou republikou, Francouzskou republikou a Maďarskem.

               3)

               Republika Slovinsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               Republika Slovinsko, Komise, Italská republika, Francouzská republika a Maďarsko ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (1)  Úř. věst. C 146, 4. 5. 2015.


title: Věc T-640/14: Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2015 – Beul v. Parlament a Rada „Žaloba na neplatnost — Fungování finančních trhů — Nařízení (EU) č. 537/2014 — Legislativní akt — Nedostatek osobního dotčení — Nepřípustnost“

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/56

         Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2015 – Beul v. Parlament a Rada
   (Věc T-640/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Fungování finančních trhů - Nařízení (EU) č. 537/2014 - Legislativní akt - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2016/C 027/72)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Carsten René Beul (Neuwied, Německo) (zástupci: původně K.-G. Stümper, poté H.-M. Pott a T. Eckhold, advokáti)

      Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: P. Schonard a D. Warin, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupkyně: R. Wiemann a N. Rouam, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 537/2014 ze dne 16. dubna 2014 o specifických požadavcích na povinný audit subjektů veřejného zájmu a o zrušení rozhodnutí Komise 2005/909/ES (Úř. věst. L 158, s. 77).

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               O návrhu Evropské komise na vstup do řízení jako vedlejší účastnice řízení není namístě rozhodnout.

               3)

               Carsten René Beul ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

               4)

               Komise a Parlament ponesou vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (1)  Úř. věst. C 409, 17. 11. 2014.


title: Věc C-483/06: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/11

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-483/06)
   (2007/C 20/15)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: L. Pignataro, zmocněnec)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že vyloučila ze zákazu sponzorství akci, nebo činnosti v rámci ní vykonávané, když tato probíhá výlučně na území italského státu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice 2003/33/ES (1);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Italský právní předpis zavádí výjimku ze zákazu sponzorství uvedeného v čl. 5 odst. 1, která není upravena směrnicí 2003/33/ES.

      (1)  Úř. věst. L 152, s. 16.


title: Věc C-135/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 20. března 2015 – Řecká republika v. Grigorios Nikiforidis

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 20. března 2015 – Řecká republika v. Grigorios Nikiforidis
   (Věc C-135/15)
   (2015/C 198/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesarbeitsgericht

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Řecká republika

      Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Grigorios Nikiforidis

      Předběžné otázky

               1)

               Uplatní se nařízení Řím I (1) podle článku 28 tohoto nařízení na pracovní poměry výlučně tehdy, pokud právní vztah vznikl na základě pracovní smlouvy sjednané po 16. prosinci 2009, nebo má jakákoliv další dohoda smluvních stran, že jejich pracovní poměr bude pokračovat na základě dohodnutých změn nebo beze změny, za následek použitelnost nařízení?

               2)

               Vylučuje samotný čl. 9 odst. 3 nařízení Řím I přímé použití imperativních ustanovení práva třetí země, v níž nemají být nebo nebyly povinnosti vyplývající ze smlouvy splněny, nebo také nepřímé zohlednění v právu země, jejímž právem se smlouva řídí?

               3)

               Má zásada loajální spolupráce zakotvená v čl. 4 odst. 3 SEU právní význam pro rozhodnutí vnitrostátních soudů, zda je nutné přímo nebo nepřímo použít imperativní ustanovení jiného členského státu?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I), Úř. věst. L 177, s. 6.


title: Věc T-68/12: Žaloba podaná dne 10. února 2012 — Hemmati v. Rada

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/26

         Žaloba podaná dne 10. února 2012 — Hemmati v. Rada
   (Věc T-68/12)
   2012/C 109/54
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Abdolnaser Hemmati (Teherán, Írán) (zástupci: B. Mettetal a C. Wucher-North, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

               —

               zrušit bod 7 tabulky A přílohy VIII k nařízení (EU) č. 961/2010, ve znění změn vyplývajících z přílohy k prováděcímu nařízení Rady č. 1245/2011 (1), v rozsahu, v němž se dotýká žalobce;

               —

               zrušit bod 7 tabulky A přílohy II k rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP, ve znění změn vyplývajících z přílohy k rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP (2), v rozsahu, v němž se dotýká žalobce;

               —

               zrušit čl. 16 odst. 2 nařízení (EU) č. 961/2010 provedeného nařízením č. 1245/2011 v rozsahu, v němž se dotýká žalobce;

               —

               zrušit čl. 19 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413/SZBP, ve znění rozhodnutí 2011/783/SZBP, v rozsahu, v němž se dotýká žalobce;

               —

               zrušit čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413/SZBP, ve znění rozhodnutí 2011/783/SZBP, v rozsahu, v němž se dotýká žalobce;

               —

               zrušit dopis — rozhodnutí ze dne 5. prosince 2011, a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby se žalobce opírá o tři žalobní důvody.

               1.

               V rámci prvního žalobního důvodu tvrdí, že

                           —

                           Rada porušila procesní náležitosti, jelikož neuvedla náležité odůvodnění pro zařazení žalobce na příslušný seznam v napadeném nařízení č. 1245/2011 a rozhodnutí 2011/783/SZBP;

               2.

               V rámci druhého žalobního důvodu tvrdí, že

                           —

                           i kdyby měl Tribunál za to, že odůvodnění poskytnuté Radou je dostatečné, dopustila se Rada zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, jelikož žalobce není spojen se zájmy „Daftar“, ani nepřispívá k financování strategických zájmů tzv. „režimu“, ani k jeho údajnému jadernému programu. V důsledku toho nejsou ve vztahu k žalobci splněna hmotně právní kritéria pro jeho zařazení do rámce rozhodnutí 2010/413/SBZP, ve znění rozhodnutí 2011/783/SBZP, a Rada se tedy při přezkumu, zda jsou tato kritéria splněna, dopustila zjevně nesprávného posouzení. Rada navíc nesprávně použila relevantní kritéria;

               3.

               V rámci třetího žalobního důvodu tvrdí, že

                           —

                           zahrnutí žalobce porušuje jeho majetková práva a zásadu proporcionality.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, 2.12.2011, s. 11).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, 2.12.2011, s. 71).


title: Věc T-115/06: Žaloba podaná dne  7. dubna 2006  – Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další v. Rada

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/32

         Žaloba podaná dne 7. dubna 2006 – Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další v. Rada
   (Věc T-115/06)
   (2006/C 143/65)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobci: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další (Oslo, Norsko), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norsko), Salmar Farming AS (Frøya, Norsko), Hydroteck AS (Kristiansund, Norsko), Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norsko), Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norsko) (zástupci: B. Servais a T. S. Paulsen, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 85/2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa pocházejícího z Norska; a

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci, norští výrobci, chovatelé a vývozci lososa nebo zástupci takových podniků, se domáhají zrušení nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla (1) (dále jen „napadené nařízení“), jelikož se domnívají, že nařízení je v rozporu s několika články nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (2) (dále jen „základní nařízení“).
   Útvary Komise souhlasily v průběhu řízení vedoucího k přijetí napadeného nařízení se změnou povahy opatření tak, že cla byla nahrazena minimálními dovozními cenami. To bylo napadeným nařízením potvrzeno.
   Na podporu své žaloby žalobci uplatňují, že vzorek norských výrobců a vývozců, který je omezen na vyvážející výrobce a nezahrnuje nevyvážející chovatele a nevyrábějící vývozce, nereprezentuje strukturu norské oblasti chovu lososů a není v souladu s dřívějšími rozhodnutími a vzorcích norského trhu s lososem.
   Dále žalobci tvrdí, že žalovaná nepoužila pravidlo menšího cla obsažené v čl. 9 odst. 4 základního nařízení. Podle žalobců bylo vážené průměrné dumpingové rozpětí menší než vážený průměr rozpětí újmy, a minimální dovozní cena a pevně stanovené clo tedy měly být stanoveny na základě váženého průměrného dumpingového rozpětí, a nikoliv na základě váženého průměru rozpětí újmy. Pokud jde o výpočet minimální dovozní ceny bez dumpingu, tvrdí žalobci dále, že při přepočítání z NOK do EUR byla užitím průměrného směnného kurzu za tři roky místo průměrného směnného kurzu pro období šetření minimální dovozní cena bez dumpingu uměle zvýšena.
   Navíc žalobci tvrdí, že minimální dovozní cena lososového filé nebyla založena na reprezentativních údajích a že byly při jejím stanovení porušeny čl. 3 odst. 5 a článek 20 základního nařízení a zásada řádné správy, legitimního očekávání a práv obhajoby.
   Konečně žalobci tvrdí, že posouzení újmy a jejích důvodů je nesprávné. Zaprvé, žalovaná v analýze újmy měla za to, že všechny dovozy byly „dumpingové“, i když u jedné společnosti nebyl dumping shledán. Zadruhé byl zjevný pokles ceny průměrných prodejních cen ve výrobním odvětví Společenství způsoben přepočtem GBP na EUR, jelikož všichni výrobci ve Společenství zařazení do vzorku byli ze Spojeného království, a nikoliv dovozy. Zatřetí žalovaná řádné nepřezkoumala dopad, který by rostoucí náklady ve Společenství mohly mít na situaci výrobního odvětví ve Společenství.

      (1)  Úř. věst. 2006, L 15, s. 1.

      (2)  Úř. věst. 1996, L 56, s. 1.


title: Věc C-350/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sächsisches Landessozialgericht – Německo) – Kattner Stahlbau GmbH v. Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft ( Hospodářská soutěž — Články 81 ES, 82 ES a 86 ES — Povinné členství v subjektu poskytujícím pojištění proti pracovním úrazům a nemocem z povolání — Pojem ,podnik — Zneužití dominantního postavení — Volný pohyb služeb — Články 49 ES a 50 ES — Omezení — Odůvodnění — Riziko závažného zásahu do finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení )

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sächsisches Landessozialgericht – Německo) – Kattner Stahlbau GmbH v. Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft
   (Věc C-350/07) (1)

   („Hospodářská soutěž - Články 81 ES, 82 ES a 86 ES - Povinné členství v subjektu poskytujícím pojištění proti pracovním úrazům a nemocem z povolání - Pojem ‚,podnik‘ - Zneužití dominantního postavení - Volný pohyb služeb - Články 49 ES a 50 ES - Omezení - Odůvodnění - Riziko závažného zásahu do finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení“)
   2009/C 102/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Sachsisches Landessozialgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Kattner Stahlbau GmbH

      Žalovaná: Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Sächsisches Landessozialgericht – Výklad článků 81 a 82 ES, jakož i dalších ustanovení práva Společenství – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví systém povinného pojištění proti pracovním úrazům a nemocem z povolání, který je založen na vícero profesních sdruženích („Berufsgenossenschaft“) a který stanoví povinné členství podniků v územně a profesně příslušném sdružení – Postavení těchto profesních sdružení, která jsou oprávněna samostatně určovat výši příspěvků, aniž by vnitrostátní právní úprava stanovila maximální výši těchto příspěvků, jako „podnik“ ve smyslu článků 81 a 82 ES.

      Výrok

               1)

               Články 81 ES a 82 ES musí být vykládány v tom smyslu, že subjekt, jakým je profesní sdružení dotčené v původním řízení, jehož členy musí být v rámci pojištění proti pracovním úrazům a nemocem z povolání podniky patřící do určitého odvětví činnosti a určitého území, nepředstavuje podnik ve smyslu těchto ustanovení, ale plní čistě sociální úlohu, pokud je takový subjekt činný v rámci systému, který provádí zásadu solidarity, a pokud tento systém podléhá státnímu dozoru, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               2)

               Články 49 ES a 50 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která stanoví, že podniky z určitého odvětví činnosti a určitého území musí být členy subjektu, jako je profesní sdružení dotčené v původním řízení, v rozsahu, v němž tento systém nejde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení cíle spočívajícího v zajištění finanční rovnováhy určitého odvětví sociálního zabezpečení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc T-324/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. února 2011 — J & F Participações v. OHIM — Plusfood Wrexham (Friboi) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Friboi — Starší národní slovní ochranná známka FRIBO — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009“ )

text:
               2.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. února 2011 — J & F Participações v. OHIM — Plusfood Wrexham (Friboi)
   (Věc T-324/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Friboi - Starší národní slovní ochranná známka FRIBO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009)
   2011/C 103/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: J & F Participações SA (Sorocaba, Brazílie) (zástupce: A. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Plusfood Wrexham Ltd (Llay, Wrexham, Spojené království) (zástupce: G. van Roeyen, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. dubna 2009 (věc R 824/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Fribo Foods Ltd a Agropecuaria Friboi, Ltda.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               J & F Participações SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-277/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Heinz-Gerhard Albrecht v. TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Heinz-Gerhard Albrecht v. TUIfly GmbH
   (Věc C-277/17)
   (2017/C 239/43)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Heinz-Gerhard Albrecht

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc T-146/16: Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a další v. Komise

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/41

         Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a další v. Komise
   (Věc T-146/16)
   (2016/C 191/54)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland (‘s-Graveland, Nizozemsko), Stichting Het Groninger Landschap (Haren, Nizozemsko), It Fryske Gea (Opsterland, Nizozemsko), Stichting Het Drentse Landschap (Assen, Nizozemsko), Stichting Het Overijssels Landschap (Dalfsen, Nizozemsko), Stichting Het Geldersch Landschap (Arnhem, Nizozemsko), Stichting Flevo-Landschap (Lelystad, Nizozemsko), Stichting Het Utrechts Landschap (De Bilt, Nizozemsko), Stichting Landschap Noord-Holland (Heiloo, Nizozemsko), Stichting Het Zuid-Hollands Landschap (Rotterdam, Nizozemsko), Stichting Het Zeeuwse Landschap (Heinkenszand, Nizozemsko), Stichting Het Noordbrabants Landschap (‘s Hertogenbosch, Nizozemsko), Stichting Het Limburgs Landschap (Maastricht, Nizozemsko) (zástupci: P. Kuypers a M. de Wit, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 2. září 2015 týkající se státní podpory SA.27301 (2015/NN) – Nizozemsko, C(2015) 5929 final;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU.

                           —

                           V Nizozemsku je ochrana přírody službou obecného zájmu ve smyslu článku 2 protokolu (č. 26) o službách obecného zájmu (Úř. věst. 2012, C 326, s. 308) a netýká se proto hospodářské činnosti.

                           —

                           Žalobkyně byly nesprávně kvalifikovány jako podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Žalobkyně jsou organizacemi hospodařícími na plochách, jejich cílem není dosahování zisku, byly založeny za účelem plnění (ne hospodářského) veřejného zájmu. Žalobkyně podpůrně tvrdí, že nejsou podniky, pokud na základě Regeling bijdragen Particuliere terreinbeherende Natuur Beschermingsorganisaties (nařízení o dotacích pro organizace spravující soukromé pozemky za účelem ochrany životního prostředí) nakoupily plochy za účelem ochrany životního prostředí.

                           —

                           Nařízení o dotacích nevede vzhledem k podmínkám, které stanoví, k hospodářskému zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Režim podpory nevede k narušení hospodářské soutěže.

                           —

                           Režim podpory nevede k narušení obchodu mezi členskými státy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z povinnosti uvést odůvodnění.


title: Věc C-467/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Milano ze dne  6. října 2005  v trestním řízení proti Giovannimu Dell'Ortovi

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Milano ze dne 6. října 2005 v trestním řízení proti Giovannimu Dell'Ortovi
   (Věc C-467/05)
   (2006/C 74/08)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale di Milano ze dne 6. října 2005 v trestním řízení proti Giovannimu Dell'Ortovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 27. prosince 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Tribunale di Milano žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Mohou se použít pravidla stanovená články 2 a 9 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV v rámci trestního řízení obecně na jakoukoliv osobu postiženou trestným činem v důsledku ustanovení čl. 1 a násl. „směrnice Rady 2004/80/ES (1) ze dne 29. dubna 2004 o odškodnění obětí trestných činů“ nebo jiných ustanovení práva Společenství?

               2)

               Mohou se použít pravidla stanovená články 2 a 9 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV v rámci výkonu trestu na základě pravomocného odsuzujícího rozsudku (a tedy také rozsudku o výkonu trestu podle článku 444 trestního řádu) na jakoukoliv osobu postiženou trestným činem v důsledku ustanovení čl. 1 a násl. „směrnice Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodnění obětí trestných činů“ nebo jiných ustanovení práva Společenství?

      (1)  Úř. věst. L 261, 6.8.2004, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 65.


title: Věc F-41/08: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 29. září 2010 — Honnefelder v. Komise ( Veřejná služba — Otevřené výběrové řízení — Nezařazení na seznam úspěšných uchazečů — Průběh ústní zkoušky — Stabilita výběrové komise )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/58

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 29. září 2010 — Honnefelder v. Komise
   (Věc F-41/08) (1)

   (Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení - Nezařazení na seznam úspěšných uchazečů - Průběh ústní zkoušky - Stabilita výběrové komise)
   2011/C 30/108
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stephanie Honnefelder (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Bode, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a B. Eggers, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise o nezařazení žalobkyně na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení AD/26/05 z důvodu neuspokojivého výsledku ústní zkoušky.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 10. května 2007 o nezařazení S. Honnefelder na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/26/05 se zrušuje.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 128, 24.5.2008, s. 38.


title: Věc T-238/14: Žaloba podaná dne 11. dubna 2014 – EGBA a RGA v. Komise

text:
               7.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/35

         Žaloba podaná dne 11. dubna 2014 – EGBA a RGA v. Komise
   (Věc T-238/14)
   2014/C 212/45
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: European Gaming and Betting Association (EGBA) (Brusel, Belgie) a The Remote Gambling Association (RGA) (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Brankin, Solicitor, T. De Meese, E. Wijckmans a M. Mudrony, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2013 o státní podpoře č. SA.30753 (C 34/10) (ex N 140/10), kterou Francie hodlá poskytnout ve prospěch dostihových společností, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení, které vynaložily žalobkyně.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí nesplňuje podstatné procesní náležitosti, které jsou uvedeny v čl. 108 odst. 2 SFEU nebo z něj vyplývají, a je v rozporu se zásadou řádné správy a s články 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU a se zásadou řádné správy, jelikož:

                           —

                           opatření není nezbytné, a tudíž nemá vlastní cíl společného zájmu;

                           —

                           opatření s sebou nese náklady, které nelze odůvodnit společným zájmem;

                           —

                           opatření není vhodným nástrojem k dosažení cíle společného zájmu;

                           —

                           opatření narušuje hospodářskou soutěž a negativně ovlivňuje obchod; a

                           —

                           Komise při posouzení opatření nevzala v úvahu celkový kontext.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že pokud jde o různé body napadeného opatření, Komise náležitě neuvedla jeho důvody.


title: Věc C-291/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 22. května 2017 – Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe a Justin Joel Grompe v. TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/40

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 22. května 2017 – Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe a Justin Joel Grompe v. TUIfly GmbH
   (Věc C-291/17)
   (2017/C 239/50)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe a Justin Joel Grompe

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-507/03: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko (Veřejné zakázky — Články 43 ES a 49 ES — Směrnice 92/50/EHS — Zadání veřejné zakázky irské poštovní službě An Post bez předchozího zveřejnění jejího vyhlášení — Nepochybný přeshraniční význam — Transparentnost)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-507/03) (1)

   (Veřejné zakázky - Články 43 ES a 49 ES - Směrnice 92/50/EHS - Zadání veřejné zakázky irské poštovní službě An Post bez předchozího zveřejnění jejího vyhlášení - Nepochybný přeshraniční význam - Transparentnost)
   (2007/C 315/02)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a K. Wiedner, zmocněnci, J. Flynn QC)

      Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, E. Regan a B. O'Moore, SC, C. O'Toole, Barrister)

      Vedlejší účastníci řízení na podporu žalovaného: Dánské království (zástupci: J. Molde a A. Jacobsen, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Petrausch a S. Ramet, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: H.G. Sevenster, C. Wissels a P. van Ginneken, zmocněnci), Finská republika (zástupce: A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 43 ES a 49 ES – Postupy při zadávání veřejných zakázek – Rozhodnutí o zadání veřejné zakázky bez předchozího zveřejnění jejího vyhlášení – Zakázka zadaná irské poštovní službě (An Post), na jejímž základě si příjemci sociálních dávek mohou vyzvedávat uvedené dávky na poštovních úřadech
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Dánské království, Francouzská republika, Nizozemské království a Finská republika ponesou vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


title: Spojené věci C-165/09 až C-167/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State — Nizozemsko) — Stichting Natuur en Milieu a další (C-165/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Groningen, Stichting Natuur en Milieu a další (C-166/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, Stichting Natuur en Milieu a další (C-167/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland ( „Životní prostředí — Směrnice 2008/1/ES — Povolení k výstavbě a provozování elektrárny — Směrnice 2001/81/ES — Národní emisní stropy pro některé látky znečisťující ovzduší — Pravomoc členských států během přechodného období — Přímý účinek“ )

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State — Nizozemsko) — Stichting Natuur en Milieu a další (C-165/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Groningen, Stichting Natuur en Milieu a další (C-166/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, Stichting Natuur en Milieu a další (C-167/09) v. College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland
   (Spojené věci C-165/09 až C-167/09) (1)

   (Životní prostředí - Směrnice 2008/1/ES - Povolení k výstavbě a provozování elektrárny - Směrnice 2001/81/ES - Národní emisní stropy pro některé látky znečisťující ovzduší - Pravomoc členských států během přechodného období - Přímý účinek)
   2011/C 211/06
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals (C-165/09), Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne (C-166/09), Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne (C-167/09),

      Žalovaní: College van Gedeputeerde Staten van Groningen (C-165/09), College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland (C-166/09 a C-167/09)

      za přítomnosti: RWE Eemshaven Holding BV, dříve RWE Power AG (C-165/09), Electrabel Nederland NV (C-166/09), College van Burgemeester en Wethouders Rotterdam (C-166/09 et C-167/09), E.On Benelux NV (C-167/09)

      Předmět věci

   Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Raad van State — Výklad článku 9 směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 257, s. 26; Zvl. vyd. 15/03, s. 80), nyní směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (kodifikované znění) (Úř. věst. L 24, s. 8), a čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (Úř. věst. L 309, s. 22; Zvl. vyd. 15/06, s. 320) — Žádost o udělení povolení v oblasti životního prostředí — Rozhodnutí příslušného orgánu — Povinnosti, které mají členské státy v období mezi koncem lhůty pro provedení směrnice a dnem stanoveným v čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/81 spadajícím do období po uplynutí lhůty k jejímu provedení — Elektrárna

      Výrok

               1)

               Článek 9 odst. 1, 3 a 4 směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění, v jeho původním znění i ve znění kodifikovaném směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, je třeba vykládat v tom smyslu, že členské státy nejsou povinny při udělování povolení v oblasti životního prostředí pro výstavbu a provozování průmyslového zařízení, jako jsou povolení dotčená ve věcech v původním řízení, zohlednit mezi podmínkami pro udělení tohoto povolení národní emisní stropy SO2 a NOx stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady č. 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší, avšak musejí dodržet povinnost vyplývající z uvedené směrnice 2001/81, v rámci národních programů přijmout nebo plánovat přiměřené a soudržné politiky a opatření, které mohou jako celek snížit emise zejména těchto znečišťujících látek na množství, která nepřesahují stropy uvedené v příloze I této směrnice, a to nejpozději do konce roku 2010.

               2)

               Během přechodného období od 27. listopadu 2002 do 31. prosince 2010, stanoveného v článku 4 směrnice 2001/81,

                           —

                           čl. 4 odst. 3 SEU a čl. 288 odst. 3 SFEU i směrnice 2001/81 členským státům ukládají povinnost nepřijímat opatření, která by mohla vážně ohrozit výsledek stanovený touto směrnicí;

                           —

                           přijetí specifického opatření členskými státy, týkajícího se pouze zdroje SO2 a NOx, patrně samo o sobě nemůže vážně ohrozit uskutečnění výsledku předepsaného směrnicí 2001/81. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda je tomu tak u každého rozhodnutí o udělení povolení v oblasti životního prostředí pro výstavbu a provozování průmyslového zařízení, jako jsou povolení dotčená ve věcech v původním řízení;

                           —

                           čl. 288 odst. 3 SFEU a článek 6, čl. 7 odst. 1 a 2 i čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2001/81 členským státům ukládají povinnost vypracovat, podle potřeby aktualizovat a zrevidovat programy pro postupné snižování národních emisí SO2 a NOx, které jsou povinny zpřístupnit veřejnosti a dotčeným organizacím prostřednictvím jasných, srozumitelných a snadno dostupných informací, a uvědomit o nich Evropskou komisi v předepsaných lhůtách, a kromě toho zpracovat a každoročně aktualizovat národní emisní inventury uvedených emisí, jakož i národní prognózy pro rok 2010, které musejí ve stanovených lhůtách oznámit Evropské komisi a Evropské agentuře pro životní prostředí;

                           —

                           čl. 288 odst. 3 SFEU a samotná směrnice 2001/81 členským státům neukládají povinnost odepřít nebo omezit udělení povolení v oblasti životního prostředí pro výstavbu a provozování průmyslového zařízení, jako jsou povolení dotčená ve věcech v původním řízení, ani přijmout specifická kompenzační opatření pro každé vydané povolení tohoto druhu, a to ani v případě překročení nebo hrozícího překročení národních emisních stropů SO2 a NOx.

               3)

               Článek 4 směrnice 2001/81 není bezpodmínečný a dostatečně přesný, aby se jej jednotlivci mohli před 31. prosincem 2010 dovolávat před vnitrostátními soudy.
               Článek 6 směrnice 2001/81 přiznává bezprostředně dotčeným jednotlivcům práva, kterých se lze dovolávat před vnitrostátními soudy a domáhat se toho, aby členské státy během přechodného období od 27. listopadu 2002 do 31. prosince 2010 přijaly nebo plánovaly v rámci národních programů přiměřené a soudržné politiky a opatření vhodné k celkovému snížení emisí uvedených znečišťujících látek tak, aby splnily národní stropy stanovené v příloze I uvedené směrnice nejpozději do konce roku 2010, a poskytly tyto za tímto účelem vypracované programy veřejnosti a dotčeným organizacím prostřednictvím jasných, srozumitelných a snadno dostupných informací.

      (1)  Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


title: Věc C-12/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dublin Metropolitan District Court (Irsko) dne 10. ledna 2011 — Danise McDonagh v. Ryanair Ltd

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dublin Metropolitan District Court (Irsko) dne 10. ledna 2011 — Danise McDonagh v. Ryanair Ltd
   (Věc C-12/11)
   2011/C 80/27
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Dublin Metropolitan District Court

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Danise McDonagh

      Žalovaná: Ryanair Ltd

      Předběžné otázky

               1)

               Překračují takové okolnosti, jako je uzavření evropského vzdušného prostoru v důsledku erupce sopky Eyjafjallajökull na Islandu, která způsobila rozsáhlá a dlouhotrvající přerušení leteckého provozu, rámec „mimořádných okolností“ ve smyslu nařízení č. 261/2004 (1)?

               2)

               Pokud je odpověď na první otázku kladná, je povinnost poskytnout péči za takových okolností vyloučena podle článků 5 a 9?

               3)

               Je-li odpověď na druhou otázku záporná, jsou články 5 a 9 neplatné v rozsahu, v němž porušují zásady proporcionality a zákazu diskriminace, zásadu „spravedlivého vyrovnání zájmů“ obsaženou v Montrealské úmluvě a články 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie?

               4)

               Je třeba povinnost podle článků 5 a 9 vykládat tak, že pro poskytování péče v případech, kdy je zrušení letů způsobeno „mimořádnými okolnostmi“, obsahuje implicitní omezení, jako je například časové omezení nebo omezení peněžního charakteru?

               5)

               Je-li odpověď na čtvrtou otázku záporná, jsou články 5 a 9 neplatné v rozsahu, v němž porušují zásady proporcionality a zákazu diskriminace, zásadu „spravedlivého vyrovnání zájmů“ obsaženou v Montrealské úmluvě a články 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Spojené věci C-72/10 a C-77/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — trestní řízení proti Marcellu Costovi (C-72/10), Ugo Cifonemu (C-77/10) ( „Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Hazardní hry — Sběr sázek na sportovní události — Požadavek koncese — Důsledky, které je třeba vyvodit z porušení unijního práva při přidělování koncesí — Udělení 16300 dodatečných koncesí — Zásada rovného zacházení a povinnost transparentnosti — Zásada právní jistoty — Ochrana držitelů dřívějších licencí — Vnitrostátní právní úprava — Minimální povinné vzdálenosti mezi místy výběru sázek — Přípustnost — Přeshraniční činnosti, které lze postavit na roveň činnostem, jež jsou předmětem koncese — Zákaz stanovený vnitrostátními právními předpisy — Přípustnost“ )

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — trestní řízení proti Marcellu Costovi (C-72/10), Ugo Cifonemu (C-77/10)
   (Spojené věci C-72/10 a C-77/10) (1)

   (Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Sběr sázek na sportovní události - Požadavek koncese - Důsledky, které je třeba vyvodit z porušení unijního práva při přidělování koncesí - Udělení 16 300 dodatečných koncesí - Zásada rovného zacházení a povinnost transparentnosti - Zásada právní jistoty - Ochrana držitelů dřívějších licencí - Vnitrostátní právní úprava - Minimální povinné vzdálenosti mezi místy výběru sázek - Přípustnost - Přeshraniční činnosti, které lze postavit na roveň činnostem, jež jsou předmětem koncese - Zákaz stanovený vnitrostátními právními předpisy - Přípustnost)
   2012/C 98/05
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního trestního řízení

   Marcello Costa (C-72/10), Ugo Cifone (C-77/10)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte Suprema di Cassazione — Volný pohyb osob — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Sběr sázek — Vnitrostátní právní předpisy, které podmiňují výkon této činnosti získání povolení a licence veřejné bezpečnosti — Ochrana přiznaná právním subjektům, které získaly povolení a licence na základě postupu, který neoprávněně vyloučil jiné subjekty v témže odvětví — Slučitelnost s články 43 ES a 49 ES

      Výrok

               1)

               Články 43 ES a 49 ES, jakož i zásady rovného zacházení a efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát, který v rozporu s unijním právem vyloučil jednu kategorii subjektů z přidělování koncesí na provozování hospodářské činnosti a který se snaží toto porušení zhojit tím, že v nabídkovém řízení nabídne velký počet nových koncesí, chránil obchodní pozice získané existujícími subjekty tím, že mimo jiné stanoví minimální vzdálenosti mezi zařízeními nových koncesionářů a zařízeními již existujících subjektů.

               2)

               Články 43 ES a 49 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby osobám spojeným se subjektem, který byl vyloučen z nabídkového řízení v rozporu s unijním právem, byly uloženy sankce za výkon organizované činnosti sběru sázek bez koncese nebo policejního povolení, a to i po novém nabídkovém řízení, jehož cílem bylo zhojení tohoto porušení unijního práva, jelikož toto nabídkové řízení a následné přidělení nových koncesí nezhojilo účinně protiprávní vyloučení uvedeného subjektu z předchozího nabídkového řízení.

               3)

               Z článků 43 ES a 49 ES, ze zásady rovného zacházení, povinnosti transparentnosti, jakož i ze zásady právní jistoty vyplývá, že takové podmínky a podrobnosti nabídkového řízení, o jaké se jedná ve věcech v původních řízeních, a zejména taková ustanovení upravující zánik koncesí udělených v uvedeném nabídkovém řízení, jako jsou ustanovení uvedená v čl. 23 odst. 2 písm. a) a odstavci 3 návrhu smlouvy mezi autonomní správou státních monopolů a úspěšným uchazečem o koncesi týkající se hazardních her souvisejících s jinými událostmi než koňskými dostihy, musí být formulovány jasně, přesně a jednoznačně, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


title: Věc C-13/12 P P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 — Čeljabinskij elektrometalurgičeskij kombinat OAO (CHEMK) a Kuzněckije ferrosplavy OAO (KF) v. Rada Evropské unie a Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Dumping — Nařízení (ES) č. 172/2008 — Dovoz ferosilikonu pocházejícího z Číny, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska — Nařízení (ES) č. 384/96 — Článek 2 odst. 9 — Vývozní cena — Článek 3 odst. 5 a 6 — Zjišťování újmy — Článek 6 odst. 7 — Šetření — Článek 8 odst. 4 — Nabídka závazků — Nedůvěrná verze — Článek 20 odst. 1 — Informace zúčastněných osob — Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. listopadu 2013 — Čeljabinskij elektrometalurgičeskij kombinat OAO (CHEMK) a Kuzněckije ferrosplavy OAO (KF) v. Rada Evropské unie a Evropská komise
   (Věc C-13/12 P P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Dumping - Nařízení (ES) č. 172/2008 - Dovoz ferosilikonu pocházejícího z Číny, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska - Nařízení (ES) č. 384/96 - Článek 2 odst. 9 - Vývozní cena - Článek 3 odst. 5 a 6 - Zjišťování újmy - Článek 6 odst. 7 - Šetření - Článek 8 odst. 4 - Nabídka závazků - Nedůvěrná verze - Článek 20 odst. 1 - Informace zúčastněných osob - Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé)
   2014/C 45/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Čeljabinskij elektrometalurgičeskij kombinat OAO (CHEMK) a Kuzněckije ferrosplavy OAO (KF) (zástupci: P. Vander Schueren, advocaat, a N. Mizulin, advokát)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, Rechtsanwalt, a s N. Chesaitesem, barrister) a Evropská komise (zástupci: H. van Vliet s M. França, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 25. října 2011 CHEMK a KF v. Rada (T-190/08), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující k částečnému zrušení nařízení Rady (ES) č. 172/2008 ze dne 25. února 2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovozy ferosilicia pocházejícího z Číny, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska (Úř. věst. L 55, s. 6), a, podpůrně, ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 28. února 2008, kterým byla zamítnuta žádost navrhovatelek o pozastavení antidumpingového cla uloženého sporným nařízením

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Čeljabinskij elektrometalurgičeskij kombinat OAO (CHEMK) a Kuzněckije ferrosplavy OAO (KF) se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


title: Věc C-54/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 1. února 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Wind Telecomunicazioni SpA

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 1. února 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Wind Telecomunicazioni SpA
   (Věc C-54/17)
   (2017/C 239/26)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Odpůrkyně: Wind Telecomunicazioni SpA

      Předběžné otázky
       (1)

               1)

               Brání články 8 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 (2) výkladu odpovídajících vnitrostátních ustanovení, kterými byly tyto články provedeny (t.j. v uvedeném pořadí články 24 a 25 italského spotřebitelského zákoníku), podle něhož lze kvalifikovat jako „nepatřičné ovlivňování“, tedy jako „agresivní obchodní praktiku“, která může „výrazně“ zhoršit svobodnou volbu nebo chování průměrného spotřebitele, postup telefonního operátora spočívající v neposkytnutí informací o přednastavení určitých telefonních služeb (a sice hlasové odkazové služby nebo internetové služby) na SIM kartách, a to zejména v situaci, kdy dotčený telefonní operátor není povinen učinit žádný další konkrétní úkon?

               2)

               Lze bod 29 přílohy I směrnice 2005/29/ES […] vykládat v tom smyslu, že se o „setrvačný prodej“ jedná tehdy, jestliže mobilní operátor požádá zákazníka o zaplacení ceny za hlasovou odkazovou službu a internetovou službu, a to v situaci, kterou charakterizují následující skutečnosti:

                           —

                           při uzavírání smlouvy o poskytování mobilních telefonních služeb telefonní operátor neinformoval řádně spotřebitele o tom, že hlasová odkazová služba a internetová služba jsou na SIM kartě předem nastavené a spotřebitel může proto uvedené služby případně využívat, aniž by učinil zvláštní úkon (setting);

                           —

                           spotřebitel musí v každém případě učinit příslušné úkony, které jsou nutné k využívání uvedených služeb (například zadat číslo hlasové odkazové služby nebo aktivovat příkazy spouštějící prohlížení internetu);

                           —

                           vůbec se nejedná o výtky týkající se technických a provozních podmínek, na základě kterých spotřebitel dané služby konkrétně využívá, ani informací o těchto podmínkách a o ceně samotných služeb, přičemž operátorovi se vyčítá jen neoznámení skutečnosti, že služby jsou na SIM kartě předem nastavené?

               3)

               Brání smysl a účel „obecné“ směrnice č. 2005/29 jako „bezpečnostní sítě“ na ochranu spotřebitelů, jakož i bod 10 odůvodnění a čl. 3 odst. 4 této směrnice vnitrostátní právní úpravě, podle níž spadá posuzování dodržování zvláštních povinností na ochranu spotřebitelů stanovených odvětvovou směrnicí č. 2002/22/ES (3) do působnosti obecné směrnice č. 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách, čímž je vyloučen zásah orgánu příslušného k odstraňování porušování odvětvové směrnice, a to ve všech případech, které mohou zahrnovat i prvky nekalé obchodní praktiky?

               4)

               Má být zásada přednosti lex specialis podle čl. 3 odst. 4 směrnice č. 2005/29/ES vykládána jako zásada upravující vztahy mezi systémy právní úpravy (obecnou a odvětvovou právní úpravou) nebo vztahy mezi právními předpisy (obecnými a zvláštními předpisy) či vztahy mezi orgány odpovědnými za regulaci a dohled v příslušných odvětvích?

               5)

               Lze mít za to, že je jedná o „rozpor“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice č. 2005/29/ES jen tehdy, když existuje podstatný rozpor mezi ustanoveními právních předpisů týkajících se nekalých obchodních praktik a jinými unijními předpisy upravujícími zvláštní odvětvové aspekty obchodních praktik, nebo stačí, že dotčené právní předpisy a právní předpisy o nekalých obchodních praktikách obsahují v souvislosti se zvláštnostmi příslušného odvětví natolik odlišnou právní úpravu, že to vede ke kolizi předpisů (Normenkollision), pokud jde o stejnou konkrétní situaci?

               6)

               Vztahuje se pojem „pravidla Společenství“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES jen na ustanovení obsažená v unijních nařízeních a směrnicích nebo také na předpisy, kterými se uvedená ustanovení přímo provádějí, anebo zahrnuje daný pojem také právní a správní předpisy, kterými se provádějí zásady unijního práva?

               7)

               Brání zásada přednosti lex specialis podle bodu 10 odůvodnění a čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES, jakož i články 20 a 21 směrnice 2002/22/ES a články 3 a 4 směrnice 2002/21/ES (4) výkladu odpovídajících vnitrostátních provádějících předpisů, podle něhož vždy, když v některém regulovaném odvětví, na které se vztahuje odvětvová „spotřebitelská“ právní úprava přiznávající regulační a sankční pravomoci příslušnému odvětvovému orgánu, dojde k postupu, který lze spojit s pojmem „agresivní praktika“ ve smyslu článků 8 a 9 směrnice 2005/29/ES nebo „za všech okolností“ agresivní podle přílohy I směrnice 2005/29/ES, je třeba uplatnit obecný právní předpis o nekalých praktikách, a to i tehdy, když existuje odvětvový právní předpis přijatý na ochranu spotřebitelů a založený na ustanoveních unijního práva, který úplně upravuje stejné „agresivní praktiky“ nebo v každém případě uvedené „nekalé praktiky“?

      (1)  Navazující číslování předběžných otázek je odlišné od číslování uvedeného v předkládajícím usnesení, které obsahovalo dvě skupiny otázek, které nebyly očíslovány navazujícím způsobem.

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51).

      (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002, o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33).


title: Věc C-280/09: Žaloba podaná dne 22. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/7

         Žaloba podaná dne 22. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-280/09)
   2009/C 256/13
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Oliver a G. Braga da Cruz, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala vnitrostátní opatření nezbytná k uplatnění provedení článků 10 a 12 nařízení č. 273/2004, nebo tím, že o nich neinformovala Komisi v souladu s článkem 16 uvedeného nařízení, jakož i tím, že nepřijala opatření nezbytná k provedení čl. 26 odst. 3 a článku 31 nařízení č. 111/2005, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 (1) ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog a nařízení Rady (ES) č. 111/2005 (2), kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Společenstvím a třetími zeměmi;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Nařízení č. 273/2004 nabylo účinnosti dne 18. srpna 2005. Nařízení č. 111/2005 nabylo účinnosti dne 15. února 2005 a uplatňuje se ode dne 18. srpna 2005.
   Vzhledem k tomu, že Komise nebyla informována o opatřeních přijatých Portugalskou republikou pro účely splnění uvedených ustanovení a vzhledem k tomu, že Komise nemá k dispozici jiné informace, na základě kterých by mohla dospět k závěru, že potřebná opatření byla přijata, zdá se, že Portugalská republika uvedená opatření dosud nepřijala, čímž nesplnila povinnosti, které pro ni z uvedených nařízení vyplývají.

      (1)  Úř. věst. L 47, s. 1; Zvl. vyd. 15/08, s. 46.

      (2)  Úř. věst. L 22, s. 1


title: Věc T-216/06: Žaloba podaná dne 16. srpna 2006 – Lucite International a Lucite International UK v. Komise

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/12

         Žaloba podaná dne 16. srpna 2006 – Lucite International a Lucite International UK v. Komise
   (Věc T-216/06)
   (2006/C 237/21)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lucite International Ltd (Hampshire, Spojené království) a Lucite International UK Ltd (Lancashire, Spojené království) (zástupci: R. Thompson, QC, a S. Rose, solicitor)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               Zrušit čl. 2 písm. d) rozhodnutí COMP/F/38.645;

               —

               nahradit pokutu uloženou podle čl. 2 písm. d) rozhodnutí [COMP/F/38.645] pokutou ve výši 18 268 750 eur nebo jinou nižší částkou jakou bude Soud považovat za přiměřenou; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006 ve věci COMP/F/38.645 – Metakryláty, kterým Komise stanovila, že žalobkyně porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru tím, že se účastnily kartelu v metakrylátech, který sestával z jednání o cenách, uzavírání, provádění a monitorování dohod o cenách jednak ve formě zvyšování cen nebo přinejmenším ve stabilizaci existujících úrovní cen, jednání o uložení dodatečných poplatků za služby zákazníkům, výměny obchodně důležitých a důvěrných informací o trhu nebo o společnosti a účasti na pravidelných setkáních a jiných kontaktech umožňujících porušení.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně použila své pokyny o metodě stanovování pokut při výpočtu pokuty uložené žalobkyním.
   Zaprvé Komise nevzala v úvahu povahu účasti žalobkyň a rozsah jejich role v narušování kartelu při stanovení základní částky pokuty.
   Zadruhé Komise řádně nezvážila polehčující okolnosti použitelné na žalobkyně.


title: Věc C-140/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 20. ledna 2015 ve věci T-111/12, Španělsko v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 20. ledna 2015 ve věci T-111/12, Španělsko v. Komise
   (Věc C-140/15 P)
   (2015/C 155/21)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Recchia a S. Pardo Quintillán, zmocněnkyně)

      Další účastník řízení: Španělské království

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 20. ledna 2015 ve věci T-111/12, Španělsko v. Komise;

               —

               vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí a

               —

               uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek předložený Komisí se týká rozsudku Tribunálu ze dne 20. ledna 2015 ve věci T-111/12. Tribunál tímto rozsudkem zrušil rozhodnutí Komise C(2011)9990 ze dne 22. prosince 2011, kterým se snižuje finanční podpora z Fondu soudržnosti přidělená blíže určeným projektům.
   Komise na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí dva důvody. Primárně má Komise za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že Komise musí přijmout rozhodnutí o finanční opravě ve lhůtě stanovené základním aktem platným ke dni, kdy se konalo slyšení mezi Komisí a členským státem. Podpůrně Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že lhůta, která je Komisi uložena k přijetí rozhodnutí o finanční opravě, je kogentní a její nedodržení představuje porušení podstatné formální náležitosti, jež způsobuje neplatnost rozhodnutí přijatého jindy než v této lhůtě.


title: Věc C-509/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. května 2007 – Akzo Nobel NV v. Komise Evropských společenství

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/30

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. května 2007 – Akzo Nobel NV v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-509/06) (1)

   (2007/C 183/58)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


title: Věc C-209/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 6. května 2015 – Korpschef van politie v. W.F. de Munk

text:
               3.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 254/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 6. května 2015 – Korpschef van politie v. W.F. de Munk
   (Věc C-209/15)
   (2015/C 254/08)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Korpschef van politie

      Žalovaná: W.F. de Munk

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 7 směrnice 2003/88/ES (1) vykládán v tom smyslu, že takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je článek 19 Barp, podle kterého u protiprávně propuštěného úředníka nedochází ke kumulaci hodin dovolené za období ode dne propuštění do dne obnovení služebního poměru resp. dne, který byl s konečnou platností určen jako den propuštění, je neslučitelné s tímto článkem?

               2)

               Vyplyne-li z otázky 1, že ve sporném období došlo ke kumulaci hodin dovolené: Musí být v takovém případě článek 7 směrnice 2003/88/ES vykládán v tom smyslu, že článek 23 Barp, podle kterého lze na konci roku, v němž se nakumulovala dovolená, převést do příštího roku pouze omezený počet hodin dovolené a zbývající nevyčerpané hodiny dovolené propadnou, je neslučitelný s tímto článkem?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).


title: Věc C-346/10: Žaloba podaná dne 8. července 2010 — Evropská komise v. Řecká republika

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/31

         Žaloba podaná dne 8. července 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-346/10)
   ()
   2010/C 246/52
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: G. Zavvos)

      Žalovaná: Řecká republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že uložila omezení na vydávání silničních licencí pro užitková vozidla a soukromá cisternová vozidla, zejména v článku 4 zákona 383/1976, článku 6 a 7 zákona 3054/2002 a v ministerských vyhláškách týkajících se provedení těchto zákonů a tím, že uložila pevné poplatky (v rámci určitých prahových hodnot) pro přepravní služby, které jsou poskytovány užitkovými vozidly, porušila článek 49 Smlouvy o fungování Evropské Unie (dříve článek 43 ES);

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise uvádí, že skutečnost, že poskytnutí nových licencí pro užitková vozidla závisí na „přepravních potřebách země“, které nejsou definovány objektivně, omezuje svobodu usazování silničních speditérských podniků v Řecku a že vzhledem k tomu, že dotčená omezení nejsou odůvodněna na základě veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, porušuje čl. 4 odst. 3 písm. a) zákona č. 383/1976 článek 49 SFEU (dříve 43 ES).
   Krom toho odrazuje povinnost používat stanovené pevné poplatky s dolní a horní prahovou hodnotou zaprvé zahraniční podniky od přístupu na trh s nákladní silniční přepravou nebo na řecký trh pro obchod s ropnými výrobky a zadruhé brání podnikům již usazeným v Řecku v rozvoji jejich činností, protože nemohou účinně soutěžit s podniky již pevně zakotvenými na trhu, což ve výsledku, v souladu s judikaturou Soudního dvora, porušuje svobodu usazování. Toto stanovení poplatků a podmínek přepravy pro vozidla není v souladu s čl. 96 odst. 2 SFEU (protože Komise neposkytla požadované povolení) a neslouží ani k ochraně citlivých odvětví hospodářství a odlehlých oblastí, zatímco skutečnost, že Řecká republika stanovila jen minimální meze poplatků pro přepravu tekutých paliv užitkovými vozidly není v souladu s pravidly volné hospodářské soutěže a musí být tedy okamžitě odstraněna.
   Krom toho zmocňuje zákon č. 3054/2002 řeckou vládu k tomu, aby kontrolovala počet soukromých cisternových vozidel na cestách, čímž sporné ustanovení porušuje svobodu usazování (článek 49 SFEU), protože patří k souboru předpisů řeckého právního řádu, které v konečném důsledku nesledují jen cíl zachovat uzavřenost povolání přepravců ropných výrobků, ale také cíl zachovat tržní sílu každého na tomto trhu činného podniku. Stanovení počtu cisternových vozidel podniků, které obchodují s ropnými výrobky, správním orgánem není nutné k tomu, aby se tyto podniky přizpůsobily tržním podmínkám a není odůvodněné ani z důvodů veřejné (silniční) bezpečnosti a veřejného zdraví.
   Řecká republika neposkytla ani dostatečná vysvětlení a důkazy, aby odůvodnila výše uvedená omezení a tedy článek 4 zákona č. 383/1976 a články 6 a 7 zákona č. 3054/2002 spolu s odpovídající prováděcími ministerskými vyhláškami a stanovením pevných poplatků (v rámci určitých prahových hodnot) pro přepravní služby poskytované užitkovými vozidly porušují článek 49 Smlouvy o fungování Evropské Unie (dříve článek 43 ES).


title: Věc T-316/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. ledna 2009 – Commercy v. OHIM – easyGroup IP Licensing (easy Hotel) ( Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Společenství easyHotel — Starší národní slovní ochranná známka EASYHOTEL — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence podobnosti výrobků a služeb — Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 — Právní pomoc — Žádost podaná insolvenčním správcem obchodní společnosti — Článek 94 odst. 2 jednacího řádu )

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. ledna 2009 – Commercy v. OHIM – easyGroup IP Licensing (easy Hotel)
   (Věc T-316/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství easyHotel - Starší národní slovní ochranná známka EASYHOTEL - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence podobnosti výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 - Právní pomoc - Žádost podaná insolvenčním správcem obchodní společnosti - Článek 94 odst. 2 jednacího řádu“)
   (2009/C 55/42)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Commercy AG (Výmar, Německo) (zástupci: původně F. Jaschke, poté S. Grosse a I. Müller, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: easyGroup IP Licensing Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: T. Koerl a S. Möbus, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. června 2007 (věc R 1295/2006-2), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Commercy AG a easyGroup IP Licensing Ltd.
   Výrok

               1)

               Žádost o právní pomoc se zamítá.

               2)

               Žaloba se zamítá.

               3)

               Commercy AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


title: Věc C-372/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 19. června 2017 – Vision Research Europe BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 19. června 2017 – Vision Research Europe BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Věc C-372/17)
   (2017/C 300/21)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord-Holland

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Vision Research Europe BV

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

      Předběžná otázka

   Je prováděcí nařízení Komise (EU) č. 113/2014 (1) ze dne 4. února 2014 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury platné, pokud je správné předběžné zjištění Rechtbank o tom, že podpoložka 8525 80 30 by měla být vykládána tak, že do ní lze zařadit takovou kameru, jaká je uvedena v bodech 2 a 12 výše, která je vybavena pamětí závislou na napájení, v jejímž důsledku dochází ke ztrátě snímků pořízených kamerou v případě pořízení dalšího záznamu nebo při vypnutí kamery.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 38, s. 20.


title: Věc C-462/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Německo) — Ümit Bekleyen v. Land Berlin ( Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Článek 7 druhý pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 — Právo přiznané dítěti tureckého pracovníka odpovědět na jakoukoli nabídku zaměstnání v hostitelském státě, kde ukončilo odborné vzdělání — Započetí odborného vzdělávání po definitivním odcestování rodičů z tohoto členského státu )

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Německo) — Ümit Bekleyen v. Land Berlin
   (Věc C-462/08) (1)

   („Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Článek 7 druhý pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 - Právo přiznané dítěti tureckého pracovníka odpovědět na jakoukoli nabídku zaměstnání v hostitelském státě, kde ukončilo odborné vzdělání - Započetí odborného vzdělávání po definitivním odcestování rodičů z tohoto členského státu“)
   2010/C 63/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Ümit Bekleyen

      Žalovaná: Land Berlin

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Výklad čl. 7 druhého pododstavce rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 — Turecký státní příslušník narozený v hostitelském členském státě, který se poté, co se vrátil se svými rodiči do své země původu, vrátí sám po více než 10 letech do hostitelského členského státu, kde se jeho rodiče v minulosti po více než tři roky nacházeli na řádném trhu práce, aby zahájil odborné vzdělávání — Právo tohoto tureckého státního příslušníka na přístup na trh práce a právo na odpovídající pobyt v hostitelském členském státě po ukončení odborného vzdělávání

      Výrok

   Článek 7 druhý pododstavec rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, přijatého Radou přidružení, zřízenou Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, je nutno vykládat v tom smyslu, že pokud turecký pracovník legálně vykonával zaměstnání v hostitelském členském státě, může se dítě takovéhoto pracovníka v tomto členském státě poté, co v něm dokončilo své odborné vzdělání, dovolávat práva na přístup k trhu práce a odpovídajícího práva pobytu, třebaže se poté, co spolu se svými rodiči odcestovalo do státu jejich původu, samo vrátilo do zmíněného členského státu, aby v něm započalo toto vzdělávání.

      (1)  Úř. věst. C 19, 24.1.2009.


title: Věc T-467/12: Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2013 — Tridium v. OHIM — q bus Mediatektur (SEDONA FRAMEWORK) ( „Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/43

         Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2013 — Tridium v. OHIM — q bus Mediatektur (SEDONA FRAMEWORK)
   (Věc T-467/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 156/81
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tridium, Inc. (Richmond, Virginie, Spojené státy americké) (zástupce: M. Nentwig, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: q-bus Mediatektur GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: M.-T. Schott, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. srpna 2012 (věc R 1943/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi q bus Mediatektur GmbH a Tridium, Inc.

      Výrok

               1)

               Není namístě vydat rozhodnutí ve věci samé.

               2)

               Žalobkyně a další účastnice řízení před odvolacím senátem ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů vzniklých žalovanému.

      (1)  Úř. věst. C 9, 12.1.2013.


title: Věc C-97/10 až C-99/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Dax — Francie) — AG2R Prévoyance v. Bourdil SARL (C-97/10), Société boucalaise de boulangerie SARL (C-98/10), Baba-Pom SARL (C-99/10)

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Dax — Francie) — AG2R Prévoyance v. Bourdil SARL (C-97/10), Société boucalaise de boulangerie SARL (C-98/10), Baba-Pom SARL (C-99/10)
   (Věc C-97/10 až C-99/10) (1)

   2011/C 252/53
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc C-216/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg dne 8. května 2012 — Caisse nationale des prestations familiales v. Hliddal, Fjola

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg dne 8. května 2012 — Caisse nationale des prestations familiales v. Hliddal, Fjola
   (Věc C-216/12)
   2012/C 235/10
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Caisse nationale des prestations familiales

      Odpůrkyně: Hliddal, Fjola

      Předběžné otázky

   Je taková dávka, jako je příspěvek na rodičovskou dovolenou podle článků 306 až 308 zákoníku o sociálním zabezpečení, rodinnou dávkou ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu i) a čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (1), v pozměněném a aktualizovaném znění použitelném v souladu s Přílohou II oddílem A bodem 1 Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob a Závěrečného aktu podepsaných dne 21. června 1999 v Lucemburku (2)?

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.

      (2)  Úř. věst. 2002, L 114, s. 6.


title: Věc C-487/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 4. listopadu 2014 – SC Total Waste Recycling SRL v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 4. listopadu 2014 – SC Total Waste Recycling SRL v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
   (Věc C-487/14)
   (2015/C 026/11)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SC Total Waste Recycling SRL

      Žalovaná: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      Předběžné otázky

               1)

               Je čl. 2 bod 35 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 (1) třeba vykládat tak, že v sousloví přeprava odpadů, která se uskutečňuje „způsobem, který není výslovně uveden ve formuláři oznámení nebo v průvodním dokladu“, se odkazuje na druhy přepravy uvedené v přílohách IA a IB uvedeného nařízení (silniční, železniční, námořní, letecká, vnitrozemská vodní doprava)?

               2)

               Je skutečnost, že příslušnému orgánu nebyla oznámena podstatná změna v podrobnostech nebo podmínkách odsouhlasené přepravy ve smyslu čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 1013/2006, třeba vykládat tak, že jde o přepravu odpadu, která se uskutečňuje „způsobem, který není výslovně uveden ve formuláři oznámení nebo v průvodním dokladu“ ve smyslu čl. 2 bodu 35 písm. d) nařízení č. 1013/2006 a tedy o nedovolenou přepravu?

               3)

               Je v případě, kdy je odpad dopraven na území tranzitní země přes jiný hraniční přechod, než který byl uveden ve formuláři oznámení nebo v průvodním dokladu, třeba mít za to, že došlo k podstatné změně v podrobnostech nebo podmínkách odsouhlasené přepravy ve smyslu čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 1013/2006?

               4)

               Pokud je odpad dopravený na území tranzitní země jinudy, než bylo uvedeno ve formuláři oznámení nebo v průvodním dokladu, považován za nedovolenou přepravu, lze z toho důvodu uloženou pokutu, jejíž výše dosahuje výše pokuty ukládané tomu, kdo poruší povinnost získat souhlas s přepravou a předložit předchozí písemné oznámení, považovat za přiměřenou?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, s. 1).