title: Věc C-400/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. března 2011 — Evropská komise v. Španělské království ( „Nesplnění povinnosti státem — Svoboda usazování — Článek 43 ES — Vnitrostátní právní úprava týkající se zřizování maloobchodních prodejních ploch v Katalánsku — Omezení — Odůvodnění — Proporcionalita“ )

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/2

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. března 2011 — Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-400/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Svoboda usazování - Článek 43 ES - Vnitrostátní právní úprava týkající se zřizování maloobchodních prodejních ploch v Katalánsku - Omezení - Odůvodnění - Proporcionalita)
   2011/C 152/02
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Traversa a R. Vidal Puig, zmocněnci, C. Fernández Vicién a A. Pereda Miquel, abogados)

      Žalovaný: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)

      Vedlejší účastník podporující žalovaného: Dánské království (zástupci: J. Bering Liisberg a R. Holdgaard, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 43 ES — Omezení zřizování obchodních center — Povolení

      Výrok

               1)

               Španělské království tím, že přijalo nebo ponechalo v platnosti následující ustanovení:

                           —

                           článek 4 odst. 1 zákona samosprávného společenství Katalánsko č. 18/2005 o obchodní infrastruktuře (Ley 18/2005 de equipamientos comerciales) ze dne 27. prosince 2005, v rozsahu, v němž zakazuje zřizování velkých maloobchodních prodejen mimo konsolidovaná městská území omezeného počtu obcí;

                           —

                           článek 7 a čl. 10 odst. 2 přílohy k nařízení samosprávného společenství Katalánsko č. 379/2006, kterým se schvaluje odvětvový územní plán pro obchodní infrastrukturu (Decreto 379/2006 por el que se aprueba el Plan territorial sectorial de equipamientos comerciales) ze dne 10. října 2006, jakož i jeho příloha 1, v rozsahu, v němž tato ustanovení omezují zřizování nových hypermarketů na omezený počet okresů a stanoví, že takovéto nové hypermarkety nesmí pojmout více než 9 % výdajů na zboží každodenní potřeby a 7 % výdajů na ostatní zboží;

                           —

                           článek 6 odst. 2 první pododstavec zákona Španělského království č. 7/1996 o regulaci maloobchodu (Ley 7/1996, de ordenación del comercio minorista) ze dne 15. ledna 1996, článek 8 zákona samosprávného společenství Katalánsko č. 18/2005 o obchodní infrastruktuře (Ley 18/2005 de equipamientos comerciales) ze dne 27. prosince 2005, jakož i čl. 33 odst. 4 a čl. 33 odst. 2 nařízení samosprávného společenství Katalánsko č. 378/2006, kterým se provádí zákon č. 18/2005 o obchodní infrastruktuře (Decreto 378/2006 por el que se desarolla la Ley 18/2005) ze dne 10. října 2006, v rozsahu, v němž tato ustanovení vyžadují použití stropů, pokud jde o podíl na trhu a dopad na stávající maloobchod, po jejichž překročení není možné otevřít velké maloobchodní prodejny nebo nové středně velké maloobchodní prodejny, a

                           —

                           článek 26 nařízení č. 378/2006, kterým se provádí zákon č. 18/2005 (Decreto 378/2006 por el que se desarolla la Ley 18/2005) v rozsahu, v němž upravuje složení Comisión de Equipamientos Comerciales (komise pro obchodní infrastrukturu) tak, že zajišťuje zastoupení stávajícího maloobchodu a nestanoví zastoupení sdružení činných v oblasti ochrany životního prostředí a zájmových seskupení působících v oblasti ochrany spotřebitelů,

                           —

                           nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 43 ES.

               2)

               Není třeba rozhodovat o žalobě v rozsahu, v němž se týká slučitelnosti čl. 33 odst. 5 a 7 nařízení samosprávného společenství Katalánsko č. 378/2006, kterým se provádí zákon č. 18/2005 (Decreto 378/2006 por el que se desarolla la Ley 18/2005) ze dne 10. října 2006, s článkem 43 ES.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Evropská komise, Španělské království a Dánské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 285, 8.11.2008.


title: Věc C-523/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Gelderland (Nizozemsko) dne 20. listopadu 2014 – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA v. VSB Machineverhuur BV a další

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Gelderland (Nizozemsko) dne 20. listopadu 2014 – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA v. VSB Machineverhuur BV a další
   (Věc C-523/14)
   (2015/C 034/14)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Gelderland

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA

      Žalovaní: VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá žaloba podaná Aertssen jakožto účastnicí řízení uplatňující občanskoprávní nároky ve smyslu článku 63 a násl. belgického trestního řádu s přihlédnutím ke způsobu jejího podání a stádiu, v němž se řízení nachází, do působnosti nařízení č. 44/2001 (1)?
               Pokud ano:

               2)

               Je čl. 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001 nutno vykládat v tom smyslu, že řízení je u zahraničního (belgického) soudu ve smyslu tohoto předpisu zahájeno také tehdy, jestliže u belgického vyšetřovacího soudce byla účastníkem řízení uplatňujícím občanskoprávní nároky podána žaloba a předběžné vyšetřování nebylo dosud ukončeno?

               3)

               Pokud ano: K jakému okamžiku se věc, jež byla zahájena žalobou podanou účastníkem řízení uplatňujícím občanskoprávní nároky, považuje pro účely čl. 27 odst. 1 a článku 30 nařízení č. 44/2001 za zahájenou a soud za ten, u něhož bylo zahájeno řízení?

               4)

               Pokud ne: Je čl. 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001 nutno vykládat v tom smyslu, že podání žaloby účastníkem řízení uplatňujícím občanskoprávní nároky může vést k tomu, že věc je u belgického soudu zahájena k pozdějšímu okamžiku ve smyslu tohoto předpisu?

               5)

               Pokud ano: K jakému okamžiku se věc pro účely čl. 27 odst. 1 a článku 30 nařízení č. 44/2001 považuje v tomto případě za zahájenou a soud za ten, u něhož bylo zahájeno řízení?

               6)

               V rozsahu, v němž byla účastníkem řízení uplatňujícím občanskoprávní nároky podána žaloba, řízení ve smyslu čl. 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001 tím však ještě k okamžiku podání žaloby není zahájeno a během přezkumu podané žaloby může být dodatečně zahájeno později se zpětnou účinností k okamžiku podání žaloby: Vyplývá v tomto případě z uvedeného předpisu, že soud, u něhož bylo řízení zahájeno, poté, co byla účastníkem řízení uplatňujícím občanskoprávní nároky podána žaloba u belgického soudu, musí své rozhodování přerušit, dokud není určeno, zda bylo u belgického soudu zahájeno řízení ve smyslu čl. 27 odst. 1?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd 19/04, s. 42).


title: Věc C-260/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 31. května 2007 – Pedro IV Servicios, S.L. v. Total España SA

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 31. května 2007 – Pedro IV Servicios, S.L. v. Total España SA
   (Věc C-260/07)
   (2007/C 183/40)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko)
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Pedro IV Servicios, S.L.

      Žalovaná: Total España SA
   Předběžné otázky
   Vzhledem k tomu, že čl. 12 odst. 2 nařízení Komise (EHS) 1984/83 (1) stanoví, že „(a)niž je dotčeno ustanovení odst. 1 písm. c), vztahuje-li se dohoda na čerpací stanici, kterou dodavatel pronajal prodejci a jejíž užívání mu de facto a de iure postoupil, může být prodejci uložen závazek výhradního odběru, jakož i zákaz soutěžit, uvedené v tomto ustanovení, a to během celého období, v němž skutečně užívá čerpací stanici“(neoficiální překlad), musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje na případ, kdy dodavatel, který pronajímá, je původním vlastníkem pozemku a zařízení, nebo naopak odkaz na pronájem čerpací stanice zahrnuje všechny důvody opravňující ke striktně pojatému vlastnictví čerpací stanice, kterou může v důsledku toho pronajmout samotnému vlastníku pozemku, aniž by musel podléhat časovým omezením, která právní předpis ukládá, pokud jde o dohody o výhradním odběru?
   Vzhledem k tomu, že na projednávaný případ se vztahuje nařízení ES 2790/99 (2) ze dne 22. prosince 1999, jehož článek 5 stanoví, že výjimka se nepoužije v případě, že dohoda o výhradním odběru překročí dobu trvání pět let, avšak „[t]oto omezení doby trvání se však nepoužije, pokud smluvní zboží nebo služby prodává kupující v prostorách nebo na pozemku, které vlastní dodavatel nebo které dodavatel pronajímá třetím stranám, které nejsou spojeny s kupujícím za předpokladu, že délka trvání těchto zákazů soutěžit není delší než období obsazení těchto prostor nebo pozemků kupujícím“, musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že pokud jde o pronájem, vztahuje se na případ, že dodavatel, který pronajímá, je zároveň původním vlastníkem pozemku a zařízení, nebo naopak odkaz na pronájem čerpací stanice zahrnuje všechny důvody opravňující ke striktně pojatému vlastnictví čerpací stanice, kterou může v důsledku toho pronajmout samotnému vlastníku pozemku, aniž by musel podléhat časovým omezením, která právní předpis ukládá, pokud jde o dohody o výhradním odběru?
   Vzhledem k tomu, že čl. 81 odst. 1 první pododstavec písm. a) článku 81 Smlouvy o ES hovoří o zákazu nepřímého stanovení nákupních a prodejních cen a nařízení Komise EHS 1984/83 ve svém osmém bodě odůvodnění stanoví, že „[t]oto nařízení se nemůže vztahovat na ostatní ustanovení omezující hospodářskou soutěž, zejména ta, která omezují svobodu prodejce stanovit ceny nebo podmínky dalšího prodeje nebo vybrat si zákazníky“ (neoficiální překlad), přičemž stanovení ceny pro další prodej není uvedeno mezi ostatními omezeními hospodářské soutěže, která jsou povolena článkem 11 uvedeného nařízení, musí být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že zahrnují jakýkoli způsob omezení svobody prodejce stanovit prodejní cenu pro veřejnost, např. skutečnost, že dodavatel stanoví distribuční marži provozovateli čerpací stanice tím, že určí cenu pohonných hmot dodaných prodejci za nejvýhodnějších podmínek smluvených s jinými čerpacími stanicemi, které by mohly působit v Barceloně, a která nesmí v žádném případě překročit průměr ceny stanovené jinými dodavateli, významnými na trhu, a přičte minimální marži, která je považována za vhodnou, čímž dosáhne PCV, kterou dodavatel výslovně neuloží, nýbrž pouze doporučí její použití?
   Vzhledem k tomu, že čl. 81 odst. 1 první pododstavec písm. a) Smlouvy o ES hovoří o zákazu nepřímého stanovení nákupních a prodejních cen, a nařízení ES 2790/99 ze dne 22. prosince 1999 zahrnuje ve svém čl. 4 písm. a) mezi obzvlášť závažná omezení hospodářské soutěže zachování ceny pro další prodej, musí být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že zahrnují jakýkoli způsob omezení svobody prodejce stanovit prodejní cenu pro veřejnost, jako například skutečnost, že dodavatel stanoví distribuční marži provozovateli čerpací stanice tím, že určí cenu pohonných hmot dodaných prodejci za nejvýhodnějších podmínek smluvených s jinými čerpacími stanicemi, které by mohly působit v Barceloně, a která nesmí v žádném případě překročit průměr ceny stanovené jinými dodavateli, významnými na trhu, a přičte minimální marži, která je považována za vhodnou, čímž dosáhne PCV, kterou dodavatel výslovně neuloží, nýbrž pouze doporučí její použití?

      (1)  Nařízení Komise (EHS) 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 81 odst. 3 EHS na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5) (neoficiální překlad).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 336, s. 21).


title: Věc C-260/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. července 2009 Activision Blizzard Germany GmbH (dříve CD-Contact Data GmbH) proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) vydanému dne 30. dubna 2009 ve věci T-18/03, CD-Contact Data GmbH v. Komise Evropských společenství

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/24

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. července 2009 Activision Blizzard Germany GmbH (dříve CD-Contact Data GmbH) proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) vydanému dne 30. dubna 2009 ve věci T-18/03, CD-Contact Data GmbH v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-260/09 P)
   2009/C 220/49
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Activision Blizzard Germany GmbH (dříve CD-Contact Data GmbH) (zástupci: J. K. de Pree, advocaat, E. N. M. Raedts, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž Soud prvního stupně zamítl žalobu společnosti Contact Data na neplatnost rozhodnutí;

               —

               zrušit rozhodnutí, přinejmenším v rozsahu, v němž se dotýká společnosti CD Contact;

               —

               podpůrně, zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž se týká zamítnutí žaloby společnosti Contact Data na neplatnost rozhodnutí, a vrátit věc Soudu prvního stupně;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávné právní kvalifikace skutkových okolností tím, že dospěl k závěru, že došlo k protiprávní dohodě ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES mezi společnostmi Nintendo of Europe GmbH (dále jen „Nintendo“) a Contact Data, aniž by předtím zvážil, zda bylo cílem této dohody omezit aktivní nebo pasivní souběžný obchod.
   Dohoda o distribuci, která byla zcela legální, zakazovala aktivní souběžný obchod, ale povolovala pasivní souběžný obchod. Nicméně Soud prvního stupně dospěl k závěru, že z několika faxových zpráv od společnosti Contact Data vyplývalo, že se uvedená společnost účastnila systému pro výměnu informací společnosti Nintendo za účelem oznamování souběžných dovozů v rozporu s čl. 81 odst. 1 ES. Tento závěr musí být považován za nesprávnou právní kvalifikaci skutkových okolností, nebo přinejmenším za porušení povinnosti odůvodnění, jelikož Soud prvního stupně neprokázal, zda se dané jednání týkalo pasivních či aktivních souběžných dovozů.
   Soud prvního stupně zkreslil důkazy tím, že měl za to, že dokumenty, o nichž se hovoří v bodech 56 až 68 napadeného rozsudku, sledovaly protiprávní cíl. V těchto dokumentech si Contact Data stěžovala na vývozy do Belgie v rozporu jejími výlučnými právy s využitím informací o dovozních cenách jako prostředku k vyjednání lepší ceny se společností Nintendo a zmínila „šedé dovozy“. Závěr, že se tyto dokumenty týkaly něčeho jiného, než je omezení aktivního prodeje na výlučném území společnosti Contact Data, nebo způsobu, jakým Contact Data vyvíjela tlak na svého dodavatele, aby snížila svou nákupní cenu, by byl v rozporu se zněním těchto dokumentů.
   Soud prvního stupně se dopustil zjevně nesprávného posouzení tím, že dospěl k závěru, že zmíněné dokumenty byly dostatečným důkazem existence dohody ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES. Při neexistenci přímých listinných důkazů o dohodě měl Soud prvního stupně prokázat existenci shody vůle omezit souběžný obchod, což vyžadovalo jednostrannou politiku ze strany společnosti Nintendo za účelem dosažení protisoutěžního cíle ve formě výzvy mlčky či výslovně učiněné společnosti Contact Data ke společnému dosažení tohoto cíle, a přinejmenším mlčky učiněný souhlas na straně společnosti Contact Data. Splnění těchto kritérií nebylo Soudem prvního stupně dostatečně prokázáno.
   Navíc Soud prvního stupně náležitě neprokázal, že by Contact Data souhlasila s politikou přijatou jednostranně společností Nintendo. Soud prvního stupně zejména nesprávně odmítl vzít v úvahu význam vývozů zboží uskutečněných společností Contact Data, když odkázal na judikaturu týkající se horizontálních smluv, přestože takové vývozy mohou podle ustálené judikatury v případě vertikálních dohod zpochybnit souhlas distributora s protiprávní politikou s cílem zabránit souběžnému obchodu.


title: Věc T-461/17: Žaloba podaná dne 25. července 2017 – TN v. ENISA

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/31

         Žaloba podaná dne 25. července 2017 – TN v. ENISA
   (Věc T-461/17)
   (2017/C 347/40)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: TN (zástupci): L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Agentura Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací (ENISA)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ENISA ze dne 25. listopadu 2016, jímž byla vzata zpět pracovní nabídka, na jejímž základě měl být žalobce jmenován na pozici vedoucího oddělení pro obchodní služby a vtahy se zúčastněnými stranami;

               —

               zrušil rozhodnutí ENISA ze dne 20. dubna 2017, kterým byla zamítnuta žalobcova stížnost;

               —

               přiznal žalobci náhradu vzniklé majetkové a nemajetkové újmy;

               —

               uložil ENISA náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila smluvní povinnosti vůči žalobci.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že nabídka nemohla být vzata zpět, neboť již došlo k uzavření smlouvy, a nesouhlasí s argumenty žalované, která tvrdí opak.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že s osobními údaji žalobce nebylo řádně nakládáno a došlo k porušení článku 12 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie, zásady řádné péče a zásady řádné správy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva na to být vyslechnut.

                           —

                           Žalobce nebyl vyslechnut před přijetím sporného rozhodnutí o zpětvzetí pracovní nabídky.


title: Věc C-32/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Dresden (Německo) dne 19. ledna 2016 – Ute Wunderlich v. Bulgarian Air Charter Limited

text:
               10.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Dresden (Německo) dne 19. ledna 2016 – Ute Wunderlich v. Bulgarian Air Charter Limited
   (Věc C-32/16)
   (2016/C 165/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Dresden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Ute Wunderlich

      Žalovaná: Bulgarian Air Charter Limited

      Předběžná otázka

   Jedná se o zrušení letu ve smyslu čl. 2 písm. l) nařízení (ES) č. 261/2004 (1), pokud plánovaný let plánovaně vzlétl a přistál v plánovaném místě určení se zpožděním menším než 3 hodiny, ale v průběhu letu došlo k neplánovanému mezipřistání?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc T-555/13: Žaloba podaná dne 21. října 2013 — MHCS v. OHIM — Compañía Vinícola del Norte de España (ICE IMPERIAL)

text:
               21.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 377/18

         Žaloba podaná dne 21. října 2013 — MHCS v. OHIM — Compañía Vinícola del Norte de España (ICE IMPERIAL)
   (Věc T-555/13)
   2013/C 377/41
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: MHCS (Epernay, Francie) (zástupci: P. Boutron, N. Moya Fernández a L.-É. Balleydier, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Compañía Vinícola del Norte de España, SA (La Guardia, Španělsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. srpna 2013 ve věci R 2588/2011-2;

               —

               vyhověl přihlášce slovní ochranné známky Společenství „ICE IMPERIAL“ č. 8 837 379 pro výrobky zařazené do třídy 33;

               —

               uložil žalovanému a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení jak tohoto řízení, tak nákladů řízení vzniklých v řízení před OHIM.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ICE IMPERIAL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 32, 33 a 43 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 837 379

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis obrazové ochranné známky Společenství č. 237 875 pro „všechny druhy vína kromě šumivého vína a sherry“ ve třídě 33; zápis španělské obrazové ochranné známky č. 95 020 pro „všechny druhy vína kromě šumivého vína a sherry“ ve třídě 33; zápis španělské slovní ochranné známky „IMPERIAL“ č. 1 508 304 pro „vína“ ve třídě 33.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám pro všechny napadené výrobky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení o ochranné známce Společenství a pravidla 22 bodu 3 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995.


title: Věc T-243/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (PROMAT) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PROMAT — Starší obrazová ochranná známka Společenství PROMA — Částečné zamítnutí zápisu — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/21

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (PROMAT)
   (Věc T-243/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PROMAT - Starší obrazová ochranná známka Společenství PROMA - Částečné zamítnutí zápisu - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 272/39)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Promat GmbH (Ratingen, Německo) (zástupci: J. Krenzel a S. Beckmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Puertas Proma, SAL (Villacañas, Španělsko)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2006 (věc R 1059/2005-1), týkajícímu se námitkovému řízení mezi Puertas Proma, SAL a Promat GmbH.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Promat GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


title: Věc C-461/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 28. srpna 2015 – E.ON Kraftwerke GmbH v. Spolková republika Německo

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 28. srpna 2015 – E.ON Kraftwerke GmbH v. Spolková republika Německo
   (Věc C-461/15)
   (2015/C 398/19)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Berlin

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: E.ON Kraftwerke GmbH

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předběžné otázky

               1)

               Které informace patří mezi příslušné informace ve smyslu čl. 24 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU (1)? Má být toto omezení chápáno kvalitativně nebo kvantitativně, patří k nim zejména i takové informace týkající se plánovaných nebo skutečných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu zařízení, které nemají přímo za následek zrušení, resp. úpravu rozhodnutí o přidělení povolenek podle článku 19 až 21 rozhodnutí 2011/278/EU a nevedou ke vzniku povinnosti předložit informace podle čl. 24 odst. 2 rozhodnutí 2011/278/EU?

               2)

               V případě, že je třeba na první otázku odpovědět záporně: Má být čl. 24 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU vykládán v tom smyslu, že členskému státu zakazuje požadovat od provozovatele zařízení také takové informace týkající se plánovaných nebo skutečných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu zařízení, které nemají za následek zrušení, resp. úpravu rozhodnutí o přidělení povolenek podle článku 19 až 21 rozhodnutí 2011/278/EU?

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (oznámeno pod číslem K(2011) 2772), Úř. věst. L 130, s. 1.


title: Věc F-16/13: Žaloba podaná dne 10. února 2013 — ZZ v. Komise

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/40

         Žaloba podaná dne 10. února 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-16/13)
   2013/C 108/96
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Společného systému zdravotního pojištění v rozsahu, v němž potvrzuje znění návrhu rozhodnutí, kterým se zamítá žádost o uznání profesního původu nemoci, na niž manželka žalobce, bývalá úřednice, zemřela.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Společného systému zdravotního pojištění ze dne 23. března 2012 v rozsahu, v němž potvrzuje znění návrhu rozhodnutí ze dne 23. června 1995,

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí orgánu Evropské komise oprávněného ke jmenování ze dne 29. října 2012, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem dne 6. července 2012 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-641/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2013 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-2/07, Španělsko v. Komise

text:
               1.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2013 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-2/07, Španělsko v. Komise
   (Věc C-641/13 P)
   2014/C 31/10
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka podávajícího kasační opravný prostředek

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a částečně zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 ve věci T-2/07, Španělské království v. Evropská komise;

               —

               částečně zrušil, v rozsahu dříve uvedeném, rozhodnutí Komise C(2006) 5102 ze dne 20. října 2006 o snížení finanční podpory z Fondu soudržnosti pro skupinu projektů s referenčním číslem 2001.ES.16.PE.050 a týkajících se sanace povodí řeky Júcar (Španělsko), podle kterého je zahrnutí zkušenosti mezi kritéria pro přidělení protiprávní;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

         Nesprávné právní posouzení, podle kterého je zahrnutí zkušenosti mezi kritéria pro přidělení v rozporu s článkem 30 směrnice 93/37

       (1). Uvedené ustanovení nezakazuje užití kritérií souvisejících se zkušeností zhotovitele v okamžiku přidělení zakázky. Právě naopak lze zkušenost uchazeče posuzovat, pokud jde o kritérium, jehož účelem není posoudit vhodnost uchazeče, je odlišné od požadavku solventnosti a má-li sloužit k vyhodnocení ekonomicky nejvýhodnější nabídky, neboť vykazuje souvislost s předmětem zakázky a s kvalitou jejího provedení.

      (1)  Směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce
   Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163


title: Usnesení Soudního dvora ze dne 12. května 2014 ve věci E-8/12 – Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS v. Kontrolní úřad ESVO (Žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – přístup k dokumentům – přípustnost)

text:
               12.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/16

         USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 12. května 2014
   ve věci E-8/12
   Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS v. Kontrolní úřad ESVO
   (Žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – přístup k dokumentům – přípustnost)
   (2015/C 49/09)
   Ve věci E-8/12, Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS v. Kontrolní úřad ESVO – ŽALOBA na zrušení tří rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO, oznámených ve dnech 18. května 2012, 23. května 2012 a 2. července 2012, kterými byl odepřen přístup k určitým dokumentům ve věci ESA č. 34250 (Norway Post/Privpak – porušení pravidel hospodářské soutěže) a ve věci ESA č. 68736 (DB Schenker – žádost o přístup veřejnosti k dokumentům ve výše uvedené věci porušení pravidel hospodářské soutěže) a rovněž odepřen přístup k informacím o postupech pro zpracování žádostí veřejnosti o přístup k dokumentům a k informacím o postupech pro správu spisů podle pravidel o přístupu k dokumentům stanovených rozhodnutím ESA č. 407/08/KOL ze dne 27. června 2008 (nezveřejněno), Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce-zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, vydal dne 12. května 2014 usnesení, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               shledává, že ve věci žaloby týkající se dopisu ESA ze dne 9. května 2012 oznámeného dne 18. května 2012 (případ č. 633455), pokud se týká přístupu k prohlášení o obsahu ve věci ESA č. 34250, není třeba rozhodovat;

               2.

               žalobu týkající se dopisu ESA ze dne 9. května 2012 oznámeného dne 18. května 2012 (případ č. 633455), pokud se týká přístupu k „dopisu od Norway Post datovanému nebo doručenému dne 13. července 2010“ a „zápisům ze schůzí mezi ESA, včetně jeho předsedy, a podnikem Norway Post a/nebo norskou vládou“, odmítá jako nepřípustnou;

               3.

               žalobu týkající se dopisu ESA ze dne 22. května 2012 oznámeného dne 23. května 2012 odmítá jako nepřípustnou;

               4.

               shledává, že ve věci žaloby týkající se dopisu ESA ze dne 2. července 2012 oznámeného dne 2. července 2012 (případ č. 639495), pokud se týká informací o postupech ESA pro správu spisů nebo pro zpracování žádostí veřejnosti o přístup k dokumentům, není třeba rozhodovat;

               5.

               žalobu týkající se dopisu ESA ze dne 2. července 2012 oznámeného dne 2. července 2012 (případ č. 639495), pokud se týká přístupu k rozhodnutí kolegia ESA o současném zmocnění jeho ředitelů, odmítá jako nepřípustnou;

               6.

               ukládá žalobcům uhradit náklady řízení.


title: Věc T-748/14: Usnesení Tribunálu ze dne 14. října 2015 – Montenegro v. OHIM (Tvar láhve)

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/77

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. října 2015 – Montenegro v. OHIM (Tvar láhve)
   (Věc T-748/14) (1)

   (2015/C 398/91)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda osmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12. 1. 2015.


title: Věc T-808/14: Žaloba podaná dne 12. prosince 2014 – Španělsko v. Komise

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/45

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2014 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-808/14)
   (2015/C 034/54)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, Abogado del Estado)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba míří proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 1. října 2014, týkající se státní podpory SA 27408 (C 24/2010) ex NN 37/2010, ex CP 19/2009) poskytnuté orgány Kastilie-La Mancha na zavedení digitálního pozemního vysílání ve vzdálených nebo méně osídlených oblastech Kastilie-La Mancha
   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť nedošlo k žádnému hospodářskému zvýhodnění subjektů, které vyvíjejí hospodářskou činnost, opatření nebylo neselektivní a nebyla narušena hospodářská soutěž.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 106 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, neboť porušení zásady technologické neutrálnosti se neprokázalo.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z procesních vad v řízení v oblasti státních podpor s ohledem na nesrovnalosti, ke kterým došlo v průběhu jejich šetření.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, uváděný subsidiárně, vychází z porušení zásady právní jistoty, zásady rovnosti, zásady proporcionality a zásady subsidiarity ve vztahu k článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES.


title: Věc C-274/05: Žaloba podaná dne 4. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/6

         Žaloba podaná dne 4. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
   (Věc C-274/05)
   (2005/C 229/13)
   Jednací jazyk: řečtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 4. července 2005 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Georgisem Zavvosen a Hansem Støvbæakem, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Řecká republika tím, že

                           —

                           neuznávala diplomy vydané příslušnými orgány jiného členského státu v rámci studia založeného na dohodách, které přiznávají právo dovolávat se postavení držitele diplomu,

                           —

                           stanovila přijetí vyrovnávacích opatření ve více případech, než povoluje směrnice,

                           —

                           pověřila Radu pro uznávání rovnocennosti diplomů vyššího vzdělávání, aby přezkoumala zda „vzdělávací zařízení, v němž se žadatel připravoval na budoucí povolání, spadá vyššího vzdělávání“ a v jakém rozsahu „žadatel prokázal odbornou praxi požadovanou v případě, kdy doba vzdělávání je kratší než doba vyžadovaná pro výkon téže profese v Řecku“,

                           —

                           nezohlednila uznání odborné kvalifikace získané v jiném členském státě, pokud jde o zaměstnání ve veřejné správě a o zápis na Techniko Epimelytyrio Elladas, a

                           —

                           požadovala za účelem zápisu na Techniko Epimelytyrio Elladas předložení dokladů ověřených řeckým konzulárním orgánem a přeložených ministerstvem zahraničních věcí nebo advokátem,

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1, 3, 4, 7, 8 a 10 směrnice Rady 89/48/EHS (1) ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy;

               —

               uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Komise vytýká Řecké republice nesprávné provedení ustanovení směrnice 89/48/EHS do jejího právního řádu.

      (1)  Úř. věst. L 19, 24.1.1989.


title: Věc C-123/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 21. srpna 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/38

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 21. srpna 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-123/06) (1)

   (2006/C 294/77)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 96, 22.4.2006.


title: Věc T-742/15 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2017 – DD v. FRA „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Smlouva na dobu neurčitou — Disciplinární sankce — Důtka — Ukončení smlouvy — Právo být slyšen — Morální újma“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2017 – DD v. FRA
   (Věc T-742/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu neurčitou - Disciplinární sankce - Důtka - Ukončení smlouvy - Právo být slyšen - Morální újma“)
   (2017/C 283/53)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: DD (zástupci: původně L. Levi a M. Vandenbussche, poté L. Levi, advokátky)

      Další účastnice řízení: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) (zástupci: M. O’Flaherty, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 8. října 2015, DD v. FRA (F-106/13 a F-25/14, EU:F:2015:118), znějící na částečné zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               DD ponese vlastní náklady řízení.

               3)

               Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 111, 29. 3. 2016.


title: Věc T-302/04: Žaloba podaná dne 26. července 2004 Maison de l'Europe Avignon Méditerranée proti Komisi Evropských společenství

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/40

         Žaloba podaná dne 26. července 2004 Maison de l'Europe Avignon Méditerranée proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-302/04)
   (2004/C 262/76)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 26. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství sdružením Maison de l'Europe Avignon Méditerranée, se sídlem v Avignonu (Francie), zastoupeným Françoisem Martineauem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               uložil Komisi povinnost zaplatit celkem 394 066, 76 eur z důvodu nesplnění jejích finančních závazků vůči Maison de l'Europe Avignon Méditerranée

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu veškerých nákladů řízení, jejichž výše činí 10 000 eur.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce tvrdí, že Komise již od roku 1996 neformálně uznává, že u žalobce bylo vytvořeno Info Point Europe (evropské informační středisko). V roce 2000 žalobce uzavřel s Komisí dohodu o vytvoření Info Point Europe, kterou podle žalobce došlo k formalizaci vztahů. V roce 2004 Komise dohodu vypověděla.
   V této žalobě žalobce uplatňuje smluvní odpovědnost Komise s cílem dosáhnout úhrady za služby, které poskytoval od roku 1996 v rámci svého fungování coby evropského střediska informací Komise.
   Žalobce tvrdí, že Komise porušila své smluvní povinnosti a dluží mu různé úroky z prodlení za služby poskytnuté během festivalu v Avignonu a za závazek udržovat od roku 1996 evropské dokumentační středisko.


title: Věc C-656/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. února 2014 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie „Koordinace systémů sociálního zabezpečení — Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob — Rozhodnutí Rady — Volba právního základu — Článek 48 SFEU — Článek 79 odst. 2 písm. b) SFEU“

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. února 2014 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie
   (Věc C-656/11) (1)

   („Koordinace systémů sociálního zabezpečení - Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Rozhodnutí Rady - Volba právního základu - Článek 48 SFEU - Článek 79 odst. 2 písm. b) SFEU“)
   2014/C 112/02
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně C. Murrell, poté M. Holt, zmocněnci, ve spolupráci A. Dashwoodem QC)

      Vedlejší účastník podporující žalobce: Irsko (zástupci: E. Creedon a L. Williams, jakož i J. Stanley, zmocněnci, ve spolupráci s N. J. Traversem, BL)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně G. Marhic a M. Veiga, poté A. De Elera, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a N. Rouam, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: původně V. Kreuschitz, poté S. Pardo Quintillán a J. Enegren, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí Rady ze dne 16. prosince 2011 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve smíšeném výboru zřízeném podle Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, pokud jde o nahrazení přílohy II této dohody týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 341, s. 1) – Volba právního základu – Článek 48 SFEU (přijetí takových opatření, která jsou nezbytná k zajištění volného pohybu pracovníků, v oblasti sociálního zabezpečení) nebo čl. 79 odst. 2 písm. b) SFEU (práva státních příslušníků třetích zemí oprávněně pobývajících v členském státě) – Praktický dopad této volby na práva a povinnosti Spojeného království z důvodu Protokolu č. 21 o postavení tohoto státu a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Irsko, Francouzská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Věc T-231/15: Žaloba podaná dne 5. května 2015 – Haswani v. Rada

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/40

         Žaloba podaná dne 5. května 2015 – Haswani v. Rada
   (Věc T-231/15)
   (2015/C 213/65)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: George Haswani (Yabroud, Sýrie) (zástupce: G. Karouni, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 2015/375 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) č. 2015/383 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;

               —

               v důsledku toho nařídil odstranění jména G. Haswaniho z příloh připojených k výše uvedeným aktům;

               —

               uložil Radě povinnost zaplatit částku 7 00  000 eur jako náhradu veškeré újmy;

               —

               rozhodl, že Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem, které žalobce zdůvodní v průběhu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu, práva být předem vyslechnut a práva na spravedlivý proces.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť odůvodnění napadených aktů je podle žalobce nedostatečné a nepřesné.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a z nedostatku důkazů, neboť podle žalobce nemají omezující opatření, která vůči němu byla přijata, žádný reálný a seriózní podklad.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení obecné zásady proporcionality.

               5.

               Pátý žalobní důvod se týká žalobcova návrhu na náhradu újmy.


title: Věc T-100/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. listopadu 2008 – Rajani v. OHIM – Artoz-Papier (ATOZ) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATOZ — Starší mezinárodní slovní ochranná známka ARTOZ — Neexistence povinnosti předložit důkaz o skutečném užívání — Počátek běhu pětileté lhůty — Datum zápisu starší ochranné známky — Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 — Povinnost uvést odůvodnění — Články 73 a 79 nařízení č. 40/94 a článek 6 EÚLP )

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/25

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. listopadu 2008 – Rajani v. OHIM – Artoz-Papier (ATOZ)
   (Věc T-100/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATOZ - Starší mezinárodní slovní ochranná známka ARTOZ - Neexistence povinnosti předložit důkaz o skutečném užívání - Počátek běhu pětileté lhůty - Datum zápisu starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 - Povinnost uvést odůvodnění - Články 73 a 79 nařízení č. 40/94 a článek 6 EÚLP“)
   (2009/C 19/45)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Deepak Rajani (Berlín, Německo) (zástupce: A. Dustmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Schneider a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Artoz-Papier AG (Lenzburg, Švýcarsko)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. ledna 2006 (věc R 1126/2004-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Artoz-Papier AG a Deepakem Rajanim
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Deepaku Rajanimu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


title: Věc C-446/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná het Vredegerecht te Antwerpen (Belgie) dne 24. července 2017 – Woonhaven Antwerpen v. Khalid Berkani a Asmae Hajji

text:
               25.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 318/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná het Vredegerecht te Antwerpen (Belgie) dne 24. července 2017 – Woonhaven Antwerpen v. Khalid Berkani a Asmae Hajji
   (Věc C-446/17)
   (2017/C 318/16)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Vredegerecht te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Woonhaven Antwerpen

      Žalovaní: Khalid Berkani a Asmae Hajji

      Předběžné otázky

               1)

               Má být společnost, která má povolení vlámské vlády pro působení v oblasti sociálního bydlení, která pronajme spotřebiteli sociální byt za nájemné, které závisí na nájemní hodnotě stanovené touto společností a dále na příjmu a složení domácnosti nájemníka, považována za podnik ve smyslu unijního práva?

               2)

               Představuje vztah mezi společností, která má povolení pro působení v oblasti sociálního bydlení, a spotřebitelem, který si od této společnosti pronajímá sociální byt, a zejména článek 11 vzorové nájemní smlouvy, který je součástí tohoto vztahu, smlouvu ve smyslu směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách?

               3)

               Spadá smlouva nebo správní vztah, na jejichž základě společnost, která má povolení pro působení v oblasti sociálního bydlení, pronajímá sociální byt spotřebiteli, do působnosti směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, a musí být tato společnost, která pronajímá spotřebiteli sociální byt za nájemné, které závisí na nájemní hodnotě stanovené touto společností a dále na příjmu a složení domácnosti nájemníka, jednající v rámci tohoto pronájmu, považována za prodávajícího nebo poskytovatele ve smyslu dané směrnice?

      (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29.


title: Věc T-209/11: Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — MB System v. Komise

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/28

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2011 — MB System v. Komise
   (Věc T-209/11)
   2011/C 186/53
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Německo) (zástupce: G. Brüggen, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise K(2010) 8289 v konečném znění ze dne 14. prosince 2010 o státní podpoře č. C-38/2005 (ex NN 52/2004) poskytnuté Německem skupině Biria;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvod.
   Nesprávné posouzení skutkového stavu

               —

               nesprávné posouzení skutkového stavu při posouzení podniku jako podniku v nesnázích;

               —

               nepoužití Pokynů pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích z roku 1999 při kvalifikaci podniku jako podniku v nesnázích a přezkumu hodnoty závazného souhlasného dopisu (Harte Patronatserklärung);

               —

               nedostatečné odůvodnění pro odchýlení se od Pokynů pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích z roku 1999 při kvalifikaci podniku jako podniku v nesnázích a přezkumu hodnoty závazného souhlasného dopisu;

               —

               nesprávné posouzení při určení hodnoty podpor, které mají být vráceny z důvodu neprovedeného posouzení závazného souhlasného dopisu při určení hodnoty podpor, které mají být vráceny.


title: Věc C-162/06: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – International Mail Spain SL v. Administración del Estado, Correos (Směrnice 97/67/ES — Společná pravidla pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb — Liberalizace poštovních služeb — Možnost vyhradit přeshraniční zásilky poskytovateli všeobecných poštovních služeb v míře nutné pro zajištění zachování všeobecných služeb )

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – International Mail Spain SL v. Administración del Estado, Correos
   (Věc C-162/06) (1)

   (Směrnice 97/67/ES - Společná pravidla pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb - Liberalizace poštovních služeb - Možnost vyhradit přeshraniční zásilky poskytovateli všeobecných poštovních služeb „v míře nutné pro zajištění zachování všeobecných služeb“)
   (2008/C 8/06)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Tribunal Supremo
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: International Mail Spain SL

      Žalovaný: Administración del Estado, Correos
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Supremo – Výklad čl. 7 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby ve znění před změnou provedenou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002 (Úř. věst. L 15, s. 14; Zvl. vyd. 06/03, s. 71) – Poštovní služby vyhrazené poskytovateli všeobecných poštovních služeb – Přeshraniční zásilky – Kritéria posouzení – Zohlednění výlučně dosažení finanční rovnováhy poskytovatele všeobecných poštovních služeb
   Výrok
   Článek 7 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby musí být vykládán v tom smyslu, že členským státům umožňuje vyhradit přeshraniční zásilky poskytovateli všeobecných poštovních služeb pouze tehdy, pokud prokáží,

               —

               že bez takového vyhrazení by tyto všeobecné služby nebyly úspěšně poskytovány nebo

               —

               že toto vyhrazení je nutné k tomu, aby tyto služby mohly být poskytovány za hospodářsky přijatelných podmínek.

      (1)  Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


title: Věc T-315/10: Žaloba podaná dne 23. července 2010 — Groupe Partouche v. Komise

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/25

         Žaloba podaná dne 23. července 2010 — Groupe Partouche v. Komise
   (Věc T-315/10)
   ()
   2010/C 274/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Groupe Partouche SA (Paříž, Francie) (zástupce: J.-J. Debat, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise o neuplatnění námitek;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně svou žalobou usiluje o zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 3333 ze dne 21. května 2010 prohlašující navrhované spojení podniků, směřující k získání společné kontroly společností Française des Jeux a Groupe Lucien Barrière nad společností Newco, která má ve Francii vytvořit a provozovat pokerovou internetovou stránku, za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že Komise měla vrátit šetření dotčeného spojení zpět Francouzské republice vzhledem k jeho možnému významnému vlivu na hospodářskou soutěž na relevantním trhu ve Francii.


title: Věc C-88/07: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. března 2009 – Komise Evropských společenství v. Španělské království ( Články 28 ES a 30 ES — Volný pohyb zboží — Směrnice 2001/83/ES — Výrobky na bázi léčivých bylin — Výrobky zařazené mezi léčivé přípravky — Výrobky zákonně vyráběné nebo uváděné na trh jako doplňky stravy či dietetické výrobky v jiných členských státech — Pojem ,léčivý přípravek — Registrace — Překážka — Odůvodnění — Veřejné zdraví — Ochrana spotřebitelů — Přiměřenost — Rozhodnutí č. 3052/95/ES — Postup výměny informací o vnitrostátních opatřeních odchylných od zásady volného pohybu zboží v rámci Společenství )

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. března 2009 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-88/07) (1)

   („Články 28 ES a 30 ES - Volný pohyb zboží - Směrnice 2001/83/ES - Výrobky na bázi léčivých bylin - Výrobky zařazené mezi léčivé přípravky - Výrobky zákonně vyráběné nebo uváděné na trh jako doplňky stravy či dietetické výrobky v jiných členských státech - Pojem ‚,léčivý přípravek‘ - Registrace - Překážka - Odůvodnění - Veřejné zdraví - Ochrana spotřebitelů - Přiměřenost - Rozhodnutí č. 3052/95/ES - Postup výměny informací o vnitrostátních opatřeních odchylných od zásady volného pohybu zboží v rámci Společenství“)
   2009/C 102/04
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 28 ES a 30 ES – Porušení článků 1 a 4 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 3052/95/ES ze dne 13. prosince 1995, kterým se zavádí postup výměny informací o vnitrostátních opatřeních odchylných od zásady volného pohybu zboží v rámci Společenství (Úř. věst. L 321, s. 1; Zvl. vyd. 13/15, s. 427)

      Výrok

               1)

               Španělské království tím, že

                           —

                           na základě správní praxe spočívající v tom, že jsou z trhu stahovány veškeré výrobky obsahující léčivé byliny, které nejsou zahrnuty do přílohy ministerské vyhlášky o vytvoření zvláštního rejstříku přípravků na bázi druhů léčivých bylin (Orden Ministerial por la que se establece el registro especial para preparados a base de especies vegetales medicinales) ze dne 3. října 1973, v platném znění, ani do přílohy vyhlášky ministerstva zdravotnictví a spotřeby SCO/190/2004 ze dne 28. ledna 2004, která stanoví seznam rostlin, jejichž prodej veřejnosti je z důvodu jejich jedovatosti zakázán či omezen (Orden SCO/190/2004 por la que se establece la lista de plantas cuya venta al público queda prohibida o restringida por razón de su toxicidad), které nejsou přípravky, které jsou složeny výlučně z jedné léčivé byliny nebo z více léčivých bylin nebo z celých jejich částí, kusů nebo prášků, poněvadž jsou tyto výrobky považovány za léčivé přípravky uvedené na trh bez povinné registrace, z trhu stáhlo výrobky vyrobené na bázi léčivých bylin zákonně vyrobené nebo uvedené na trh v jiném členském státě, a

                           —

                           tím, že o tomto opatření neuvědomilo Komisi Evropských společenství,

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i z článků 1 a 4 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 3052/95/ES ze dne 13. prosince 1995, kterým se zavádí postup výměny informací o vnitrostátních opatřeních odchylných od zásady volného pohybu zboží v rámci Společenství.

               2)

               Španělské království ponese náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc T-19/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2017 – Gómez Echevarría v. EUIPO – M and M Direct (wax by Yuli’s) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie wax by Yuli’s — Starší slovní ochranná známka Evropské unie MADWAX a starší národní obrazová ochranná známka wax — Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 — Rozsah přezkumu provedeného odvolacím senátem — Článek 64 odst. 1 nařízení č. 207/2009 — Právo na obhajobu — Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv — Zneužití práva — Náklady na zastoupení před EUIPO — Článek 85 odst. 1 nařízení č. 207/2009“

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2017 – Gómez Echevarría v. EUIPO – M and M Direct (wax by Yuli’s)
   (Věc T-19/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie wax by Yuli’s - Starší slovní ochranná známka Evropské unie MADWAX a starší národní obrazová ochranná známka wax - Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 - Rozsah přezkumu provedeného odvolacím senátem - Článek 64 odst. 1 nařízení č. 207/2009 - Právo na obhajobu - Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv - Zneužití práva - Náklady na zastoupení před EUIPO - Článek 85 odst. 1 nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 078/28)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Yuleidy Caridad Gómez Echevarría (Benalmádena, Španělsko) (zástupce: E. López Chicheri y Selma, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: M and M Direct Ltd (Londýn, Spojené království)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. listopadu 2014 (věc R 951/2014-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností M and M Direct a Y. C. Gómez Echevarría

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Yuleidy Caridad Gómez Echevarría se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


title: Věc C-362/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. června 2013 — Maurizio Fiamingo v. Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. června 2013 — Maurizio Fiamingo v. Rete Ferroviaria Italiana SpA
   (Věc C-362/13)
   2013/C 260/52
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Maurizio Fiamingo

      Žalovaná: Rete Ferroviaria Italiana SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Lze na práci v odvětví plavby použít ustanovení rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, jež byla provedena směrnicí Rady 1999/70/ES (1), a zejména může se ustanovení 2 bod 1 vztahovat i na zaměstnance přijaté na dobu určitou na trajektové lodě, které zajišťují denní spoje?

               2)

               Brání rámcová dohoda provedená směrnicí Rady 1999/70/ES a zejména její ustanovení 3 bod 1 vnitrostátní právní úpravě, která stanoví (článek 332 zákoníku o letecké a lodní dopravě), že má být uvedena „doba trvání“ smlouvy, nikoliv její „konec“, a je s uvedenou směrnicí slučitelné ustanovení o době trvání smlouvy, kde je stanoven jasný termín jejího trvání („maximálně 78 dní“), ale kde není jasné, kdy k tomu má dojít.

               3)

               Brání rámcová dohoda, která je provedena směrnicí Rady 1999/70/ES, a zejména její ustanovení 3 bod 1 vnitrostátní právní úpravě (články 325, 326 a 332 zákoníku o letecké a lodní dopravě), která stanoví jako objektivní důvody uzavření smlouvy na dobu určitou uskutečnění plavby nebo plaveb, čímž v podstatě dochází k překrytí předmětu smlouvy (poskytnutí služby) a její příčiny (důvod uzavření smlouvy na dobu určitou).

               4)

               Brání rámcová dohoda, která je provedena směrnicí, vnitrostátní právní úpravě (a to ustanovením zákoníku o letecké a lodní dopravě), která vylučuje v případě využití obnovování smluv (které může představovat zneužití ve smyslu ustanovení 5), aby tyto smlouvy byly převedeny na pracovní poměr na dobu neurčitou (opatření stanovené v článku 326 zákoníku o letecké a lodní dopravě jen pro případ, že zaměstnanec poskytuje služby nepřetržitě po dobu delší než jeden rok, a za předpokladu, že mezi skončením smlouvy a uzavřením následující smlouvy neuběhne více než šedesát dní).

      (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


title: Věc T-80/08: Žaloba podaná dne 19. února 2008 – CureVac v. OHIM – Qiagen (RNAiFect)

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/34

         Žaloba podaná dne 19. února 2008 – CureVac v. OHIM – Qiagen (RNAiFect)
   (Věc T-80/08)
   (2008/C 107/57)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: CureVac GmbH (Tübingen, Německo) (zástupce: F. von Stosch, Rechtsanwalt)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Qiagen GmbH (Hilden, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 11. prosince 2007 ve věci odvolání R 1219/2006-1, týkající se námitek č. B 771 495;

               —

               zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství č. 3 304 813;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Qiagen GmbH.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „RNAiFect“ pro výrobky tříd 1, 5 a 9 (přihláška č. 3 304 813).

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „RNActive“ pro výrobky tříd 1 a 5 (ochranná známka Společenství č. 2 953 768), přičemž námitky byly vzneseny proti zápisu některých výrobků tříd 1 a 5.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje kvůli totožnosti výrobků a podobnosti ochranných známek nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-389/11: Žaloba podaná dne 18. července 2011 — Guccio Gucci v. OHIM — Chang Qing Qing (GUDDY)

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/34

         Žaloba podaná dne 18. července 2011 — Guccio Gucci v. OHIM — Chang Qing Qing (GUDDY)
   (Věc T-389/11)
   2011/C 282/67
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Guccio Gucci SpA (Florencie, Itálie) (zástupce: F. Jacobacci, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Chang Qing Qing (Florencie, Itálie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. dubna 2011 ve věci R 143/2010-1 v rozsahu, v němž jím byly zamítnuty námitky ohledně ostatních výrobků zařazených do tříd 9 a 14; a

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „GUDDY“ pro různé výrobky zařazené do tříd 9, 14, 18 a 25 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 6799531

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis slovní ochranné známky Společenství „GUCCI“ č. 121988 pro výrobky zařazené do tříd 9, 14, 18 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a částečné zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát (i) řádně nepřezkoumal dokumenty předložené s cílem dosáhnout příslušného závěru ohledně vyšší rozlišovací způsobilosti ochranné známky „GUCCI“ a ohledně fonetického srovnání ochranných známek a následně nesprávně (ii) vyložil a aplikoval čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


title: Věc C-89/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di Cassazione (Itálie) dne 21. února 2014 – A2A SpA v. Agenzia delle Entrate

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di Cassazione (Itálie) dne 21. února 2014 – A2A SpA v. Agenzia delle Entrate
   (Věc C-89/14)
   2014/C 142/28
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte Suprema di Cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: A2A SpA

      Odpůrce: Agenzia delle Entrate

      Předběžná otázka

   Je třeba článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a články 9, 11 a 13 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí výše uvedené nařízení (2), vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které ve vztahu k navracení státní podpory v návaznosti na rozhodnutí Komise oznámené dne 7. června 2002 stanoví, že úroky se určují na základě ustanovení kapitoly V uvedeného nařízení č. 794/2004 (a to zejména článků 9 a 11), a tudíž použitím úrokové sazby na základě režimu složených úroků?

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, s. 1).


title: Věc C-423/05: Žaloba podaná dne  29. listopadu 2005  Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/14

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2005 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
   (Věc C-423/05)
   (2006/C 48/27)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. listopadu 2005 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou A. Caeirosem a M. Konstantinidisem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               prohlásil, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření:

                           —

                           pro zajištění, aby byly odpady zpracovány nebo odstraněny, aniž by ohrozily lidské zdraví nebo životní prostředí, a pro zákaz vyhazování, vysypávání a nekontrolovaného odstraňování odpadů;

                           —

                           aby jakýkoli držitel odpadů je předal soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí odstraňování nebo zpracování nebo sám zajišťuje jeho zpracování nebo odstraňování podle ustanovení směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (1);

                           —

                           pro to, aby zařízení nebo podniky, které provádí odstraňování odpadů, vykonávaly svou činnost na základě povolení příslušného orgánu;

                           —

                           pro to, aby v souvislosti s povolenými skládkami nebo již provozovanými skládkami v okamžiku provedení směrnice Rady 99/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (2), tedy k datu 16. července 2001, provozovatel skládky před 16. červencem 2002 zpracovával a předkládal ke schválení příslušnému orgánu plán úprav místa skládky obsahující prvky týkající se podmínek povolení, jakož i veškerá nápravná opatření, která považuje za nutná, a pro to, aby po předložení plánu úprav příslušný orgán přijímal konečné rozhodnutí, pokud jde o další provozování, přičemž v nejkratším termínu ukončí provoz těch skládek, které neobdržely povolení k pokračování jejich provozu nebo povolí nezbytné práce a stanoví přechodné období pro uskutečnění plánu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4, 8 a 9 výše uvedené směrnice 75/442/EHS ve znění směrnice 91/156/EHS (3) a z čl. 14 bodů a), b) a c) směrnice 99/31/ES.

               2.

               uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Komise má za to, že Francouzská republika tím, že ve Francii tolerovala fungování velkého počtu ilegálních a nekontrolovaných skládek, a tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření pro zajištění, aby byly odpady odstraněny, aniž by ohrozily lidské zdraví a aniž by poškodily životní prostředí, nesplnila povinnosti stanovené v článcích 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, ve znění směrnice 91/156/EHS. Francouzské orgány tato nesplnění povinností nezpochybňují, zpochybňují nicméně počet ilegálních skládek uváděný Komisí a tvrdí, že dopad těchto skládek na životní prostředí je malý vzhledem k tomu, že nepovolené skládky přijímají pouze odpady z porostů, zeminu a velkoobjemové odpady.
   Informace předané francouzskými orgány nejsou dostatečné pro posouzení souladu systému povolování s požadavky článku 9 směrnice 75/442/EHS: ukládání odpadů, jejichž plošná výměra je menší než 100 m2 a jejichž výška je menší než 2 m, stejně tak jako zpracování takových odpadů nepodléhají povolení. Výklad francouzských orgánů, podle kterého jsou pouze skládky provozované obcemi bez povolení ilegálními skládkami, je nesprávný, neboť jednotlivec může také provozovat skládku bez povolení.
   Podle informací, které jí byly předány, se Komise může pouze domnívat, že na rozdíl od toho, co uvádějí ustanovení článku 14 směrnice 99/31/ES, zařízení nebo podniky, které zajišťují odstraňování odpadů, aniž by podléhaly jakémukoli povolení, před 16. červencem 2002 nezpracovávaly ani nepředkládaly ke schválení příslušnému orgánu plán úprav každého místa ilegální nebo nekontrolované skládky. Skládka, která nemůže být přizpůsobena požadavkům výše uvedené směrnice, musí být okamžitě uzavřena. Fungování ilegálních skládek bez plánu úprav a bez povolení představuje porušení článku 14 směrnice 99/31/ES.

      (1)  Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23.

      (2)  Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228.

      (3)  Úř. věst. L 78, 26.3.1991, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3.


title: Věc C-3/06 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. února 2007 – Groupe Danone v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelová dohoda — Pokuty — Pokyny o metodě stanovování pokut — Sdělení o spolupráci)

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. února 2007 – Groupe Danone v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-3/06 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut - Sdělení o spolupráci)
   (2007/C 82/11)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Účastnice podávající kasační opravný prostředek: Groupe Danone (zástupci: A. Winckler a S. Sorinas Jimeno, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Bouquet a W. Wils, zmocněnci)
   Předmět
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise (T-38/02), kterým Soud částečně zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2003/569/ES ze dne 5. prosince 2001 v řízení podle článku 81 ES (Úř. věst. L 200, s. 1)
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Groupe Danone se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc C-136/09: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Areios Pagos — Řecko) — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon v. Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki etaireia ( „Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti — Směrnice 2001/29/ES — Článek 3 — Pojem „sdělování veřejnosti“ — Díla sdělovaná prostřednictvím televizních přijímačů umístěných v hotelových pokojích“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/14

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Areios Pagos — Řecko) — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon v. Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki etaireia
   (Věc C-136/09) (1)

   („Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti - Směrnice 2001/29/ES - Článek 3 - Pojem „sdělování veřejnosti“ - Díla sdělovaná prostřednictvím televizních přijímačů umístěných v hotelových pokojích“)
   2010/C 179/23
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Areios Pagos

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon

      Žalovaný: Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki etaireia

      Za přítomnosti: Xenodocheiako Epimelitirio tis Ellados

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Areios Pagos — Výklad čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10) — Pojem „sdělování veřejnosti“ — Díla vysílaná prostřednictvím televizních přijímačů instalovaných v hotelových pokojích a napojených na centrální anténu hotelu bez jakéhokoli dalšího zásahu ze strany provozovatele hotelu pro poskytování signálu klientům

      Výrok

   Provozovatel hotelu tím, že umístí do pokojů svého zařízení televizory a napojí je na centrální anténu, uskutečňuje na základě této pouhé skutečnosti sdělování veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti.

      (1)  Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


title: Spojené věci T-225/07 a T-364/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2009 — Thomson Sales Europe v. Komise ( Celní unie — Dovoz barevných televizních přijímačů vyrobených v Thajsku — Prominutí dovozního cla — Hrubá nedbalost — Neuhrazení dovozních cel a posteriori — Žaloba na neplatnost — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Nepřípustnost )

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/58

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2009 — Thomson Sales Europe v. Komise
   (Spojené věci T-225/07 a T-364/07) (1)

   („Celní unie - Dovoz barevných televizních přijímačů vyrobených v Thajsku - Prominutí dovozního cla - Hrubá nedbalost - Neuhrazení dovozních cel a posteriori - Žaloba na neplatnost - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Nepřípustnost“)
   2009/C 267/101
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Thomson Sales Europe (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: F. Goguel a F. Foucault, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: ve věci T-225/07, X. Lewis, H. van Vliet a S. Schønberg a ve věci T-364/07, X. Lewis a M. Patakia, zmocněnci)

      Předmět věci

   Ve věci T-225/07 návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007 REM č. 3/2005 ze dne 7. května jímž bylo francouzským vnitrostátním orgánům oznámeno, že není odůvodněné prominutí dovozního cla z barevných televizních přijímačů vyrobených v Thajsku, jehož se týká jejich žádost zde dne 14. září 2005, jakož i ve věci T-364/07, návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 20. července 2007 nepotvrzujícího nárok na neuhrazení a posteriori dovozního cla ze zmíněných přijímačů.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Thomson Sales Europe se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení, jakož i náhrada nákladů vynaložených Komisí Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Věc C-170/09: Žaloba podaná dne 13. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/30

         Žaloba podaná dne 13. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-170/09)
   2009/C 153/57
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Peere a P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (1), a v každém případě tím, že o uvedených předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení směrnice 2005/60/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 15. prosince 2007. Žalovaná strana však k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 309, s. 15.


title: Věc T-341/10: Žaloba podaná dne 20. srpna 2010 — F91 Diddeléng a další v. Komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/32

         Žaloba podaná dne 20. srpna 2010 — F91 Diddeléng a další v. Komise
   (Věc T-341/10)
   ()
   2010/C 301/55
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: F91 Diddeléng (Dudelange, Lucembursko), Julien Bonnetaud (Yutz, Francie), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Francie), Rainer Hauck (Maxdorf, Německo), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Lucembursko), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Francie) a Yann Thibout (Algrange, Francie) (zástupci: L. Misson, C. Delrée a G. Ernes, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobců

               —

               zrušit sporné rozhodnutí Evropské komise ze dne 3. června 2010;

               —

               zrušit nařízení porušující články 45 a 101 SFEU;

               —

               uložit přiměřené sankce.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobci (fotbalový klub Dudelange a hráči, kteří nejsou státními příslušníky Lucemburska a kteří jsou zaměstnáni v uvedeném klubu) navrhují zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. června 2010, doručeného dne 21. června 2010, kterým Komise informovala žalobce o zastavení řízení o jejich žalobě podané proti Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF — Lucemburský fotbalový svaz) na základě článku 45 a 101 SFEU, která se týkala nařízení FLF, které zakazuje žalobcům účast na některých fotbalových zápasech, pokud počet zahraničních hráčů uvedených na oficiálním seznamu zápasů je vyšší než počet stanovený nařízením FLF.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobci dva žalobní důvody vycházející z:

               —

               porušení článku 45 SFEU v rozsahu, v němž povinnost, která se momentálně nachází v nařízení FLF, zapsat do seznamu zápasů, sedm hráčů, jejichž první hráčský průkaz byl vystaven v Lucembursku, jakož i zákaz zapsat, do téhož seznamu zápasů, více než čtyři hráče, kteří přestoupili v průběhu sezóny, představuje přímou diskriminaci, která brání státnímu příslušníkovi členského státu vykonávat hospodářskou činnost na lucemburském území. Žalobci krom toho uvádí, že pokud nařízení FLF nepředstavuje přímou diskriminaci, avšak nepřímou diskriminaci, cíle uvedené FLF, tedy sociální cíl podporovat fotbal jako amatérský sport, jsou neopodstatněné a nemohou tedy být považovány za legitimní cíle. Omezení jsou tedy nepřiměřená k uvedenému cíli;

               —

               porušení článku 101 SFEU v rozsahu, v němž FLF musí být považována za sdružení podniků, které porušuje právo hospodářské soutěže a přesněji článek 101 SFEU, jelikož omezení, pokud jde o počet zahraničních hráčů, má hospodářské důsledky pro profesionální sportovce a narušuje volnou hospodářskou soutěž lucemburských fotbalových klubů.


title: Věc T-220/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2011 — Ergo Versicherungsgruppe v. OHMI — Société de développement et de recherche industrielle (ERGO) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ERGO — Starší slovní ochranná známka Společenství URGO — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2011 — Ergo Versicherungsgruppe v. OHMI — Société de développement et de recherche industrielle (ERGO)
   (Věc T-220/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ERGO - Starší slovní ochranná známka Společenství URGO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
   2011/C 269/103
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ergo Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: V. von Bomhard, A. W. Renck, T. Dolde, J. Pause, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: B. Schmidt, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Société de développement et de recherche industrielle (Chenôve, Francie) (zástupce: K. Dröge, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. března 2009 (věc R 515/2008-4), které se týká námitkového řízení mezi Société de développement et de recherche industrielle a Ergo Versicherungsgruppe AG

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Ergo Versicherungsgruppe AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


title: Věc T-416/17: Žaloba podaná dne 3. července 2017 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (fino)

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/53

         Žaloba podaná dne 3. července 2017 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (fino)
   (Věc T-416/17)
   (2017/C 277/77)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupci: S. Malynicz, QC, a V. Marsland, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Papouis Dairies LTD (Nikósie, Kypr)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „fino“ – Přihláška č. 11 180 791

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. dubna 2017, ve věci R 2759/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO a další účastnici řízení nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení žalobkyně.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-153/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 27. března 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 27. března 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
   (Věc C-153/17)
   (2017/C 178/11)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court of the United Kingdom

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Odpůrkyně: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud jsou obecné režijní náklady přiřazené k operacím koupě na splátky (které sestávají z poskytnutí finančních prostředků osvobozených od daně a zdanitelných dodávek vozidel) zahrnuty pouze do ceny poskytnutí finančních prostředků osobou povinnou k dani, která jsou osvobozena od daně, má osoba povinná k dani nárok na odpočet jakékoliv daně na vstupu z těchto nákladů?

               2)

               Jaký je správný výklad bodu 31 rozsudku ve věci C-98/98, Midland Bank, a konkrétně konstatování, že režijní náklady „jsou součástí obecných nákladů osoby povinné k dani a jako takové jsou prvky spoluurčujícími cenu produktů podniku“?
               Zejména:

                           a)

                           Má být tato pasáž vykládána tak, že znamená, že členský stát musí vždy přiřadit nějakou daň na vstupu každému plnění, při jakékoliv speciální metodě přijaté podle čl. 173 odst. 2 písm. c) směrnice (1)?

                           b)

                           Je tomu tak i tehdy, pokud ve skutečnosti nejsou režijní náklady zahrnuty do ceny zdanitelných plnění uskutečňovaných podnikem?

               3)

               Znamená skutečnost, že režijní náklady byly skutečně použity, alespoň v určité míře, při uskutečňování zdanitelných plnění,

                           a)

                           že určitý podíl daně na vstupu z těchto nákladů musí být odpočitatelný?

                           b)

                           Je tomu tak i tehdy, pokud ve skutečnosti nejsou režijní náklady zahrnuty do ceny zdanitelných dodávek vozidel?

               4)

               Může být legitimní v zásadě ignorovat zdanitelné dodávky vozidel (nebo jejich hodnotu) pro účely dosažení speciální metody podle čl. 173 odst. 2 písm. c) směrnice?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-182/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. dubna 2014 Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 4. února 2014 ve věcech T-604/11 a T-292/12, Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/3

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. dubna 2014 Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 4. února 2014 ve věcech T-604/11 a T-292/12, Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-182/14 P)
   2014/C 223/03
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (zástupci: A. Nordemann, M.C. Maier, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Tribunálu ze dne 4. února 2014 v rozsahu, v němž se týká věci T-292/12,

               —

               v případě potřeby vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí,

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka opírá svůj kasační opravný prostředek o jediný důvod vycházející z údajného porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (1) ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství.
   Navrhovatelka konkrétně uvádí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že:

               1)

               v rámci celkového posouzení nezohlednil, dokonce ani nezmínil, že starší ochranná známka MAGNET 4 sestává z čísla „4“;

               2)

               v odstavcích 22 a 25 svého rozsudku považoval prvek MAGNET za dominantní prvek starší ochranné známky MAGNET 4;

               3)

               v odstavci 25 použil různé standardy pro posouzení fonetických a vizuálních podobností označení MAGNET 4 a MAGNEXT;

               4)

               v odstavci 35 v rámci celkového posouzení nezohlednil nebezpečí záměny, závislost mezi zohledněnými skutečnostmi, konkrétně nízkou rozlišovací způsobilost starší ochranné známky MAGNET 4, nedostatek pojmové podobnosti označení MAGNET 4 a MAGNEXT, a nízký stupeň fonetických a vizuálních podobností daných označení;

               5)

               v odstavci 35 neuvedl věcné důvody, pokud jde o existenci nebezpečí záměny mezi označeními MAGNET 4 a MAGNEXT.

      (1)  Úř. věst. L 78, s. 1