title: Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 28. října 2004. # Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd proti Radě Evropské unie. # Dumping - Uložení konečného antidumpingového cla - Elektronické váhy pocházející z Číny - Statut podniku působícího v tržním hospodářství - Zjišťování újmy - Příčinná souvislost - Práva na obhajobu. # Věc T-35/01.

text:
      Věc T-35/01
      Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd
      v.
      Rada Evropské unie
      „Dumping – Uložení konečného antidumpingového cla – Elektronické váhy pocházející z Číny – Statut podniku působícího v tržním hospodářství – Zjišťování újmy – Příčinná souvislost – Práva obhajoby“
      Rozsudek Soudu (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 28. října 2004
      Shrnutí rozsudku
      1.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Individuální zacházení s vyvážejícími podniky ze států,
            které nemají tržní hospodářství – Podmínky – Posuzovací pravomoc orgánů – Soudní přezkum – Meze
      (Nařízení Rady č. 384/96)
      2.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpětí – Určení běžné hodnoty – Dovozy pocházející
            ze zemí, které nemají tržní hospodářství, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 7 písm. b) nařízení č. 384/96 – Použití pravidel
            vztahujících se na země s tržním hospodářstvím – Použití vyhrazené výrobcům splňujícím kumulativní podmínky uvedené v čl.
            2 odst. 7 písm. c) nařízení č. 384/96 – Důkazní břemeno výrobců
      (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 2 odst. 7, a č. 905/98)
      3.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Posouzení ukazatelů újmy prostřednictvím analýzy
            tržních segmentů dotčeného výrobku – Podmínky
      (Nařízení Rady č. 384/96, článek 3)
      4.     Právo Společenství – Výklad – Metody – Výklad mezinárodních dohod uzavřených Společenstvím – Výklad nařízení č. 384/96 ve
            vztahu k antidumpingovému kodexu GATT z roku 1994
      (Dohoda o provádění článku VI všeobecné dohody o clech a obchodu,„antidumpingový kodex“; nařízení Rady č. 384/96)
      5.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Pojem „dumpingové dovozy“– Zohlednění souhrnu všech
            dovozů z téže země identifikované jako země s dumpingovými praktikami – Meze
      (Nařízení Rady č. 384/96, článek 3)
      6.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Rozdíl mezi předběžnými a konečnými údaji použitými
            ke zjištění újmy – Přípustnost
      (Nařízení Rady č. 384/96)
      7.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Dovoz – Povinnost porovnat dumpingové rozpětí a
            rozsah cenového podbízení dovážených výrobků s dumpingovou cenou – Nedostatek
      (Nařízení Rady č. 384/96, článek 3)
      8.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Pojem „výrobní odvětví Společenství“ – Dosah
      (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 4 odst. 1)
      9.     Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Posuzované období – Posuzovací pravomoc orgánů
      (Nařízení Rady č. 384/96)
      10.   Právo Společenství – Zásady – Práva obhajoby – Dodržení v rámci správních řízení – Antidumping – Povinnost orgánů zajistit
            informování dotčených podniků – Dosah – Způsob komunikace – Nedodržení lhůty deseti dnů – Dopad – Podmínky
      (Nařízení Rady č. 384/96, článek 20)
      11.   Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Průběh řízení – Doba delší než jeden rok – Přípustnost
            – Podmínka – Dodržení kogentní lhůty patnácti měsíců
      (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 6 odst. 9)
      1.     V oblasti obchodních ochranných opatření orgány Společenství disponují širokou posuzovací pravomocí z důvodu složitosti hospodářských,
         politických a právních situací, které musí přezkoumávat.

      Z toho vyplývá, že přezkum posouzení orgánů soudem Společenství musí být omezen na prověření dodržování procesních pravidel,
         věcné správnosti zjištěných skutečností, na jejichž základě byla provedena zpochybňovaná volba, neexistence zjevně nesprávného
         posouzení těchto skutečností, nebo neexistence zneužití pravomoci. Stejný závěr platí, pokud jde o skutkové okolnosti právní
         a politické povahy, které se v dotčeném státě vyskytují a které musí orgány Společenství zhodnotit za účelem určení toho,
         zda vývozce působí v tržních podmínkách bez zásadního zásahu státu a zda mu v důsledku toho může být udělen statut podniku
         působícího v tržním hospodářství.

      (viz body 48–49)
      2.     Z článku 2 odst. 7 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 a z preambule nařízení č. 905/98, které pozměňuje prvně
         uvedené nařízení, tedy zaprvé vyplývá, že orgány Společenství musí v případě dovozů pocházejících z Číny provádět přezkum
         případ od případu, jelikož tento stát ještě nemůže být považován za zemi s tržním hospodářstvím. Běžná hodnota výrobku pocházejícího
         z Číny tedy může být vypočítána v souladu s pravidly použitelnými na země s tržním hospodářstvím, pouze pokud se prokáže že
         pro výrobce nebo více výrobců převažují podmínky tržního hospodářství.

      Zadruhé z tohoto ustanovení vyplývá, že důkazní břemeno nese vyvážející výrobce, který si přeje získat statut udělený podnikům
         působícím v tržním hospodářství. Orgány Společenství tedy nemusí prokázat, že vyvážející výrobce nesplňuje podmínky užívání
         zmíněného statutu. Na druhou stranu je věcí orgánů Společenství, aby posoudily, zda jsou důkazy předložené vyvážejícím výrobcem
         dostatečné k prokázání, že podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení jsou splněny, a soud Společenství,
         aby prověřil, zda je takovéto posouzení stiženo zjevným pochybením.

      Z toho nakonec vyplývá, že podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) jsou kumulativní, takže dotčený výrobce je musí splnit
         všechny, aby mohl získat statut udělený podnikům působícím v tržním hospodářství.

      (viz body 52–54)
      3.     Pokud jde o zjišťování újmy, ke kterému dochází podle článku 3 základního antidumpingového nařízení č. 384/96, z odstavce
         8 uvedeného článku nevyplývá,  že analýza podle jednotlivých segmentů dotčeného výrobku je vyloučena a že je vyžadována metoda
         průměrného výpočtu. Orgány Společenství mohou provést analýzu podle jednotlivých tržních segmentů dotčeného výrobku za účelem
         posouzení různých ukazatelů újmy, zejména pokud jsou výsledky dosažené na základě jiné metody, ať již z jakéhokoliv důvodu,
         pochybné za předpokladu, že je náležitě vzat do úvahy výrobek ve svém celku.

      V tomto ohledu, podle fenoménu dobře známého statistikům, výpočet celkového vývoje ceny (založený na vývoji objemu a hodnotách
         prodejů) výrobku různých kategorií, je narušen, pokud se ceny a vývoj objemu prodejů liší podle kategorie. V takovém případě
         je tedy přípustný výpočet cenového vývoje u každé kategorie výrobku, který provedla Komise.

      (viz body 127, 196)
      4.     Právní předpisy Společenství musí být v nejvyšší možné míře vykládány v souladu s mezinárodním právem, zejména pokud tyto
         předpisy směřují k provedení mezinárodní dohody uzavřené Společenstvím, jak je tomu v případě základního antidumpingového
         nařízení č. 384/96, které bylo přijato za účelem splnění mezinárodních povinností vyplývajících z antidumpingového kodexu
         1994.

      (viz bod 138)
      5.     Pojem „dumpingové dovozy“ uvedený v článku 3 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 zahrnuje všechny dumpingové transakce.
         Vzhledem k tomu, že však není možné přezkoumat všechny transakce jednotlivě, je pro účely analýzy škody třeba vzít do úvahy
         všechny dovozy pocházející od jakéhokoliv vyvážejícího výrobce, u kterého byly zjištěny dumpingové praktiky. Naopak dovozy,
         jejichž původcem je vyvážející výrobce, u kterého bylo zjištěno nulové nebo nepatrné dumpingové rozpětí, nemohou být považovány
         za „dumpingové“ pro účely analýzy škody.

      Pokud jde o odstavec 4 téhož článku, toto ustanovení musí být vykládáno tak, že umožňuje, aby byly vzaty do úvahy dovozy z
         určitého státu pouze, pokud tyto dovozy pocházejí od vyvážejícího výrobce, u něhož byla zjištěna dumpingová praxe. Následkem
         toho dovozy pocházející ze země, u které bylo zjištěno antidumpingové rozpětí, které není nepatrné, mohou být celkově vzaty
         do úvahy, pouze pokud v této zemi není žádný vyvážející výrobce, u kterého bylo zjištěno nulové nebo nepatrné dumpingové rozpětí.

      Z toho vyplývá, ve světle předmětu a účelu článku 3 základního nařízení, že pojem „dumpingové dovozy“ nezahrnuje dovozy pocházející
         od vyvážejícího výrobce, který nepoužívá dumping i přesto, že je ze země, u které bylo zjištěno, že dumpingové rozpětí je
         vyšší než nepatrné.

       (viz body 158–162)
      6.     Pokud jde o možný rozdíl mezi předběžnými a konečnými údaji použitými ke zjištění újmy vyplývající z dumpingových praktik,
         je třeba konstatovat, že antidumpingové šetření je ve skutečnosti nepřetržitý proces, v jehož průběhu je neustále měněno několik
         závěrů. Nemůže být tedy vyloučeno, že konečné závěry orgánů Společenství jsou odlišné od závěrů učiněných v určitém stadiu
         šetření. Krom toho předběžné údaje mohou být v rámci své definice v průběhu šetření měněny. Z toho vyplývá, že podnik tedy
         nemůže důvodně tvrdit, že rozpor mezi předběžnými a konečnými údaji o újmě je jakýmkoliv způsobem vyjádřením nedostatku objektivity
         a spolehlivosti dotčených údajů. Nakonec je důležité zdůraznit, že újma musí být zjištěna s ohledem na okamžik přijetí případného
         aktu, který zavádí ochranná opatření.

      (viz bod 182)
      7.     Žádné ustanovení v základním antidumpingovém nařízení č. 384/96 neukládá, pokud jde o zjištění újmy výrobnímu odvětví Společenství,
         aby byla porovnána dumpingová rozpětí s rozsahem cenového podbízení výrobků, které jsou předmětem dumpingu, ve vztahu k obdobným
         výrobkům Společenství, a aby byl z tohoto porovnání učiněn závěr, v případě, kdy je dumpingové rozpětí nižší než rozsah cenového
         podbízení, že újma výrobnímu odvětví Společenství není způsobena dumpingem, ale jinými činiteli, jako je přirozené zvýhodnění
         daných exportérů v rámci nákladů.

       (viz bod 219)
      8.     Podle čl. 4 odst. 1 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 se „výrobním odvětvím Společenství“ rozumí výrobci obdobných
         výrobků ve Společenství jako celek nebo ti z nich, jejichž společný výstup představuje podstatnou část celkové výroby těchto
         výrobků ve Společenství. Tento pojem tak nezahrnuje pouze výrobce ve Společenství, kteří spolupracovali při šetření.

       (viz bod 257)
      9.     Pro určení období posuzovaného za účelem zjištění újmy v rámci antidumpingového řízení, orgány Společenství disponují širokou
         posuzovací pravomocí.

      (viz bod 277)
      10.   Zásada dodržování práv obhajoby je základní zásadou práva Společenství. Na základě této zásady, jejíž požadavky jsou upraveny
         v článku 20 základního antidumpingového nařízení č. 384/96, podniky, které jsou dotčeny řízením předcházejícím vydání antidumpingového
         nařízení, musí mít možnost účinně se vyjádřit v průběhu správního řízení k existenci a relevanci tvrzených skutečností a okolností
         a k důkazům uváděným Komisí na podporu jejího tvrzení o existenci dumpingu a újmy, která z něj plyne výrobnímu odvětví Společenství.

      Pokud jde o konečnou informaci o základních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě má Komise v úmyslu navrhnout Radě
         přijetí konečných opatření podle čl. 20 odst. 4 základního nařízení, neúplný charakter této informace způsobuje protiprávnost
         nařízení o uložení konečného antidumpingového cla pouze, pokud z důvodu tohoto opomenutí podniky, které jsou dotčeny správním
         řízením, nemohly účinně hájit své zájmy.

      Stejně tak neuvedení některých skutečností v informačním dokumentu nepředstavuje porušení práv obhajoby podniků, pokud je
         prokázáno, že se dozvěděly o těchto skutečnostech při jiné příležitosti v době, kdy ještě měly v tomto směru možnost dostatečně
         vyjádřit své stanovisko před tím, než Komise přijala návrh na přijetí napadeného nařízení.

      Nakonec i když tyto podniky musejí mít k dispozici minimální lhůtu deseti dnů k podání případných vyjádření týkajících se
         skutečností, které nejsou obsaženy v informačním dokumentu, který jim byl předán, a tato lhůta nebyla dodržena, tato okolnost
         sama o sobě nemůže vést ke zrušení napadeného nařízení. Je totiž třeba ještě zjistit, zda se skutečnost, že orgány Společenství
         neposkytly podnikům lhůtu stanovenou v čl. 20 odst. 5 základního nařízení k předložení jejich případných připomínek k doplňujícím
         informacím poskytnutým na jejich žádost, mohla dotknout přímo jejich práv obhajoby v rámci dotčeného řízení.

       (viz body 287–290, 292, 330–331)
      11.   Článek 6 odst. 9 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 obsahuje indikativní lhůtu jednoho roku a kogentní lhůtu patnácti
         měsíců. Z těchto dvou lhůt vyplývá, že pokud orgány Společenství neukončily šetření v indikativní lhůtě jednoho roku, k dodržení
         procesních pravidel základního nařízení postačí, aby ukončily šetření v kogentní lhůtě patnácti měsíců, aniž by bylo nezbytné
         zkoumat, zda délka období přesahujícího indikativní lhůtu, avšak nepřesahujícího kogentní lhůtu, je přiměřená s ohledem na
         okolnosti projednávané věci.

       (viz bod 348)
ROZSUDEK SOUDU (čtvrtého rozšířeného senátu)
      28. října 2004 (*)

      „Dumping – Uložení konečného antidumpingového cla – Elektronické váhy pocházející z Číny – Statut podniku působícího v tržním hospodářství – Zjišťování újmy – Příčinná souvislost – Práva na obhajobu“
      Ve věci T-35/01,
      Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, se sídlem v Shanghai (Čína), zastoupená P. Waerem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Radě Evropské unie,  zastoupené S. Marquardtem, jako zmocněncem, ve spolupráci původně s G. Berrischem a P. Nehlem, poté s G. Berrischem, advokáty,

      žalované,
      podporované
      Komisí Evropských společenství,  zastoupenou V. Kreuschitzem, S. Meany a T. Scharf, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      vedlejším účastníkem,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení článku 1 nařízení Rady (ES) č. 2605/2000 ze dne 27. listopadu 2000 o uložení konečného
         antidumpingového cla z dovozu některých elektronických vah pocházejících z Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Tchaj‑wanu
         (Úř. věst. L 301, s. 42; Zvl. vyd. 11/34, s. 282),

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚEVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (čtvrtý rozšířený senát),

      ve složení V. Tiili, předsedkyně, J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij a M. Vilaras, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. března 2003,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1       Článek 1 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou
         členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45; dále jen „základní nařízení“), stanoví:

      „Pro účely tohoto [základního] nařízení se výrazem ,obdobný výrobek‘ rozumí výrobek, který je shodný, tj. podobný ve všech
         ohledech s posuzovaným výrobkem nebo není‑li takový výrobek k dispozici, jiný výrobek, který, ačkoliv není obdobný ve všech
         ohledech, má vlastnosti úzce se podobající vlastnostem posuzovaného výrobku.“

      2       Článek 2 odst. 7 základního nařízení, ve znění nařízení Rady (ES) č. 905/98 ze dne 27. dubna 1998 (Úř. věst. L 128, s. 18,
         oprava v Úř. věst. 2000, L 263, s. 34; Zvl. vyd. 11/10, s. 111) stanoví:

      „a)      V případě dovozů ze zemí bez tržního hospodářství […] se běžná hodnota určí na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty
         ve třetí zemi s tržním hospodářstvím nebo ceny, za niž se prodává výrobek z takové třetí země do jiných zemí včetně Společenství,
         nebo v případě, že to není možné, na jakémkoli jiném přiměřeném základě, včetně ceny skutečně zaplacené nebo kterou je třeba
         zaplatit za obdobné výrobky ve Společenství, která se v případě nutnosti náležitě opraví o přiměřené ziskové rozpětí.

      Vhodná třetí země s tržním hospodářstvím se vybere přiměřeným způsobem s náležitým přihlédnutím ke všem spolehlivým informacím,
         které jsou k dispozici v době výběru. Zohlední se také lhůty a použije se popřípadě třetí země s tržním hospodářstvím, která
         je předmětem stejného šetření.

      Strany, které jsou předmětem šetření, budou informovány krátce po zahájení řízení o volbě třetí země s tržním hospodářstvím
         a dostanou desetidenní lhůtu k vyjádření.

      b)      V rámci antidumpingového šetření dovozů z Ruska […] a Číny […] se běžná hodnota určí podle odstavců 1 až 6, pokud se prokáže
         na základě řádně odůvodněných žádostí jednoho nebo více výrobců, na něž se vztahuje šetření, a v souladu s kritérii a postupy
         uvedenými v písmenu c), že při výrobě nebo prodeji daného obdobného výrobku převažují pro výrobce nebo více výrobců podmínky
         tržního hospodářství. V opačném případě se použije písmeno a).

      c)      Žádost podle písmene b) musí být podána písemnou formou a musí být doložena dostačujícími důkazy o tom, že výrobce působí
         v podmínkách tržního hospodářství, tzn. jsou‑li splněna následující kritéria:

      –       společnosti rozhodují o ceně, nákladech a o vstupech, včetně např. surovin, nákladů na technologie a pracovní síly, výroby,
         prodejů a investic na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku a bez zásadních zásahů státu v této záležitosti;
         přitom se musí náklady nejdůležitějších vstupů zakládat na tržní hodnotě,

      –       společnosti disponují jednoznačným a jasným účetnictvím prověřeným nezávislými auditory v souladu s mezinárodními účetními
         standardy a používaným ve všech oblastech,

      –       výrobní náklady a finanční situace společností nepodléhají podstatnému zkreslení způsobenému bývalým systémem netržního hospodářství,
         zejména pokud jde o odpisy aktiv, jiné odpisy, výměnný obchod a zaplacení započtením,

      –       společnosti podléhají právním předpisům o úpadku a o vlastnictví, které zaručují právní jistotu a stabilitu pro fungování
         společností, a

      –       převod směnných kursů se provádí podle tržních kursů.
      –       Rozhodnutí o tom, zda výrobce odpovídá výše uvedeným kriteriím, se přijme do tří měsíců od zahájení šetření po zvláštní konzultaci
         poradního výboru a poté, co výrobní odvětví Společenství dostanou možnost zaujmout stanovisko. Rozhodnutí zůstává v platnosti
         během celého řízení. “

      3       Článek 3 základního nařízení stanoví:
      „Zjišťování újmy
      1. Není-li stanoveno jinak, rozumí se pro účely tohoto [základního] nařízení výrazem ,újma‘ podstatná újma výrobnímu odvětví
         Společenství, její hrozba nebo závažné zpoždění při zavádění některého výrobního odvětví Společenství a vykládá se podle tohoto
         článku.

      2. Zjištění újmy je založeno na skutečných důkazech a zahrnuje objektivní přezkum jak (a) objemu dumpingových dovozů a jejich
         účinku na ceny obdobných výrobků na trhu Společenství, tak (b) následného vlivu těchto dovozů na výrobní odvětví Společenství.

      3. V souvislosti s objemem dumpingových dovozů se přezkoumá, zda došlo k významnému zvýšení dumpingových dovozů v absolutních
         hodnotách nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě ve Společenství. Pokud jde o účinek dumpingových dovozů na ceny, přezkoumá
         se, zda ve srovnání s cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Společenství existuje značné cenové podbízení ze strany dumpingových
         dovozů nebo zda tyto dovozy jinak významnou měrou způsobily pokles cen nebo zabránily významnou měrou jejich růstu, ke kterému
         by jinak došlo. Žádné z uvedených kritérií nemusí být rozhodující.

      4. Pokud jsou výrobky dovezené z více než jedné země současně předmětem antidumpingového šetření, posuzují se účinky tohoto
         dovozu souhrnně pouze tehdy, je‑li zjištěno, že (a) dumpingová rozpětí stanovená v poměru k dovozu výrobků z každé jednotlivé
         země nejsou nepatrná ve smyslu čl. 9 odst. 3 a objem dovezených výrobků z každé jednotlivé země není zanedbatelný; a (b) souhrnné
         posouzení účinků dovozu je vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a na podmínky hospodářské
         soutěže mezi dováženými výrobky a obdobným výrobkem Společenství.

      5. Přezkum účinků dumpingových dovozů na dotčené výrobní odvětví Společenství zahrnuje posouzení všech relevantních hospodářských
         činitelů a ukazatelů, které ovlivňují stav daného výrobního odvětví včetně skutečnosti, že výrobní odvětví dosud nepřekonalo
         účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování, rozsah skutečného dumpingového rozpětí, skutečného a možného poklesu prodejů,
         zisku, výroby, podílu na trhu, produktivity, návratnosti investic a vytížení kapacit; činitelů, které ovlivňují vývoj cen
         ve Společenství; skutečných a možných nepříznivých účinků na pohyb peněžních prostředků, stav zásob, zaměstnanost, mzdy, hospodářský
         růst, schopnost opatřit si kapitál nebo investice a v případě zemědělství také, zda došlo ke zvýšení nákladů vládních podpůrných
         programů. Tento výčet není vyčerpávající a žádné z těchto kritérií není nezbytně rozhodující.

      6. Ze všech relevantních důkazů předložených podle odstavce 2 musí vyplývat, že dumpingové dovozy působí újmu ve smyslu tohoto
         nařízení. K tomu zejména patří důkaz o tom, že objem nebo [nebo] cena zjištěné podle odstavce 3 mají na výrobní odvětví Společenství
         nepříznivé účinky ve smyslu odstavce 5 a že tyto účinky dosahují takových rozměrů, že mohou být označeny jako závažné.

      7. Jiné známé činitele než dumpingové dovozy, které ve stejnou dobu působí újmu výrobnímu odvětví Společenství, se rovněž
         zkoumají, aby bylo zajištěno, že újma způsobená těmito jinými činiteli nebude přičítána podle odstavce 6 dumpingovým dovozům.
         V této souvislosti je možno vzít do úvahy následující činitele: objem a ceny dovozů, které nebyly prodávány za dumpingové
         ceny, snížení poptávky nebo změny struktury spotřeby, restriktivní obchodní praktiky výrobců ve třetích zemích a ve Společenství
         a hospodářskou soutěž mezi nimi, rozvoj technologie, vývozní výkonnost a produktivitu výrobního odvětví Společenství.

      8. Účinky dumpingových dovozů se hodnotí podle výroby obdobného výrobku výrobního odvětví Společenství, pokud dostupné informace
         umožňují vymezit tuto výrobu na základě kritérií, jako jsou výrobní postupy, prodeje a zisk výrobců. Pokud není možné výrobu
         vymezit, hodnotí se účinky dumpingových dovozů podle výroby nejbližší skupiny nebo souboru výrobků, který zahrnuje obdobný
         výrobek a pro něž jsou dostupné potřebné informace.

      9. Zjištění, zda hrozí podstatná újma, musí vycházet ze skutečností, a nikoli pouze z tvrzení, domněnek nebo vzdálené možnosti.
         Změna okolností, jež by přivodila stav, v němž by dumping působil újmu, musí být zřetelně předvídatelná a bezprostřední.

      Při zjišťování, zda hrozí podstatná újma, je nutno mimo jiné přezkoumat tyto činitele:
      a)      významná míra zvýšení objemu dumpingových dovozů na trh Společenství naznačující pravděpodobnost podstatně zvýšených dovozů,
      b)      dostatečná volně dostupná kapacita vývozce nebo bezprostředně očekávané podstatné zvýšení jeho kapacity, naznačující pravděpodobné
         podstatné zvýšení dumpingových dovozů do Společenství, přičemž je nutno vzít do úvahy, do jaké míry mohou ostatní vývozní
         trhy vstřebat dodatečný vývoz,

      c)      dovozy, uskutečňované za ceny, které budou mít za následek významné snížení cen nebo zamezení vzestupu cen, ke kterému by
         jinak došlo a které by zřejmě zvýšily poptávku po dalších dovozech;

      d)      zásoby výrobku, který je předmětem šetření.
      Žádný z těchto činitelů není sám o sobě nezbytně rozhodující, ale souhrn posuzovaných činitelů musí vést k závěru, že bezprostředně
         hrozí další dumpingové vývozy a že nebudou‑li přijata ochranná opatření, vznikne podstatná újma.“

      4       Podle čl. 6 odst. 9 základního nařízení:
      „Při řízeních zahájených podle čl. 5 odst. 9 se šetření ukončí pokud možno v době jednoho roku. V každém případě musí být
         tato šetření ukončena do patnácti měsíců od zahájení, a to v souladu s učiněnými závěry buď podle článku 8 přijetím závazků,
         nebo podle článku 9 přijetím konečných opatření.“

      5       Konečně článek 20 základního nařízení stanoví:
      „[...]
      2. Strany uvedené v odstavci 1 mohou požádat o konečné informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě
         je zamýšleno doporučit přijetí konečných opatření nebo zastavení šetření nebo řízení, aniž by bylo přijato nějaké opatření,
         přičemž se zvláštní pozornost věnuje informaci o skutečnostech a úvahách, které se liší od těch, jež byly použity při rozhodování
         o prozatímních opatřeních.

      3. Žádost o poskytnutí konečných informací musí být zaslána písemně Komisi a v případech, kdy bylo uloženo prozatímní clo,
         doručena nejpozději jeden měsíc po zveřejnění jeho uložení. Pokud nebylo uloženo prozatímní clo, mohou strany požádat o poskytnutí
         informací ve lhůtě stanovené Komisí.

      4. Konečné informace musí být poskytnuty písemně. Podávají se co nejdříve, obvykle nejpozději jeden měsíc před vydáním konečného
         rozhodnutí nebo před předložením návrhu Komise na přijetí konečných opatření podle článku 9, přičemž se řádně přihlédne k ochraně
         důvěrných informací. Pokud Komise nemůže sdělit některé skutečnosti nebo úvahy v tomto okamžiku, sdělí je co nejdříve. Poskytnutím
         informací není dotčeno jakékoli další rozhodnutí, které Komise nebo Rada případně přijmou, ale pokud toto rozhodnutí vychází
         z jiných skutečností nebo úvah, musí být tyto informace nebo úvahy sděleny co nejdříve.

      5. Ke stanoviskům obdrženým po poskytnutí konečných informací lze přihlédnout pouze tehdy, obdrží‑li je Komise ve lhůtě, kterou
         stanoví v každém případě s ohledem na naléhavost věci a která činí nejméně deset dnů.“

       Skutkový základ sporu
      6       Na základě stížnosti předložené dne 30. července 1999 výrobci elektronických vah v Evropském společenství, kteří uskutečňují
         většinový díl celkové výroby dotčeného výrobku ve Společenství, zahájila Komise podle článku 5 základního nařízení oznámením
         zveřejněným dne 16. září 1999 (Úř. věst. C 262, s. 8) antidumpingové řízení týkající se dovozů některých elektronických vah
         pocházejících z Číny, Jižní Korey a Tchaj‑wanu.

      7       Dva výrobci elektronických vah ve Společenství, Avery Berkel Ltd a Bizerba GmbH, kteří v té době společně uskutečňovali 39 %
         výroby ve Společenství, se účastnili šetření Komise.

      8       Současně osm vyvážejících výrobců z dotčených zemích, včetně žalující společnosti, čtyři dovozci, jejichž činnosti se vztahovaly
         k předmětné výrobě, jakož i referenční výrobce z obdobné země, a sice Indonésie, odpověděli na dotazníky zaslané Komisí.

      9       Šetření o dumpingu a o újmě, která z něj vyplývá, se týkalo období od 1. září 1998 do 31. srpna 1999 (dále jen „doba šetření“).
         Studium trendů, které se vztahují ke zjištění zmíněné újmy, se týkalo doby od 1. ledna 1995 do konce doby šetření („analyzovaná
         doba“).

      10     Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (dále jen „žalobkyně“ nebo „Shanghai Teraoka“) je společností založenou v roce 1992 podle
         čínského práva, jejíž základní kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů, která vyrábí a vyváží, zejména do
         Společenství, elektronické váhy.

      11     Dne 11. října 1999 žalobkyně v rámci šetření požádala Komisi o udělení statutu podniku působícího v tržním hospodářství podle
         čl. 2 odst. 7 základního nařízení. Faxem ze dne 17. prosince 1999 Komise informovala žalobkyni, že posledně uvedená nesplňuje
         podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení pro udělení statutu podniku působícího v tržním hospodářství.

      12     V odpovědi na zamítnutí své žádosti žalobkyně předložila Komisi svá vyjádření ve dvou dopisech ze dne 27. prosince 1999 a 11. ledna
         2000.

      13     Ve dnech 4. ledna a 3. února 2000 Komise potvrdila své zamítnutí udělit žalobkyni statut podniku působícího v tržním hospodářství.

      14     Po schůzce konané dne 6. dubna 2000 mezi Komisí a zástupci dotčeného výrobního odvětví Společenství předložili dva výrobci
         ve Společenství Komisi ve dnech 10. a 14. dubna 2000 svá vyjádření týkající se předběžných zjištění Komise o existenci újmy
         zmíněnému výrobnímu odvětví Společenství.

      15     Dne 1. srpna 2000 žalobkyně předala Komisi vyjádření týkající se otázky újmy a příčinné souvislosti.
      16     Faxem ze dne 21. září 2000 Komise informovala žalobkyni o základních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě měla v úmyslu
         doporučit uložení konečného antidumpingového cla ve výši 13,1 % na dovozy některých elektronických vah, které vyrábí žalobkyně.

      17     Faxem ze dne 29. září 2000 žalobkyně požádala o dodatečné informace týkající se existence dumpingu a zjištění údajné újmy,
         která z něj měla vyplývat.

      18     Komise na tuto žádost odpověděla dvěma dopisy ze dne 29. září 2000, respektive 4. října 2000.
      19     Faxem ze dne 4. října 2000 žalobkyně požadovala dodatečnou lhůtu k předložení svých vyjádření. Faxem ze dne 5. října 2000
         Komise tuto žádost zamítla z důvodu naléhavosti.

      20     Dne 10. října 2000 žalobkyně předložila svá vyjádření k informacím, které obdržela.
      21     Faxem ze dne 11. října 2000 Komise odpověděla na vyjádření žalobkyně a snížila dumpingové rozpětí z 13,1 na 12,8 %.
      22     Faxem ze dne 23. října 2000 Komise doplnila svoji odpověď na vyjádření žalobkyně.
      23     Nařízením Rady (ES) č. 2605/2000 ze dne 27. listopadu 2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých elektronických
         vah pocházejících z Čínské lidové republiky [Číny], Korejské republiky [Jižní Korey] a Tchaj‑wanu (Úř. věst. L 301, s. 42;
         Zvl. vyd. 11/34, s. 282; dále jen „napadené nařízení“) Rada uložila antidumpingové clo ve výši 12,8 % na výrobky vyvážené
         žalobkyní, které jsou popsány níže. Podle článku 1 napadeného nařízení:

      „1.       Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu elektronických vah pro použití v maloobchodě s maximálním zatížením nejvýše
         30 kg, s digitálním ukazatelem uvádějícím hmotnost, jednotkovou cenu a cenu, která má být zaplacena (bez ohledu na to, zda
         mají, nebo nemají zařízení na tisk těchto údajů), v současnosti kódu KN ex 8423 8150 (kód TARIC 8423 8150 10), pocházejících
         z Číny, Jižní Korey a Tchaj‑wanu.

      2.       Clo, které se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, činí [pokud jde o žalobkyni]: [...] 12,8 %
         [...]“

       Řízení a návrhy účastníků řízení
      24     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 16. února 2001 žalobkyně podala tuto žalobu.
      25     Podáním došlým kanceláři Soudu dne 12. června 2001 Komise požádala o vstoupení do tohoto řízení na podporu návrhů žalované.
         Usnesením ze dne 11. září 2001 předseda čtvrtého rozšířeného senátu Soudu toto vedlejší účastenství povolil.

      26     Jelikož Komise se vzdala práva předložit vyjádření vedlejšího účastníka, písemná část řízení byla ukončena dne 28. listopadu
         2001.

      27     Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (čtvrtý rozšířený senát) rozhodl o zahájení ústní části řízení.
      28     V rámci organizačních procesních opatření Soud vyzval účastníky řízení k zodpovězení písemných otázek, jakož i k předložení
         určitých dokumentů. Účastníci řízení částečně vyhověli těmto žádostem.

      29     Řeči hlavních účastníků řízení a vedlejšího účastníka a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty při veřejném
         jednání konaném dne 6. března 2003.

      30     Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
      –       zrušil článek 1 napadeného nařízení v rozsahu, v němž zavádí konečné antidumpingové clo na elektronické váhy, které žalobkyně
         vyváží;

      –       uložil Radě náhradu nákladů řízení.
      31     Rada podporovaná Komisí navrhuje, aby Soud:
      –       zamítl žalobu;
      –       uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       K věci samé
      32     Žalobkyně se v podstatě dovolává čtyř žalobních důvodů na podporu své žaloby. První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného
         posouzení při použití čl. 2 odst. 7 základního nařízení. Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 3 odst. 2, 3, 5 a 8 základního
         nařízení a zjevně nesprávného posouzení při zjišťování újmy. Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 3 odst. 6 základního
         nařízení. Konečně čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení procesních pravidel stanovených základním nařízením.

      A –  K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu ze zjevně nesprávného posouzení při použití čl. 2 odst. 7 základního nařízení
      1.     Úvod
      33     Podle žalobkyně se orgány Společenství nesprávně domnívaly, že žalobkyně nesplňuje podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c)
         základního nařízení upravujícího udělení statutu podniku působícího v tržním hospodářství. Žalobkyně tvrdí, že předložila
         dostačující důkazy odůvodňující získání výše uvedeného statutu.

      34     Rada odůvodnila zamítnutí statutu podniku působícího v tržním hospodářství ve 46. bodě odůvodnění napadeného nařízení, když
         uvedla:

      „Komise zjistila, že obě společnosti [včetně žalobkyně] prodávají v ČLR několik let za více nebo méně jednotné ztrátové ceny.
         Navíc nemohly obě obchodní společnosti zcela svobodně rozhodnout, zda a do jaké míry budou prodávat svou výrobu na domácím
         trhu. Komise obvykle zamítá žádosti o přiznání statutu [podniku působícího v rámci] tržního hospodářství, jestliže je prodej
         na domácím trhu omezován a neexistují‑li rozdíly cen pro jednotlivé zákazníky, protože podobné ceny mohou být důsledkem centrální
         cenové kontroly. Kromě toho důkazy naznačily, že tyto ceny byly několik let ztrátové, což také ukazuje, že výrobci nepodnikají
         v podmínkách tržního hospodářství.“

      35     V důsledku toho Rada v 47. bodě odůvodnění napadeného nařízení shledala, že žalobkyně „nesplnil[a] podmínky stanovené v čl. 2
         odst. 7 písm. c) základního nařízení.“

      36     Jak Soud připomněl v bodech 11 a 13 tohoto rozsudku, Komise zamítla žádost žalobkyně o udělení statutu podniku působícího
         v tržním hospodářství faxem ze dne 17. prosince 1999 a potvrdila svoje zamítnutí faxem ze dne 4. ledna a dne 3. února 2000.
         Po posouzení výsledků šetření Komise založila svoji analýzu na třech následujících úvahách. Zaprvé žalobkyně postupovala v souladu
         s čínským zákonem o stanovení cen ze dne 29. prosince 1997 (dále jen „zákon o cenách“), podle kterého byla povinna prodávat
         své výrobky za více nebo méně totožné ztrátové ceny na čínském vnitřním trhu. Zadruhé žalobkyně neměla úplně svobodnou volbu
         při rozhodování o prodeji svých výrobků na čínském vnitřním trhu nebo na zahraničních trzích, ani při určování poměru prodejů.
         Konečně žalobkyně sdělila Komisi nepravdivé informace nebo nepředložila relevantní dokumenty, v důsledku čehož narušila šetření.

      37     V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně zaprvé zpochybňuje výklad čl. 2 odst. 7 základního nařízení Komisí a poté Radou.

      38     Zadruhé žalobkyně zpochybňuje zjištění Komise a Rady, která tyto orgány vedla k závěru, že podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7
         základního nařízení nebyly splněny. Žalobkyně zejména zpochybňuje zjištění Komise v části, nazvané „Výsledky šetření“, jejího
         faxu ze dne 17. prosince 1999 týkající se neexistence povinnosti žalobkyně vytvořit položky pro pochybné pohledávky na straně
         pasiv v účetní rozvaze, omezení maximálního limitu na jejím devizovém účtu do výše rovnající se kapitálu podniku, systematického
         prodeje se ztrátou zjištěného na čínském vnitřním trhu, zákazu uloženého žalobkyni na základě zákona o cenách uplatňovat v Číně
         rozdílné ceny ve vztahu k obdobným zákazníkům, omezení svobody prodeje na čínském vnitřním trhu a skutečnosti, že žalobkyně
         v šetření poskytla Komisi klamavé informace.

      39     Úvodem je třeba zamítnout argumenty žalobkyně týkající se prvních dvou skutečností uvedených v přecházejícím bodě. Vzhledem
         k tomu, že totiž ani Rada, ani Komise nezaložily své závěry na těchto skutečnostech, jsou k nim vztahující se argumenty irelevantní.

      40     Zatřetí žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství jí opomněly předložit dokumenty, na jejichž základě následně zamítly žalobkyni
         udělit statut podniku působícího v tržním hospodářství. Tento bod žalobního důvodu musí být rovněž zamítnut vzhledem k tomu,
         že orgány Společenství v tomto směru postupovaly při svém hodnocení na základě dokumentů, které sama žalobkyně předala Komisi
         v rámci své odpovědi na část D dotazníku šetření, jakož i na základě dokumentů, o kterých se Komise dozvěděla při inspekci
         na místě.

      41     Navíc je namístě poznamenat, že žalobkyně neupřesnila, o jaké „nové údaje“ se jedná a omezila se pouze na odkaz na informace
         obsažené ve svých vlastních dokumentech. Ve své replice tak uznala, že „všechny faktury vztahující se ke všem jednotlivým
         transakcím na [čínském] vnitřním trhu byly zpřístupněny osobám provádějícím šetření při inspekci na místě, stejně tak jako
         všechny ostatní informace týkající se účetnictví a výrobních nákladů“. Orgány Společenství tedy nebyly povinny zaslat Shanghai
         Teraoka dotčené dokumenty poté, co na jejich základě učinily určité závěry, vzhledem k tomu, že veškeré tyto dokumenty byly
         žalobkyni známy, jelikož od ní pocházely.

      42     Je třeba dodat, že v tomto kontextu nový argument předložený žalobkyní v replice a vycházející z porušení čl. 20 odst. 4 základního
         nařízení, podle kterého Rada v průběhu řízení před Soudem poskytla údaje, které žalobkyni nebyly sděleny v průběhu správního
         řízení, je zbaven jakékoliv relevance. Takový argument totiž svědčí o záměně řízení o udělení statutu podniku působícího v tržním
         hospodářství za řízení o zavedení konečných antidumpingových opatření. Jelikož čl. 20 odst. 4 základního nařízení týkající
         se tohoto posledně uvedeného řízení nesouvisí s udělením statutu podniku působícího v tržním hospodářství, žalobkyně se nemůže
         efektivně dovolávat jeho porušení ve vztahu k dokumentům týkajícím se právě možnosti získání zmíněného statutu.

      2.     Pokud jde o stavbu čl. 2 odst. 7 základního nařízení
      a)     Argumenty účastníků řízení
      43     Žalobkyně zpochybňuje výklad čl. 2 odst. 7 základního nařízení učiněný orgány Společenství, zejména pokud jde o důkazní břemeno.
         Žalobkyně tvrdí, že Rada porušila ratio legis změny čl. 2 odst. 7 základního nařízení, tedy vůli zohlednit základní změnu v hospodářské struktuře Číny.

      44     Mimoto se žalobkyně odvolává na rozsudek Soudu ze dne 26. září 2000, Starway v. Rada (T‑80/97, Recueil, s. II‑3099, bod 112),
         ze kterého vyplývá, že skutečnost, že je od vývozce vyžadován důkaz, ke kterému nemá přístup, představuje porušení zásad právní
         jistoty a dodržování práv na obhajobu.

      45     Konečně žalobkyně se domnívá, že pokud se orgány Společenství dovolávají existence určitých skutečností, je na nich, aby prokázaly,
         že takové skutečnosti skutečně existují a že zjištění těchto skutečností bylo provedeno správným způsobem. Žalobkyně se v tomto
         ohledu odvolává na rozsudek Soudního dvora ze dne 26. června 2001, Brunnhofer (C‑381/99, Recueil, s. I‑4961, bod 52).

      46     Rada uplatňuje, že uvažování žalobkyně je založeno na nesprávném výkladu čl. 2 odst. 7 základního nařízení. Zejména z preambule
         nařízení č. 905/98 vyplývá, že výše uvedené ustanovení zakládá ve vztahu k Číně a Rusku vyvratitelnou domněnku neexistence
         podmínek charakterizujících tržní hospodářství, a že je tedy na dotčeném vyvážejícím výrobci a v projednávané věci na žalobkyni,
         aby předložila důkaz o opaku. Podle Rady argumentace žalobkyně spočívá v obrácení důkazního břemene. Krom toho orgány Společenství
         v této oblasti disponují širokou posuzovací pravomocí, jak vyplývá jednak z judikatury (rozsudek Soudu ze dne 17. července
         1998, Thai Bicycle v. Rada, T‑118/96, Recueil, s. II‑2991, bod 32) a jednak z pojmů „řádně odůvodněné žádosti“ a „dostačující
         důkazy“ obsažených v čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení.

      47     Rada konečně uplatňuje, že pět podmínek uvedených ve výše uvedeném ustanovení má v zásadě kumulativní povahu. Nicméně trvá
         na skutečnosti, že tyto podmínky nemají všechny stejnou důležitost. První podmínka, podle které společnosti rozhodují o ceně,
         nákladech a o vstupech na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku a bez zásadních zásahů státu má v tomto
         ohledu zásadní význam. Samotné zjištění, že žalobkyně nesplnila výše uvedenou podmínku, je tedy dostatečné k odůvodnění zamítnutí
         její žádosti o udělení statutu podniku působícího v tržním hospodářství.

      b)     Závěry Soudu
      48     Úvodem je třeba připomenout, že v oblasti obchodních ochranných opatření orgány Společenství disponují širokou posuzovací
         pravomocí z důvodu složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí přezkoumávat (rozsudky Soudu ze dne
         5. června 1996, NMB France a další v. Komise, T‑162/94, Recueil, s. II‑427, bod 72; ze dne 29. ledna 1998, Sinochem v. Rada,
         T‑97/95, Recueil, s. II‑85, bod 51; rozsudek Thai Bicycle v. Rada, bod 46 výše, bod 32, a ze dne 4. července 2002, Arne Mathisen
         v. Rada, Recueil, s. II‑2905, bod 53).

      49     Z toho vyplývá, že kontrola posouzení orgánů soudcem Společenství musí být omezena na prověření dodržování procesních pravidel,
         věcné správnosti zjištěných skutečností, na jejichž základě byla provedena zpochybňovaná volba, neexistence zjevně nesprávného posouzení
         těchto skutečností, nebo neexistence zneužití pravomoci (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. května 1987, Toyo v. Rada, C‑240/84,
         Recueil, s. 1809, bod 19; rozsudek Thai Bicycle v. Rada, bod 46 výše, bod 33, a rozsudek Arne Mathisen v. Rada, bod 48 výše,
         bod 54). Stejný závěr platí, pokud jde o skutkové okolnosti právní a politické povahy, které se v dotčeném státě vyskytují
         a které musí orgány Společenství zhodnotit za účelem určení toho, zda vývozce působí v tržních podmínkách bez zásadního zásahu
         státu a zda mu v důsledku toho může být udělen statut podniku působícího v tržním hospodářství (viz v tomto smyslu rozsudek
         Soudu ze dne 18. září 1996, Climax Paper v. Rada, T‑155/94, Recueil, s. II‑873, bod 98).

      50     Dále je namístě poznamenat, že metoda určení běžné hodnoty výrobku uvedená v čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení je
         výjimkou ze specifické metody upravené za tímto účelem v čl. 2 odst. 7 písm. a), přičemž posledně uvedená metoda je v zásadě
         použitelná v případech dovozů pocházejících ze zemí bez tržního hospodářství. Podle ustálené judikatury přitom všechna odchýlení
         se nebo výjimky z obecného pravidla musí být vykládány striktně (rozsudky Soudního dvora ze dne 12. prosince 1995, Oude Luttikhuis
         a další, C‑399/93, Recueil, s. I‑4515, bod 23; ze dne 18. ledna 2001, Komise v. Španělsko, C‑83/99, Recueil, s. I‑445, bod 19,
         a ze dne 12. prosince 2002, Belgie v. Komise, C‑5/01, Recueil, s. I‑11991, bod 56).

      51     Původní znění čl. 2 odst. 7 základního nařízení bylo změněno nařízením č. 905/98, jelikož Rada se domnívala, že reformy uskutečněné
         v Rusku a v Číně zásadně změnily hospodářství těchto zemí a vyústily ve vznik podniků podřízených podmínkám tržního hospodářství.
         Páté odůvodnění nařízení č. 905/98 tak zdůrazňuje význam přehodnocení antidumpingové praxe s ohledem na tyto země a upřesňuje,
         že je zapotřebí vypočítat běžnou hodnotu podle předpisů zemí s tržním hospodářstvím, pokud lze prokázat, že při zhotovení
         nebo prodeji dotyčného výrobku převažují pro jednoho nebo více výrobců, na něž se vztahuje šetření, podmínky tržního hospodářství.
         Podle bodu 6 odůvodnění téhož nařízení „přezkoušení toho, zda převažují podmínky tržního hospodářství, se bude provádět na
         základě řádně odůvodněných žádostí podaných jedním nebo více výrobci, na něž se vztahuje šetření a kteří chtějí využít možnosti,
         aby se běžná hodnota [dotčeného výrobku] vypočítávala na základě pravidel platných pro země s tržním hospodářstvím“.

      52     Z článku 2 odst. 7 základního nařízení a z výše uvedených bodů odůvodnění nařízení č. 905/98, tedy zaprvé vyplývá, že orgány
         Společenství musí v případě, jako je projednávaná věc, provádět přezkum případ od případu, jelikož Čína ještě nemůže být považována
         za zemi s tržním hospodářstvím. Běžná hodnota výrobku pocházejícího z Číny tedy může být vypočítána v souladu s pravidly použitelnými
         na země s tržním hospodářstvím, pouze „pokud se prokáže […], že pro výrobce nebo více výrobců převažují podmínky tržního hospodářství“.

      53     Zadruhé z výše uvedených ustanovení vyplývá, že důkazní břemeno nese vyvážející výrobce, který chce získat statut udělený
         podnikům působícím v tržním hospodářství. Článek 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení totiž stanoví, že žádost „musí […]
         být doložena dostačujícími důkazy“. Orgány Společenství tedy nemusí prokázat, že vyvážející výrobce nesplňuje podmínky užívání
         zmíněného statutu. Na druhou stranu je věcí orgánů Společenství, aby posoudily, zda jsou důkazy předložené vyvážejícím výrobcem
         dostatečné k prokázání, že podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení jsou splněny, a soudce Společenství,
         aby prověřil, zda je takovéto posouzení stiženo zjevným pochybením.

      54     Za účelem zhodnocení dostatečnosti důkazů předložených dotčeným výrobcem je namístě uplatnit podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7
         písm. c) první odrážce základního nařízení. V tomto ohledu vyplývá jak z použití slova „a“ mezi čtvrtou a pátou odrážkou tohoto
         ustanovení, tak ze samotné povahy těchto podmínek, že tyto podmínky jsou kumulativní. Dotčený výrobce tak musí splnit všechny
         podmínky uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, aby mohl získat statut udělený podnikům působícím v tržním
         hospodářství, a v případě, že nesplní jednu z těchto podmínek, musí být jeho žádost zamítnuta.

      55     Je tedy třeba zabývat se otázkou, zda žalobkyně prokázala, že splňuje první podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního
         nařízení, podle které společnosti rozhodují o ceně, nákladech a o vstupech na základě tržních signálů odrážejících nabídku
         a poptávku a bez zásadních zásahů státu v této záležitosti.

      3.     Pokud jde o první podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení
      a)     K uplatňování jednotných cen
       Argumenty účastníků řízení
      56     Žalobkyně uplatňuje, že zjištění, podle kterého prodává své výrobky v Číně za jednotné ceny, je zjevně nesprávné. Žalobkyně
         tvrdí, že zákon o cenách se nevztahuje na trh s elektronickými váhami. V každém případě samotné znění zákona o cenách není
         takovým zněním, jaké popsala Komise. Žalobkyně rovněž zdůrazňuje, že seznam cen, ze kterého vycházela Rada, neodráží skutečně
         účtované ceny, které jsou opětovně vyjednávány s obchodníky. Žalobkyně dodává, že skutečnost, že jsou uplatňovány totožné
         ceny ve vztahu k smluvním partnerům na stejné úrovni obchodování, svědčí o jejím dodržování zásady řádné hospodářské soutěže
         tak, jak je uplatňována v rámci Evropského společenství prostřednictvím opatření proti zneužívání dominantního postavení.

      57     Žalobkyně připomíná, že vysvětlila, že její ceny jsou určovány nabídkou a poptávkou a že čínský trh je vysoce konkurenceschopný.
         Krom toho orgány Společenství přijaly velmi neúplný a nepřesný přístup, když vzaly do úvahy pouze třináct faktur týkajících
         se prodejů na čínském vnitřním trhu, jejichž počet se však zvýšil na 25 701 kusů v průběhu doby šetření. Souhrn faktur týkajících
         se všech jednotlivých transakcí na čínském vnitřním trhu prokazující existenci vyjednávání o cenách přijatých mezi žalobkyní
         a jejími zákazníky byl přitom zpřístupněn osobám z Komise provádějícím šetření v průběhu jejich inspekce na místě. V tomto
         ohledu orgány Společenství nezohlednily skutečnost, že v průběhu těchto vyjednávání nebyl učiněn žádný odkaz na existenci
         vládního dozoru nad cenami. Mimoto žalobkyně se domnívá, že ve své odpovědi na dotazník týkající se udělení statutu podniku
         působícího v tržním hospodářství prokázala, že průměrné měsíční prodejní ceny na čínském vnitřním trhu se významně měnily,
         což podporuje její tvrzení, že jí přijaté ceny jednotlivých transakcí se rovněž zásadně měnily.

      58     Rada tvrdí, že žalobkyně neprokázala existenci skutečných vyjednávání o cenách.
       Závěry Soudu
      59     Je třeba přezkoumat, zda žalobkyně v průběhu šetření předložila dostačující důkazy k prokázání, že si svobodně určovala své
         ceny na čínském vnitřním trhu „na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku a bez zásadních zásahů státu“, jak
         vyžaduje čl. 2 odst. 7 písm. c) třetí odrážka základního nařízení.

      60     Žalobkyni také přísluší, aby v průběhu šetření předložila Komisi důkaz o pohybu výsledných cen jednotlivých transakcí, které
         uzavřela, například prostřednictvím faktur. V tomto ohledu žalobkyně nemůže orgánům Společenství vytýkat, že nevzaly do úvahy
         všechny faktury (kterých je více než 25 000) týkající se jednotlivých prodejů uskutečněných v průběhu doby šetření. Bylo totiž
         na žalobkyni, aby z těchto faktur vybrala ty, ze kterých by vyplývalo, že skutečně uplatňovala různé ceny u stejného modelu
         prodávaného různým zákazníkům. Je třeba dodat, že když se žalobkyně dozvěděla o závěrech Komise, že prodávala za jednotné
         ceny, mohla ještě v průběhu správního řízení předložit Komisi faktury, které považovala za relevantní.

      61     Je namístě zkoumat, zda žalobkyně splnila požadavek týkající se předložení důkazů tím, že předložila osobám z Komise, které
         provádí šetření, v průběhu inspekce na místě dokumenty o vyjednávání (negotiation sheets) a smlouvy (national contracts) za
         účelem prokázání, že vyjednávání o cenách se odehrávala s místními čínskými dceřinými společnostmi SA Carrefour (dále jen
         „Carrefour“). Je přitom třeba poznamenat, že tyto dokumenty předložené žalobkyní Soudu, které neprokazují existenci slev poskytnutým
         jejím zákazníkům, zjevně dokládají totožnost mezi cenou účtovanou a cenou uvedenou na seznamu cen určených pro čínský vnitřní
         trh. Základní cena modelu nejvíce prodávaného Carrefour byla tak totožná s cenou uvedenou na seznamu cen žalobkyně pro čínský
         vnitřní trh. Srovnání předložených dokumentů a seznamu cen dotčeného výrobku pro čínský vnitřní trh umožňuje konstatovat,
         že cena předmětného modelu (tj. elektronických vah SM‑80SXB náležících do horního segmentu) se v ničem neliší od ceny uvedené
         ve zmíněném seznamu, tedy 6 837,61 juanů ren‑min‑bi (CNY), s tím, že pokud faktury vystavené Carrefour a předložené žalobkyní v průběhu šetření odkazují na cenu 8 000 CNY, tato
         částka zahrnuje 17% daň z přidané hodnoty (DPH) uplatněnou na cenu uvedenou na seznamu. Dokumenty o vyjednávání od Carrefour
         odkazují na cenu 12 000 CNY, tj. cenu uvedenou na seznamu plus 17% DPH a zvýšenou o dodatečný servisní poplatek 4 000 CNY.
         Stejná jednotnost vyplývá z ceny modelu SM‑80SXP. Konečně v odpovědi na písemnou otázku, Rada předložila Soudu fakturu pocházející
         od Carrefour, ze které vyplývá, že skutečně účtovaná cena odpovídá součtu ceny uvedené na seznamu, 17% DPH a dodatečného servisního
         poplatku 4 000 CNY, což dokládá stejné schéma jako to, které bylo odhaleno při zkoumání přezkumu dokumentů o vyjednávání.
         Žalobkyně krom toho při jednání potvrdila praxi spočívající v placení paušální částky 4 000 CNY jako servisního poplatku.

      62     Je tedy nutno konstatovat, že ceny uvedené na fakturách, smlouvách a dokumentech o vyjednávání od Carrefour se neliší od cen
         uvedených na seznamu cen. Ze zkoumání dokumentů o vyjednávání je zjevné, že stejná zásada platila rovněž pro sazby uplatňované
         žalobkyní ve vztahu ke společnosti Nanjing Supermarket Ltd, dalšímu z jejích zákazníků.

      63     V důsledku toho předložené dokumenty o vyjednávání, ani smlouvy nebo faktury neprokazují, že žalobkyně uplatňovala u stejného
         výrobku různé ceny ve vztahu ke svým různým zákazníkům.

      64     Toto zjištění není vyvráceno skutečností, které se dovolává žalobkyně, že její hlavní zákazník na čínském vnitřním trhu, tj.
         společnost Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, s ní vyjednal lepší ceny, než jaké vyjednaly její ostatní zákazníci.
         Jak totiž správně uvedla Komise ve svém faxu ze dne 17. prosince 1999, lze mít pochybnosti týkající se nezávislosti tohoto
         podniku ve vztahu k žalobkyni. Ostatně je třeba poznamenat, že žalobkyně se ani nesnažila zpochybnit existenci předmětných
         vazeb ve své korespondenci s Komisí, své žalobě nebo ve své replice. Ve svém dopise ze dne 27. prosince 1999, ve kterém zpochybňuje
         výsledky a závěry Komise zaslané faxem ze dne 17. prosince 1999, žalobkyně vůbec nijak nekomentovala argument, že společnost
         Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd je s ní propojená. Stejně tak, pokud jde o dopis ze dne 11. ledna 2000, ve kterém
         žalobkyně zpochybňuje odpovědi na svá vyjádření podané Komisí v dopise ze dne 4. ledna 2000, které potvrdily pochybnosti orgánu
         Společenství týkající se vazeb propojujících žalobkyni a zmíněnou společnost. Jelikož žalobkyně tedy nezpochybňovala existenci
         těchto vazeb mezi ní a společností Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, Komise byla oprávněna vyloučit ze své analýzy
         ceny účtované žalobkyní tomuto podniku.

      65     Je ještě třeba zkoumat, zda i přes skutečnost, že žalobkyně nepředložila relevantní faktury, nicméně předložila dostačující
         důkazy ve své odpovědi uvedené v části D dotazníku šetření Komise týkající se udělení statutu podniku působícího v tržním
         hospodářství. Ve své odpovědi žalobkyně předala Komisi následující informace týkající se svých prodejů: množství dotčených
         výrobků prodaných na čínském vnitřním trhu za měsíc a průměrné měsíční prodejní ceny dotčených výrobků na čínském vnitřním
         trhu v průběhu doby šetření, celkový počet prodejů podle objemu a typu výrobku u hlavních výrobků prodaných žalobkyní na čínském
         vnitřním trhu v průběhu doby šetření, seznam prodejních cen na čínském vnitřním trhu u dotčených výrobků, měsíční objem vývozních
         prodejů dotčených výrobků a průměrná měsíční prodejní cena pro vývoz v průběhu doby šetření, seznam vývozních cen dotčených
         výrobků a seznam vývozních prodejů do Společenství zpracovaných na měsíčním základě v době tří hlavních měsíců doby šetření,
         tedy září 1998, ledna 1999 a března 1999.

      66     Na základě údajů uvedených v tabulce přiložené k žalobě, která obsahuje průměrné měsíční prodejní ceny dotčeného výrobku na
         čínském vnitřním trhu v průběhu doby šetření, žalobkyně vypracovala novou tabulku obsaženou ve své replice, která dokládá
         procentuální pohyb mezi nejnižší a nejvyšší průměrnou cenou podle modelu elektronických vah, aby prokázala, že neuplatňovala
         totožné ceny. V tomto ohledu je třeba na základě údajů obsažených v odpovědi žalobkyně na část D dotazníku šetření Komise,
         které nebyly zpochybněny orgány Společenství, uvést tabulku znázorňující objem a procento prodejů na čínském vnitřním trhu
         pro každý model a procento pohybu prodejních cen v průběhu doby šetření. Je třeba zdůraznit, že podle napadeného nařízení
         je trh s elektronickými váhami obvykle rozdělen do tří různých segmentů: segmentu spodního, segmentu středního a segmentu
         horního.

               Model

               Množství prodané na čínském vnitřním trhu

               Procento prodejů na čínském vnitřním trhu

               Procento pohybu prodejních cen na čínském vnitřním trhu

               DS-685B

               13 693

               53,28

               2,21

               DS-685FB

               2 127

               8,27

               9,72

               DS-685FP

               26

               0,10

               15,86

               DS-688B

               3 455

               13,44

               11,88

               DS-688P

               6

               0,02

               není k dispozici

               DS-688FB

               3 471

               13,50

               9,54

               DS-688FP

               88

               0,34

               13,47

               DS-650

               361

               1,40

               8,70

               DS-681

               189

               0,74

               68,75

               SM-80/81B

               151

               0,59

               71,89

               SM-80/81P

               1 982

               7,71

               34,55

               SM-90H

               18

               0,07

               21,87

               RM-30

               134

               0,52

               47,64

         67     Tato tabulka uvádí osm modelů (DS‑685FP, DS‑688P, DS‑688FP, DS‑650, DS‑681, SM‑80/81B, SM‑90H a RM‑30), které celkově představují
         3,78 % prodejů žalobkyně na čínském vnitřním trhu. Jsou to přitom zejména tyto modely, jejichž ceny se pohybují nejvíce. Následně
         je třeba poznamenat, že vzhledem k malému objemu celkových prodejů těchto modelů nemohou být pohyby v jejich cenách považovány
         za znázorňující charakteristický trend celkového chování žalobkyně, pokud jde o určení cen uplatňovaných ve vztahu k různým
         zákazníkům žalobkyně.

      68     Pokud jde o 71,89 a 34,55% pohyby cen zjištěné u elektronických vah SM‑80/81B a SM‑80/81P, které náleží do horního segmentu,
         tyto pohyby vyplývají hlavně ze skutečnosti, jak poznamenala Rada, a aniž by žalobkyně v tomto bodě tvrdila opak, že předmětné
         modely zahrnují určitý počet podmodelů. Jelikož každý podmodel má rozdílnou cenu, a ačkoli je stejný podmodel prodáván za
         jednotnou cenu, dochází k pohybu průměrné prodejní ceny, který závisí na příslušném objemu prodejů každého podmodelu v daném
         období.

      69     Z této tabulky rovněž vyplývá, že u nejvíce prodávaného modelu (tedy modelu DS‑685B, který představuje 53,28 % prodejů na
         čínském vnitřním trhu) se průměrné měsíční ceny pohybovaly v rámci 2,21 %. Je třeba nicméně poznamenat, že tento pohyb, který
         je vcelku nízký, nepotvrzuje sám o sobě existenci různých cen ve vztahu k různým zákazníkům. Konečně, přibližný 10% pohyb
         cen u každého ze tří modelů, které zbývá přezkoumat (tedy modelů DS‑685FB, DS‑688B a DS‑688FB) nemůže být sám o sobě považován
         za významný.

      70     Údaje poskytnuté žalobkyní se tedy týkají pouze průměrných měsíčních prodejních cen, jejichž vývoj může být rovněž způsoben
         pohybem cen v čase a nevylučuje tak, že ve vztahu k různým zákazníkům byly ve stejném období uplatňovány jednotné ceny. Je
         tedy namístě poznamenat, že údaje ve spisu a zejména údaje uvedené v tabulce v bodě 66 tohoto rozsudku neumožňují dojít ke
         zjištění, že v průběhu doby šetření byly různým zákazníkům skutečně účtovány různé ceny.

      71     Krom toho, pokud jde o argument žalobkyně, že působí v kontextu obecné hospodářské soutěže a vytváří a upravuje a přizpůsobuje
         své ceny v závislosti na cenách svých soutěžitelů, postačí poznamenat, že žalobkyně nepředložila žádný důkaz, který by podporoval
         toto tvrzení. Mimoto žalobkyně neprokázala, že podmínky, za kterých by uplatňování různých cen mohlo být podle pravidel hospodářské
         soutěže považováno za zneužívající, jsou v projednávané věci splněny.

      72     Konečně, pokud jde o argument žalobkyně, že zákon o cenách neměl vliv na její cenovou politiku, postačí konstatovat, že Rada
         se neopírala o případnou použitelnost tohoto zákona, ale o skutečnost, že žalobkyně nepředložila dostačující důkazy o tom,
         že určovala ceny v závislosti na tržních podmínkách.

      73     Následkem toho se Komise a poté Rada mohly domnívat, aniž by se dopustili zjevně nesprávného posouzení, že žalobkyně nepředložila
         v průběhu šetření dostačující důkazy, který by prokázaly, že od různých zákazníků požadovala u stejného výrobku různé ceny.

      b)     K prodejům se ztrátou
       Argumenty účastníků řízení
      74     Žalobkyně tvrdí, že závěr Komise, že žalobkyně systematicky prodávala na čínském vnitřním trhu se ztrátou, je předčasný a irelevantní.
         Jednak totiž Komise nevyčkala na poskytnutí úplných údajů nezbytných k rozhodnutí o tomto bodě. Jednak ze závěrů Rady vyplývá,
         že taková praxe běžně existuje u některých subjektů působících v podmínkách tržního hospodářství. Žalobkyně v tomto ohledu
         odkazuje na 30. a 38. bod odůvodnění napadeného nařízení.

      75     Pokud jde o celkovou bilanci zisků a ztrát, žalobkyně zpochybňuje závěry orgánů Společenství, že utrpěla podstatné a systematické
         ztráty na čínském vnitřním trhu a realizovala vysoký zisk na vývozních trzích. Žalobkyně uvádí, že na čínském vnitřním trhu
         prodává velké množství jiných výrobků, než jsou elektronické váhy. Veškeré údaje týkající se prodejů realizovaných na čínském
         vnitřním trhu, které jsou vyúčtovány v ziscích a ztrátách, odpovídají všem výrobkům a nemohou tedy, jak uplatňuje žalobkyně,
         představovat spolehlivý údaj o ziskovosti prodejů elektronických vah na čínském vnitřním trhu. Krom toho tato bilance neuvádí
         odděleně ztráty a zisky jednak z vývozních prodejů a jednak z prodejů na čínském vnitřním trhu. Za těchto podmínek je podle
         žalobkyně nepřesné tvrdit, že výsledkový účet jasně uvádí vysoké zisky z vývozů a podstatné ztráty z prodejů na čínském vnitřním
         trhu.

      76     Podle žalobkyně orgány Společenství nikdy nesdělily výpočty potvrzující jejich tvrzení. Žalobkyně se domnívá, na základě odhadů,
         které byla schopna učinit pokud jde o výpočty orgánů Společenství, že výsledky takové transakce ukazují 1,96% zisk u prodejů
         na čínském vnitřním trhu v roce 1997 a podle žalobkyně nepodstatnou 0,73% ztrátu v roce 1998. Podle stejného výpočtu její
         zisky z vývozu vzrostly na 8,68 % v roce 1997 a na 10,50 % v roce 1998. Podle žalobkyně se tedy Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení,
         když dospěla k závěru, že tyto údaje jasně znázorňují podstatné ztráty týkající se prodejů na čínském vnitřním trhu v průběhu
         několika let.

      77     Mimoto žalobkyně zpochybňuje, v rozporu s tím, co tvrdí Rada, že utrpěla „podstatné ztráty“ týkající se prodejů modelu DS‑685B
         na čínském vnitřním trhu v průběhu doby šetření a uplatňuje, že Rada nezveřejnila skutečnosti, které vzala do úvahy, když
         dospěla k takovémuto zjištění. Žalobkyně podotýká, že její korespondence s Komisí naopak potvrzuje, že většina zisků žalobkyně
         byla realizována z prodejů na čínském vnitřním trhu, zejména z prodejů modelů SM‑80 a SM‑90.

      78     Krom toho žalobkyně vyzývá Radu, aby předložila údaje, které použila při dosažení závěru, že žalobkyně prodávala skoro všechny
         své modely na čínském vnitřním trhu se ztrátou a za jednotné ceny. Pokud Rada předloží nové údaje, žalobkyně vznáší nový žalobní
         důvod spočívající v tom, že tyto údaje nebyly sděleny ve smyslu základního nařízení, což představuje porušení čl. 20 odst. 4
         zmíněného nařízení.

      79     Podle Rady, z odpovědi žalobkyně na dotazník šetření Komise a dokumentů získaných v průběhu inspekce na místě vyplývá, že
         žalobkyně dosáhla zvýšených zisků v případě svých vývozů, zatímco utrpěla podstatné ztráty na čínském vnitřním trhu.

      80     Mimoto Rada je názoru, že výpočet provedený žalobkyní není platný, jelikož žalobkyně opomenula vzít do úvahy subvence, které
         získala, a pokud jde o rok 1998, příjmy pocházející z jiných transakcí. Podle výpočtu Rady tedy prodeje žalobkyně na čínském
         vnitřním trhu ve skutečnosti vykazují podle jejího názoru nepodstatný 0,24% zisk za rok 1997 a 2,59% ztrátu za rok 1998, kterou
         považuje za podstatnou, zatímco zisky z vývozu se zvýšily na 6,96 % v roce 1997 a na 8,67 % v roce 1998. Rada v tomto směru
         předložila následující tabulku přebírající zisky a ztráty žalobkyně a zahrnující subvence, které žalobkyně získala a jejichž
         výše je označena tučně (tato tabulka byla zrevidována Soudem z důvodu co největší přesnosti):

               1998

               1997

               Celkem

               Vývoz

               Vnitřní trh

               Celkem

               Vývoz

               Vnitřní trh

               Prodeje

               123 463 310,37

               76 972 132,82

               46 491 177,55

               106 828 244,78

               64 065 349,63

               42 762 895,15

               Prodejní náklady

               97 605 947,54

               57 656 631,16

               39 949 316,38

               84 044 953,44

               48 673 547,18

               35 371 406,26

               Ostatní výdaje a příjmy

               18 113 541,34
               + 2 273 246,55
               + 150 000,00
               20 536 787,89

               11 230 395,63
               + 1 409 412,86
               12 639 808,49

               6 883 145,71
               + 863 833,68
               7 746 979,39

               16 381 137,64
               + 1 844 989,62
               18 226 127,26

               9 828 682,58
               + 1 106 993,77
               10 935 676,35

               6 552 455,06
               + 737 995,84
               7 290 450,90

               Zisky/
               ztráty

               7 743 821,49
               5 320 574,94

               8 085 106,03
               6 675 693,17

               - 341 284,54
               1 205 118,22

               6 402 153,70
               4 557 164,08

               5 563 119,87
               4 456 126,10

               839 033,83
               101 037,99

               Zisky/
               ztráty
               jako % z obratu (prodeje)

               6,27
               4,31

               10,50
               8,67

               - 0,73
               - 2,59

               5,99
               4,27

               8,68
               6,96

               1,96
               0,24

          Závěry Soudu
      81     Je namístě prověřit zaprvé, zda procesní práva žalobkyně byla porušena, pokud jde o skutkové okolnosti, na kterých orgány
         Společenství založily svůj závěr o prodejích se ztrátou, zadruhé, zda se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného
         posouzení, když se domnívaly, že prodeje se ztrátou představují skutečnost umožňující učinit závěr, že žalobkyně nepůsobila
         v podmínkách tržního hospodářství, a zatřetí, zda se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení, když na základě
         těchto skutečností konstatovaly existenci prodejů se ztrátou.

      82     Zaprvé, pokud jde o bod žalobního důvodu žalobkyně týkající se porušení jejích procesních práv, postačí odkázat na bod 40
         výše.

      83     Zadruhé, je třeba poznamenat, že argument žalobkyně, že některé subjekty působící v podmínkách tržního hospodářství někdy
         rovněž uskutečňují prodeje se ztrátou, sám o sobě neovlivňuje skutečnost, že taková praxe může být považována za jeden z ukazatelů
         umožňující dojít k závěru, zejména v případě dalších ukazatelů, jako jsou jednotné ceny a omezení prodejů, že hospodářský
         subjekt neprokázal, že splnil první z podmínek stanovených v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.

      84     Zatřetí je třeba připomenout, že Rada odůvodnila zamítnutí statutu podniku působícího v tržním hospodářství z důvodu, že „důkazy
         naznačovaly, že ceny [žalobkyně na čínském vnitřním trhu] byly již několik let ztrátové“. Je rovněž třeba zdůraznit, že bylo
         věcí žalobkyně, aby prokázala, že podniká v podmínkách tržního hospodářství. Poté, co byla přitom informována Komisí dopisem
         ze dne 17. prosince 1999, že posledně uvedená se domnívala, že žalobkyně systematicky podstupovala ztráty na čínském vnitřním
         trhu, žalobkyně, aniž by předložila důkazy prokazující opak, se omezila na tvrzení ve svých dopisech ze dne 27. prosince 1999
         a 11. ledna 2000, že Komise nemůže učinit takový závěr, aniž by měla k dispozici údaje, které byly vyžadovány pouze v rámci
         odpovědi na část C dotazníku šetření týkající se zejména ziskovosti podniku. Měla‑li žalobkyně za to, že závěry Komise byly
         nesprávné, nic jí nebránilo v tom, aby Komisi předložila relevantní písemnosti případně prokazující existenci zisků na čínském
         vnitřním trhu v dotčených letech. Žalobkyně však takové důkazy nepředložila.

      85     Pokud jde dále o důkazy, na jejichž základě orgány Společenství založily svoje posouzení, je třeba nejdříve usoudit, že skutečnost,
         že žalobkyně rovněž prodávala jiné výrobky než elektronické váhy v projednávané věci neznamená, že Komise se dopustila zjevně
         nesprávného posouzení, když použila údaje z výsledkového účtu žalobkyně za účelem posouzení jejích ztrát a zisků, pokud jde
         o dotčený výrobek., Na základě dokumentů poskytnutých žalobkyní v šetření bylo totiž možné určit objem prodejů elektronických
         vah v reálné peněžní hodnotě. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že pokud se prodeje měří v reálné peněžní hodnotě, a nikoliv
         v kusech, lze konstatovat, že prodeje elektronických vah představují přibližně tři čtvrtiny prodejů žalobkyně na čínském vnitřním
         trhu. Podle výsledkového účtu za rok 1998 se totiž obrat žalobkyně na čínském vnitřním trhu rovnal téměř 46,5 milionům CNY
         (tedy celkovému obratu sníženému o obrat z vývozu), zatímco podle tabulky uvádějící průměrnou měsíční prodejní cenu a množství
         prodaných elektronických vah za měsíc na čínském vnitřním trhu v průběhu doby šetření, která byla předložena žalobkyní a nebyla
         zpochybňována Radou, dosáhla částka z prodejů elektronických vah 34,1 milionů CNY.

      86     Dále je třeba rozhodnout o platnosti výpočtu žalobkyně, podle kterého její prodeje na čínském vnitřním trhu vykazovaly 1,96%
         zisk v účetním období 1997 a 0,73% ztrátu v účetním období 1998. V tomto směru Rada správně uvádí, že žalobkyně přidala k příjmům
         ze svých prodejů v období 1997–1998 subvence přesahující 4 miliony CNY.

      87     Tato okolnost umožňuje zpochybnit hodnotu výpočtu žalobkyně. Je-li totiž pravda, že v tržním hospodářství rovněž existují
         subvence, jedná se totiž vždy o aspekt, který je tržním podmínkám cizí a představuje zásah veřejné moci, který může vychýlit
         chování podniků jiným směrem, než jaký by vyplýval z důsledku působení tržních sil. Je namístě zdůraznit, že i když částka
         dotčených subvencí není podstatná ve srovnání s celkovým obratem žalobkyně v těchto dvou letech, je podstatná v rámci srovnání
         s nízkými a příležitostnými zisky dosaženými na čínském trhu.

      88     Pokud se subvence získané žalobkyní odečtou od zisků, kterých dosáhla, jak učinila Rada (viz bod 80 výše), lze totiž konstatovat,
         jak se zdá být pravděpodobné, že ztráty žalobkyně na čínském vnitřním trhu činily 2,59 % v roce 1998, zatímco v roce 1997
         byla její situace téměř vyrovnaná, se ziskem 0,24 %. Stejně tak tento výpočet ukazuje, že ztráty žalobkyně na čínském vnitřním
         trhu za tyto dva předmětné roky mohly přesáhnout 1,1 milionu CNY, zatímco zisky žalobkyně z vývozu činily více než 11,1 milionů
         CNY.

      89     Za těchto okolností je třeba samozřejmě konstatovat, že znění bodů odůvodnění napadeného nařízení jde nad rámec toho, co vyplývá
         z důkazů, o které se opíraly orgány Společenství. Nicméně na základě těchto důkazů mohly orgány Společenství učinit závěr,
         aniž by se dopustily zjevného pochybení, že prodeje žalobkyně v Číně nebyly celkově výdělečné v období, ke kterému byly údaje
         k dispozici.

      90     To představuje ukazatel, který ve spojení s jinými relevantními skutečnostmi mohl odůvodňovat závěr, že žalobkyně neprokázala,
         že podnikala v podmínkách tržního hospodářství.

      91     V případě takovéhoto ukazatele bylo na žalobkyni, aby v průběhu správního řízení buď předložila důkazy, které by mohly vyvrátit
         závěr orgánů Společenství založený na této okolnosti, nebo aby poskytla konkrétní důkazy prokazující, že i přes celkovou neziskovost
         byly její prodeje v Číně v souladu s chováním podniku podnikajícího v tržních podmínkách.

      92     V tomto ohledu žalobkyně pouze tvrdí, že na čínském vnitřním trhu byla většina zisků dosažena z prodejů modelu SM‑80 a modelu
         SM‑90 elektronických vah. Uskutečnění těchto zisků z prodeje dotčených modelů umožňuje, třebaže bylo shledáno, že žalobkyně
         utrpěla ztráty u všech ostatních elektronických vah, dojít k závěru, že u ostatních modelů byly ztráty ještě vyšší, zejména
         u nejprodávanějších modelů, jako je model DS‑685B představující spodní segment, což vyvrací výpočet žalobkyně, zejména pokud
         jde o rok 1998. Žalobkyně vyvážela do Evropských společenství právě tyto modely spodního segmentu.

      93     Za těchto okolností je třeba se domnívat, že žalobkyně neprokázala, že se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení,
         když konstatovaly, že žalobkyně prodávala její výrobky v Číně se ztrátou.

      c)     K poměru mezi prodeji na čínském vnitřním trhu a vývozy
       Argumenty účastníků řízení
      94     Žalobkyně odmítá tvrzení uvedené v napadeném nařízení, že nebyla úplně svobodná v rozhodování o poměru mezi svými prodeji
         na čínském vnitřním trhu a svými vývozními prodeji.

      95     Žalobkyně zpochybňuje tvrzení, že jí byla uložena vývozní kvóta v souladu s jejími stanovami a článkem 15 podrobných předpisů
         k provedení čínského zákona o společnostech, jejichž kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů (dále jen „podrobné
         předpisy“) na základě smlouvy uzavřené mezi žalobkyní a místním orgánem odpovědným za investice. Žalobkyně tvrdí, že neexistence
         takové kvóty je doložena jednak osvědčením hospodářské komise pro zahraniční věci Jinshanu (Čína) ze dne 22. prosince 1999
         (dále jen „osvědčení Jinshan“) a jednak skutečností, že žalobkyně uskutečňovala většinu svých prodejů na čínském vnitřním
         trhu. Žalobkyně uvádí, že osvědčení Jinshan výslovně potvrzuje, že žádná vývozní kvóta nebyla čínskými orgány stanovena. Podle
         žalobkyně je zmíněný důkaz jediným relevantním důkazem prokazujícím, že jí čínská vláda neuložila žádnou kvótu.

      96     Žalobkyně zpochybňuje tvrzení Rady o politice uplatňované v této oblasti čínskou vládou. Podle žalobkyně nemůže být vážně
         zpochybňována existence čínských veřejných podniků vyrábějících elektronické váhy, které v osmdesátých letech zahájily prodej
         zmíněných vah na čínském vnitřním trhu.

      97     Rada uplatňuje, že orgány Společenství konstatovaly v období mezi rokem 1996 a dobou šetření, že existuje stálý poměr mezi
         vývozními prodeji Shanghai Teraoka a prodeji této společnosti na čínském vnitřním trhu, a že žalobkyně nevysvětlila, proč
         přes její ztráty na čínském vnitřním trhu udržovala takový procentuální poměr, pokud jí nebyla uložena žádná kvóta pro vývozní
         prodeje.

       Závěry Soudu
      98     Osvědčení Jinshan je formulováno následovně:
      „My, hospodářská komise pro zahraniční věci Jinshanu, jsme orgánem schvalujícím založení podniku Shanghai Teraoka Electronic
         Co. Ltd v Číně, který je zcela vlastněn podnikem Teraoka Seiko Co. Ltd, Japonsko. S ohledem na vynikající úvodní vyjednávání
         mezi Kazuharuou Teraokaem, předsedou správní rady a námi, jsme nestanovili žádnou vývozní kvótu pro tuto společnost. Navíc
         nebylo zapotřebí podepsat smlouvu z důvodu, že Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd je společností, jejíž kapitál je výlučně
         ve vlastnictví zahraničních investorů.“

      99     Za účelem určení, zda tento dokument prokazuje, že žalobkyně byla svobodná rozhodnout na základě tržních podmínek o tom, jaké
         množství jejích výrobků bude určeno k prodeji na čínském vnitřním trhu a jaké množství bude určeno k vývozu, je třeba nejdříve
         připomenout znění čínských právních předpisů upravujících založení podniku jako je podnik žalobkyně.

      100   Článek 15 podrobných předpisů uvádí, že návrh na založení podniku, jehož kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů,
         musí obsahovat zejména určení poměru mezi prodeji na čínském vnitřním trhu a na mezinárodním trhu. Na základě článku 45 těchto
         předpisů, „pokud podnik, jehož kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů, prodává výrobky na čínském [vnitřním]
         trhu, musí splňovat schválenou prodejní kvótu“ a „v případě, že podnik, jehož kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních
         investorů, zamýšlí prodat více svých výrobků na čínském [vnitřním] trhu, než stanovuje schválená prodejní kvóta, je vyžadován
         souhlas vyšetřujícího a schvalujícího orgánu.“

      101   Pokud jde o existenci „smlouvy“ uzavřené na základě článku 15 podrobných předpisů je namístě uvést, že ve skutečnosti jde
         o „návrh na založení podniku, jehož kapitál je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů“, ve které musí být zejména uveden
         poměr mezi prodejem výrobků na čínském vnitřním trhu a vývozním prodejem. I přes žádost Komise o předložení takového dokumentu,
         je přitom třeba konstatovat, že takový dokument se nenachází mezi informacemi, které žalobkyně předložila Komisi v průběhu
         šetření.

      102   Naproti tomu v odpovědi na písemnou otázku žalobkyně předložila Soudu dokumenty týkající se postupu při jejím založení. Ze
         třech z těchto dokumentů, tedy ze studie o realizovatelnosti projektu výroby a fungování vysoce přesných snímačů a jejich
         použití v rámci jediné investice, předložené žalobkyní dne 8. srpna 1992, z úředního vyjádření k projektu provincie Jinshan
         ze dne 3. září 1992 a z návrhu na schválení projektu založení podniku, jehož kapitál je ve vlastnictví zahraničních investorů,
         který byl zapsán u zahraniční komise hospodářské spolupráce provincie Jinshan dne 4. září 1992, vyplývá, že 50 % výrobků bylo
         určeno k prodeji do zahraničí. Ostatní dokumenty, zejména spis nově založeného nebo rozšířeného podniku uložený u komise pro
         rozvoj a plánování provincie Jinshan dne 31. srpna 1992, zpráva ke studii o realizovatelnosti a stanovám podniku, jehož kapitál
         je ve vlastnictví zahraničních investorů, připravena zahraniční komisí hospodářské spolupráce provincie Jinshan dne 17. září
         1992, a úřední vyjádření provincie Jinshan ze dne 17. září 1992 ke studii o realizovatelnosti a stanovám podniku, jehož kapitál
         je ve vlastnictví zahraničních investorů, pouze uvádí, že „část“ výroby bude vyvezena. Tyto dokumenty jednak potvrzují, že
         žalobkyně musela uvést procento svých prodejů určených k vývozu při podání svého návrhu na založení společnosti, jejíž kapitál
         je výlučně ve vlastnictví zahraničních investorů a jednak, že toto procento bylo předmětem schválení orgánů provincie Jinshan
         v úředním vyjádření ze dne 3. září 1992 k návrhu na založení žalobkyně. Tyto dokumenty ukazují, že při založení žalobkyně
         nebylo zamýšleno, aby žalobkyně disponovala úplnou svobodou, pokud jde o rozvržení jejích prodejů. Tyto dokumenty jsou tedy
         v rozporu s osvědčením Jinshan. Za těchto podmínek toto osvědčení není dostačující k prokázání, že žalobkyně byla svobodná
         v rozhodování o tom, jaké množství jejích výrobků má být prodáváno na čínském vnitřním trhu a v jakém rozsahu mají být její
         výrobky vyváženy, aniž by byla ovlivňována čínskými orgány.

      103   Je tedy namístě prověřit, zda žalobkyně krom toho předložila v průběhu správního řízení důkazy, které umožňují konstatovat,
         že jí nebyla uložena žádná kvóta, pokud jde o rozvržení jejích prodejů mezi čínský vnitřní trh a vývoz, a že její hospodářská
         rozhodnutí byla činěna na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku.

      104   V tomto ohledu je třeba reprodukovat tabulku vypracovanou žalobkyní, jejíž obsah nebyl zpochybněn Radou, obsahující údaje,
         které žalobkyně předložila Komisi ve své odpovědi na dotazník šetření týkající se statutu podniku působícího v tržním hospodářství:

               1995

               1996

               1997

               1998

               DŠ *

               Prodeje v Číně

               9 020

               26 122

               23 241

               26 183

               25 695

               Prodeje v ES

               2 070

               9 045

               4 407

               7 597

               5 552

               Prodeje ve světě celkem

               12 452

               43 859

               40 882

               44 740

               42 687

               Prodeje v Číně jako procento z celkových prodejů

               72,44

               59,56

               56,85

               58,52

               60,19

         * Doba šetření.
      105   Tato tabulka ukazuje, že mezi rokem 1996 a koncem doby šetření se prodeje na čínském vnitřním trhu pohybovaly mezi přibližně
         57 a 60 % z veškerých prodejů, což dokládá malý pohyb. S přihlédnutím k těmto stálým procentům je třeba se domnívat, že existoval
         určitý stanovený poměr mezi prodeji žalobkyně na čínském vnitřním trhu a jejími vývozními prodeji a že tento poměr byl téměř
         konstantní. Pokud jde o skutečnost, že procento prodejů na čínském vnitřním trhu bylo v roce 1995 přibližně 72 %, je namístě
         uvést, že sama žalobkyně zmínila v průběhu inspekce na místě, že zahájila výrobu elektronických vah až v roce 1995 a že až
         v roce 1996 dosáhla své plné výrobní kapacity. Uvedený poměr prodejů v roce 1995, který se liší od poměru prodejů v jiných
         letech, tedy nemůže být považován za reprezentativní z hlediska zvláštních okolností tohoto roku, jelikož celkové prodeje
         v roce 1995 dosáhly pouze přibližně jedné třetiny celkových prodejů zaznamenaných v průběhu ostatních let. Nic tedy nebrání
         tomu, aby byly vzaty do úvahy pouze pozdější roky a následnému zjištění, že poměr byl konstantní.

      106   Skutečnost, že zmíněný poměr nebyl 50 %, jak bylo stanoveno v pravidlech a ustanoveních týkajících se založení žalobkyně,
         ale přibližně 60 %, sama o sobě neprokazuje, že toto rozvržení prodejů bylo výsledkem samostaného rozhodování žalobkyně na
         základě tržních signálů bez jakéhokoli vlivu čínských orgánů. Je totiž důležité zdůraznit, že podrobné předpisy stanoví možnost
         zvýšení kvóty pro podíl vnitrostátních prodejů žalobkyně za podmínky schválení příslušného orgánu.

      107   Mimoto je v tomto kontextu charakterizovaném prodeji se ztrátou nebo v každém případě nízkoziskovými prodeji uskutečňovanými
         žalobkyní na čínském vnitřním trhu, jakož i subvencemi, které jí byly uděleny, namístě poznamenat, že se závěr, podle kterého
         tento konstantní poměr není výsledkem tržních sil, jevil jako nejpravděpodobnější, a bylo na žalobkyni, aby prokázala opak.

      108   Při jednání žalobkyně v odpověď na otázku Soudu týkající se skutečnosti, že Shanghai Teraoka soustavně prodávala 60 % svých
         výrobků na čínském vnitřním trhu, i když její prodeje byly ztrátové, vysvětlila, že ve Spojeném království měla sesterskou
         společnost vyrábějící velkou část výrobků určených pro evropský trh a že z tohoto důvodu žalobkyně neměla potřebu vyvážet
         na tento trh z Číny. Tento argument však nestačí k vysvětlení, proč žalobkyně prodávala se ztrátou na čínském vnitřním trhu.
         Jak uplatňuje Rada, v podmínkách tržního hospodářství by žalobkyně usilovala buď o zvýšení svých cen na čínském vnitřním trhu,
         nebo o zastavení prodejů na tomto trhu, aby se mohla soustředit výlučně na svou vývozní činnost.

      109   Za těchto okolností je namístě domnívat se, že žalobkyně nepředložila dostačující důkazy prokazující, že byla svobodná v rozhodování
         zda a v jakém množství prodávat na čínském vnitřním trhu.

      d)     Závěr, pokud jde o první podmínku stanovenou v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení
      110   Je třeba zaprvé poznamenat, že jak vyplývá z bodů 59 až 73 tohoto rozsudku, žalobkyně v šetření nepředložila dostačující důkazy
         prokazující, že požadovala odlišné ceny u rozdílných zákazníků a že její hospodářská rozhodnutí byla činěna na základě tržních
         signálů odrážejících nabídku a poptávku.

      111   Zadruhé je namístě konstatovat, jak vyplývá z bodů 81 až 93 výše, že žalobkyně neprokázala, že v Číně neprodávala své výrobky
         se ztrátou, nebo že pro její chování existovaly čistě obchodní důvody.

      112   Zatřetí je třeba poznamenat, jak vyplývá z bodů 98 až 109 výše, že žalobkyně neprokázala, že udržovala zjištěný poměr mezi
         svými prodeji na čínském vnitřním trhu a svými vývozy čistě z obchodních důvodů a že tento poměr jí nebyl uložen předmětnými
         ustanoveními čínského zákona. Žalobkyně zejména nepředložila nejmenší přijatelný důkaz vysvětlující, proč tento poměr udržovala
         přes své ztráty na čínském vnitřním trhu, třebaže její vývozní prodeje byly ziskové.

      113   Z výše uvedeného vyplývá, že se orgány Společenství nedopustily zjevně nesprávného skutkového zjištění, když na základě důkazů
         předložených žalobkyní v šetření došly k závěru, že žalobkyně neprokázala, že splňuje první podmínku stanovenou v čl. 2 odst. 7
         písm. c) základního nařízení, a že tedy podniká v podmínkách tržního hospodářství.

      114   Následkem toho musí být první žalobní důvod zamítnut jako neopodstatněný.
      B –  K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 3 odst. 2, 3, 5 a 8 základního nařízení a zjevně nesprávného posouzení
            při zjišťování újmy
      1.     Úvodní poznámky
      115   Žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství porušily čl. 3 odst. 2, 3, 5 a 8 základního nařízení, když došly k závěru, že
         výrobnímu odvětví Společenství byla způsobena podstatná újma. Tento žalobní důvod může být rozdělen do šesti částí. První
         část žalobního důvodu vychází z porušení čl. 3 odst. 5 základního nařízení, druhá část žalobního důvodu vychází z toho, že
         při zjišťování újmy byly vzaty v úvahy nedumpingové dovozy, třetí část žalobního důvodu vychází ze závěru, že výrobní odvětví
         Společenství utrpělo podstatnou újmu, čtvrtá část žalobního důvodu vychází ze zjevného pochybení orgánů Společenství, které
         se týká posouzení rozsahu skutečného dumpingového rozpětí, pátá část žalobního důvodu vychází z porušení čl. 3 odst. 2 a 3
         základního nařízení tím, že byly vzaty do úvahy údaje statistického úřadu Evropských společenství (Eurostat) a šestá část
         žalobního důvodu vychází z porušení čl. 3 odst. 2 a 8 základního nařízení, které se týká posouzení účinků dumpingových dovozů
         ve vztahu k výrobě části obdobného výrobku ve Společenství.

      116   Před zkoumáním těchto různých částí druhého žalobního důvodu je namístě přezkoumat údajné porušení článku 48 jednacího řádu
         Soudu, kterého se žalobkyně dovolává v replice.

      117   Žalobkyně uplatňuje, že Rada porušila jednací řád, když uvedla nové skutkové okolnosti nebo úvahy ve své žalobní odpovědi,
         které žalobkyni nebyly nikdy sděleny v průběhu správního řízení. Jde zejména o prohlášení obsažené v žalobní odpovědi, podle
         kterého „vývoj rozvržení prodejů vyplýval zejména z nedávného růstu prodejů elektronických vah horního segmentu“. Je třeba
         konstatovat, že odkaz na článek 48 jednacího řádu není relevantní, jelikož v projednávané věci žalobkyně Radě v podstatě vytýká
         to, že doplnila odůvodnění napadeného nařízení ve stadiu své žalobní odpovědi. V tomto případě postačí poznamenat, že tento
         bod žalobního důvodu žalobkyně je založený na chybném předpokladu. Jak totiž vyplývá z informačního dokumentu ze dne 21. září
         2000, Komise žalobkyni sdělila vývoj objemu prodejů u každého segmentu samostatně. Tento bod žalobního důvodu tedy musí být
         zamítnut.

      118   Pokud jde o meritum druhého žalobního důvodu, je třeba úvodem připomenout, jak Soud uvedl v bodě 48 výše, že při posuzování
         složitých hospodářských otázek disponují orgány Společenství širokou posuzovací pravomocí.

      119   Je na žalobkyni, aby předložila důkazy, které Soudu umožňují konstatovat, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení
         při zjišťování újmy (rozsudky Soudu ze dne 17. prosince 1997, EFMA v. Rada, T‑121/95, Recueil, s. II‑2391, bod 106; ze dne
         28. října 1999, EFNA v. Rada, T‑210/95, Recueil, s. II‑3291, bod 58, a ze dne 19. září 2001, Mukand a další v. Rada, T‑58/99,
         Recueil, s. II‑2521, bod 41).

      120   Je třeba se nejdříve přezkoumat šestou část žalobního důvodu.
      2.     Šestá část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 2 a 8 základního nařízení, které se týká posouzení účinků dumpingových dovozů
            ve vztahu k výrobě části obdobného výrobku ve Společenství
      a)     Argumenty účastníků řízení
      121   Žalobkyně tvrdí, že Rada porušila čl. 3 odst. 2 ve spojení s čl. 3 odst. 8 základního nařízení, když posoudila účinky dovozů
         pouze ve vztahu k části obdobného výrobku. Podle žalobkyně jasné znění zmíněného odstavce 8 neumožňuje posouzení dovozů pouze
         ve vztahu k části obdobného výrobku, v projednávané věci, tedy elektronických vah nižší kvality. Mimoto žalobkyně uvádí, že
         Rada zamítla návrhy na zjištění újmy na základě posouzení pouze části obdobného výrobku. Žalobkyně v tomto směru odkazuje
         na nařízení Rady (EHS) č. 3482/92 ze dne 30. listopadu 1992 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu do Společenství
         velkých hliníkových elektrolytických kondenzátorů pocházejících z Japonska a v konečném výběru uloženého prozatímního antidumpingového
         cla (Úř. věst. L 353, s. 1) a zejména na 12. bod odůvodnění tohoto nařízení.

      122   Rada si sama protiřečí, když potvrdila zaměnitelnou povahu tří segmentů dotčeného výrobku, avšak nakonec do své analýzy týkající
         se zjištění újmy nezahrnula hospodářské údaje o středním a horním segmentu.

      123   Podle žalobkyně zvýšení prodejů modelů vysoké kvality v průběhu doby šetření nebylo pro orgány Společenství novou skutečností
         a v nedávno ukončených šetřeních orgány Společenství neposuzovaly samostatně různé segmenty obdobného výrobku. Žalobkyně opírá
         svůj argument o 37. až 48. bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 468/2001 ze dne 6. března 2001 o uložení konečného antidumpingového
         cla z dovozu některých elektronických vah pocházejících z Japonska (Úř. věst. L 67, s. 24) a 47. až 58. bod odůvodnění nařízení
         Rady (ES) č. 469/2001 ze dne 6. března 2001 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých elektronických vah
         pocházejících ze Singapuru (Úř. věst. L 67, s. 37).

      124   Pokud jde o takzvanou metodu „průměrného výpočtu“, žalobkyně má za to, že čl. 3 odst. 8 základního nařízení ukládá orgánům
         Společenství povinnost posuzovat účinky dumpingových dovozů ve vztahu k výrobě obdobného výrobku ve Společenství, v projednávané
         věci elektronických vah, a zdůrazňuje cíl tohoto ustanovení. Žalobkyně požaduje, aby posouzení vývoje různých ukazatelů újmy
         uvedených v čl. 3 odst. 5 základního nařízení a přezkum účinků dovozů provedený s ohledem na pouze část dotčeného výrobku
         byly prohlášeny za neslučitelné s čl. 3 odst. 8 základního nařízení.

      125   Rada uplatňuje, že její analytická metoda podle jednotlivých segmentů je v souladu s čl. 3 odst. 8 základního nařízení. Uvádí,
         že výběr takové metody je vyžadován podstatným zvýšením objemu dovozů elektronických vah horního segmentu. Tato okolnost vysvětluje
         rozdílný postup orgánů Společenství mezi šetřením, které vedlo k přijetí napadeného nařízení a šetřeními, kterých se dovolává
         žalobkyně.

      b)     Závěry Soudu
      126   Je třeba připomenout, že z 10. bodu odůvodnění napadeného nařízení vyplývá, že trh s elektronickými váhami je obvykle rozdělen
         do tří různých segmentů, jak také připomněl Soud v bodě 66 výše: segmentu spodního, segmentu středního a segmentu horního.

      127   Je namístě nejprve konstatovat, že z čl. 3 odst. 8 základního nařízení nevyplývá, že analýza podle jednotlivých segmentů je
         vyloučena a že je vyžadována metoda průměrného výpočtu. Je třeba poznamenat, jak správně uvádí Rada, že v rámci zjišťování
         újmy podle článku 3 základního nařízení mohou orgány Společenství provést analýzu podle jednotlivých segmentů za účelem posouzení
         různých ukazatelů újmy, zejména pokud jsou výsledky dosažené na základě jiné metody, ať již z jakéhokoliv důvodu, pochybné
         za předpokladu, že je náležitě vzat do úvahy výrobek ve svém celku.

      128   Podle 11. bodu odůvodnění napadeného nařízení se dotčený výrobek skládá ze tří spojených segmentů. Dvanáctý bod odůvodnění
         napadeného nařízení upřesňuje, že elektronické váhy vyráběné ve Společenství jsou obdobné ve všech ohledech váhám vyráběným
         a vyváženým z Číny, Jižní Korey a Tchaj‑wanu do Společenství a že tyto výrobky jsou tedy podobné.

      129   Krom toho, jelikož spodní segment dotčeného výrobku představuje 97 % dovozů pocházejících z dotčených zemí v průběhu doby
         šetření (viz 63. bod odůvodnění napadeného nařízení), je logické a dokonce nevyhnutelné pro správný výsledek šetření, aby
         tato analýza obsahovala oddělené posouzení spodního segmentu zmíněného výrobku. Neexistuje tedy žádný rozpor mezi definicí
         dotčeného výrobku a posouzením újmy.

      130   Zadruhé, pokud jde o bod žalobního důvodu žalobkyně, podle kterého odděleným posouzením relevantních činitelů, jako je prodejní
         cena, podíl na trhu atd. u spodního segmentu, Rada založila své posouzení výlučně na části obdobného výrobku, je třeba poznamenat,
         že, jak vyplývá z odůvodnění napadeného nařízení týkajících se újmy, Rada brala vždy do úvahy veškeré elektronické váhy, a nikoliv
         pouze elektronické váhy spodního segmentu (viz 81. bod odůvodnění napadeného nařízení). Jelikož celkový přezkum vychází z koncepce
         obdobného výrobku obsahujícího tři segmenty elektronických vah, a nikoliv pouze segment spodní, je namístě shledat, že Rada
         neporušila čl. 3 odst. 8 základního nařízení.

      131   Následkem toho je namístě zamítnout šestou část druhého žalobního důvodu.
      3.     První část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 5 základního nařízení
      a)     Argumenty účastníků řízení
      132   Žalobkyně vytýká Radě, že za účelem zjištění újmy neanalyzovala veškeré relevantní činitele, zejména skutečnost, že výrobní
         odvětví Společenství dosud zcela nepřekonalo účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování, jakož i rozsah skutečného dumpingového
         rozpětí. Podle žalobkyně je na Radě, aby v souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení vzala do úvahy za účelem zjištění újmy,
         všechny relevantní hospodářské činitele a ukazatele, které tento článek uvádí. V tomto směru žalobkyně odkazuje na rozhodnutí
         orgánu pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO) a opírá se zejména o zprávu zvláštní skupiny WTO týkající se antidumpingových
         cel na dovozy bavlněného ložního prádla z Indie (dále jen „zpráva o ložním prádle“).

      133   Žalobkyně konstatuje, že znění a kontext jednak čl. 3 odst. 5 základního nařízení a jednak článku 3.4 dohody o provádění článku VI
         všeobecné dohody o clech a obchodu 1994 (Úř. věst. L 336, s. 103, dále jen „antidumpingový kodex 1994“) uvedené v příloze 1A
         dohody o zřízení WTO (dále jen „dohoda WTO“), schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod
         jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci v rámci Uruguayského kola mnohostranných
         jednání, jsou téměř totožné a že čl. 3 odst. 5 základního nařízení ukládá orgánům Společenství povinnost posoudit každý ze
         šestnácti hospodářských činitelů. Toto stanovisko je podle žalobkyně v souladu se závěry zprávy o ložním prádle. Mimoto žalobkyně
         má za to, že irelevance činitelů musí být případně doložena stanovením důvodů vedoucích k tomuto závěru, které jsou jasně
         uvedeny v odůvodnění. Žalobkyně zdůrazňuje, že nedostatek informací ve zmíněném odůvodnění o tom, že orgány Společenství splnily
         požadavky, které jim jsou jasně uloženy, znemožňuje soudům Společenství vykonávat jejich funkci soudního přezkumu.

      134   Žalobkyně zdůrazňuje, že 77. bod odůvodnění napadeného nařízení neobsahuje zmínku o analýze všech činitelů uvedených v základním
         nařízení Radou. Mimoto žalobkyně tvrdí, že orgány Společenství neposoudily „skutečnost, že výrobní odvětví Společenství dosud
         nepřekonalo účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování“ ani „rozsah skutečného dumpingového rozpětí“. Pokud jde o první
         bod žalobkyně zdůrazňuje, že 59. bod odůvodnění napadeného nařízení, kterého se Rada dovolává na svou obranu, se týká čl. 4.
         odst. 1 základního nařízení a nemůže prokazovat, že orgány Společenství splnily povinnost vyplývající z čl. 3 odst. 5 základního
         nařízení. Krom toho posouzení dopadu vývozů uvedené v 88. a 94. bodě odůvodnění napadeného nařízení a vztahující se pouze
         k části dotčeného výrobku porušilo čl. 3 odst. 8 základního nařízení. Tyto skutečnosti nemohou podle žalobkyně představovat
         důkazy. Pokud jde o druhý bod, žalobkyně má za to, že i kdyby čl. 3 odst. 8 základního nařízení nebyl porušen, předmětné údaje
         nelze považovat za obsahující posouzení hospodářských činitelů, ke kterým se vztahují, jelikož pouhý odkaz na antidumpingová
         opatření neznamená, že orgány Společenství provedly dotčenou analýzu a zejména posoudily skutečnost, že výrobní odvětví Společenství
         dosud nepřekonalo účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování. Pokud jde o rozsah skutečného dumpingového rozpětí žalobkyně
         se domnívá, že prohlášení v 90. bodě odůvodnění napadeného nařízení nelze kvalifikovat za posouzení, jelikož toto prohlášení
         odkazuje na objem a ceny příslušných dovozů, které jsou samy o sobě zvláštními ukazateli, které jsou orgány Společenství rovněž
         povinny zkoumat.

      135   Rada zaprvé uplatňuje, že zpráva o ložním prádle, které se dovolává žalobkyně, není přímo použitelná v právním řádu Společenství.
         Krom toho tvrdí, že žalobkyně tuto zprávu, která je v naprostém souladu s metodou používanou orgány Společenství za účelem
         zjišťování újmy, nesprávně vykládá. Podle Rady tento bod žalobního důvodu vychází z nedostatečného odůvodnění ve smyslu článku
         253 ES. Rada se dovolává rozsudku Soudu ze dne 15. prosince 1999, Petrotub a Republica v. Rada (T‑33/98 a T‑34/98, Recueil,
         s. II‑3837; zrušen v rámci opravného prostředku rozsudkem Soudního dvora ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada,
         C‑76/00 P, Recueil, s. I‑79), v rámci svého tvrzení, že orgány Společenství mají v nařízení o uložení konečných antidumpingových
         opatření povinnost provést analýzu pouze těch činitelů, které shledají jako relevantní.

      136   Mimoto Rada tvrdí, že orgány Společenství jednaly v souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení. Uvádí, že tvrzení žalobkyně,
         že napadené nařízení neobsahuje analýzu všech činitelů, je nesprávné, a tedy irelevantní.

      b)     Závěry Soudu
      137   Je namístě nejdříve poznamenat, že argumentace žalobkyně se omezuje na výtku orgánům Společenství, že nepoužily čl. 3 odst. 5
         základního nařízení ve světle článku 3.4 antidumpingového kodexu 1994, a tím porušily zásadu jednotného výkladu zakotvenou
         v judikatuře Soudního dvora.

      138   V tomto směru je třeba připomenout, že právní předpisy Společenství musí být v nejvyšší možné míře vykládány v souladu s mezinárodním
         právem, zejména pokud tyto předpisy směřují k provedení mezinárodní dohody uzavřené Společenstvím (viz zejména rozsudky Soudního
         dvora ze dne 14. července 1998, Bettati, C‑341/95, Recueil, s. I‑4355, bod 20, a ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica
         v. Rada, bod 135 výše, bod 57), jak je tomu v případě základního nařízení, které bylo přijato za účelem splnění mezinárodních
         povinností vyplývajících z antidumpingového kodexu 1994 (rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada, bod 135
         výše, bod 56).

      139   V projednávané věci čl. 3 odst. 5 základního nařízení obsahuje v zásadě stejné údaje jako článek 3.4 antidumpingového kodexu
         1994. Článek 3 odst. 5 stanoví, že přezkum účinků dumpingových dovozů na dotčené výrobní odvětví Společenství zahrnuje posouzení
         všech relevantních hospodářských činitelů a ukazatelů, které ovlivňují stav tohoto výrobního odvětví. Obsahuje výčet různých
         činitelů, které mohou být vzaty do úvahy a upřesňuje, že tento výčet není vyčerpávající a žádný z těchto činitelů není nezbytně
         rozhodující základ pro rozhodnutí. Obsah tohoto ustanovení je téměř totožný s obsahem článku 3.4 antidumpingového kodexu 1994,
         kromě činitele týkajícího se „skutečnosti, že výrobní odvětví Společenství dosud nepřekonalo účinky dřívějšího dumpingu nebo
         subvencování“, který není v článku 3.4 antidumpingového kodexu 1994 uveden.

      140   Následkem toho je třeba konstatovat, že čl. 3 odst. 5 základního nařízení je sám o sobě v souladu s antidumpingovým kodexem
         1994. Podle žalobkyně nicméně orgány Společenství porušily svou povinnost posoudit všechny relevantní činitele vyplývající
         z výkladu článku 3.4 antidumpingového kodexu 1994 ve zprávě o ložním prádle, když nevzaly do úvahy dva z činitelů uvedených
         v čl. 3 odst. 5 základního nařízení, tedy skutečnost, že výrobní odvětví Společenství dosud nepřekonalo účinky dřívějšího
         dumpingu a rozsah skutečného dumpingového rozpětí.

      141   Je tedy třeba přezkoumat, zda orgány Společenství posoudily nebo neposoudily tyto dva činitele.
      142   V 77. bodě odůvodnění napadeného nařízení Rada uvádí:
      „[V] souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení zahrnovalo šetření vlivu dumpingových dovozů na výrobní odvětví ve Společenství
         hodnocení všech hospodářských činitelů a ukazatelů, které se projevují na stavu dotčeného průmyslu. Určité činitelé však nebyly
         podrobně zkoumány, protože nebyly považovány za podstatné z hlediska situace dotčeného výrobního odvětví ve Společenství v době
         šetření. Kromě toho je třeba si uvědomit, že žádný z těchto činitelů nepřináší nutně rozhodující závěry o celkovém vývoji.“

      143   Co se týče činitele týkajícího se skutečnosti, že výrobní odvětví Společenství dosud nepřekonalo účinky dřívějšího dumpingu,
         je třeba uvést, že v projednávané věci byl učiněn výslovný odkaz na platná antidumpingová opatření v části, nazvané „D. Újma“
         napadeného nařízení. Rada nejdříve v 59. bodu odůvodnění napadeného nařízení uvádí:

      „[S]truktura daného průmyslového odvětví ve Společenství se během doby šetření značně změnila. Restrukturalizační a konsolidační
         program uplatňovaný od října 1993 (tj. od doby, kdy byla zavedena konečná antidumpingová opatření pro dovozy elektronických
         vah pocházejících ze Singapuru a [Jižní] Korey) […]“

      144   Dále je v 88. bodě odůvodnění napadeného nařízení konstatováno, že „[…] [z]tráty [ve spodním segmentu] snižují celkovou ziskovost
         dotčeného výrobního odvětví ve Společenství a bránily mu plně využít vlivu eura a antidumpingových opatření proti dovozům
         pocházejícím z Japonska a Singapuru […]“.

      145   Konečně v 94. bodě odůvodnění napadeného nařízení je učiněn závěr, že „[š]patná ekonomická [hospodářská] situace spodního
         segmentu zejména zabránila dotčenému výrobnímu odvětví Společenství dosáhnout celkové úrovně ziskovosti, jakou by bylo možno
         očekávat za přispění vlivu eura a antidumpingových opatření zejména s ohledem na restrukturalizaci, která byla v dotčeném
         výrobním odvětví realizována“.

      146   Je třeba poznamenat, že tato ustanovení jasně dokazují, že orgány Společenství vzaly do úvahy v rámci svého přezkumu účinků
         antidumpingových dovozů v dotčeném výrobním odvětví Společenství skutečnost, že předmětné výrobní odvětví dosud zcela nepřekonalo
         účinky dřívějšího dumpingu.

      147   Pokud jde o argument žalobkyně, že prohlášení obsažená v 88. a 94. bodě odůvodnění nejsou platná a nemohou sloužit jako důkaz
         o tom, že orgány Společenství posoudily tento činitel, jelikož se toto posouzení vztahovalo pouze k jedné části dotčeného
         výrobku, čímž byl porušen čl. 3 odst. 8 základního nařízení, postačí konstatovat, že tento argument je irelevantní. Jak bylo
         totiž konstatováno v bodě 129 výše, jelikož dovozy elektronických vah spodního segmentu představují 97 % dovozů všech elektronických
         vah, bylo možné za účelem zjištění újmy odděleně zkoumat spodní segment.

      148   Pokud jde o činitel „rozsahu skutečného dumpingového rozpětí“, Rada vychází z 90. bodu odůvodnění napadeného nařízení. V tomto
         ustanovení se konstatuje, že „[p]okud jde o vliv velikosti skutečného dumpingového rozpětí na dotčené výrobní odvětví ve Společenství,
         nelze jej s ohledem na objem a ceny dovozů z dotčených zemí považovat za zanedbatelný“.

      149   Je tedy třeba poznamenat, že Rada neopomněla posoudit činitel rozsahu skutečného dumpingového rozpětí. I když Komise nezmínila
         tento činitel ve svém informačním dokumentu ze dne 21. září 2000, odkázala na něj ve svých dopisech ze dne 4. října 2000 a 23. října
         2000, ve kterých odpověděla na vyjádření žalobkyně ze dne 29. září 2000.

      150   Za těchto okolností je namístě zamítnout první část druhého žalobního důvodu.
      4.     Druhá část: pokud jde o vzetí nedumpingových dovozů do úvahy při zjišťování újmy
      a)     Argumenty účastníků řízení
      151   Žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství zjevně porušily čl. 3 odst. 2, 3 a 5 základního nařízení, když vzaly při zjišťování
         újmy do úvahy nedumpingové dovozy, tedy dovozy CAS Corp., korejské společnosti, která byla předmětem šetření a u které nebyly
         shledány dumpingové praktiky.

      152   Žalobkyně vykládá odkaz učiněný v článku 3 základního nařízení na „dumpingové dovozy“ tak, že jsou z posouzení vyloučeny dovozy
         od vyvážejících výrobců, kteří se nedopouštějí dumpingových praktik. Následkem toho společné posouzení těchto dovozů stanovené
         v čl. 3 odst. 4 základního nařízení nemůže zahrnovat dovozy pocházející od vyvážejícího výrobce, u kterého bylo zjištěno nulové
         nebo nepatrné dumpingové rozpětí. Skutečnost, že byly vzaty do úvahy dovozy pocházející od CAS Corp., tedy činí protiprávním
         analýzu orgánů Společenství a neplatným celé zjišťování újmy. Žalobkyně v tomto směru odkazuje na nařízení Rady (ES) č. 1644/2001
         ze dne 7. srpna 2001, které mění nařízení (ES) č. 2398/97 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního
         prádla pocházejícího z Egypta, Indie a Pákistánu a pozastavení své účinnosti ve vztahu k dovozům pocházejícím z Indie (Úř. věst.
         L 219, s. 1), které bylo přijato Radou po zprávě o ložním prádle.

      153   Žalobkyně konstatuje, že Rada nepředložila žádné odůvodnění nebo jakýkoliv jiný přesvědčující důkaz na podporu svého prohlášení,
         že skutečnost, že některé dovozy pocházející od jednoho korejského výrobce nebyly předmětem dumpingu, není významná z hlediska
         celkového dopadu korejských dovozů na výrobní odvětví Společenství.

      154   Rada zpochybňuje výklad čl. 3 odst. 2, 3 a 5 základního nařízení učiněný žalobkyní. Rada tvrdí, že je třeba chápat „dumpingové
         dovozy“ jako dovozy pocházející ze země, u které jako celku bylo zjištěno dumpingové rozpětí, které není nepatrné. Podle Rady
         tento přístup odráží dlouhodobou praxi Společenství a není v rozporu se zněním zmíněného článku.

      155   Rada uplatňuje, že přijala přístup vysvětlený výše, jelikož zaprvé oddělení dumpingových dovozů od dovozů, které nejsou předmětem
         dumpingu, je možné pouze za určitých okolností a podle některých přístupů, které často nejsou použitelné. Zadruhé Rada uvádí,
         že dumping je zjištěn pouze v rámci doby šetření, avšak posouzení ukazatelů újmy se vztahovalo k delšímu období. Pro orgány
         Společenství není možné zjistit, zda dumpingové dovozy v průběhu doby šetření byly dumpingové rovněž ve zbývajícím období
         analyzované doby a opačně. Mimoto Rada zdůrazňuje, že jí přijatý přístup může být pro vývozce výhodný, zatímco přístup dovolávaný
         žalobkyní jim může být na újmu. Nakonec Rada tvrdí, že jednala v rámci mezí své široké posuzovací pravomoci uznané v rozsudku
         Thai Bicycle v. Rada, bod 46 výše. Rada uvádí, že v rozporu s tvrzením žalobkyně, jsou závěry rozsudku Soudního dvora ze dne
         7. května 1987, Nachi Fujikoshi v. Rada (C‑255/84, Recueil, s. 1861) obecné a Soudní dvůr zde potvrdil, že není nezbytné individualizovat
         část újmy utrpěnou výrobním odvětvím Společenství, která je přičitatelná dovozům konkrétního vývozce.

      156   Podpůrně Rada tvrdí, že i kdyby se orgány Společenství dopustily pochybení ve zjištění objemu dumpingových dovozů z důvodu,
         že do tohoto zjištění zahrnuly dovozy CAS Corp., toto pochybení by nemělo konkrétní dopad na zjištění újmy jako takové. Nakonec
         Rada uvádí, že dumpingové rozpětí CAS Corp. muselo být žalobkyni určitě známo, jelikož jí byl zpřístupněn informační dokument
         a zmiňuje, že žalobkyně neměla proti tomuto dokumentu žádné námitky. Krom toho tvrdí, že i kdyby orgány Společenství neposuzovaly
         společně dovozy pocházející z Jižní Korey a dovozy pocházející z Číny, dospěly by ke stejným závěrům, pokud jde o čínské dovozy.

      b)     Závěry Soudu
      157   Článek 3 odst. 2 základního nařízení stanoví obecná pravidla pro zjištění existence škody a následující ustanovení tohoto
         článku poskytují zvláštní kritéria pro takové zjištění. Článek 3 odst. 5 a 6 rovněž upravuje přezkum dumpingových dovozů.

      158   V rámci zkoumání druhé části druhého žalobního důvodu je nejprve nezbytné vyložit výraz „dumpingové dovozy“ uvedený v článku 3
         základního nařízení.

      159   Je třeba nejdříve poznamenat, že tento pojem zcela jednoznačně zahrnuje všechny dumpingové transakce. Vzhledem k tomu, že
         však není možné přezkoumat všechny transakce jednotlivě, je pro účely analýzy škody třeba vzít do úvahy všechny dovozy pocházející
         od jakéhokoliv vyvážejícího výrobce, u kterého byly zjištěny dumpingové praktiky. Naopak dovozy, jejichž původcem je vyvážející
         výrobce, u kterého bylo zjištěno nulové nebo nepatrné dumpingové rozpětí, nemohou být považovány za „dumpingové“ pro účely
         analýzy škody.

      160   Dále je třeba připomenout, že na základě čl. 3 odst. 4 základního nařízení, jsou‑li dovozy výrobku pocházejícího z více než
         jedné země současně předmětem antidumpingového šetření, účinky těchto dovozů mohou být posuzovány souhrnně pouze tehdy, je‑li
         zjištěno, že dumpingové rozpětí stanovené v poměru k dovozu výrobků z každé jednotlivé země je vyšší než nepatrné ve smyslu
         čl. 9 odst. 3 základního nařízení, pokud objem dovozů z každé jednotlivé země není zanedbatelný a pokud souhrnné posouzení
         účinků dovozu je vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže.

      161   Toto ustanovení musí být vykládáno tak, že umožňuje, aby byly vzaty do úvahy dovozy z určitého sátu pouze, pokud tyto dovozy
         pocházejí od vyvážejícího výrobce, u něhož byla zjištěna dumpingová praxe. Následkem toho dovozy pocházející ze země, u které
         bylo zjištěno antidumpingové rozpětí, které není nepatrné, mohou být celkově vzaty do úvahy, pouze pokud v této zemi není
         žádný vyvážející výrobce, u kterého bylo zjištěno nulové nebo nepatrné dumpingové rozpětí.

      162   V tomto kontextu a ve světle předmětu a účelu článku 3 základního nařízení je tedy namístě domnívat se, že pojem „dumpingové
         dovozy“ nezahrnuje dovozy pocházející od vyvážejícího výrobce, který nepoužívá dumping i přesto, že je ze země, u které bylo
         zjištěno, že dumpingové rozpětí je vyšší než nepatrné.

      163   Tento výklad v ničem neodporuje judikatuře, podle které zákonodárce Společenství vybírá územní rámec jedné nebo více zemí
         pro celkové posouzení dumpingových dovozů z těchto zemí za účelem zjištění újmy (rozsudek Soudu ze dne 20. října 1999, Swedish
         Match Philippines v. Rada, T‑171/97, Recueil, s. II‑3241, bod 65). V tomto směru bylo rozhodnuto, že existence újmy způsobené
         výrobnímu odvětví Společenství z důvodu dovozů s dumpingovými cenami musí být posuzována celkově, aniž by bylo zapotřebí nebo
         vůbec možné individuálně určit, jakou část této újmy lze přičíst každé z odpovědných společností (rozsudek Nachi Fujikoshi
         v. Rada, bod 155 výše, bod 46, rozsudek Swedish Match Philippines v. Rada, uvedený výše, bod 66, a rozsudek Arne Mathisen
         v. Rada, bod 48 výše, bod 123).

      164   Je třeba přitom poznamenat, že v těchto věcech jde o společnosti, které byly odpovědné za dovozy s dumpingovými cenami. Naopak
         v projednávané věci jde o společnost, jejíž dovozy nebyly dumpingové, což znamená, že jde o dovozy společnosti, která není
         odpovědná za dumping. Následkem toho se judikatura zmíněná v předchozím bodě v projednávané věci nepoužije jako taková a nemá
         žádný dopad na výklad pojmu „dumpingové dovozy“.

      165   Mimoto je tento výklad v souladu s výkladem dohody WTO, jak vyplývá ze zprávy o ložním prádle, u které je třeba zdůraznit,
         že její závěry byly přijaty Radou. V 17. bodě odůvodnění nařízení č. 1644/2001 je uvedeno, že „podle názoru zvláštní skupiny,
         dovozy přičitatelné vyvážejícímu výrobci, který neuplatňuje dumping, nemohou být zahrnuty do pojmu ,dumpingové dovozy‘ pro
         účely analýzy újmy“ (neoficiální překlad). Rada následně provedla nové posouzení účinků dumpingových dovozů s vyloučením vývozců neuplatňujících dumping.

      166   Z výše uvedeného vyplývá, že orgány Společenství neměly vzít do úvahy dovozy korejské společnosti CAS Corp., jelikož tato
         společnost neuplatňovala dumping, i když bylo u Jižní Korey zjištěno dumpingové rozpětí, které je vyšší než nepatrné.

      167   Zadruhé je namístě přezkoumat účinky takového pochybení v projednávané věci. Je tedy třeba posoudit dopad s ohledem na hlavní
         žalobní návrh týkající se újmy způsobené žalobkyni tím, že byly vzaty do úvahy dovozy pocházející od CAS Corp. společně s dumpingovými
         dovozy (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 2. května 1995, NTN Corporation a Koyo Seiko v. Rada, T‑163/94 a T‑165/94,
         Recueil, s. II‑1381, body 112 až 115). Ke zrušení napadeného nařízení totiž nepostačuje, aby se Rada dopustila pochybení,
         nýbrž aby toto pochybení mělo dopad na zjištění existence újmy, a tedy na obsah samotného nařízení.

      168   Rada uplatňuje, že mohla zjistit újmu pouze na základě dovozů z Číny. Za tímto účelem ve své duplice vypracovala tabulku obsahující
         hlavní ukazatele újmy, které by byly posouzeny v případě, že by byly vzaty do úvahy pouze dovozy z Číny a srovnala je s ukazateli,
         které ji vedly k přijetí závěrů obsažených v napadeném nařízení. Pochybení ve výpočtu v této tabulce bylo opraveno v průběhu
         řízení.

               Upravené informace

               Původní údaje
               (všechny dotčené země)

               Nové údaje
               (pouze Čína)

               Objem dotčených dovozů

               Zvýšení: z 14 853 kusů v roce 1995 na 33 063 kusů v průběhu doby šetření

               Zvýšení: z 3 456 kusů v roce 1995 na 16 827 kusů v průběhu doby šetření

               Zvýšení objemu dovozů

               123 %

               387 %

               Podíl na trhu podle dovozů

               Zvýšení: z 9,2 % v roce 1995 na 15,1 % v průběhu doby šetření

               Zvýšení: z 2,1 % v roce 1995 na 7,7 % v průběhu doby šetření

               Rozpětí cenového podbízení podle zemí

               0 až 52 % v Číně
               60 až 65 % v Tchaj-wanu
               30 až 50 % v Jižní Koreji

               0 až 52 %

               Dovozy spodního segmentu (odhad)

               Zvýšení z 14 407 na 32 071 kusů

               Zvýšení z 3 352 na 16 322 kusů

               Zvýšení objemu (spodní segment)

               123 %

               387 %

         169   Z této tabulky, která nebyla zpochybněna žalobkyní a jejíž údaje, pokud jde o objem dovozů a podíl na trhu podle dovozů, jsou
         obsaženy ve spise, vyplývá, že čínské dovozy do Společenství se zvýšily o 387 % z 3 456 kusů v roce 1995 na 16 827 kusů v průběhu
         doby šetření. Ve stejné době se přitom dovozy z Jižní Korey zvýšily o 32 % (5 532 kusů v roce 1995 a 7 301 kusů v roce 1999)
         a z Tchaj‑wanu o 52 % (5 865 kusů v roce 1995 a 8 935 kusů v roce 1999). Celkové zvýšení objemu dovozů z těchto tří zemí činilo
         123 % (14 853 kusů v roce 1995 a 33 063 kusů v roce 1999). Dovozy z Číny tedy zaznamenaly daleko vyšší procentuální zvýšení
         než dovozy z ostatních dotčených zemí. Je však namístě připomenout, že ve světle čl. 3 odst. 3 základního nařízení vyvstává
         otázka, zda došlo ke značnému zvýšení dovozů z dotčené třetí země v absolutních hodnotách, a nikoliv pouze procentuálně, nebo
         zda se podstatně zvýšil podíl na trhu podle dovozů v rámci spotřeby ve Společenství. V tomto směru se lze domnívat, že zvýšení
         z 3 456 kusů v roce 1995 na 16 827 kusů v průběhu doby šetření představuje celkově značné zvýšení. Pokud jde o podíl na trhu
         v rámci dovozů došlo ke zvýšení z 2,1 % v roce 1995 na 7,7 % v průběhu doby šetření. Je třeba uvést, že ve stejném období
         se podíl na trhu realizovaný výrobním odvětvím Společenství u elektronických vah jako celku snížil z 26,1 na 24,9 %, což představuje
         relativní pokles o 4,6 %. Tyto údaje ukazují, že pouze dovozy z Číny byly dostačující ke stanovení újmy.

      170   Krom toho, i když újma může být zjištěna pouze na základě dovozů z Číny, je třeba zabývat se účinky vyčlenění vývozů CAS Corp.
         na objem společných dovozů z třech dotčených zemí. Ve své duplice Rada rovněž k této otázce vypracovala tabulku, ve které
         posoudila dovozy do Společenství bez dovozů pocházejících od CAS Corp. V odpovědi na písemnou otázku Soudu Rada předložila
         údaje týkající se CAS Corp. a v tomto směru doplnila zmíněnou tabulku. Rada rovněž opravila tabulku v průběhu jednání.

               Upravené informace

               Původní údaje
               (všechny dotčené země)

               Nové údaje
               (všechny dotčené země kromě, pokud jde o Jižní Koreu, vývozů CAS Corp.)

               Objem dotčených dovozů

               Zvýšení: z 14 853 kusů v roce 1995 na 33 063 kusů v průběhu doby šetření

               Zvýšení: z 11 273 kusů v roce 1995 na 29 248 kusů v průběhu doby šetření

               Zvýšení objemu dovozů

               123 %

               159 %

               Podíl na trhu podle dovozů

               Zvýšení: z 9,2 % v roce 1995 na 15,1 % v průběhu doby šetření

               Zvýšení: ze 7,0 % v roce 1995 na 13,4 % v průběhu doby šetření

               Rozpětí cenového podbízení podle zemí

               0 až 52 % u Číny
               60 až 65 % u Tchaj-wanu
               30 až 50 % u Jižní Korey

               0 až 52 % u Číny
               60 až 65 % u Tchaj-wanu
               30 až 32 % u Jižní Korey

               Dovozy spodního segmentu (odhad)

               Zvýšení z 14 407 na 32 071 kusů

               Zvýšení z 10 935 na 28 671 kusů

               Zvýšení objemu (spodní segment)

               123 %

               162 %

         171   Z této tabulky, jejíž údaje nebyly žalobkyní zpochybněny a jsou, pokud jde o objem dovozů a podíl na trhu podle dovozů, obsaženy
         ve spise, vyplývá, že se objem vývozů do Společenství ze všech dotčených zemí, kromě vývozů CAS Corp., pokud jde o Jižní Koreu,
         zvýšil o 159 %, namísto 123 % v případě, že se vezmou do úvahy posledně uvedené vývozy, z 11 273 kusů v roce 1995 na 29 248
         kusů v průběhu doby šetření. Je třeba si rovněž povšimnout značného zvýšení dumpingových vývozů celkově, zatímco vývozy CAS
         Corp. zůstaly téměř stejné. Mimoto se podíl na trhu představovaný dovozy z dotčených zemí do Společenství bez dovozů pocházejících
         od CAS Corp. zvýšil ze 7 na 13,4 %, což představuje značné zvýšení. Navíc zatímco se podíl na trhu představovaný vývozy CAS
         Corp. snížil, zvýšení podílu ostatních výrobců na trhu bylo ještě vyšší.

      172   Krom toho se nezdá, že bylo prokázáno, že by závěry Rady týkající se účinků dumpingových dovozů na ceny obdobných výrobků
         ve Společenství a závěry o vlivu těchto dovozů na výrobní odvětví Společenství, mohly být citelně změněny, pokud by Rada ze
         své analýzy vyloučila dovozy pocházející od vývozce, který neuplatňoval dumping.

      173   Následkem toho je třeba dojít k závěru, že vzetí do úvahy dovozů ze tří dotčených zemí bez dovozů pocházejících od CAS Corp.
         by v každém případě postačovalo Radě ke zjištění újmy. Pochybení, kterého se orgány Společenství dopustily, když vzaly do
         úvahy rovněž dovozy pocházející od CAS Corp., tedy nemůže být považováno za pochybení, které má rozhodující vliv na závěr
         Rady o existenci újmy.

      174   Závěr, že k takovému pochybení došlo, tedy nepostačuje ke zrušení napadeného nařízení.
      5.     Třetí část: pokud jde o závěr, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu
      175   Argumentace žalobkyně týkající se třetí části druhého žalobního důvodu může být rozdělena do čtyř bodů, které budou zkoumány
         odděleně.

      a)     Rozdíl mezi předběžnými a konečnými údaji
       Argumenty účastníků řízení
      176   Žalobkyně uplatňuje, že existuje rozpor mezi údaji o újmě, které jí byly sděleny v příloze k dopisu ze dne 4. října 2000 ve
         formě tabulky vypracované v dubnu 2000 (dále jen „dokument z dubna 2000“) a údaji obsaženými v informačním dokumentu ze dne
         21. září 2000 a napadeném nařízení. Tyto údaje se zejména týkaly objemu prodejů ve Společenství, podílu na trhu, prodejní
         ceny ve Společenství a zaměstnanosti ve výrobním odvětví Společenství, avšak díky tomuto rozporu nejsou tyto údaje založeny
         na skutečných a nevyvratitelných důkazech, jak vyžaduje čl. 3 odst. 2 základního nařízení.

      177   Žalobkyně má za to, že měla mít možnost považovat údaje sdělené Komisí výrobnímu odvětví za správné, jelikož předběžné závěry
         jsou obvykle přezkoumávány Komisí, která obecně po jejich ověření nepřijímá další změny údajů. Podle žalobkyně jsou dotčené
         údaje, které jí byly sděleny několik měsíců po zahájení šetření, rozhodující pro zjištění, zda orgány Společenství správně
         zjistily, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu.

      178   Rada se zaprvé dovolává nepřípustnosti tohoto bodu žalobního důvodu, jelikož se nevztahuje k údajnému zjevně nesprávnému posouzení.
         Žalobkyně totiž orgánům Společenství nepřímo vytýká, že jí neposkytly dostatečné konečné informace, jelikož neodpověděly na
         její otázky týkající se existence rozporu mezi předběžnými a konečnými údaji. Podpůrně je podle Rady tento bod žalobního důvodu
         neopodstatněný, jelikož jedinou relevantní otázkou je existence zjevně nesprávného posouzení týkajícího se výkladu konečných
         údajů uvedených v napadeném nařízení.

       Závěry Soudu
      179   Úvodem, pokud jde o údajnou nepřípustnost tohoto bodu žalobního důvodu, postačí konstatovat, že v rozporu s tvrzením Rady,
         tento bod žalobního důvodu souvisí s údajným zjevně nesprávným posouzením. Za předpokladu, že orgány Společenství chybně založily
         svůj závěr na nesprávných údajích, vyložily skutkové okolnosti chybným způsobem, čímž se mohly dopustit zjevně nesprávného
         posouzení. Tento bod žalobního důvodu je tedy přípustný.

      180   Pokud jde o věc samou, Komise ve svém dopise ze dne 4. října 2000 zpřístupnila žalobkyni nedůvěrnou verzi tabulky obsaženou
         v dokumentu, který připravila v dubnu 2000 a který podle Rady obsahoval předběžné závěry o újmě. Některé údaje v dokumentu
         z dubna 2000 se však lišily od údajů v informačním dokumentu z 21. září 2000 a v napadeném nařízení. Tyto údaje se týkaly
         zejména objemu prodejů ve Společenství, podílu na trhu, prodejní ceny ve Společenství a zaměstnanosti ve výrobním odvětví
         Společenství.

      181   Ze spisu vyplývá, že výrobci ve Společenství nesouhlasili s údaji o některých ukazatelích újmy obsažených v dokumentu z dubna
         2000. Orgány Společenství tedy vzaly do úvahy vyjádření výrobního odvětví Společenství učiněné na jednání ze dne 6. dubna
         2000 a v následné korespondenci.

      182   V tomto směru postačí konstatovat, že, jak správně uvádí Rada, antidumpingové šetření je ve skutečnosti nepřetržitý proces,
         v jehož průběhu je neustále měněno několik závěrů. Nemůže být tedy vyloučeno, že konečné závěry orgánů Společenství jsou odlišné
         od závěrů učiněných v určitém stadiu šetření. Krom toho předběžné údaje mohou být v rámci své definice v průběhu šetření měněny.
         Žalobkyně nemůže tedy důvodně tvrdit, že údajný rozpor je jakýmkoliv způsobem vyjádřením nedostatku objektivity a spolehlivosti
         dotčených údajů. Nakonec je důležité zdůraznit, že újma musí být zjištěna s ohledem na okamžik přijetí případného aktu, který
         zavádí ochranná opatření (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. listopadu 1989, Epicheirisseon Metalleftikon Viomichanikon kai
         Naftiliakon a další v. Rada, C‑121/86, Recueil, s. 3919, body 34 a 35).

      183   S přihlédnutím k této judikatuře je třeba poznamenat, že argument žalobkyně týkající se rozdílu mezi předběžnými a konečnými
         závěry není relevantní.

      184   Následkem toho první bod žalobního důvodu nemůže být přijat.
      b)     Posouzení některých ukazatelů újmy
       Argumenty účastníků řízení
      185   Žalobkyně uplatňuje, že se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení, když učinily závěr, že údaje týkající
         se podílů na trhu, prodejních cen obdobného výrobku a ziskovosti ukazovaly existenci podstatné újmy. Tyto údaje ukazují odlišný
         vývoj, pokud jde o hospodářské ukazatele týkající se situace výrobců ve Společenství, kteří jsou účastníky řízení, mezi jednak
         rokem 1995 a jednak dobou šetření.

      186   Pokud jde o podíl na trhu, žalobkyně uplatňuje, že z důvodu rozporu v údajích není možné se domnívat, že závěry učiněné na
         základě těchto údajů jsou založeny na správných důkazech.

      187   Pokud jde o prodejní ceny, žalobkyně tvrdí, že vyloučení činitele týkajícího se cenového vývoje tří segmentů na trhu elektronických
         vah není v souladu s definicí dotčeného výrobku uvedenou v 10. a 11. bodě odůvodnění napadeného nařízení a zaměnitelnou povahou
         těchto tří segmentů. Žalobkyně v tomto směru zdůrazňuje, že v předcházejících antidumpingových řízeních nebyla provedena analýza
         podle jednotlivých segmentů. Žalobkyně odkazuje na 73. bod odůvodnění nařízení Rady (EHS) č. 993/93 ze dne 26. dubna 1993
         o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých elektronických vah pocházejících z Japonska (Úř. věst. L 104,
         s. 4) a 36. bod odůvodnění nařízení Komise (EHS) č. 1103/93 ze dne 30. dubna 1993 o uložení předběžného antidumpingového cla
         z dovozu některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru a Jižní Korey (Úř. věst. L 112, s. 20). V každém případě
         Rada porušila čl. 3 odst. 8 základního nařízení, když provedla analýzu podle jednotlivých segmentů, jelikož ji zmíněný článek
         neopravňoval k oddělenému posouzení segmentů obdobného výrobku.

      188   Žalobkyně navíc uvádí, že v nedávných nařízení o uložení konečného antidumpingového cla na elektronické váhy byly posuzovány
         spíše vyvážené průměrné prodejní ceny, než průměrné prodejní ceny podle segmentů. Žalobkyně se v této věci dovolává 42. bodu
         odůvodnění nařízení č. 468/2001 a 52. bodu odůvodnění nařízení č. 469/2001.

      189   Mimoto žalobkyně zpochybňuje závěr Rady, že došlo ke snížení prodejních cen, jakož i tvrzení Rady, že údaje ukazující zvýšení
         prodejní ceny o 17 % jsou nesprávné. Žalobkyně uvádí, že posledně uvedené tvrzení je v rozporu s 83. bodem odůvodnění napadeného
         nařízení a domnívá se, že tento rozpor představuje důkaz, že zjištění újmy nebylo založeno na nevyvratitelných důkazech.

      190   Krom toho Rada měla přezkoumat na základě čl. 3 odst. 5 základního nařízení průměrné prodejní ceny společně s činiteli ovlivňujícími
         tyto ceny, jako je vývoj v poklesu výrobních nákladů, mimo jiné uvedený ve 122. bodě odůvodnění napadeného nařízení. Mimoto
         podle žalobkyně nedávná praxe orgánů Společenství ukazuje, že činitelé ovlivňující ceny ve Společenství jsou analyzovány společně
         s vlastními cenami s ohledem na určení, zda změny ve výrobních nákladech mohou mít vliv na prodejní ceny ve výrobním odvětví
         Společenství. Žalobkyně se tedy odvolává zejména na 80. a 81. bod odůvodnění nařízení Komise (ES) č. 1612/2001 ze dne 3. srpna
         2001 o uložení předběžného antidumpingového cla z dovozu ferromolybdenu pocházejícího z Číny (Úř. věst. L 214, s. 3).

      191   Pokud jde o ziskovost, žalobkyně se rovněž dovolává existence zjevného rozporu, který znemožňuje přijetí definice ceny, která
         nepůsobí újmu, kterou zastává Rada. Podle žalobkyně, vzhledem k tomu, že ziskové rozpětí dosažené výrobním odvětvím Společenství
         v průběhu doby šetření činilo přibližně 10 %, Rada měla dospět k závěru, že celková ziskovost byla dostatečná. Desetiprocentní
         ziskové rozpětí je  rozpětím, které může být podle orgánů Společenství dosaženo v rámci prodejů elektronických vah v Evropském
         společenství bez dumpingových dovozů. Žalobkyně se domnívá, že zvýšení zisků lze ve velké míře přičíst podstatnému snížení
         výrobních nákladů.

      192   Rada zpochybňuje existenci zjevně nesprávného posouzení ekonomických ukazatelů týkajících se podílů na trhu, prodejních cen
         a ziskovosti výrobního odvětví Společenství.

       Závěry Soudu
      193   Pokud jde o skutečnost, že žalobkyně zakládá svoji argumentaci na rozdílu mezi předběžnými a konečnými údaji, je třeba úvodem
         připomenout, že tento bod žalobního důvodu byl zamítnut při zkoumání předchozího bodu žalobního důvodu.

      –       Prodejní cena obdobného výrobku
      194   V 83. bodě odůvodnění napadeného nařízení Rada konstatuje, že se prodejní ceny elektronických vah na trhu Společenství snížily
         o 11 % u horního segmentu, o 18 % u středního segmentu a o 17 % u spodního segmentu. V odpovědi na vyjádření žalobkyně v průběhu
         antidumpingového řízení, že průměrné prodejní ceny všech elektronických vah v průběhu analyzované doby vzrostly, Rada v 83. bodě
         odůvodnění napadeného nařízení konstatovala, jak rovněž učinila Komise ve svém dopise ze dne 23. října 2000, že „[t]oto zdánlivé
         zvýšení […] bylo zcela způsobeno změnami poměru výrobků (tj. podstatnými změnami v objemu prodejů jednotlivých segmentů od
         roku 1995 do doby šetření)“.

      195   V odpovědi na písemnou otázku Soudu Rada odůvodnila rozdíl mezi předběžným výpočtem, ze kterého, jak vyplývá z dokumentu z dubna
         2000, je zřejmé zvýšení prodejní ceny o 17 % u všech elektronických vah, a konečným výpočtem dokládajícím značný pokles u jednotlivých
         segmentů. Z odpovědi Rady vyplývá, že Komise v předběžném výpočtu učinila tři změny, které společně vysvětlují dosažení odlišných
         výsledků, pokud jde o cenový vývoj. Zaprvé výpočet v dokumentu z dubna 2000 obsahoval chybu, jelikož měl obsahovat pouze prodeje
         nezávislým stranám, což nebylo zohledněno ve formuláři tabulky. Díky tomu dokument z dubna 2000 uvádí nárůst prodejních cen,
         zatímco vzhledem k tomu, že výpočet tam uvedený vykazuje 35% zvýšení objemu prodejů a 27% zvýšení obratu, výsledky měly vykazovat
         pokles prodejních cen o 6 % v souladu s ukazatelem 94 v rámci použití obecné metody používané k výpočtu cenového vývoje, která
         u každého roku rozlišuje celkovou hodnotu prodejů ve vztahu k jejich celkovému objemu (127/135) a ukazatelem 100, který odpovídá
         počátku doby šetření (1995). Zadruhé Komise učinila drobnou změnu ve výpočtu týkajícím se vývoje objemu prodejů. Zatímco výpočet
         uvedený v dokumentu z dubna 2000 vykazuje 35% zvýšení v objemu prodejů, toto zvýšení nepřesáhlo 29 % v konečném výpočtu jak
         Komise, tak Rady (viz 79. bod odůvodnění napadeného nařízení). Tato změna měla zřejmé důsledky na výpočet cenového vývoje.
         Jelikož zvýšení obratu u všech elektronických vah jako celku činilo 27 % (viz 80. bod odůvodnění), poměr mezi tímto zvýšením
         a zvýšením objemu celkových prodejů činil 98 (127/129), což je skoro 2% snížení celkové ceny. Zatřetí Komise vypočetla cenový
         vývoj pro každou kategorii výrobku samostatně, a nikoliv celkově, což vysvětluje zbývající rozdíl v cenovém vývoji.

      196   Krom toho z odpovědi Rady rovněž vyplývá, že podle fenoménu dobře známého statistikům, pokud výrobek zahrnuje různé kategorie,
         výpočet vývoje celkové ceny (založený na vývoji objemu a hodnotách prodejů) je narušen, pokud se ceny a vývoj objemu prodejů
         liší podle kategorie. Jelikož toto byl případ v projednávané věci, Komise vypočetla cenový vývoj u každé kategorie výrobku.
         Jak přitom bylo rozhodnuto v bodech 127 až 131 výše, přezkum podle jednotlivých kategorií není v rozporu s čl. 3 odst. 8 základního
         nařízení.

      197   Za těchto okolností tedy není možné orgánům Společenství vytýkat, že se dopustily zjevně nesprávného posouzení, když použily
         metodu výpočtu, která směřuje k získání vyvážené průměrné prodejní ceny. V každém případě je třeba konstatovat, že žádná informace
         ze spisu nevyvrací výpočet, podle kterého prodejní ceny u všech kategorií jako celku poklesly přibližně o 2 % mezi rokem 1995
         a dobou šetření, namísto 17% zvýšení, které uváděl předběžný výpočet.

      198   Konečně argument žalobkyně, že cenový vývoj měl být posuzován společně s činiteli ovlivňujícími tyto ceny, jako je vývoj výrobních
         nákladů a produktivity u obdobného výrobku ve Společenství, není relevantní. I kdyby orgány Společenství někdy mohly rovněž
         zkoumat jiné činitele společně s cenami, je třeba podotknout, že toto zkoumání se provádí případ od případu a může se tedy
         lišit v závislosti na projednávané věci. V každém případě, jak uvádí Rada, činitelé, kterých se žalobkyně dovolává, byly vzaty
         do úvahy při posuzování ziskovosti a v konečných závěrech Rady o újmě. Je tedy třeba poznamenat, že orgány Společenství postupovaly
         správně, když zkoumaly „činitele, které ovlivňují vývoj cen ve Společenství“, jak stanoví čl. 3 odst. 5 základního nařízení.

      –       Ziskovost a vliv zavedení eura
      199   Rada v 89. bodě odůvodnění napadeného nařízení uvedla, že „celková ziskovost dotčeného výrobního odvětví ve Společenství nebyla
         tedy kvůli snižujícímu vlivu dumpingových dovozů na ceny v době šetření na úrovni, kterou by mohla odůvodněně v daném období
         dosáhnout“. Podle žalobkyně je však tento závěr v rozporu se 131. bodem odůvodnění napadeného nařízení, ze kterého vyplývá,
         že 10% ziskové rozpětí je považováno za nezbytné k udržení životaschopnosti výrobního odvětví Společenství a s 84. bodem odůvodnění,
         podle kterého se „cenová rentabilita všech elektronických vah zvýšila z nízkých kladných hodnot v roce 1995 na zhruba 10 %
         v době šetření“, zatímco naopak „spodní segment elektronických vah zaznamenal pokles z nízké pozitivní ziskovosti v roce 1995
         až na významné ztráty v době šetření (kolem 20 %)“.

      200   Rada tedy správně tvrdí, že ziskové rozpětí představovalo s ohledem na všechny okolnosti pouze minimální podmínku pro přežití
         výrobního odvětví Společenství, které v projednávané věci nebylo na dostatečné úrovni s ohledem na vliv očekávání zavedení
         eura. V bodě 4.4.7 informačního dokumentu ze dne 21. září 2000 Komise vysvětlila, že běžný zisk výrobního odvětví Společenství
         činil 10 %. Toto výrobní odvětví však nebylo schopné dosáhnout této úrovně v průběhu let předcházejících vlivu způsobeného
         očekáváním zavedení eura. V době šetření se naopak ziskovost výrobního odvětví Společenství nacházela na úrovni dostatečné
         k zajištění životaschopnosti, v důsledku zmíněného vlivu, který zvýšil objem prodejů.

      201   Je tedy třeba konstatovat, jak vyplývá z 85. až 88. bodu odůvodnění napadeného nařízení, že orgány Společenství zneutralizovaly
         vliv očekávání zavedení eura na ziskovost, když učinily závěr, že ziskovost by nebyla dostatečná bez dotčeného vlivu. Je namístě
         připomenout, že uložení antidumpingového cla je opatřením, které způsobuje účinky do budoucna. Je tedy třeba poznamenat, že
         orgány Společenství byly oprávněny, vzhledem k jejich široké posuzovací pravomoci, vyloučit vliv zavedení eura ze svého zkoumání
         ziskovosti výrobního odvětví Společenství, aniž by se tím dopustily zjevně nesprávného posouzení.

      202   Následkem toho tedy druhý bod žalobního důvodu nemůže být přijat.
      c)     Existence podstatné újmy a posouzení skutkových okolností
       Argumenty účastníků řízení
      203   Žalobkyně uplatňuje, že pokud jde o činitele týkající se rozdělení trhu a vývoje průměrných cen všech elektronických vah třech
         segmentů Rada tím, že dospěla k existenci podstatné újmy výrobnímu odvětví ve Společenství, neprovedla objektivní posouzení
         skutkových okolností, ze kterého by vyplynulo jednak, že se podíly na trhu realizované výrobním odvětvím Společenství zvýšily
         mezi rokem 1995 a dobou šetření, a jednak, že výrobní náklady současně zaznamenaly pokles. Mimoto Rada porušila čl. 3 odst. 8
         základního nařízení, jelikož její závěry týkající se újmy neměly být založeny na těchto údajích.

      204   Rada uvádí, že žalobkyně pouze opakuje argumentaci, kterou prezentovala v souvislosti s druhou částí druhého žalobního důvodu.

       Závěry Soudu
      205   Žalobkyně se zde dovolává stejných argumentů, které již byly projednány a zamítnuty v bodech 127 až 131, 180 až 184 a 198
         výše.

      206   Následkem toho třetí bod žalobního důvodu nemůže být přijat.
      d)     Začátek a vyvrcholení vlivu očekávání zavedení eura
       Argumenty účastníků řízení
      207   Žalobkyně uplatňuje, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při hodnocení vlivu očekávání zavedení eura na výrobní
         odvětví Společenství. Podle žalobkyně vzhledem k podstatným rozporům mezi údaji, na jejichž základě orgány Společenství zkoumaly
         vliv zavedení eura, a závěry orgánů Společenství není napadené nařízení založeno na potvrzujících a nevyvratitelných důkazech
         a neobsahuje objektivní analýzu. Mimoto, pokud jde o údajné spojení mezi zvýšením ziskovosti a zavedením eura, žalobkyně uvádí,
         že předmětné zvýšení vyplývalo ze snížení nákladů, a nikoliv z očekávání zavedení eura.

      208   Rada jednak poznamenává, že argument žalobkyně není relevantní, jelikož nezpochybňuje existenci vlivu zavedení eura jako takového,
         ale pouze posouzení tohoto vlivu v určitém časovém období. Jednak žalobkyně nepředkládá důkaz, že odhad orgánů Společenství
         je nesprávný.

       Závěry Soudu
      209   Je namístě konstatovat, že žalobkyně nezpochybňuje existenci vlivu zavedení eura jako takového, avšak platnost důkazů, které
         sloužily jako podklad pro posouzení Rady, pokud jde o zjištění začátku a vyvrcholení tohoto vlivu.

      210   Podle orgánů Společenství se vliv očekávání zavedení eura začal projevovat v roce 1997, zatímco podle žalobkyně, která odkazuje
         na nedůvěrné shrnutí odpovědi společnosti Bizerba ze dne 17. listopadu 1999 na dotazník šetření, se tento vliv začal projevovat
         v roce 1998. V bodě I.1 tohoto dokumentu je uvedeno, že „naštěstí zavedení eura vede k dočasnému zvýšení poptávky od posledního
         čtvrtletí roku 1998“. V dopise od společnosti Bizerba ze dne 10. dubna 2000 je uvedeno, že „vzhledem k zavedení eura začal
         obrat z prodejů ve Společenství v roce 1998 a v průběhu doby šetření pozvolna stoupat“ a že „celkový trh [elektronických vah]
         ve Společenství však byl připraven k podstatnějšímu růstu o přibližně 50 % mezi rokem 1997 a dobou šetření díky [očekávanému]
         nahrazení [elektronických] vah v rámci zavedení eura“. Nakonec, jak vyplývá z grafu, který společnost Bizerba přiložila k dopisu
         ze dne 10. dubna 2000, prodeje všech elektronických vah se od roku 1996 zvýšily. Je tedy třeba konstatovat, že údaje předložené
         Bizerbou jsou místy rozporuplné a v každém případě nejisté.

      211   Vzhledem k tomu, že orgány Společenství v antidumpingovém šetření musí zkoumat všechny údaje, které jim jsou předloženy výrobním
         odvětvím Společenství, je možné s ohledem na širokou posuzovací pravomoc přiznanou orgánům Společenství v této oblasti, aby
         se údaje obsažené v napadeném nařízení, které jsou založeny na konečných informacích, lišily od údajů předložených podnikem
         v určité době, zejména pokud tyto údaje obsahují rozpory a nejsou konzistentní. Jak navíc vyplývá ze zjištění společnosti
         Bizerba ze dne 10. dubna 2000, celkový trh elektronických vah ve Společenství byl předmětem silného růstu mezi rokem 1997
         a dobou šetření. Je tedy třeba poznamenat, že Rada se mohla oprávněně domnívat, že začátek vlivu zavedení eura byl znatelný
         již v roce 1997. Žalobkyně navíc nepředložila důkazy o tom, že orgány Společenství v tomto směru pochybily.

      212   Podle orgánů Společenství vliv zavedení eura vyvrcholil v roce 1999, zatímco podle žalobkyně, která odkazuje na údaje předložené
         ze strany výrobního odvětví Společenství, tento vliv vyvrcholil v průběhu roku 2001.

      213   Skutečnost, že závěry orgánů Společenství úplně neodpovídají všem vyjádřením výrobního odvětví Společenství, neznamená, že
         se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení. Z bodu 7.4 dopisu Komise ze dne 4. října 2000 vyplývá, že Komise
         založila své odhady na informacích poskytnutých ze strany výrobního odvětví Společenství, pokud jde o vliv zavedení eura.
         Rada ve své žalobní odpovědi připomíná, že orgány Společenství předpověděly vyvrcholení vlivu očekávání zavedení eura na rok
         1999 právě na základě této analýzy. Je třeba navíc uvést, že ze stížností výrobců Společenství vyplývá, že tito výrobci uvedli,
         že vliv zavedení eura se očekává v období mezi rokem 2000 a 2003. Nakonec i když napadené nařízení uvádí okolnost, že vliv
         zavedení eura vyvrcholil v roce 1999, současně také uvádí, že dočasné zvýšení prodejů trvalo do roku 2000. V 64. bodě odůvodnění
         je výslovně uvedeno, že vliv zavedení eura znamenal přesunutí některých prodejů z jednoho období (2001 až 2004) do jiného
         (1997 až 2000). Podle napadeného nařízení tedy vliv zavedení eura neskončil v roce 1999.

      214   Je namístě konstatovat, že žalobkyně nepředložila důkazy, které by prokazovaly, že odhady orgánů Společenství byly zjevně
         nesprávné a nebyly podloženy potvrzujícími důkazy. Je namístě rovněž uvést, že žalobkyně neprokázala, v čem by se závěry Rady
         o újmě lišily, pokud by začátek vlivu zavedení eura byl stanoven na konec roku 1998 a jeho vyvrcholení na rok 2001. Zavedení
         eura mělo v každém případě svůj vliv v době šetření.

      215   Následkem toho čtvrtý bod žalobního důvodu nemůže být přijat.
      216   Za těchto okolností je třeba zamítnout třetí část druhého žalobního důvodu.
      6.     Čtvrtá část: pokud jde o zjevné pochybení orgánů Společenství, které se týká posouzení rozsahu skutečného dumpingového rozpětí
      a)     Argumenty účastníků řízení
      217   Žalobkyně uplatňuje, že se orgány Společenství dopustily zjevného pochybení v rozporu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení,
         pokud jde o posouzení rozsahu skutečného dumpingového rozpětí. Rozsah cenového podbízení u elektronických vah pocházejících
         z dotčených zemí ve srovnání s váhami ze Společenství byl totiž jasně vyšší než skutečné dumpingové rozpětí. Případné odstranění
         dumpingu by tedy nemělo za následek žádnou podstatnou změnu v rozsahu cenového podbízení. Žalobkyně tak uplatňuje, že dumpingové
         rozpětí a rozsah cenového podbízení musí být srovnány. Žalobkyně se domnívá, že takové srovnání může odhalit skutečnost, že
         újma byla způsobena jinými činiteli než dumpingem.

      218   Rada zpochybňuje existenci povinnosti orgánů Společenství provést srovnání mezi rozsahem cenového podbízení a dumpingovým
         rozpětím, dvěma obtížně srovnatelnými pojmy. Dumpingové rozpětí je nutno vždy považovat za relevantní jako takové pro zjištění
         újmy, pokud je vyšší nepatrné ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení, bez ohledu na skutečný rozsah cenového podbízení.

      b)     Závěry Soudu
      219   Je třeba uvést, že základní nařízení neuvádí, že by mělo být dumpingové rozpětí srovnáno s rozsahem cenového podbízení a že
         v případech, kdy je dumpingové rozpětí nižší než rozsah cenového podbízení, takové srovnání odhaluje skutečnost, že újma výrobnímu
         odvětví Společenství není způsobena dumpingem, ale jinými činiteli, jako je přirozené zvýhodnění exportérů v rámci nákladů.

      220   Nemůže být tedy orgánům Společenství vytýkáno, že neprovedly takové srovnání. Na základě čl. 3 odst. 3 základního nařízení
         totiž posouzení cenového podbízení cen ve vztahu k cenám obdobného výrobku výrobního odvětví Společenství spadá do oblasti
         zkoumání účinků dumpingových dovozů ve vztahu k cenám, zatímco podle čl. 3 odst. 5 základního nařízení posouzení různých činitelů,
         včetně skutečného dumpingového rozpětí spadá do oblasti zkoumání účinků dumpingových dovozů ve vztahu k výrobnímu odvětví
         Společenství. Rada popsala své zkoumání cenového podbízení v 72. až 74. bodě odůvodnění napadeného nařízení a v 90. bodě odůvodnění
         napadeného nařízení zkoumala rozsah skutečného dumpingové rozpětí, jak je uvedeno výše. Při posouzení újmy tedy vzala do úvahy
         jeden z činitelů uvedených v čl. 3 odst. 5 základního nařízení, aniž by bylo zapotřebí jej v tomto směru srovnat s rozsahem
         cenového podbízení.

      221   Následkem toho je třeba zamítnout čtvrtou část druhého žalobního důvodu jako neopodstatněnou.
      7.     Pátá část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení tím, že byly vzaty do úvahy údaje Eurostatu
      a)     Argumenty účastníků řízení
      222   Žalobkyně uplatňuje, že závěr Rady týkající se existence podstatné újmy výrobnímu odvětví Společenství byl přijat v rozporu
         s čl. 3 odst. 3 ve spojení s čl. 3 odst. 2 základního nařízení, jelikož se Rada za účelem zjištění objemu dovozů odvolala
         na statistiky Eurostatu zahrnující dovozy výrobků odlišných od dotčeného výrobku.

      223   Klasifikace odpovídající kódu KN 8423 8150 zahrnuje výrobky, které nespadají do rámce řízení, jelikož použitý určovatel pokrývá
         všechny typy vah s kapacitou vážení do 30 kg určených k obchodnímu využití. Žalobkyně uvádí, že Rada uznává, že kód KN 8423 8150
         zahrnuje také jiné než elektronické váhy.

      224   Žalobkyně se rovněž dovolává údajů vyplývajících ze studie trhu zpracované výrobci ze Společenství, kteří podali stížnost,
         na základě které pouze 50 % dovozů z Číny klasifikovaných podle výše uvedeného kódu představovalo elektronické váhy, které
         jsou předmětem napadeného nařízení.

      225   Žalobkyně vyvrací prohlášení Rady, že všechny získané důkazy dokládají, že z dotčených zemí byly vyváženy pouze elektronické
         váhy. Zaprvé podle žalobkyně v průběhu šetření různí účastníci šetření předložili jednoznačné údaje dokládající, že Eurostat
         nebyl důvěryhodný zdroj informací za účelem zjištění objemu dovozů elektronických vah. Zadruhé, pokud jde o dovozy uskutečněné
         v kategorii KN 8423 8150, žalobkyně uvádí, že jelikož vývozci a dovozci spolupracující v šetření vyváželi a dováželi pouze
         elektronické váhy, nemohli doložit, že v rámci této kategorie docházelo rovněž k dovozům jiných výrobků. Zatřetí podle žalobkyně
         si Komise byla vědoma existence čínských výrobců jiných vah než elektronických. Avšak vzhledem k tomu, že tyto váhy nebyly
         předmětem šetření, nelze předpokládat, že zmínění vyvážející výrobci v rámci tohoto šetření s Komisí spolupracovali. Začtvrté
         žalobkyně uvádí, že objem dovozů z Číny měl být zjištěn na základě ověřených údajů týkajících se tří čínských vývozců. Zapáté
         podle žalobkyně údaje Eurostatu obsažené v příloze stížnosti týkající se průměrných dovozních cen jasně ukazují, že Eurostat
         nebyl spolehlivým zdrojem informací, pokud jde o Čínu. Žalobkyně uvádí, že nevhodnost použití údajů od Eurostatu vyplývala
         z více činitelů.

      226   Nakonec žalobkyně podotýká, že v několika nedávných antidumpingových řízeních Rada zpochybnila relevanci statistických údajů
         Eurostatu za účelem zjištění újmy, jelikož kód KN, pod který spadal dotčený výrobek, zahrnoval výrobky, kterých se probíhající
         řízení netýkalo. Odvolává se tedy zejména na 35. bod odůvodnění nařízení (ES) Rady č. 2313/2000 ze dne 17. října 2000 o uložení
         konečného antidumpingového cla z dovozu některých barevných televizních obrazovek pocházejících z Indie a Korejské republiky
         do Společenství a o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů
         z Litvy, Malajsie a Čínské lidové republiky [Číny] (Úř. věst. L 267, s. 1; Zvl. vyd. 11/34, s. 193). Tento přístup byl potvrzen
         rozsudkem Soudního dvora ze dne 27. listopadu 1991, Gimelec a další v. Komise (C‑315/90, Recueil, s. I‑5589, body 13 a 14).

      227   Rada nezpochybňuje, že kód KN 8423 8150 se používá rovněž na jiné váhy než ty, které jsou předmětem šetření, a že Eurostat
         nerozlišuje mezi různými modely zahrnutými pod tento kód. Uvádí však, že všechny získané důkazy, včetně těch, které předložili
         vývozci a dovozci spolupracující v šetření ukazují, že z dotčených zemí byly vyváženy pouze elektronické váhy. Rada navíc
         konstatuje, že orgány Společenství měly pouze informace o méně než 50 % celkových dovozů, a to díky velmi slabé spolupráci
         ze strany vývozců, zejména čínských vývozců. Skutečnost, že byly k dispozici pouze omezené informace o vývozech z Číny, přitom
         neumožňuje učinit závěr, že Rada překročila omezení své posuzovací pravomoci, když založila své posouzení na údajích předložených
         Eurostatem.

      b)     Závěry Soudu
      228   Žalobkyně uplatňuje, že i když orgány Společenství věděly, že kód KN 8423 8150 zahrnuje i jiné zboží než elektronické váhy,
         při zjišťování objemu dovozů na základě statistických údajů Eurostatu nezaložily své závěry týkající se objemu dovozů na potvrzujících
         důkazech. Soud tedy omezí své zkoumání, pokud jde o použití údajů Eurostatu pro zjištění objemu dovozů, na tento konkrétní
         aspekt.

      229   Žalobkyně se v tomto ohledu dovolává rozsudku Gimelec a další v. Komise, bod 226 výše (body 13 a 14). V této věci Soudní dvůr
         vydal rozsudek v následujícím znění:

      „Komise byla oprávněna založit své rozhodnutí na zvláštních údajích, které vzešly z jejího šetření, i když tyto údaje neodpovídají
         statistikám Společenství, na které se odvolávají žalobkyně. Jak totiž uplatňuje Komise, aniž by s ní žalobkyně v tomto bodě
         nesouhlasily, statistiky Společenství nemohou poskytnout důkazy vzhledem k tomu, že klasifikují elektrické motory v rámci
         tarifní kapitoly, která zahrnuje také jiné výrobky.

      Z toho vyplývá, že Komise zjistila objem dotčených dovozů na základě údajů, které mohla mít rozumně k dispozici.“
      230   Z této judikatury vyplývá, že orgány Společenství se nedopustily zjevně nesprávného posouzení, když založily své rozhodnutí
         na údajích, které mohly mít rozumně k dispozici. Z judikatury rovněž vyplývá, že orgány Společenství nejsou vázány odpověďmi
         dotčených stran, pokud je stupeň jejich spolupráce v šetření slabý, a že údaje předané jedním nebo dvěma dotčenými podniky
         nemohou být považovány za reprezentativní (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 11. července 1996, Sinochem Heilongjiang
         v. Rada, T‑161/94, Recueil, s. II‑695, bod 65).

      231   V projednávané věci se orgány Společenství domnívaly, že i přes skutečnost, že kód KN 8423 8150 může zahrnovat rovněž jiné
         výroky než elektronické váhy, jako jsou počítací váhy a váhy kontrolní, bylo třeba v rámci tohoto šetření použít údaje Eurostatu
         za účelem zjištění objemu dovozů pocházejících z dotčených zemí, jelikož Komise v průběhu šetření neobdržela žádný důkaz,
         který by naznačoval, že i jiné váhy než váhy elektronické byly dováženy do Společenství z dotčených zemí.

      232   V odpovědi na písemnou otázku Soudu Rada upřesnila, že orgány Společenství nepoužily údaje Eurostatu jako takové. Pokud jde
         o dovozy z Číny v letech 1995 a 1998 a celkovou dobu šetření, Komise totiž konstatovala, že objemy uvedené Eurostatem byly
         příliš vysoké a že ceny zjištěné Eurostatem byly příliš nízké. Například za rok 1995 Eurostat uvedl průměrnou cenu 7 eur za
         kus. Bylo tedy zřejmé, že tyto ceny nemohly odpovídat celým elektronickým vahám, ale týkaly se dovozů dílů. Následkem toho
         Komise upravila údaje Eurostatu. Podle Rady úpravy provedené Komisí zařadily objemy dovozů do pravděpodobnějších kusových
         úrovní, což se jeví jako odůvodněné s ohledem na údaje uvedené vývozci z Číny, kteří spolupracovali v šetření, na stupeň spolupráce
         části čínského trhu a na odhady zástupců výrobního odvětví Společenství, kteří podali stížnost. Komise tak při šetření použila
         údaje, které byly sděleny žalobkyni v informačním dopise ze dne 21. září 2000. Krom toho podle Rady žalobkyně věděla o úpravě
         základních údajů Eurostatu, aniž by tuto skutečnost zpochybňovala. Žalobkyně pouze tvrdila, že Komise neprokázala, že údaje
         Eurostatu nezahrnovaly také jiné výrobky než elektronické váhy.

      233   Ve své odpovědi Rada rovněž sdělila Soudu údaje Eurostatu, na jejichž základě byla úprava provedena. Je třeba tudíž poznamenat,
         že tyto údaje se liší od údajů Eurostatu, které zástupci výrobního odvětví Společenství připojily ke své stížnosti. V rámci
         odůvodnění tohoto rozporu Rada při jednání vysvětlila, že jelikož jsou údaje Eurostatu nepřetržitě měněny, základní údaje
         Eurostatu, které byly použity, když se Komise nacházela v konečné fázi svého šetření, nejsou totožné s údaji, které byly k dispozici
         v době podání stížnosti.

      234   Z údajů Eurostatu, které byly sděleny Radou, vyplývá, že v době šetření představoval objem dovozů z Číny 47 658 kusů. Údaj
         použitý Komisí po úpravě však vykazoval 16 827 kusů. Namísto použití údaje 63 894 kusů představujícího podle Eurostatu vývozy
         ze tří dotčených zemí, Komise tedy rovněž použila nižší údaj 33 063 kusů. Stejně tak, pokud jde o rok 1995 údaje Eurostatu
         ohodnotily dovozy z Číny na 21 289 kusů, zatímco Komise použila údaj 3 456 kusů a i když Eurostat dospěl k počtu 32 686 kusů
         u dovozů ze tří dotčených zemí, Komise u těchto dovozů shledala 14 853 kusů.

      235   Z 63., 70. a 71. bodu odůvodnění napadeného nařízení vyplývá, že údaje Eurostatu byly použity za účelem zjištění spotřeby
         ve Společenství, objemu dovozů, a tedy podílů na trhu. Podle vysvětlení Rady se jedná o upravené údaje, podle kterých se celkový
         objem dovozů po dobu šetření rovnal 33 063 kusům.

      236   Ze 105. bodu odůvodnění napadeného nařízení však vyplývá, že v průběhu doby šetření vyvážející výrobci, kteří spolupracovali
         při zmíněném šetření, vyvezli do Společenství téměř 15 000 kusů, z čehož 97 % představovalo spodní segment trhu.

      237   Následně je třeba poznamenat, že existuje značný rozdíl mezi údaji od vyvážejících výrobců, kteří spolupracovali při šetření
         a upravenými údaji Eurostatu. Rada se v tomto ohledu dovolává slabé úrovně spolupráce vývozců, a zejména pak čínských vývozců.
         Při jednání Rada upřesnila, že podle zprávy asociace čínských výrobců vah, kterou Rada nenavrhla k zařazení do spisu, byl
         trh rozdělen mezi patnáct společností. Z těchto patnácti společností spolupracovaly při šetření pouze tři. Podle Rady tedy
         velký počet těchto společností nespolupracoval při šetření a s ohledem na údaje Eurostatu, které ukazovaly rozdíl mezi skutečně
         zjištěnými údaji a údaji, které byly zaregistrovány, byly orgány Společenství oprávněny se domnívat, že velké množství těchto
         společností vyváželo, avšak nespolupracovalo.

      238   V tomto ohledu je namístě připomenout, že na základě článku 18 základního nařízení mohou závěry vycházet, v případě nedostatečné
         spolupráce, „z dostupných údajů“, které musí být pokud možno ověřeny z jiných dostupných nezávislých zdrojů, jako jsou oficiální
         statistiky o dovozech.

      239   Je rovněž namístě připomenout, že v projednávané věci, jak vyplývá z 5. bodu odůvodnění napadeného nařízení, s výjimkou jednoho
         tchaj‑wanského vyvážejícího výrobce, všichni vyvážející výrobci, včetně tří čínských společností, které výrobci z výrobního
         odvětví Společenství zmínili ve své stížnosti, ve skutečnosti při šetření spolupracovali. Skutečnost, že výrobní odvětví Společenství
         zmínilo ve své stížnosti pouze tři čínské společnosti, neznamená, že na trhu nepůsobili jiní čínští vyvážející výrobci. Následkem
         toho orgánům Společenství nemůže být vytýkáno, že se domnívaly, že někteří vyvážející výrobci nespolupracovali. V tomto ohledu
         je namístě uvést, že při jednání žalobkyně tvrdila, že zpráva asociace čínských výrobců vah byla přiložena k odpovědím na
         dotazník Komise. Žádná taková zpráva však ve spise není. V odpovědi žalobkyně na dotazník týkající se udělení statutu podniku
         působícího v tržním hospodářství, žalobkyně uvedla šest hlavních výrobců elektronických vah, včetně tří spolupracujících společností.

      240   Pokud jde o argument žalobkyně, že se předmětný kód KN vztahuje rovněž k jiným výrobkům než k elektronickým váhám, je třeba
         připomenout, že Komise správně upravila údaje Eurostatu, neboť se domnívala, že pod tímto kódem byly dováženy jiné výrobky
         (tj. v projednávané věci náhradní díly) a nakonec dospěla k údaji 33 063 kusů. Orgány Společenství poté neobdržely žádné zvláštní
         informace, podle kterých by tento údaj rovněž zahrnoval dovoz jiných výrobků než elektronických vah. Navíc žalobkyně v tomto
         smyslu nepředložila jakýkoliv důkaz. Za těchto okolností se Komise mohla domnívat, že ačkoliv se předmětný kód vztahuje i na
         jiné výrobky, údaj 33 063 kusů představuje pouze dovoz elektronických vah. V tomto ohledu je namístě připomenout širokou posuzovací
         pravomoc orgánů Společenství, jakož i skutečnost, že je na žalobkyni, jak je uvedeno v bodě 119 výše, aby předložila důkazy,
         které Soudu umožňují konstatovat, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně však takové důkazy nepředložila.

      241   Za okolností v projednávané věci je namístě shledat, že se orgány Společenství nedopustily zjevně nesprávného v posouzení,
         když použily upravené údaje Eurostatu za účelem analýzy spotřeby ve Společenství, zjištění celkového objemu dovozů pocházejících
         z dotčených států, jakož i podílů Společenství a dovozců na tomto trhu.

      242   Následně pátá část druhého žalobního důvodu nemůže být přijata. Je tedy namístě zamítnout druhý žalobní důvod jako celek.

      C –  K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 3 odst. 6 základního nařízení
      1.     Úvod
      243   Žalobkyně tvrdí, že Rada porušila čl. 3 odst. 6 základního nařízení tím, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení při
         zjišťování příčinné souvislosti.

      244   Napadené nařízení upravuje příčinnou souvislost v 98. až 116. bodě odůvodnění. Ve 115. a 116. bodě odůvodnění napadeného nařízení
         se uvádí následující:

      „[S] ohledem na časovou shodu mezi zjištěným cenovým podbízením a výrazným získáváním tržního podílu dumpingovými dovozy z dotčených
         zemí na jedné straně a odpovídající ztrátou tržního podílu zaznamenanou dotčeným průmyslovým odvětvím Společenství a snížením
         jeho prodejních cen na straně druhé byl přijat závěr, že dumpingové dovozy pocházející z dotčených zemí způsobily významnou
         újmu dotčenému výrobnímu odvětví Společenství.

      [P]roto byl přijat názor, že dumpingové dovozy z dotčených zemí způsobily významnou újmu dotčenému výrobnímu odvětví Společenství.
         I když k němu mohly přispět další faktory [činitelé], nebyly takové, aby přerušily příčinné spojení mezi dumpingovými dovozy
         a újmou dotčeného výrobního odvětví Společenství.“

      245   Žalobkyně se dovolává několika argumentů na podporu svého třetího žalobního důvodu. Tyto argumenty jsou z velké části stejné
         jako argumenty zkoumané v souvislosti se zjištěním újmy v rámci druhého žalobního důvodu. Bude tedy případně učiněn odkaz
         na předchozí body rozsudku. Argumentace žalobkyně může být rozdělena do čtyř částí.

      2.     První část: pokud jde o ziskovost
      a)     Argumenty účastníků řízení
      246   Žalobkyně se dovolává citelného zvýšení ziskovosti výrobního odvětví Společenství mezi rokem 1995 a dobou šetření jako důkazu,
         že dumpingové dovozy neměly žádný dopad. Tvrzení Rady zdůrazňující „nepříznivé důsledky pro ziskovost dotčeného výrobního
         odvětví Společenství“ zmíněné ve 102. bodě odůvodnění napadeného nařízení je v rozporu s údajem obsaženým v 84. bodě odůvodnění
         napadeného nařízení, který upřesňuje, že „cenová rentabilita všech elektronických vah se zvýšila z nízkých kladných hodnot
         v roce 1995 na zhruba 10 % v době šetření“.

      247   Rada zpochybňuje argumenty žalobkyně.
      b)     Závěry Soudu
      248   Postačí konstatovat, že žalobkyně opomněla vzít do úvahy vliv zavedení eura. Je třeba odkázat na body 199 až 202 výše, ve
         kterých je prokázáno, že tento argument, který se vztahuje spíše k újmě než k příčinné souvislosti, není opodstatněný.

      3.     Druhá část: pokud jde o vývoj prodejních cen
      a)     Argumenty účastníků řízení
      249   Žalobkyně tvrdí, že pokles cen elektronických vah horního a středního segmentu nemohl být způsoben dovozy pocházejícími z dotčených
         zemí. Podle závěrů samotné Rady dovozy vah středního a horního segmentu do Společenství představovaly zanedbatelné množství.
         Rada opomněla zkoumat a vysvětlit skutečnost, že ceny středního segmentu poklesly dokonce více než ceny spodního segmentu
         a že ceny horního segmentu rovněž poklesly v téměř srovnatelných hodnotách.

      250   Podle žalobkyně byl pokles cen ve skutečnosti přičitatelný klasickému fenoménu, kdy má cena elektronických výrobků přirozenou
         tendenci klesat v závislosti na technologickém pokroku. Orgány Společenství tedy opomněly zkoumat vývoj výrobních nákladů
         středního a horního segmentu při posuzování dopadu dovozu na cenový vývoj elektronických vah v těchto segmentech. Mimoto podle
         žalobkyně není odkaz na účinek dopadu relevantní. Žalobkyně tvrdí, že snížení cen elektronických vah středního a horního segmentu
         nezpůsobilo pokles ziskovosti v těchto segmentech. Podle žalobkyně naopak ziskovost vzrostla.

      251   Krom toho žalobkyně uvádí, že orgány Společenství nevzaly náležitě do úvahy skutečnost, že vstup velkých uživatelů vedoucí
         k přemístění kupní síly měl dopad na pokles cen. Žalobkyně se domnívá, že nesprávné posouzení bylo způsobeno tím, že orgány
         Společenství vzaly do úvahy změny ve struktuře nebo fúze společností, které nebyly součástí výrobního odvětví Společenství.
         Orgány Společenství tedy nepředložily důkaz, že zvýšení kupní síly obchodních řetězců nezpůsobilo významnou újmu zmíněnou
         ve 113. a 114. bodě odůvodnění napadeného nařízení.

      252   Mimoto žalobkyně uplatňuje, že k prokázání, že údajný cenový pokles ve všech třech kategoriích elektronických vah skutečně
         způsobil podstatnou újmu obdobnému výrobku, je rovněž nezbytné prokázat dopad těchto cenových poklesů na ziskovost ve všech
         těchto třech kategoriích. Žalobkyně uvádí, že výrobní odvětví Společenství zaznamenalo značné zisky a že pokud se prodejní
         ceny sníží, avšak zisky se nachází na dostatečné úrovni, nevzniká podstatná újma dovozům. Podle žalobkyně zisky výrobců ve
         Společenství v rámci oligopolní struktury trhu mohly být sníženy v důsledku hospodářské soutěže vyplývající z dovozů.

      253   Rada zpochybňuje argumenty žalobkyně.
      b)     Závěry Soudu
      254   Pokud jde o argument, že orgány Společenství nevzaly do úvahy vliv zvýšení produktivity na prodejní ceny, postačí konstatovat,
         že tato otázka již byla posouzena v bodě 198 výše, ve kterém je konstatováno, že tento argument není relevantní. Co se týče
         tvrzení, že pokles cen modelů elektronických vah horního a středního segmentu je způsoben významnými poklesy výrobních nákladů,
         toto tvrzení bylo rovněž posouzeno v bodě 198 výše. Pokud jde o účinek dopadu uvedený v 88. bodě odůvodnění napadeného nařízení,
         podle kterého „[…] stlačování cen prostřednictvím dumpingových dovozů se projevilo také ve středním a horním segmentu, protože
         ceny v jednom segmentu nevyhnutelně ovlivňují ceny v ostatních segmentech“, je třeba poznamenat, že žalobkyně nepředložila
         důkazy umožňující vyvrátit analýzu Rady. Navíc jak vyplývá ze 114. bodu odůvodnění napadeného nařízení orgány Společenství
         zkoumaly vliv zvýšení produktivity na ceny v rámci zkoumání jiných činitelů. Žalobkyně neprokázala, v čem se orgány Společenství
         dopustily zjevně nesprávného posouzení, když konstatovaly, že vývoj produktivity nepřerušil předmětnou příčinnou souvislost.

      255   Krom toho, pokud jde o bod žalobního důvodu týkající se vzniku velkých uživatelů, je třeba poznamenat, že, jak připouští sama
         žalobkyně, Rada tento činitel přezkoumala. Podle 113. bodu odůvodnění napadeného nařízení:

      „[V] celém Společenství se výrazně zvýšil podíl velkých uživatelů (tj. velkých obchodních řetězců), zatímco se počet menších
         uživatelů snížil. Tato změna struktury vedla k tomu, že odběratelé mají obecně lepší postavení na trhu, což by mohlo vést
         k určitému snížení průměrné ceny. “

      256   Ve 114. bodě odůvodnění napadeného nařízení Rada konstatuje:
      „[J]ak je uvedeno v bodu 59, ve sledovaném období se podstatně změnila také struktura daného výrobního odvětví ve Společenství.
         Snížení počtu společností a zlepšení produktivity, uvedené v bodu 90, mělo zvládnout tyto změny na trhu. Byl přijat závěr,
         že vnitřní konkurence na trhu, vyvolaná změnami ve struktuře odvětví maloobchodu ve Společenství, nepřerušila příčinné spojení
         mezi dumpingovými dovozy a újmou dotčeného výrobního odvětví ve Společenství.“

      257   V projednávané věci tedy Rada přezkoumala vznik velkých uživatelů. Krom toho v rámci tvrzení, že k nesprávnému posouzení došlo
         tím, že orgány Společenství vzaly do úvahy změny ve struktuře nebo fúze společností, které nebyly součástí výrobního odvětví
         Společenství, žalobkyně nesprávně vykládá pojem „výrobní odvětví Společenství“. Podle žalobkyně tento pojem zahrnuje pouze
         výrobce ve Společenství, kteří spolupracovali při šetření. Nicméně podle čl. 4 odst. 1 základního nařízení se „výrobním odvětvím
         Společenství“ rozumí výrobci obdobných výrobků ve Společenství jako celek nebo ti z nich, jejichž společný výstup představuje
         podstatnou část celkové výroby těchto výrobků ve Společenství.

      258   Pokud jde o bod žalobního důvodu žalobkyně, podle kterého orgány Společenství měly prokázat dopad cenového poklesu na ziskovost
         ve všech třech kategoriích, je namístě odkázat na body 127 až 131 výše. Postačí konstatovat, jak tvrdí Rada, že orgány Společenství
         nemají žádnou povinnost provést oddělenou analýzu újmy a příčinné souvislosti u všech segmentů výrobku. Jak přitom vyplývá
         z 84. bodu odůvodnění napadeného nařízení, modely spodního segmentu představující 97 % z celkových dovozů měly obzvláště závažný
         dopad ve spodním segmentu, jelikož výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatné ztráty v průběhy doby šetření.

      259   Za těchto okolností není prokázáno, že se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení.
      4.     Třetí část: pokud jde o výpočet cenového podbízení
      a)     Argumenty účastníků řízení
      260   Žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství provedly výpočet cenového podbízení pouze u modelů elektronických vah spodního
         segmentu a že díky tomu jsou úvahy orgánů Společenství týkající se příčinné souvislosti v rozporu s určením obdobného výrobku.

      261   Rada zpochybňuje argument žalobkyně.
      b)     Závěry Soudu
      262   Podle 73. bodu odůvodnění napadeného nařízení:
      „[V]elká většina modelů prodávaných ve Společenství spolupracujícími vyvážejícími výrobci patřila do spodního segmentu modelů
         (v celkovém objemu dovozů více než 97 %). Provedené výpočty proto nezahrnují menší množství modelů ze středního a horního
         segmentu, protože tyto segmenty nebyly považovány za reprezentativní.“

      263   Komise v informačním dokumentu ze dne 21. září 2000 vysvětlila, že „za účelem zajištění nestranného srovnání byly rozsah prodeje
         pod cenou a rozsah zjištěný s ohledem na výrobní náklady zvýšené o přiměřený zisk vypočteny s použitím obdobných modelů nižší
         kvality u výrobků prodávaných výrobním odvětvím Společenství“. Vzhledem k tomu, že modely spodního segmentu představovaly
         97 % všech dovozů pocházejících z dotčených zemí, je třeba shledat, že orgány Společenství mohly vypočítat cenové podbízení
         pouze u spodního segmentu, aniž by se dopustily zjevně nesprávného posouzení. Mimoto je namístě konstatovat, že všechny dovozy
         pocházející od žalobkyně se týkaly spodního segmentu a že díky tomu cenové podbízení u ostatních segmentů nemohlo být vůči
         ní vypočteno.

      264   Tento argument je tedy neopodstatněný.
      5.     Čtvrtá část: pokud jde o podíl na trhu
      a)     Argumenty účastníků řízení
      265   Žalobkyně zpochybňuje údaje týkající se vývoje podílu na trhu. Podle ní měl být vývoj podílu na trhu a objemů dovozů posuzován
         v absolutních hodnotách. Žalobkyně jednak uplatňuje, že zvýšení objemu dovozů pocházejících z dotčených zemí nemělo dopad
         na objem prodejů výrobního odvětví Společenství, a jednak, že se objemy těchto dovozů snižovaly od roku 1997. Žalobkyně se
         dovolává skutečnosti, že vývoj objemů prodejů výrobního odvětví Společenství byl velmi příznivý. Navíc se zdá, že ostatní
         subjekty působící ve Společenství byly nejdůležitějšími účastníky na trhu Společenství. Mimoto žalobkyně uvádí, že orgány
         Společenství nevzaly do úvahy skutečnost, že dovážené výrobky byly spotřebovávány postupně, a že tedy údaje týkající se spotřeby
         jsou nepřesné. Žalobkyně uvádí, že na základě údajů předložených orgány Společenství dovodila, že dovozy elektronických vah
         pocházející z dotčených zemí vzrostly méně významným způsobem než spotřeba a že jejich podíl na trhu se snížil mezi rokem
         1996 a dobou šetření. Naopak podle žalobkyně objem prodejů výrobků pocházejících z výrobního odvětví Společenství vzrostl
         a podíl na trhu tohoto výrobního odvětví zůstal nezměněn.

      266   Podle Rady je podíl na trhu již sám o sobě relativním pojmem založeným na srovnání prodejů a spotřeby. Podle Rady zvýšení
         prodejů výrobního odvětví Společenství v absolutních hodnotách bylo způsobeno vlivem zavedení eura. Pokud jde o zmínku žalobkyně,
         že k nejvýznamnějšímu zvýšení dovozů pocházejících z dotčených zemí došlo mezi rokem 1995 a rokem 1996, Rada zdůrazňuje, že
         toto zvýšení bylo způsobeno skladováním a že dovozy učiněné v roce 1996 nebyly spotřebovány okamžitě po jejich vstupu do Společenství.
         Rada uvádí, že přes existenci skladovaného zboží se dovozy nesnížily a že toto je důkaz schopnosti dumpingových dovozů proniknout
         na trh Společenství.

      267   Navíc Rada zpochybňuje tvrzení, že újma byla ve skutečnosti způsobena jinými výrobci ve Společenství, kteří nepodpořili stížnost.
         Je totiž třeba podotknout, že dva z nejvýznamnějších výrobců podpořili stížnost od začátku a jedna velká společnost propojená
         s čínským výrobcem, společností Mettler Toledo, nemohla přispět k újmě z důvodu spravedlivého uplatňování cen.

      b)     Závěry Soudu
      268   V 81. bodu odůvodnění napadeného nařízení Rada konstatuje následující skutečnosti:
      „[P]odíl výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství u všech elektronických vah klesl v době šetření z 26,1 % v roce
         1995 na 24,9 %, tj. o 4,6 %. Naproti tomu podíl dotčeného výrobního odvětví Společenství na trhu elektronických vah ve spodním
         segmentu klesl v době šetření z 21,8 % v roce 1995 na 17,1 %, tj. o 22 %.“

      269   Podle 100. bodu odůvodnění napadeného nařízení:
      „[B]ěhem sledovaného období se spotřeba na trhu Společenství zvýšila o 35 %. Prodeje výrobního odvětví Společenství se však
         zvýšily pouze o 29 % a dovozy z dotčených zemí se zvýšily o 123 %.“

      270   Ve 101. bodě odůvodnění napadeného nařízení je konečně konstatováno následující:
      „[J]ak bylo vysvětleno v bodu 81, snížil se podíl výrobního odvětví Společenství na trhu ve sledovaném období o 4,6 %. Podíl
         dovozů z dotčených zemí se naproti tomu ve stejném období zvýšil z 9,2 % na 15,1 %.“

      271   Žalobkyně ve své žalobě vypracovala tři tabulky na základě údajů uvedených v informačním dokumentu ze dne 21. září 2000 a v napadeném
         nařízení, které se týkají objemu prodejů výrobního odvětví Společenství v absolutních hodnotách a podílu na trhu výrobního
         odvětví Společenství a dotčených zemí. Je namístě předložit novou tabulku obsahující informace z těchto tří tabulek, kde jsou
         mimoto obsaženy informace o vývoji v procentech u každého typu údajů. Je třeba vypracovat tabulku s ohledem na skutečnost,
         že dovozy pocházející od CAS Corp., které nebyly předmětem dumpingu, neměly být vzaty do úvahy.

               1995

               1996

               1997

               1998

               DŠ

               Vývoj v %

               Podíl na trhu výrobního odvětví Společenství

               26,1 %

               25,1 %

               26,0 %

               23,6 %

               24,9 %

               - 4,6

               Spotřeba ve Společenství

               161 682

               172 314

               177 391

               201 123

               218 655

               35

               Objem prodejů výrobního odvětví Společenství

               42 199

               43 251

               46 122

               47 465

               54 445

               29

               Objem prodejů ostatních subjektů ve Společenství

               93 301

               87 749

               93 897

               105 554

               120 491

               29

               dovozy celkem

               26 182

               41 314

               37 372

               48 104

               43 719

               67

               Dovozy celkem z Číny, Jižní Korey a Tchaj-wanu*

               14 853
               11 273

               32 834
               28 753

               26 422
               20 850

               34 464
               29 838

               33 063
               29 248

               123
               159

               Podíl Číny, Jižní Korey a Tchaj-wanu  na trhu*

               9,2 %
               7,0 %

               19,1 %
               16,7 %

               14,9 %
               11,8 %

               17,1 %
               14,8 %

               15,1 %
               13,4 %

               64
               91

               Ostatní dovozy

               11 329

               8 480

               10 950

               13 640

               10 656

               - 6

         * Druhý řádek uvádí dovozy bez dovozů CAS Corp.
      272   Pomocí těchto údajů se žalobkyně snaží prokázat, že výrobní odvětví Společenství zaznamenalo značné a stabilní zvýšení objemu
         prodejů po celou analyzovanou dobu a že v rozsahu, v němž výrobní odvětví Společenství ztratilo svůj podíl na trhu v relativních
         hodnotách, tato ztráta nemohla být způsobena dovozy pocházejícími z dotčených zemí, které samy utrpěly ztrátu podílů na trhu.

      273   Je namístě poznamenat, že argumentace žalobkyně nemůže obstát. Posouzení objemu dovozů s ohledem na spotřebu ve Společenství
         totiž nemůže být vyjádřen v absolutních hodnotách, jelikož je podíl na trhu pojmem relativním vyjádřeným procentuálně. Z údajů
         výše v tomto rozsudku vyplývá, že podíl výrobního odvětví Společenství na trhu byl v roce 1995 26,1 % a v průběhu doby šetření
         24,9 %, což představuje relativní pokles o 4,6 %. Podíl dumpingových dovozů na trhu byl v roce 1995 7,0 % a v průběhu doby
         šetření 13,4 %, což představuje relativní zvýšení o 91 %.

      274   Je třeba poznamenat, že 13,4% podíl na trhu může být považován za dostatečně významný k prokázání, že dovozy pocházející z dotčených
         zemí mohly mít negativní dopad na výrobní odvětví Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 30. března 2000,
         Miwon v. Rada, T‑51/96, Recueil, s. II‑1841, bod 106). Navíc, zatímco se objem prodejů výrobního odvětví Společenství zvýšil
         o 29 % v průběhu analyzované doby, toto zvýšení proporcionálně neodpovídá zvýšení spotřeby, které činilo 35 % v průběhu stejné
         doby. Z těchto údajů jasně vyplývá, že podíl na trhu výrobního odvětví Společenství klesl, jak tvrdí Rada. Dovozy elektronických
         vah z dotčených zemí rovněž vzrostly přibližně o 159 % v průběhu analyzované doby. Žalobkyně nesprávně tvrdí, že ostatní subjekty
         jsou zřejmě nejvýznamnějšími účastníky na trhu Společenství. Objem jejich prodejů se v průběhu stejného období zvýšil pouze
         o 29 %.

      275   Krom toho, pokud jde o argument žalobkyně, že pokud by byl srovnán rok 1996 a doba šetření, výsledek by byl odlišný, zejména
         ve smyslu 4% snížení podílu na trhu dumpingových dovozů, je třeba poznamenat, že i kdyby muselo být shledáno, že podíl dovozů
         pocházejících z dotčených zemí na trhu klesl, lze konstatovat, pokud se nahlíží na rok 1996 jako na začátek období, že podíl
         těchto dovozů na trhu, tedy 13,4 %, zůstal v průběhu doby šetření značným (viz v tomto smyslu rozsudek Miwon v. Rada, bod
         274 výše, bod 106).

      276   Navíc je namístě poznamenat, že výsledky se liší v závislosti období, které bylo vybráno k analýze údajů. V projednávané věci
         byl časový rozsah analýzy určen tak, že zahrnuje období mezi rokem 1995 a koncem šetření, tedy rokem 1999. Jak tvrdí Rada,
         nejlepší a nejspolehlivější údaje pro zjištění parametru spotřeby a následně podílů na trhu jsou celkové údaje týkající se
         analyzované doby jako celku. Je třeba souhlasit se závěrem Rady, že tyto údaje potvrzují, že existovala zřejmá a významná
         shoda ve smyslu příčinné souvislosti mezi ztrátou podílů na trhu u výrobního odvětví Společenství a získáním podílu dumpingových
         dovozů na trhu.

      277   V tomto ohledu je rovněž namístě připomenout, že pro určení období posuzovaného za účelem zjištění újmy v rámci antidumpingového
         řízení, orgány Společenství disponují širokou posuzovací pravomocí (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. května 1991, Nakajima
         v. Rada, C‑69/89, Recueil, s. I‑2069, bod 86). V projednávané věci žalobkyně nezpochybnila vymezení analyzované doby jako
         takové a ani není prokázáno, že orgány Společenství překročily hranice své posuzovací pravomoci, když posuzovaly období od
         roku 1995 do konce doby šetření za účelem zjištění újmy.

      278   Za těchto okolností nemůže být čtvrtá část třetího žalobního důvodu přijata.
      279   Z předchozího vyplývá, že žalobkyně nemohla prokázat, že se orgány Společenství dopustily zjevně nesprávného posouzení v rámci
         analýzy příčinné souvislosti. Neporušily tedy čl. 3 odst. 6 základního nařízení.

      280   Následkem toho je namístě třetí žalobní důvod zamítnout.
      D –  Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení procesních pravidel stanovených základním nařízením
      281   Čtvrtý žalobní důvod obsahuje v podstatě tři části týkající se procesních pochybení.
      1.     První část: pokud jde o porušení čl. 20 odst. 4 základního nařízení
      a)     Argumenty účastníků řízení
      282   Žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství porušily čl. 20 odst. 4 základního nařízení, jelikož jí Komise nesdělila některé
         skutečnosti a úvahy, na jejichž základě Komise Radě navrhla konečné antidumpingové clo.

      283   I přes žádost žalobkyně o dodatečné informace Komise opomněla odpovědět na otázky č. 2, 3, 4, 6, 10, 11 a 12, které jí žalobkyně
         položila ve svém faxu ze dne 29. září 2000, čímž žalobkyni neumožnila účinně hájit své zájmy. Žalobkyně tvrdí, že z odpovědí
         Komise na každou z otázek týkajících se zjištění šetření vyplývá, že orgány Společenství úmyslně odmítly poskytnout žalobkyni
         informace a bránily žalobkyni vykonávat její práva na obhajobu.

      284   Rada uplatňuje, že Komise podléhá povinnosti sdělit základní skutečnosti a úvahy, na jejichž základě má v úmyslu doporučit
         Radě uložení konečných antidumpingových opatření v rozsahu, v němž jsou tyto informace relevantní pro strany při obhajobě
         jejich zájmů. Jakákoliv strana, která se domnívá, že jsou tyto informace nedostatečné, musí Komisi vyzvat k jejich objasnění.
         Pokud Komise odpoví na žádost o dodatečné informace, avšak tato strana se domnívá, že odpověď není dostatečná, musí být tato
         skutečnost stranou jasně uvedena. Mimoto Rada uvádí, že nepředání určitých informací požadovaných dotčenou stranou Komisí
         samo o sobě neznamená zrušení nakonec přijatých opatření, jelikož dotčená strana musí prokázat, že její schopnost účinně hájit
         své zájmy byla skutečně narušena.

      285   Rada tvrdí, že tvrzení žalobkyně nejsou odůvodněná, protože žalobkyně nevysvětlila, proč nebyla schopna účinně hájit své zájmy,
         a její tvrzení jsou tedy nepřípustná. Podpůrně Rada tvrdí, že Komise náležitě a adekvátně zodpověděla tyto otázky. Mimoto
         Rada tvrdí, že vysvětlení žalobkyně uvedené v replice nejsou relevantní a z větší části jsou nepřípustná, jelikož obsahují
         nová skutková tvrzení, která měla být předložena Soudu v žalobě.

      b)     Závěry Soudu
      286   Co se týče úvodem údajné nepřípustnosti této první části čtvrtého žalobního důvodu, postačí konstatovat, že tvrzení žalobkyně
         splňují požadavky čl. 44 odst. 2 jednacího řádu, a jsou tedy přípustná.

      287   Povinnost Komise na základě čl. 20 odst. 4 základního nařízení sdělit podnikům dotčeným antidumpingovým řízením základní skutečnosti
         a úvahy, na jejichž základě má Komise v úmyslu navrhnout uložení antidumpingového cla, zajišťuje dodržování práv podniků podrobených
         takovému řízení na obhajobu (rozsudek Soudu ze dne 21. listopadu 2002, Kundan a Tata v. Rada, T‑88/98, Recueil, s. II‑4897,
         bod 131). Tato část žalobního důvodu vycházející z porušení tohoto ustanovení tedy musí být vykládána tak, že jí v podstatě
         žalobkyně uplatňuje porušení svých práv na obhajobu v průběhu správního řízení, které bylo ukončeno přijetím napadeného nařízení.

      288   Je namístě nejdříve uvést, že zásada dodržování práv na obhajobu je základní zásadou práva Společenství (rozsudek Soudního
         dvora ze dne 27. června 1991, Al‑Jubail Fertilizer a Saudi Arabian Fertilizer v. Rada, C‑49/88, Recueil, s. I‑3187, bod 15;
         rozsudky Soudu ze dne 18. prosince 1997, Ajinomoto a NutraSweet v. Rada, T‑159/94 a T‑160/94, Recueil, s. II‑2461, bod 81,
         a ze dne 19. listopadu 1998, Champion Stationery a další v. Rada, T‑147/97, Recueil, s. II‑4137, bod 55).

      289   Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí být na základě zásady dodržování práv na obhajobu umožněno podnikům,
         které jsou dotčeny řízením předcházejícím vydání antidumpingového nařízení, účinně se vyjádřit v průběhu správního řízení
         k realitě a relevanci skutečností a okolností a k důkazům uváděným Komisí na podporu svého tvrzení o existenci dumpingu a újmy,
         která z něj plyne výrobnímu odvětví Společenství (rozsudek Al‑Jubail Fertilizer a Saudi Arabian Fertilizer v. Rada, bod 288
         výše, bod 17; rozsudek Ajinomoto a NutraSweet v. Rada, bod 288 výše, bod 83; rozsudek Champion Stationery a další v. Rada,
         bod 288 výše, bod 55, a rozsudek Kundan a Tata v. Rada, bod 287 výše, bod 132).

      290   Tyto požadavky jsou stanoveny v článku 20 základního nařízení. Na základě čl. 20 odst. 1 a 2 základního nařízení Komise musí
         sdělit, zejména vývozci výrobku, který je předmětem antidumpingového řízení, konečné informace o základních skutečnostech
         a úvahách, na jejichž základě má v úmyslu doporučit Radě uložení konečných opatření. Článek 20 odst. 4 základního nařízení
         uvádí, že konečné informace musí být poskytnuty písemně. Poskytují se, jakmile je to možné, obvykle nejpozději jeden měsíc
         před vydáním konečného rozhodnutí nebo před předložením návrhu Komise na přijetí konečného rozhodnutí v souladu s článkem 9
         základního nařízení. Pokud Komise nemůže sdělit některé skutečnosti nebo úvahy v tomto okamžiku, sdělí je, jakmile to bude
         možné. Poskytnutím informací není dotčeno jakékoli následné rozhodnutí, které Komise nebo Rada případně přijmou, ale pokud
         toto rozhodnutí vychází z jiných skutečností nebo úvah, musí být tyto informace nebo úvahy sděleny, jakmile to bude možné.

      291   Podle nařízení Rady (EHS) č. 2423/88 ze dne 11. července 1988 o ochraně proti dumpingovým nebo subvencovaným dovozům z jiných
         než členských zemí Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 209, s. 1, dále jen „původní základní nařízení“) je
         třeba posoudit dostatečnost informací předložených orgány Společenství v závislosti na tom, jak specifické jsou požadované
         informace (viz v tomto smyslu rozsudek Ajinomoto a NutraSweet v. Rada, bod 288 výše, bod 93).

      292   Navíc neúplný charakter konečné informace, která má dotčeným stranám umožnit účinné uplatnění jejich stanoviska v průběhu
         správního řízení, způsobuje protiprávnost nařízení o uložení konečného antidumpingového cla pouze, pokud z důvodu tohoto opomenutí
         tyto strany nemohly účinně hájit své zájmy (rozsudek Champion Stationery a další v. Rada, bod 288 výše, body 55, 73 a 81 až
         84).

      293   Je tedy třeba ve světle těchto zásad zkoumat, zda práva žalobkyně na obhajobu byla v průběhu šetření porušena.
      294   V projednávané věci Komise dne 21. září 2000 předala žalobkyni informační dokument týkající se skutečností a úvah, na jejichž
         základě měla v úmyslu navrhnout uložení konečného antidumpingového cla ve výši 13,1 % na dovozy elektronických vah vyrobených
         žalobkyní. Lhůta pro předložení vyjádření žalobkyně byla stanovena na 11. října 2000. Faxem ze dne 29. září 2000 žalobkyně
         požádala Komisi o dodatečné informace. Komise odpověděla na tento fax dvěma dopisy ze dne 29. září 2000 (k otázkám vztahujícím
         se k dumpingu) a 4. října 2000 (k otázkám vztahujícím se k újmě a příčinné souvislosti). Faxem ze dne 4. října 2000, který
         předcházel dopisu Komise ze stejného dne, žalobkyně požadovala prodloužení lhůty jí poskytnuté k předložení svých vyjádření.
         Faxem ze dne 5. října 2000 Komise žádost zamítla. Dopisem ze dne 10. října 2000 žalobkyně předložila vyjádření k dumpingu,
         újmě a příčinné souvislosti. 11. října 2000 Komise odpověděla dopisem ze dne 10. října 2000, pokud jde o některé aspekty dumpingu.
         Při této příležitosti Komise zejména přijala argumenty žalobkyně, pokud jde o mzdy prodejců a snížila dumpingové rozpětí z 13,1
         na 12,8 %. Konečně dne 23. října 2000 Komise předložila své zbývající připomínky k dopisu ze dne 10. října 2000.

      295   Za účelem posouzení, zda žalobkyně mohla účinně hájit své zájmy, je třeba zkoumat odpovědi Komise na každou otázku, na kterou
         údajně nedostatečně odpověděla.

      296   Druhou otázkou se žalobkyně tázala, „aby měla možnost vyjádřit se ke srovnatelnosti běžné hodnoty a vývozních cen, […] jaké
         opravy byly učiněny ve vztahu k vývozním cenám a prodejním cenám indonéského výrobce na vnitřním trhu“.

      297   V informačním dokumentu ze dne 21. září 2000 (příloze A, bodě 2 c) Komise předložila následující vysvětlení srovnatelnosti:

      „Učinili jsem srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou na základě hodnoty výstupu z výrobního závodu na stejné úrovni
         obchodování (distributoři/prodejci). Za tímto účelem jsme vycházeli z údajů týkajících se Vaší společnosti, které nám byly
         předloženy ve Vaší odpovědi na dotazník. Komise vzala do úvahy rozdíly ve formě úprav, jak bylo navrhováno Vaší společností;
         opravili jsme vyúčtovanou cenu o 1 % v rámci rozdílu v nákladech na úvěr poskytnutý na posuzované prodeje v souladu s čl. 2
         odst. 10 písm. g) základního nařízení.“

      298   Ve svém dopise ze dne 29. září 2000 Komise poskytla dodatečné informace o technických vlastnostech použitých indonésských
         modelů. Komise navíc vysvětlila, že nebyla učiněna žádná úprava ve smyslu zvýšení na základě rozdílů ve fyzikálních vlastnostech,
         což se týkalo jak vnitřních prodejů, tak vývozních prodejů referenčního modelu, tedy modelu TEC SL‑2200. Rovněž vysvětlila,
         že všechny prodeje modelu TEC SL‑2200 byly účtovány na základě ceny z výrobního závodu. Ve svém dopise ze dne 11. října 2000
         v odpovědi na dopis ze dne 10. října 2000, ve kterém žalobkyně uplatňovala, že Komise nevzala do úvahy rozdíly ve fyzikálních
         vlastnostech mezi modelem použitým pro zjištění běžné hodnoty a různými modely vyváženými žalobkyní, Komise vysvětlila následující:

      „Je třeba uvést, že jak vyplývá ze seznamu jednotlivých transakcí [žalobkyně], není jisté, že existuje rozdíl, jak bylo tvrzeno,
         v tržní hodnotě, vyžadující případnou úpravu běžné hodnoty, mezi [elektronickou váhou] s fluoreskujícím displejem a s digitálním
         displejem (LCD). Zaznamenali jsme, že některé prodeje stejného modelu s fluoreskujícím displejem byly realizovány za nižší
         cenu než byla cena za modely bez této vlastnosti. Vaše stížnost se tedy zamítá.“

      299   Komise pokračovala v bodě 2 tohoto dopisu a uvedla následující:
      „Mimoto Vám připomínáme, jak jsme již zmínili v našem dopise ze dne 29. září 2000, že dosud nebyla učiněna žádná úprava ve
         smyslu zvýšení běžné hodnoty na základě rozdílů ve fyzikálních vlastnostech, pokud jde o technické vlastnosti, jako je fungování
         baterie, přímé ,PLU‘ klíče, ,fold‑up‘ displej atd., které existují u [žalobkyní] vyvážených modelů, avšak nikoli u modelů
         SL‑2200 od TEC. S ohledem na tyto existující rozdíly lze učinit závěr o vyšší dumpingové úrovni.“

      300   Konečně v bodě 3 téhož dopisu Komise ještě vysvětlila, že pokud by postupovala způsobem, který navrhovala žalobkyně, pokud
         jde o výpočet dumpingového rozpětí, dospěla by k rozpětí vyššímu, než je rozpětí zjištěné podle svého přístupu.

      301   V projednávané věci si žalobkyně nárokovala rozdíly v nákladech na úvěr poskytnutý na posuzované prodeje. Tento činitel byl
         přijat, jak vyplývá z bodu 2c přílohy A informačního dokumentu ze dne 21. září 2000. Podle informačního dokumentu žalobkyně
         vznesla otázky týkající se fyzikálních vlastností výrobků. Jak bylo prokázáno v předchozím bodě, Komise dostatečně vysvětlila,
         proč neučinila úpravu na základě rozdílů ve fyzikálních vlastnostech.

      302   Následně je třeba se domnívat, že žalobkyně mohla vědět, jaké modely Komise použila pro zjištění běžné hodnoty. Byla rovněž
         informována o důvodech, proč nebyla učiněna žádná úprava na základě rozdílů ve fyzikálních vlastnostech. Komise totiž dobrovolně
         neprovedla úpravu směrem nahoru, která by vedla k vyššímu rozpětí. Žalobkyně rovněž věděla, že ceny byly srovnány na stejné
         úrovni obchodování. Navíc žalobkyně nepožadovala jakékoliv další úpravy. Žalobkyně tedy byla v pozici, kdy mohla účinně hájit
         své zájmy, pokud jde o otázku č. 2 jejího faxu ze dne 29. září 2000.

      303   Otázky č. 3 a 4 se vztahují k úpravě týkající se mezd prodejců, kterou Komise původně učinila u vývozní ceny žalobkyně a která
         zapříčinila snížení vývozní ceny, a tedy zvýšení dumpingového rozpětí.

      304   Z dopisů ze dne 29. září 2000 a 11. října 2000 vyplývá, žeKomise neučinila úpravu na základě mezd prodejců při konečném výpočtu
         dumpingového rozpětí. V dopise ze dne 11. října 2000 totiž Komise snížila dumpingové rozpětí z 13,1 na 12,8 %. Přijala tedy
         pro žalobkyni příznivější rozhodnutí a plně přijala argumenty žalobkyně v této věci. Není tedy namístě zkoumat, zda Komise
         řádně odpověděla na otázky č. 3 a 4 žalobkyně.

      305   Ve své otázce č. 6 žalobkyně učinila následující vyjádření:
      „Stejný dopis ze dne 14. dubna 2000 zaslaný Komisi společností JKM Consulting uvádí: ,Jak jsme se dohodli na tomto jednání,
         Bizerba a Avery Berkel dokončí zvláštní odpověď své společnosti v důvěrné a v nedůvěrné verzi a já ji potom sdělím Komisi‘.
         [Žalobkyně] by chtěla vědět, jaké důkazy měly být v té době předloženy Bizerba a Avery Berkel ve zvláštní odpovědi jejich
         společnosti.“

      306   Komise odpověděla ve svém dopise ze dne 4. října 2000 následovně:
      „Služby Komise diskutovaly s výrobním odvětvím Společenství přiložené ukazatele újmy. Výrobní odvětví Společenství pak vypracovalo
         poznámky, jejichž stejnopisy jste si pořídili z nedůvěrné verze spisu.“

      307   Dopis od společnosti Bizerba ze dne 10. dubna 2000, došlý dne 14. dubna 2000, který obsahuje vyjádření k újmě, patří mezi
         dokumenty, které žalobkyně přiložila ke své žalobě. Tento dopis obsahuje dodatečné informace společnosti Bizerba, na které
         odkazuje dopis JKM Consulting ze dne 14. dubna 2000. Pokud jde o informace od Avery Berkel je třeba poznamenat, že dopis této
         společnosti nepatří mezi dokumenty, které žalobkyně přiložila ke své žalobě, ačkoliv ze spisu vyplývá, že žalobkyně o něm
         věděla. Tento dokument předložený v příloze dupliky Rady byl ve skutečnosti přístupný v nedůvěrné verzi spisu, jehož stejnopis
         si žalobkyně pořídila. Rada v tomto ohledu předložila v příloze ke své duplice dva protokoly uvádějící, že právní zástupce
         žalobkyně nahlédl do nedůvěrné verze spisu dne 14. září a 1. prosince 2000. Z bodu 12 protokolu ze dne 14. září 2000 vyplývá,
         že právní zástupce žalobkyně si pořídil stejnopis dopisu Avery Berkel ze dne 14. dubna 2000, došlého dne 17. dubna 2000. Tvrzení
         žalobkyně, že „nedůvěrná verze spisu neobsahovala žádné vyjádření společností Bizerba a Avery Berkel po tomto dopise ze dne
         14. dubna 2000, který doplňuje ,jejich odpovědi týkající se konkrétně jejich společností‘“ a podle kterého se v tomto spise
         „nachází pouze vyjádření předložené společností Bizerba dne 10. dubna 2000, avšak žádné vyjádření od Avery Berkel“, tedy neodpovídá
         skutečnosti. Bizerba a Avery Berkel totiž poslaly po jednání ze začátku dubna 2000 Komisi dopisy za účelem doplnění jejich
         odpovědí. Jak bylo prokázáno výše, žalobkyně o těchto dvou dopisech věděla.

      308   Následně je třeba poznamenat, že žalobkyně věděla o nedůvěrné verzi shrnutí všech vyjádření učiněných výrobním odvětvím Společenství.
         Žalobkyně tedy byla v pozici, kdy mohla účinně hájit své zájmy, pokud jde o otázku č. 6 svého faxu ze dne 29. září 2000.

      309   Svou otázkou č. 10 se žalobkyně tázala Komise, zda zkoumala, v jakém rozsahu měl vysoký směnný kurz libry a eura dopad na
         konkurenceschopnost Avery Berkel, pokud jde o její prodeje v euro zóně.

      310   Komise ve svém dopise ze dne 4. října 2000 odpověděla:
      „Nebylo možné vypracovat detailní přehled o údajích týkajících se újmy v rámci euro zóny a mimo tuto zónu z důvodů vysvětlených
         v odpovědi na otázku č. 9 tohoto dopisu. [Požadovaný vývoj údajů nebyl k dispozici, jelikož tabulka 4.2.2 byla vypracována
         na základě seznamu jednotlivých transakcí předloženého spolupracujícími výrobci Společenství. Je běžnou praxí Komise požadovat
         pouze seznam jednotlivých transakcí pro dobu šetření.] Podle dostupných informací je však újma zjevná u prodejů realizovaných
         spolupracujícími výrobci Společenství ve vztahu k zákazníkům z eurozóny i mimo ni.“

      311   Komise tedy vysvětlila, že neměla k dispozici údaje o újmě, které by byly rozděleny podle toho, jestli se týkají euro zóny
         a oblasti mimo euro zónu. Vysvětlila navíc, že dovodila existenci újmy spolupracujících výrobců (včetně také Avery Berel)
         pokud jde o prodeje zákazníkům z euro zóny a zákazníkům, kteří se nacházejí mimo tuto zónu. Vysvětlila tedy žalobkyni způsob
         zkoumání, který v tomto případě použila.

      312   Je namístě domnívat se, že Komise náležitě odpověděla na otázku žalobkyně a poskytla jí všechny informace potřebné k tomu,
         aby žalobkyně mohla účinně hájit své zájmy. Oproti tomu, jak uplatňuje Rada, otázka, zda Komise náležitě vzala do úvahy tento
         činitel, nemá dopad na práva žalobkyně na obhajobu.

      313   Otázkou č. 11 se žalobkyně tázala, „jak byla Komise […] schopna zjistit jasné rozlišení mezi [elektronickými váhami] spodního,
         středního a horního segmentu, použité v její analýze újmy“, když „bod 2.1 informačního dokumentu stanovil, že ,šetření ukázalo,
         že není možné zjistit jasné rozlišení mezi třemi segmenty, přičemž modely segmentů jsou často zaměnitelné‘“.

      314   Komise odpověděla ve svém dopise ze dne 4. října 2000 takto:
      „V tomto šetření je dotčený výrobek stejný jako výrobek použitý v předchozích a probíhajících šetřeních. Všechny modely použité
         pro účely srovnání v tomto šetření byly definovány dotčenými spolupracujícími společnostmi (vyvážejícími výrobci nebo výrobci
         Společenství) a byly prověřeny podle potřeby.“

      315   Komise tedy vysvětlila, jak rozdělila výrobek do spodního, středního a horního segmentu. Následkem toho je namístě domnívat
         se, že odpověď Komise byla dostatečná, aby umožnila účinnou obhajobu zájmů žalobkyně.

      316   Navíc, jak správně tvrdí Rada, rozlišení mezi elektronickými váhami spodního segmentu a ostatními elektronickými váhami bylo
         učiněno pouze informativně a analýza újmy zahrnula veškeré typy výrobku (viz body 127 až 131 výše).

      317   Otázkou č. 12 žalobkyně předložila vyjádření týkající se rozsahu dumpingu:
      „Bod 4.4.1 informačního dokumentu zmiňuje, že ,zkoumání zahrnovalo všechny činitele konkrétně uvedené v čl. 3 odst. 5 základního
         nařízení.‘ Nezdá se však, že by do zkoumání byla zahrnuta analýza rozsahu skutečného dumpingového rozpětí uvedeného v čl. 3
         odst. 5 [zmíněného nařízení]. Byl tento činitel posouzen jako irelevantní v průběhu šetření? S ohledem na významný stupeň
         rozsahu cenového podbízení zjištěný Komisí, který je daleko vyšší než dumpingové rozpětí zjištěné u spolupracujících výrobců,
         jak Komise dospěla k závěru, že to jsou dumpingové účinky, které způsobily údajnou újmu? Vzala Komise v úvahu skutečnost,
         že dovozy učiněné dokonce na úrovni nedumpingových cen by způsobily naprosto stejnou údajnou újmu, jelikož i po odstranění
         údajného dumpingu by cenové podbízení stále zůstalo značné a téměř nezměněné u většiny spolupracujících výrobců?“

      318   Komise ve svém dopise ze dne 4. října 2000 odpověděla takto:
      „Vaše otázka se týká velmi hypotetického problému, jelikož žádáte, aby si služby Komise představily situaci, ve které prodeje
         vyvážejících výrobců nebyly učiněny za dumpingové ceny. Toto zjevně není případ v tomto šetření. Služby Komise však zkoumaly
         všechny relevantní činitele, které mohly mít dopad na újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství. V kapitole ,Příčinná
         souvislost‘ informačního dokumentu byla potvrzena příčinná souvislost mezi dumpingovými dovozy pocházejícími z dotčených zemí
         a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.“

      319   Je třeba poznamenat, že Komise náležitě odpověděla na otázku č. 12 žalobkyně.
      320   Z důvodů, které předcházejí, je třeba zamítnout první část čtvrtého žalobního důvodu.
      2.     Druhá část: pokud jde o porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení
      a)     Argumenty účastníků řízení
      321   Žalobkyně uplatňuje, že orgány Společenství porušily čl. 20 odst. 5 základního nařízení, když jí neposkytly minimální lhůtu
         deseti dnů pro přípravu vyjádření k informačnímu dokumentu. Konečná odpověď Komise na žádost o dodatečné informace byla totiž
         předložena dne 4. října 2000 a jelikož časový limit uložený žalobkyni k předložení jejích vyjádření byl stanoven na 11. října
         2000, žalobkyně nemohla využít lhůtu stanovenou ve výše uvedeném ustanovení.

      322   Žalobkyně zaprvé uvádí, že Rada opomněla upřesnit, proč žalobkyně nemá pravdu, když tvrdí, že lhůta měla být počítána od dne,
         kdy bylo přijato doplnění. Zadruhé žalobkyně odmítá výklad Rady, že konečná dodatečná informace měla být považována za doplnění
         a nebylo zapotřebí poskytnout stranám základní minimální lhůtu pro předložení jejich vyjádření. Podle žalobkyně tento výklad
         dává právům na obhajobu v dumpingovém řízení malý význam. Zatřetí žalobkyně tvrdí, že jí stačí prokázat, že kogentní lhůta
         stanovená v základním nařízení nebyla dodržena. Nakonec žalobkyně uplatňuje, že vzhledem k tomu, že konečné informace o otázkách
         týkajících se újmy byly sděleny dne 4. října 2000 a vzhledem ke státním svátkům v Číně, mohla předložit svá vyjádření až 7. října
         2000, přičemž 7. a 8. října byl víkend; měla ve skutečnosti jeden den na zpracování předmětných vyjádření. Žalobkyně chtěla
         prověřit zejména tvrzení Komise, podle kterého neexistoval žádný rozdíl, pokud jde o fyzikální vlastnosti mezi modely prodávanými
         v euro zóně a modely prodávanými mimo tuto zónu a podle kterého existovaly srovnatelné modely, jakož i údaje týkající se spotřeby
         ve Společenství v příloze k dopisu ze dne 4. října 2000 a důkazy o dalších vývozech jiných výrobků než elektronických vah,
         které však spadají pod stejný kód Eurostatu. Žalobkyně tvrdí, že je zásadní, aby bylo v antidumpingovém řízení zaručena nezbytná
         minimální úroveň práv na obhajobu, která zejména předpokládá, že strany mají k dispozici alespoň deset dnů k zajištění obhajoby
         svých zájmů.

      323   Rada odmítá argument žalobkyně a uvádí zaprvé, že konečné informace byly sděleny dopisem ze dne 21. září 2000 a že lhůta byla
         stanovena na 11. října 2000. Lhůta tedy podle Rady překročila deset dní.

      324   Zadruhé Rada uvádí, že i kdyby byl výklad žalobkyně, pokud jde o počátek lhůty, správný, skutečnost, že žalobkyně neměla k dispozici
         deset dnů k přípravě svých vyjádření, nemá za následek neplatnost napadeného nařízení. Rada tvrdí, že žalobkyně musí prokázat,
         že skutečnost, že neměla k dispozici deset dnů k přípravě svých vyjádření k doplnění, jí bránila v účinné obhajobě jejích
         zájmů. Rada tvrdí, že dopis ze dne 21. září 2000 obsahoval všechny informace, které žalobkyně potřebovala k účinné obhajobě
         svých zájmů.

      325   Mimoto Rada tvrdí, že nová skutková tvrzení, tedy že žalobkyně nemohla shromáždit důkazy o fyzikálních rozdílech mezi modely
         prodávanými v euro zóně a modely prodávanými mimo tuto zónu, ani o údajích o spotřebě, byla vznesena až v replice, a jsou
         tedy nepřípustná. V každém případě jsou tato tvrzení neopodstatněná.

      b)     Závěry Soudu
      326   Článek 20 odst. 5 základního nařízení stanoví, že „ke stanoviskům [vyjádřením] obdrženým po poskytnutí konečných informací
         lze přihlédnout pouze tehdy, obdrží‑li je Komise ve lhůtě, kterou stanoví v každém případě s ohledem na naléhavost věci a která
         činí nejméně deset dnů“.

      327   V projednávané věci Komise zaslala informační dokument dopisem ze dne 21. září 2000. Konec lhůty k předložení vyjádření byl
         stanoven na 11. října 2000 a lhůta tedy překročila deset dnů. Faxem ze dne 29. září 2000 žalobkyně požadovala dodatečné informace
         od Komise. Komise odpověděla dvěma samostatnými dopisy ze dne 29. září 2000 a 4. října 2000. Faxem ze dne 4. října 2000 žalobkyně
         požadovala prodloužení lhůty pro předložení části svých připomínek. Faxem ze dne 5. října 2000 Komise tuto žádost zamítla.
         Dopisem ze dne 10. října 2000 žalobkyně předložila své připomínky k informacím, které obdržela od Komise.

      328   Žalobkyně zejména uplatňuje, že měla mít k dispozici lhůtu deseti dnů od dopisu Komise ze dne 4. října 2000. Rada má přitom
         za to, že počátkem lhůty je den zpřístupnění konečných informací, tedy 21. září 2000.

      329   Před zkoumáním, zda Rada správně tvrdí, že dopis ze dne 21. září 2000 již představoval konečné informace, zatímco následné
         dopisy měly pouze doplňující povahu, je třeba nejdříve zkoumat, jaké by byly následky v projednávané věci, kdyby měly být
         dopisy ze dne 29. září 2000 a 4. října 2000 rovněž považovány za konečné informace.

      330   Z judikatury vyplývá, že neuvedení některých skutečností v informačním dokumentu nepředstavuje porušení práv žalobkyně na
         obhajobu, pokud je prokázáno, že se dozvěděla o těchto skutečnostech při jiné příležitosti v době, kdy ještě měla v tomto
         směru možnost dostatečně vyjádřit své stanovisko před tím, než Komise přijala návrh na přijetí napadeného nařízení (viz v tomto
         smyslu rozsudek Champion Stationery a další v. Rada, bod 288 výše, bod 83).

      331   I kdyby žalobkyně měla mít k dispozici minimální lhůtu deseti dnů k podání případných vyjádření týkajících se skutečností,
         které nebyly obsaženy v informačním dokumentu, který jí byl předán dne 21. září 2000, a kdyby tato lhůta nebyla dodržena,
         tato okolnost sama o sobě nemůže vést ke zrušení napadeného nařízení. Je totiž třeba ještě zjistit, zda se skutečnost, že
         orgány Společenství neposkytly žalobkyni lhůtu stanovenou v čl. 20 odst. 5 základního nařízení k předložení jejích případných
         připomínek k výše uvedeným doplňujícím informacím, mohla dotknout přímo jejích práv na obhajobu v rámci dotčeného řízení.

      332   V tomto ohledu je namístě poznamenat, že ve svých připomínkách v odpovědi na informační dokument, který jí byl předán Komisí
         dne 21. září 2000, žalobkyně zpochybnila několik bodů, včetně bodů zkoumaných výše, u kterých napadla odpovědi Komise. Dopisy
         Komise ze dne 29. září a 4. října 2000 představovaly odpovědi na otázky žalobkyně předložené v jejím faxu ze dne 29. září
         2000. Jak přitom bylo ukázáno v bodech 295 až 320 výše, práva žalobkyně na obhajobu nebyla, pokud jde o tyto otázky, porušena.
         Navíc žalobkyně byla v pozici, kdy mohla předložit svá vyjádření jak k informačnímu dokumentu, tak k doplňujícím odpovědím
         Komise ve svém dopise ze dne 10. října 2000.

      333   Žalobkyně zejména tvrdí, že v krátké lhůtě, která jí byla poskytnuta poté, co získala doplňující informace k otázce újmy v dopise
         Komise ze dne 4. října 2000, nemohla shromáždit důkazy o tom, že i jiné výrobky než elektronické váhy, které spadaly do třídy
         KN 8423 8150, byly vyváženy z Číny a ostatních dotčených zemí.

      334   Tento argument nelze přijmout. Žalobkyně totiž věděla od okamžiku, kdy si přečetla informační dokument ze dne 21. září 2000,
         že Komise se domnívala, že všechny vývozy registrované pod kódem KN se týkaly elektronických vah. Nejednalo se tedy o novou
         „konečnou informaci“.

      335   Pokud jde o tvrzení, že žalobkyně neměla čas na prověření tvrzení Komise sděleného dne 4. října 2000, podle kterého není žádný
         rozdíl, pokud jde o fyzikální vlastnosti mezi modely prodávanými v euro zóně a modely prodávanými mimo tuto zónu a že existovaly
         srovnatelné modely, je třeba poznamenat, že v tabulce 4.2.2 informačního dokumentu ze dne 21. září 2000 Komise sdělila průměrné
         ceny (jako indexované údaje) za každý segment v euro zóně a mimo tuto zónu, za účelem podložení svého odůvodnění týkajícího
         se účinku zavedení eura. V bodě 8 svého faxu ze dne 29. září 2000 žalobkyně požadovala následující: „Co se týče tabulky 4.2.2
         [žalobkyně] by chtěla vědět, zda je nějaký rozdíl ve fyzikálních vlastnostech mezi modely prodávanými výrobním odvětvím Společenství
         v euro zóně a modely prodávanými mimo tuto zónu, na jehož základě bylo učiněno cenové srovnání.“ Komise odpověděla ve svém
         dopise ze dne 4. října 2000 následovně: „srovnatelné modely byly použity v tabulce 4.2.2 a nebylo tedy nezbytné provést úpravu
         pro rozdíly ve fyzikálních vlastnostech“. Ve svém dopise ze dne 10. října 2000 žalobkyně pouze uvádí, že „krom toho vysoký
         cenový rozdíl mezi prodeji v euro zóně a mimo tuto zónu realizované společnostmi ve Společenství, které podaly stížnost, jak
         vyplývá z dokumentů Komise, jasně ukazuje protisoutěžní jednání stěžovatelů a skutečnost, že bránili paralelním dovozům na
         jednotném trhu.“

      336   Po odpovědi Komise v dopise ze dne 4. října 2004 žalobkyně tedy ani nezkoušela uplatnit, že měla pochybnosti týkající se existence
         rozdílů ve fyzikálních vlastnostech mezi modely prodávanými v euro zóně a modely prodávanými mimo tuto zónu a srovnatelnosti
         těchto modelů. Je tak namístě shledat, že práva žalobkyně na obhajobu nebyla porušena.

      337   Pokud jde o údaje týkající se spotřeby obsažené v dokumentu z dubna 2000 a sdělené žalobkyni v dopise ze dne 4. října 2000,
         postačí konstatovat, že se jednalo o údaje předběžné a že pouze údaje obsažené v informačním dokumentu ze dne 21. září 2000
         byly rozhodující. Tento argument tedy není relevantní.

      338   Za těchto okolností žalobkyně byla v pozici, kdy mohla, ve svém dopise ze dne 10. října 2000, vyjádřit své stanovisko k otázkám
         týkajícím se rozporu mezi ní a Komisí a uplatnit veškerou argumentaci, kterou následně prezentovala před Soudem.

      339   Za těchto podmínek žalobkyně nemůže tvrdit, že její práva na obhajobu byla v průběhu šetření porušena.
      340   Je třeba rovněž uvést, že se žalobkyně nesprávně dovolává čl. 20 odst. 3 základního nařízení, podle kterého: „Pokud nebylo
         uloženo prozatímní clo, mohou strany požádat o poskytnutí informací ve lhůtě stanovené Komisí“. Nejzazší datum stanovené v dopise
         ze dne 21. září 2000 se týkalo předložení vyjádření a nepředstavovalo lhůtu k žádosti o konečné informace.

      341   Následkem toho je třeba zamítnout druhou část čtvrtého žalobního důvodu.
      3.     Třetí část: pokud jde o porušení čl. 6 odst. 9 základního nařízení a článku 253 ES
      a)     Argumenty účastníků řízení
      342   Žalobkyně uplatňuje, že Rada porušila čl. 6 odst. 9 základního nařízení, když neukončila šetření ve lhůtě jednoho roku. Navíc
         nedostatek odůvodnění překročení lhůty v odvětví, které bylo předmětem několika předchozích řízení, představuje porušení článku
         253 ES. Žalobkyně se dovolává judikatury Soudu (rozsudek NTN Corporation a Koyo Seiko v. Rada, bod 167 výše, body 119 až 125,
         a rozsudek Soudu ze dne 28. září 1995, Ferchimex v. Rada, T‑164/94, Recueil, s. II‑2681, bod 166).

      343   Žalobkyně uplatňuje, že lhůta jednoho roku je obecným pravidlem. Pokud není možné tuto lhůtu dodržet, šetření musí být ukončeno
         do patnácti měsíců. Tato povinnost se zvláště týká případů, kdy bylo prokázáno, že lhůta jednoho roku nemůže být dodržena.

      344   Rada odmítá tvrzení žalobkyně a tvrdí, že její výklad je v rozporu s jasným zněním čl. 6 odst. 9 základního nařízení. Orgány
         jsou vázány formální povinností ukončit šetření do patnácti měsíců.

      b)     Závěry Soudu
      345   Zaprvé, pokud jde o judikaturu Soudu, které se dovolává žalobkyně a podle které antidumpingové šetření nemůže přesáhnout přiměřenou
         dobu, která má být posouzena v závislosti na konkrétních okolnostech každého případu (rozsudek Ferchimex v. Rada, bod 342
         výše, bod 166), je třeba připomenout, že tato judikatura se týkala čl. 7 odst. 9 písm. a) původního základního nařízení.

      346   Je přitom třeba uvést, že čl. 6 odst. 9 základního nařízení neodpovídá čl. 7 odst. 9 písm. a) původního základního nařízení,
         který zněl následovně:

      „Šetření je ukončeno buď jeho uzavřením, nebo konečným opatřením. K ukončení by mělo obvykle dojít ve lhůtě jednoho roku od
         zahájení řízení.“

      347   Článek 6 odst. 9 základního nařízení, který je použitelný v projednávané věci, stanoví:
      „Při řízeních zahájených podle čl. 5 odst. 9 [zmíněného nařízení] se šetření ukončí pokud možno v době jednoho roku. V každém
         případě musí být tato šetření ukončena do patnácti měsíců od zahájení, a to v souladu s učiněnými závěry buď podle článku 8
         přijetím závazků, nebo podle článku 9 [základního nařízení] přijetím konečných opatření.“

      348   V rozporu s původním ustanovením tedy čl. 6 odst. 9 základního nařízení obsahuje indikativní lhůtu jednoho roku a kogentní
         lhůtu patnácti měsíců. Z těchto dvou lhůt vyplývá, že pokud orgány Společenství neukončily šetření v indikativní lhůtě jednoho
         roku, k dodržení procesních pravidel základního nařízení postačí, aby ukončily šetření v kogentní lhůtě patnácti měsíců, aniž
         by bylo nezbytné zkoumat, zda délka období přesahujícího indikativní lhůtu, avšak nepřesahujícího kogentní lhůtu, je přiměřená
         s ohledem na okolnosti projednávané věci. Je tedy třeba konstatovat, že judikatura, které se dovolává žalobkyně, není použitelná
         v případech, kdy je dodržena kogentní lhůta patnácti měsíců.

      349   Zadruhé je třeba poznamenat, že v projednávané věci bylo řízení zahájeno dne 16. září 1999 oznámením o zahájení řízení zveřejněným
         v Úředním věstníku téhož dne a ukončeno dne 27. listopadu 2000 přijetím napadeného nařízení Radou. Šetření tedy nebylo ukončeno
         v indikativní lhůtě jednoho roku. Je však jasné, že bylo ukončeno před vypršením kogentní lhůty patnácti měsíců. Nemůže být
         tedy orgánům Společenství vytýkáno, že porušily čl. 6 odst. 9 základního nařízení.

      350   Zatřetí za těchto okolností orgány Společenství neměly povinnost uvést důvody, proč překročily indikativní lhůtu jednoho roku.
         Neporušily tedy ani článek 253 ES.

      351   Následkem toho musí být rovněž zamítnuta třetí část čtvrtého žalobního důvodu.
      352   Z předchozího vyplývá, že je namístě zamítnout žalobu jako celek.
       K nákladům řízení
      353   Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
         účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně byla ve sporu
         neúspěšná, je namístě uložit jí náhradu nákladů řízení vzniklých žalované v souladu s návrhy posledně uvedené.

      354   Komise, která vstoupila do řízení jako vedlejší účastník, ponese vlastní náklady řízení na základě čl. 87 odst. 4 prvního
         pododstavce jednacího řádu.

      Z těchto důvodů
      SOUD (čtvrtý rozšířený senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vzniklé žalované.
      3)      Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.

               Tiili

                Pirrung

                Mengozzi

               Meij

                Vilaras

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 28. října 2004.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předsedkyně

               H. Jung

                      V. Tiili

         Obsah

      Právní rámec
      Skutkový základ sporu
      Řízení a návrhy účastníků řízení
      K věci samé
      A –  K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu ze zjevně nesprávného posouzení při použití čl. 2 odst. 7 základního nařízení
      1.  Úvod
      2.  Pokud jde o stavbu čl. 2 odst. 7 základního nařízení
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      3.  Pokud jde o první podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení
      a)  K uplatňování jednotných cen
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      b)  K prodejům se ztrátou
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      c)  K poměru mezi prodeji na čínském vnitřním trhu a vývozy
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      d)  Závěr, pokud jde o první podmínku stanovenou v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení
      B –  K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 3 odst. 2, 3, 5 a 8 základního nařízení a zjevně nesprávného
         posouzení při zjišťování újmy

      1.  Úvodní poznámky
      2.  Šestá část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 2 a 8 základního nařízení, které se týká posouzení účinků dumpingových dovozů
         ve vztahu k výrobě části obdobného výrobku ve Společenství

      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      3.  První část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 5 základního nařízení
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      4.  Druhá část: pokud jde o vzetí nedumpingových dovozů do úvahy při zjišťování újmy
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      5.  Třetí část: pokud jde o závěr, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu
      a)  Rozdíl mezi předběžnými a konečnými údaji
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      b)  Posouzení některých ukazatelů újmy
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      –  Prodejní cena obdobného výrobku
      –  Ziskovost a vliv zavedení eura
      c)  Existence podstatné újmy a posouzení skutkových okolností
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      d)  Začátek a vyvrcholení vlivu očekávání zavedení eura
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Soudu
      6.  Čtvrtá část: pokud jde o zjevné pochybení orgánů Společenství, které se týká posouzení rozsahu skutečného dumpingového
         rozpětí

      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      7.  Pátá část: pokud jde o porušení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení tím, že byly vzaty do úvahy údaje Eurostatu
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      C –  K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 3 odst. 6 základního nařízení
      1.  Úvod
      2.  První část: pokud jde o ziskovost
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      3.  Druhá část: pokud jde o vývoj prodejních cen
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      4.  Třetí část: pokud jde o výpočet cenového podbízení
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      5.  Čtvrtá část: pokud jde o podíl na trhu
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      D –  Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení procesních pravidel stanovených základním nařízením
      1.  První část: pokud jde o porušení čl. 20 odst. 4 základního nařízení
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      2.  Druhá část: pokud jde o porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      3.  Třetí část: pokud jde o porušení čl. 6 odst. 9 základního nařízení a článku 253 ES
      a)  Argumenty účastníků řízení
      b)  Závěry Soudu
      K nákladům řízení

      * Jednací jazyk: angličtina.