title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. července 2002.#Marie-Nathalie D'Hoop proti Office national de l'emploi.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal du travail de Liège - Belgie.#Věc C-224/98.

text:
      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      11. července 2002 (*)

      „Občanství Unie – Zásada zákazu nediskriminace – Vnitrostátní právní úprava přiznávající nárok na čekací příspěvky vlastním státním příslušníkům pouze za podmínky, že dokončili
         středoškolské studium ve vzdělávacím zařízení jejich vlastního státu – Státní příslušník hledající první zaměstnání, který dokončil středoškolské studium ve vzdělávacím zařízení jiného členského
         státu“

      Ve věci C‑224/98,
      jejímž předmětem je žádost předložená Soudnímu dvoru na základě článku 177 Smlouvy o ES (nyní článek 234 ES), Tribunal du
         travail de Liège (Belgie) směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi

      Marie-Nathalie D'Hoop
      a
      Office national de l'emploi,

      rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 48 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 39 ES) a článku 7 nařízení
         Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd.
         05/01, s. 15),

      SOUDNÍ DVŮR,
      ve složení G. C. Rodríguez Iglesias, předseda, P. Jann (zpravodaj), F. Macken a S. von Bahr, předsedové senátů, C. Gulmann,
         D. A. O. Edward, A. La Pergola, R. Schintgen, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues a C. W. A. Timmermans, soudci,

      generální advokát: L. A. Geelhoed,
      vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře,
      s ohledem na písemná vyjádření předložená:
      –        za M.‑N. D'Hoop N. Simarem a M. Strongylosem, avocats,
      –        za Office national de l'emploi J.-E. Derwaelem, avocat,
      –        za belgickou vládu J. Devadderem, jako zmocněncem,
      –        za Komisi Evropských společenství M. Wolfcarius a P. J. Kuijperem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím ke zprávě k jednání,
      po vyslechnutí ústních vyjádření M.‑N. D'Hoop, zastoupené M. Strongylosem a R. Capartem, avocat, vlády Spojeného království,
         zastoupené D. Wyattem, QC, a Komise, zastoupené M. Wolfcarius a D. Martinem, jako zmocněnci, na jednání konaném dne 20. listopadu
         2001,

      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 21. února 2002,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Rozhodnutím ze dne 17. června 1998 doručeným Soudnímu dvoru dne 22. června 1998 Tribunal de travail de Liège položil, na základě
         článku 177 Smlouvy ES (nyní článek 234 ES), předběžnou otázku týkající se výkladu článku 48 ES (nyní, po změně, článek 39 ES)
         a článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst.
         L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15).

      2        Tato otázka vyvstala v rámci sporu mezi M.‑N. D´Hoop a Office national de l´emploi (dále jen „ONEM“) ohledně rozhodnutí, kterým
         ONEM odmítl dotyčné přiznat nárok na čekací příspěvky stanovené belgickými právními předpisy.

       Vnitrostátní právní úprava
      3        Belgická právní úprava stanoví, že mladým lidem, kteří právě ukončili studium a hledají své první zaměstnání, se poskytují
         příspěvky v nezaměstnanosti, nazvané „čekací příspěvky“.

      4        Tyto příspěvky umožňují, aby byli jejich příjemci považováni za „nezaměstnané, kterým se poskytují úplné náhrady“ ve smyslu
         pracovněprávní úpravy a umožňují jim přístup ke speciálním programům začlenění do práce.

      5        Článek 36 odst. 1 první pododstavec královské vyhlášky ze dne 25. listopadu 1991 o úpravě nezaměstnanosti (Moniteur belge ze dne 31. prosince 1991, s. 29888) stanoví:

      „Aby mohl pobírat čekací příspěvky, musí mladý pracovník splňovat následující podmínky:
      1°      mít ukončenou povinnou školní docházku;
      2°      a) buď mít ukončené úplné vyšší střední vzdělání, nebo nižší střední technické nebo odborné vzdělání ve vzdělávacím zařízení
         řízeném, podporovaném nebo uznaném některým ze společenství;

      […]“
      6        Rozsudkem ze dne 12. září 1996, Komise v. Belgie (C‑278/94, Recueil, s. I‑4307) rozhodl Soudní dvůr, že Belgické království
         tím, že vyžaduje jako podmínku pro přiznání čekacích příspěvků, aby děti závislé na migrujícím pracovníkovi Společenství,
         který má bydliště v Belgii, ukončily středoškolské studium ve vzdělávacím zařízení podporovaném nebo uznaném belgickým státem
         nebo některým z jeho společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 48 Smlouvy a článku 7 nařízení č. 1612/68.

      7        S cílem uvést vnitrostátní právní úpravu do souladu s právem Společenství bylo královskou vyhláškou ze dne 13. prosince 1996
         (Moniteur belge ze dne 31. prosince 1996, s. 32265) do čl. 36 odst. 1 prvního pododstavce bodu 2 vloženo jako písm. h) nové ustanovení. Toto
         ustanovení, které nabylo účinnosti dne 1. ledna 1997, má následující znění:

      „Aby mohl pobírat čekací příspěvky, musí mladý pracovník splňovat následující podmínky:
      2°      […]
      h)      nebo vystudovat v jiném členském státě Evropské unie, pokud jsou současně splněny následující podmínky:
      –        předloží dokumenty, ze kterých vyplývá, že studium nebo vzdělání je na stejné úrovni a rovnocenné studiu nebo vzdělání uvedeným
         v předchozích písmenech;

      –        v okamžiku podání žádosti o příspěvky je, jakožto dítě, závislý na migrujících pracovnících ve smyslu článku 48 Smlouvy o ES,
         kteří mají bydliště v Belgii;

      […]“
       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      8        Marie-Nathalie D´Hoop, belgická státní příslušnice, ukončila středoškolské studium ve Francii, kde získala v roce 1991 maturitní
         vysvědčení. Toto vysvědčení bylo v Belgii uznáno jako rovnocenné schválenému certifikátu o vyšším středoškolském vzdělání,
         jehož přílohou je schválený diplom o způsobilosti získat vysokoškolské vzdělání.

      9        Marie-Nathalie D´Hoop následně až do roku 1995 studovala na univerzitě v Belgii.

      10      V roce 1996 podala M.-N. D´Hoop k ONEM žádost o čekací příspěvky.

      11      Rozhodnutím ze dne 17. srpna 1996 jí ONEM odmítl přiznat požadované příspěvky s odůvodněním, že nesplňuje podmínky uvedené
         v čl. 36 odst. 1 prvním pododstavci bodu 2 písm. a) královské vyhlášky ze dne 25. listopadu 1991.

      12      Marie-Nathalie D´Hoop napadla toto rozhodnutí u Tribunal du travail de Liège, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudním
         dvoru následující předběžnou otázku:

      „Vzhledem k tomu, že z výkladu článku 48 Smlouvy o ES a článku 7 nařízení č. 1612/68 již podaného Soudním dvorem vyplývá,
         že článek 36 královské vyhlášky ze dne 25. listopadu 1991 nemůže bránit přiznání čekacích příspěvků studentovi závislému na
         migrujícím pracovníkovi Společenství, který ukončil středoškolské studium ve vzdělávacím zařízení jiného členského státu než
         v Belgii, mají být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že zakazují také, aby tento článek 36 královské vyhlášky ze dne
         5. listopadu 1991 bránil přiznání čekacích příspěvků belgickému studentovi hledajícímu své první zaměstnání, který rovněž
         ukončil středoškolské studium ve vzdělávacím zařízení jiného členského státu než Belgie?“

      13      Dopisy ze dne 22. července a 11. září 1998 informoval Tribunal du travail de Liège Soudní dvůr, že proti tomuto rozhodnutí
         bylo podáno odvolání ke Cour du travail de Liège (Belgie), a  z důvodu odkladného účinku tohoto odvolání požádal, aby bylo
         řízení před Soudním dvorem přerušeno.

      14      Dne 23. března 2001 byl Soudní dvůr informován, že uvedený odvolací soud rozsudkem ze dne 16. března 2001 potvrdil rozhodnutí
         o předložení předběžné otázky. V důsledku toho ode dne 26. března 2001 Soudní dvůr v řízení pokračoval.

      15      Z rozsudku vydaného Cour du travail de Liège vyplývá, že u tohoto soudu ONEM uvedl, že M.‑N. d´Hoop nesplňuje druhou podmínku
         vyžadovanou čl. 36 odst. 1 prvním pododstavcem bodem 2 písm. h) královské vyhlášky ze dne 25. listopadu 1991, ve znění královské
         vyhlášky ze dne 13. prosince 1996. V tomto ohledu uvedený soud rozhodl, že ačkoli nové ustanovení královské vyhlášky ze dne
         25. listopadu 1991 nabylo účinnosti teprve dne 1. ledna 1997, tedy po podání žádosti o čekací příspěvky, mělo být „s ohledem
         na judikaturu [Soudního dvora] […] použito na uvedený případ, proti čemuž ostatně účastníci řízení nevznesli žádnou námitku“.

       K předběžné otázce
      16      Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda právo Společenství brání tomu, aby členský stát odmítl přiznat svému státnímu
         příslušníkovi, studentovi hledajícímu první zaměstnání, čekací příspěvky pouze na základě toho, že tento student ukončil středoškolské
         studium v jiném členském státě.

       K použitelnosti článku 48 Smlouvy a nařízení č. 1612/68
      17      Úvodem je vhodné připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl, že čekací přípěvky zavedené ve prospěch mladých osob hledajících
         první zaměstnaní představují sociální výhodu ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 (rozsudky ze dne 20. června 1985,
         Deak, 94/84, Recueil, s. 1873, bod 27, a Komise v. Belgie, uvedený výše, bod 25).

      18      Podle ustálené judikatury však použití práva Společenství v oblasti volného pohybu pracovníků v souvislosti s vnitrostátní
         právní úpravou dotýkající se zabezpečení v nezaměstnanosti vyžaduje, aby osoba, která se ho dovolává, již vstoupila na trh
         práce tím, že vykonává opravdovou a skutečnou profesní činnost, která jí přiznává postavení pracovníka ve smyslu práva Společenství
         (viz, pokud jde o přiznání čekacích příspěvků, výše uvedený rozsudek Komise v. Belgie, bod 40). To přitom z povahy věci není
         případ mladých lidí, kteří hledají první zaměstnání (výše uvedený rozsudek Komise v. Belgie, bod 40).

      19      V odpověď na otázku položenou během jednání M.‑N. D´Hoop prohlásila, že její rodiče po dobu, co studovala a končila svá studia
         ve Francii, nadále bydleli v Belgii.

      20      Z toho vyplývá, že M.‑N. D´Hoop se nemůže dovolávat práv přiznaných článkem 48 Smlouvy a nařízením č. 1612/68 migrujícím pracovníkům
         ani odvozených práv, které toto nařízení zavádí ve prospěch rodinných příslušníků takových pracovníků.

       K použitelnosti ustanovení Smlouvy o občanství Unie
       Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
      21      Během jednání M.‑N. D´Hoop a Komise zkoumaly otázku položenou Soudnímu dvoru z hlediska ustanovení Smlouvy o občanství Unie.
         Poukázaly na to, že M.‑N. D´Hoop, jakožto státní příslušník členského státu, který legálně pobývá na území jiného členského
         státu, aby zde studoval, spadá do osobní působnosti těchto ustanovení. Z tohoto titulu podle nich M.‑N. D´Hoop požívá práv,
         která článek 8 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 17 ES) spojuje se statutem občana Unie, včetně práva, stanoveného v článku
         6 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 12 ES), nebýt v rámci věcné působnosti Smlouvy diskriminován na základě státní příslušnosti.

      22      Vláda Spojeného království tuto analýzu zpochybnila. Domnívá se, že pouhá skutečnost legálního pobytu v jiném členském státě
         neumožňuje příslušníku členského státu Společenství dovolávat se ustanovení Smlouvy o občanství Unie. Podle ní je krom toho
         třeba, aby vykonávaná činnost spadala do oblasti působnosti práva Společenství. Tak by tomu bylo, kdyby M.‑N. D´Hoop pobývala
         ve Francii, aby zde získala odborné vzdělání. To naopak není případ všeobecného studia, které M.‑N. D´Hoop absolvovala ve
         Francii.

       Posouzení Soudního dvora

       K časové působnosti ustanovení Smlouvy o občanství Unie
      23      ONEM zdůvodnil své odmítnutí přiznat M.‑N. D´Hoop čekací příspěvky, o které požádala v roce 1996, okolností, že ukončila své
         středoškolské studium ve Francii. Vzhledem k tomu, že tato skutečnost nastala v roce 1991, je třeba přezkoumat, zda diskriminace
         tvrzená M.‑N. D´Hoop může být posouzena s ohledem na ustanovení o občanství Unie, která vstoupila v platnost později.

      24      V tomto ohledu je důležité zdůraznit, že věc v původním řízení se netýká uznání práv vyplývajících z práva Společenství nabytých
         údajně před vstupem ustanovení o občanství Unie v platnost, ale týká se tvrzení o současném diskriminačním zacházení s občanem
         Unie.

      25      Ustanovení o občanství Unie jsou použitelná od svého vstupu v platnost. Je tedy třeba mít za to, že se použijí na současné
         účinky dříve vzniklých situací (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 30. listopadu 2000, Österreichischer Gewerkschaftsbund,
         C‑195/98, Recueil, s. I‑10497, body 54 a 55, jakož i ze dne 18. dubna 2002, Duchon, C‑290/00, Recueil, s. I‑3567, body 43
         a 44).

      26      Vyplývá z toho, že diskriminace tvrzená M.‑N. D´Hoop může být posouzena s ohledem na tato ustanovení.

       K osobní a věcné působnosti ustanovení Smlouvy o občanství Unie
      27      Článek 8 Smlouvy přiznává každé osobě, která má státní příslušnost členského státu, status občana Unie. Marie‑Nathalie D´Hoop,
         jelikož má státní příslušnost členského státu, požívá tohoto statutu.

      28      Tento status občana Unie je určen být základním statusem státních příslušníků členských států umožňujícím, aby ti z nich,
         kteří se nacházejí ve stejné situaci, požívali v rámci věcné působnosti Smlouvy bez ohledu na svou státní příslušnost a s výhradou
         výjimek výslovně stanovených v tomto ohledu, stejného právního zacházení (rozsudek ze dne 20. září 2001, Grzelczyk, C‑184/99,
         Recueil, s. I‑6193, bod 31).

      29      Mezi situace, které spadají do působnosti práva Společenství, patří ty, které se týkají výkonu základních svobod zaručených
         Smlouvou, zejména těch, které souvisejí se svobodou pohybu a pobytu na území členských států, jak byla přiznána článkem 8a
         Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 18 ES) (rozsudky ze dne 24. listopadu 1998, Bickel a Franz, C‑274/96, Recueil, s. I‑7637,
         body 15 a 16, jakož i Grzelczyk, uvedený výše, bod 33).

      30      Vzhledem k tomu, že občanu Unie musí být ve všech členských státech přiznáno totéž právní zacházení jako to, které se přiznává
         státním příslušníkům těchto členských států nacházejícím se v téže situaci, bylo by neslučitelné se svobodou volného pohybu,
         aby se na něj použilo méně příznivé zacházení v členském státě, jehož je státním příslušníkem, než jakého by požíval, kdyby
         nevyužil možností poskytnutých Smlouvou v oblasti volného pohybu.

      31      Tyto možnosti by totiž nemohly být plně účinné, kdyby státní příslušník členského státu mohl být odrazen od jejich využití
         překážkami kladenými při jeho návratu do země původu vnitrostátní právní úpravou, která sankcionuje skutečnost, že těchto
         možností využil (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. července 1992, Singh, C‑370/90, Recueil, s. I‑4265, bod 23).

      32      Tato úvaha je obzvlášť důležitá v oblasti vzdělávání. Mezi cíli stanovenými pro činnost Společenství je totiž v čl. 3 písm. p)
         Smlouvy o ES [nyní, po změně, čl. 3 odst. 1 písm. q) ES] uveden přínos ke kvalitě vzdělání a výchovy. Tento přínos musí podle
         čl. 126 odst. 2 druhé odrážky Smlouvy o ES (nyní čl. 149 odst. 2 druhá odrážka ES) směřovat mimo jiné k podpoře mobility studentů
         a učitelů.

      33      V takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, zavádí vnitrostátní právní úprava rozdíl v zacházení mezi belgickými
         státními příslušníky, kteří absolvovali celé středoškolské studium v Belgii, a těmi, kteří na základě využití své svobody
         pohybu získali diplom o ukončení středoškolského studia v jiném členském státě.

      34      Spojením přiznání čekacích příspěvků s podmínkou získání požadovaného diplomu v Belgii tak vnitrostátní právní úprava znevýhodňuje
         některé vlastní státní příslušníky pouze na základě skutečnosti, že využili své svobody pohybu za účelem studia v jiném členském
         státě.

      35      Takové nerovné zacházení je v rozporu se zásadami, na nichž je založen status občana Unie, tedy zárukou stejného právního
         zacházení při využití svobody pohybu.

      36      Dotčená podmínka by mohla být odůvodněna pouze tehdy, kdyby se zakládala na objektivních úvahách nezávislých na státní příslušnosti
         dotyčných osob a byla přiměřená legitimnímu cíli sledovanému vnitrostátním právem (rozsudek Bickel a Franz, výše uvedený,
         bod 27).

      37      V tomto ohledu se ani belgická vláda, ani ONEM nevyjádřily.

      38      Cílem čekacích příspěvků stanovených belgickým právem, které umožňují jejich příjemcům přístup ke speciálním programům začlenění
         do práce, je zjednodušit mladým lidem přechod mezi vzděláváním a pracovním trhem. V tomto kontextu je legitimní, že se vnitrostátní
         zákonodárce chce ujistit o existenci skutečného spojení mezi žadatelem o uvedené příspěvky a dotčeným zeměpisným trhem práce.

      39      Nicméně jediná podmínka týkající se místa získání diplomu o ukončení středoškolského studia má příliš obecný a výlučný charakter.
         Neprávem totiž upřednostňuje prvek, který nezbytně neprokazuje skutečný a efektivní stupeň spojení mezi žadatelem o čekací
         příspěvky a zeměpisným trhem práce, s vyloučením všech ostatních reprezentativních prvků. Překračuje tak meze toho, co je
         nezbytné pro dosažení sledovaného cíle.

      40      Proto je třeba odpovědět na první položenou otázku tak, že právo Společenství brání tomu, aby členský stát odmítl přiznat
         svému státnímu příslušníkovi, studentovi hledajícímu první zaměstnání, čekací příspěvky pouze na základě toho, že tento student
         ukončil středoškolské studium v jiném členském státě.

       K nákladům řízení
      41      Náklady vynaložené belgickou vládou a vládou Spojeného království, jakož i Komisí, jež předložily svá vyjádření Soudnímu dvoru,
         se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu
         ke sporu probíhajícímu před vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.

      Z těchto důvodů
      SOUDNÍ DVŮR
      o otázce, která mu byla předložena Tribunal du travail de Liège rozhodnutím ze dne 17. června 1998, rozhoduje takto:
      Právo Společenství brání tomu, aby členský stát odmítl přiznat svému státnímu příslušníkovi, studentovi hledajícímu první
            zaměstnání, čekací příspěvky pouze na základě toho, že tento student ukončil středoškolské studium v jiném členském státě.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Schintgen

               Skouris

               Cunha Rodrigues

                     Timmermans

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 11. července 2002.

               Vedoucí soudní kanceláře

                     Předseda

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jednací jazyk: francouzština.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2014.#Udo Rätzke v. S+K Handels GmbH.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Thüringer Oberlandesgericht.#Řízení o předběžné otázce – Energie – Uvádění spotřeby energie na energetických štítcích televizních přijímačů – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2010 – Povinnosti obchodníků – Televizní přijímač dodaný obchodníkovi bez tohoto štítku před začátkem použitelnosti nařízení – Povinnost obchodníka označit takový televizní přijímač energetickým štítkem od začátku použitelnosti nařízení a dodatečně si štítek obstarat.#Věc C‑319/13.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      3. dubna 2014 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Energie — Uvádění spotřeby energie na energetických štítcích televizních přijímačů — Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2010 — Povinnosti obchodníků — Televizní přijímač dodaný obchodníkovi bez tohoto štítku před začátkem použitelnosti nařízení — Povinnost obchodníka označit takový televizní přijímač energetickým štítkem od začátku použitelnosti nařízení a dodatečně si štítek obstarat“
      Ve věci C‑319/13,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Thüringer Oberlandesgericht (Německo) ze dne 5. června 2013, došlým Soudnímu dvoru dne 11. června 2013, v řízení

         Udo Rätzke

      proti

         S+K Handels GmbH,

      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, K. Lenaerts (zpravodaj), místopředseda Soudního dvora, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis a J.‑C. Bonichot, soudci,
      generální advokát: M. Szpunar,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za německou vládu T. Henzem a B. Beutlerem, jako zmocněnci,

               —

               za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s A. De Stefanem, avvocato dello Stato,

               —

               za Evropskou komisi K. Herrmann a B. Eggers, jako zmocněnkyně,

         s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2010 ze dne 28. září 2010, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích televizních přijímačů (Úř. věst. L 314, s. 64, dále jen „nařízení v přenesené pravomoci“).

               2

               Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi U. Rätzkem a společností S+K Handels GmbH (dále jen „S+K“), konkurentem U. Rätzkeho v oblasti prodeje elektrických spotřebičů a zejména televizních přijímačů, ohledně žaloby na zdržení se jednání, založené na německém zákonu o nekalé soutěži.

         Právní rámec

         Unijní právo

      Směrnice 2010/30/EU

               3

               Bod 19 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU ze dne 19. května 2010 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie a v normalizovaných informacích o výrobku (Úř. věst. L 153, s. 1) zní:
               „Komise by měla mít pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie a jiných hlavních zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie během používání a v normalizovaných informacích o výrobku. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni.“

               4

               Bod 25 odůvodnění této směrnice uvádí:
               „Členské státy by měly při provádění ustanovení této směrnice usilovat o to, aby se vyhnuly přijímání opatření, která by mohla znamenat zbytečnou administrativní zátěž a obtížně splnitelné povinnosti pro příslušné účastníky trhu, zejména malé a střední podniky.“

               5

               Článek 2 uvedené směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
               „Pro účely této směrnice se rozumí:
               [...]

                        g)

                        ‚obchodníkem‘ maloobchodník nebo jiná osoba, která prodává, pronajímá, nabízí ke koupi na splátky nebo předvádí výrobky konečným uživatelům;

                        h)

                        ‚dodavatelem‘ výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce v Unii nebo dovozce, uvádějící výrobek na trh nebo do provozu v Unii. Pokud tito neexistují, považuje se za dodavatele jakákoli fyzická či právnická osoba, která uvádí na trh nebo do provozu v Unii výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice;

                        i)

                        ‚uvedením na trh‘ první zpřístupnění výrobku na trhu Unie za účelem jeho distribuce nebo používání v Unii za úplatu nebo zdarma a bez ohledu na způsob prodeje;

                  [...]“

               6

               Článek 5 téže směrnice, nadepsaný „Povinnosti dodavatelů“, stanoví:
               „Členské státy zajistí, že

                        a)

                        dodavatelé, kteří uvádějí na trh nebo do provozu výrobky, na které se vztahuje akt v přenesené pravomoci, dodávali energetický štítek a informační list v souladu s touto směrnicí a aktem v přenesené pravomoci;

                  [...]

                        d)

                        pokud jde o označování energetickými štítky a informace o výrobku, dodavatelé dodali obchodníkům potřebné energetické štítky bezplatně.
                        Aniž je dotčena volba dodávkového systému energetických štítků ze strany dodavatelů, na požádání obchodníků dodají dodavatelé energetické štítky okamžitě;

                  [...]“

               7

               Článek 6 směrnice 2010/30, nadepsaný „Povinnosti obchodníků“, stanoví:
               „Členské státy zajistí, že

                        a)

                        obchodníci řádně viditelným a čitelným způsobem vystavili energetické štítky a poskytli informační list v brožuře týkající se výrobku nebo v jiných podkladech, které jsou k výrobkům přiloženy, když jsou prodávány konečným uživatelům;

                        b)

                        kdykoli je výrobek, na něhož se vztahuje akt v přenesené pravomoci, předváděn, jej obchodníci opatřili příslušným energetickým štítkem na dobře viditelném místě uvedeném v příslušném aktu v přenesené pravomoci, a to v odpovídající jazykové verzi.“

               8

               Článek 10 uvedené směrnice, nadepsaný „Akty v přenesené pravomoci“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
               „1.   Komise stanoví podrobnosti týkající se energetického štítku a informačního listu akty v přenesené pravomoci v souladu s články 11, 12 a 13 ve vztahu ke každému druhu výrobku v souladu s tímto článkem.
               Pokud výrobek splní kritéria uvedená v odstavci 2, vztahuje se na něj akt v přenesené pravomoci v souladu s odstavcem 4.
               Ustanovení aktů v přenesené pravomoci týkající se informací o spotřebě energie a jiných hlavních zdrojů během používání uváděných na energetickém štítku a v informačním listu umožní konečným uživatelům, aby se při koupi výrobku na základě větší informovanosti lépe rozhodli, a orgánům dohledu nad trhem, aby si ověřily, zda se výrobky shodují s poskytnutými informacemi.
               Pokud akt v přenesené pravomoci uvádí ustanovení týkající se energetické účinnosti výrobku a jeho spotřeby hlavních zdrojů, grafické provedení a obsah energetického štítku zdůrazní energetickou účinnost výrobku.
               2.   Kritéria uvedená v odstavci 1 jsou tato:

                        a)

                        výrobky mají podle posledních dostupných údajů a vzhledem k množství uváděnému na trh Unie významný potenciál k úspoře energie a případně jiných hlavních zdrojů;

                        b)

                        u výrobků, které mají rovnocenné použití a jsou dostupné na trhu, existují velké rozdíly v příslušných úrovních funkčnosti;

                        c)

                        Komise zohlední příslušné právní předpisy Unie a samoregulaci, např. dobrovolné dohody, u nichž lze předpokládat, že dosáhnou cílů politiky rychleji nebo méně nákladným způsobem než závaznými požadavky;

                  3.   Při vypracování návrhu aktu v přenesené pravomoci Komise:
               [...]

                        d)

                        stanoví jednu nebo více lhůt pro provedení, případná postupná nebo přechodná opatření nebo období, přičemž zohlední zejména možný dopad na malé a střední podniky nebo na zvláštní skupiny výrobků vyráběných hlavně malými a středními podniky.“

               9

               Články 11, 12 a 13 směrnice 2010/30 stanoví rámec, v němž jsou akty v přenesené pravomoci přijímány v souladu s čl. 290 odst. 2 SFEU. Článek 11 této směrnice upravuje dobu výkonu přenesené pravomoci Komisí a ukládá jí, aby předložila zprávu o přenesených pravomocích nejpozději šest měsíců před koncem pětiletého období počínaje dnem 19. června 2010. Kromě toho Komisi ukládá, aby Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie neprodleně oznámila přijetí jakéhokoliv aktu v přenesené pravomoci. Článek 12 uvedené směrnice se týká možnosti zrušení přenesené pravomoci a článek 13 téže směrnice postupu vyslovení námitek proti aktům v přenesené pravomoci, který musí Parlament a Rada dodržet.

               10

               Článek 16 směrnice 2010/30, nadepsaný „Provedení“, v odstavci 1 stanoví:
               „Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 20. června 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
               Použijí tyto předpisy ode dne 20. července 2011.
               […]“

               11

               Článek 18 směrnice, nadepsaný „Vstup v platnost“, stanoví:
               „Tato směrnice vstupuje v platnost dnem následujícím po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
               Ustanovení čl. 5 písm. d), g) a h) se použijí ode dne 31. července 2011.“

         Nařízení v přenesené pravomoci

               12

               Bod 3 odůvodnění nařízení v přenesené pravomoci zní:
               „Měly by být stanoveny harmonizované předpisy pro uvádění energetické účinnosti televizních přijímačů a jejich spotřeby energie na energetických štítcích a v normalizovaných informacích o výrobku s cílem vytvořit pobídky pro výrobce ke zlepšování energetické účinnosti televizních přijímačů, povzbudit konečné uživatele k nákupu energeticky úsporných modelů, snížit spotřebu elektrické energie u těchto výrobků a přispět k fungování vnitřního trhu.“

               13

               Bod 9 odůvodnění tohoto nařízení zní:
               „Za účelem podpory výroby energeticky účinných televizních přijímačů by měli mít dodavatelé, kteří chtějí uvést na trh televizní přijímače, které mohou splnit požadavky na vyšší třídy energetické účinnosti, možnost používat energetické štítky s těmito třídami ještě před datem povinného uvádění těchto tříd.“

               14

               Článek 3 uvedeného nařízení, nadepsaný „Povinnosti dodavatelů“, stanoví:
               „1.   Dodavatelé zajistí, aby:

                        a)

                        každý televizní přijímač byl dodán s tištěným štítkem majícím provedení a obsahujícím informace stanovené v příloze V;

                  [...]
               3.   Požadavky na provedení energetického štítku uvedené v příloze V platí podle tohoto harmonogramu:

                        a)

                        U televizních přijímačů uvedených na trh po dni 30. listopadu 2011 a patřících do třídy energetické účinnosti:

                                 i)

                                 A, B, C, D, E, F, G musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 1, případně s bodem 2, považují-li to výrobci za vhodné,

                                 ii)

                                 A+ musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 2,

                                 iii)

                                 A++ musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 3,

                                 iv)

                                 A+++ musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 4.

                        b)

                        U televizních přijímačů uvedených na trh po dni 1. ledna 2014 a patřících do třídy energetické účinnosti A+, A, B, C, D, E, F musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 2, případně bodem 3, považují-li to výrobci za vhodné.

                        c)

                        U televizních přijímačů uvedených na trh po dni 1. ledna 2017 a patřících do třídy energetické účinnosti A++, A+, A, B, C, D, E musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 3, případně bodem 4, považují-li to výrobci za vhodné.

                        d)

                        U televizních přijímačů uvedených na trh po dni 1. ledna 2020 a patřících do třídy energetické účinnosti A+++, A++, A+, A, B, C, D musí být energetický štítek v souladu s přílohou V bodem 4.“

               15

               Článek 4 téhož nařízení, nadepsaný „Povinnosti obchodníků“, uvádí:
               „Obchodníci zajistí, aby:

                        a)

                        každý televizní přijímač byl v místě prodeje zřetelně viditelným způsobem označen energetickým štítkem poskytnutým dodavatelem podle čl. 3 odst. 1, umístěným na přední straně televizního přijímače;

                  [...]“

               16

               Článek 9 nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Vstup v platnost“, stanoví:
               „Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
               Použije se ode dne 30. listopadu 2011. [...]
               Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.“

         Německé právo

               17

               Ustanovení § 3 odst. 1 zákona o nekalé soutěži (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb), ve znění použitelném na spor v původním řízení (BGBl. 2010 I, s. 254, dále jen „UWG“) stanoví:
               „Nekalé obchodní praktiky jsou protiprávní, pokud jsou způsobilé výrazně poškodit zájmy soutěžitelů, spotřebitelů nebo jiných účastníků trhu.“

               18

               Ustanovení § 4 UWG stanoví:
               „Příklady nekalých obchodních jednání
               Nekalého jednání se dopouští zejména ten, kdo
               [...]
               11.   jedná v rozporu s právním předpisem, který je určen mimo jiné k tomu, aby v zájmu účastníků trhu upravil chování na trhu.“

               19

               Ustanovení § 5a odst. 2 a 4 UWG je následujícího znění:
               „(2)   Nekalého jednání se dopouští ten, kdo rozhodovací schopnost spotřebitelů ve smyslu § 3 odst. 2 ovlivňuje tím, že zamlčuje informaci, která je v konkrétním případě, s přihlédnutím ke všem okolnostem, včetně omezení komunikačního prostředku, podstatná.
               [...]
               (4)   Za podstatné ve smyslu odstavce 2 se považují také informace, které nesmí být spotřebiteli zamlčeny na základě nařízení práva Společenství nebo právních předpisů k provedení směrnic práva Společenství týkajících se obchodních sdělení, včetně reklamy a marketingu.“

               20

               Ustanovení § 8 odst. 1 první věty UWG je následujícího znění:
               „Po každém, kdo používá obchodní praktiky, které jsou podle § 3 nebo § 7 protiprávní, lze požadovat, aby tyto praktiky odstranil nebo se jich v případě hrozícího opakování zdržel.“

         Skutkový stav a předběžná otázka

               21

               Dne 20. ledna 2012 nabízela společnost ve své výloze S+K k prodeji televizní přijímač, na kterém nebyl umístěn štítek označující spotřebu energie, stanovený v příloze V nařízení přenesené pravomoci. Televizní přijímač byl dodán výrobcem, společností Haier Deutschland GmbH, velkoobchodní společnosti ElectronicPartner Handel SE, která jej následně dodala dne 20. května 2011 společnosti S+K. Dne 20. ledna 2012 se tento typ televizního přijímače ještě vyráběl.

               22

               Po výzvě k nápravě, kterou podal U. Rätzke, podala společnost S+K zápornou určovací žalobu, kterou následovala vzájemná žaloba U. Rätzkeho, směřující k uložení zákazu této společnosti nabízet k prodeji televizní přijímače, které nejsou označeny energetickým štítkem stanoveným v příloze V nařízení v přenesené pravomoci.

               23

               Tato vzájemná žaloba byla založena na § 3 odst. 1, § 4 bodu 11 a § 8 odst. 1 UWG a vyvolává otázku, zda byla společnost S+K povinna označit energetickým štítkem podle čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci televizní přijímač, který jí byl dodán dne 20. května 2011 bez tohoto štítku.

               24

               Landgericht Mühlhausen uvedenou vzájemnou žalobu zamítl z důvodu, že televizní přijímače dodané do 30. listopadu 2011 v souladu s právním stavem platným před tímto datem bez dotyčného štítku, jím nemusejí být opatřeny ani po 30. listopadu 2011.

               25

               Předkládající soud, který má rozhodnout o odvolání podaném proti rozsudku uvedeného soudu se zamýšlí nad výkladem čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci, který podle něj představuje pravidlo poctivé soutěže na trhu ve smyslu § 4 UWG. V této souvislosti uvádí, že výraz „poskytnutým“ použitý v čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci by mohl naznačovat, že povinnost označování televizních přijímačů energetickým štítkem od 30. listopadu 2011 se vztahuje na obchodníka pouze tehdy, když dodavatel dodal tyto televizní přijímače s energetickým štítkem v souladu s povinností, která je mu uložena od téhož data. Nicméně účel povinnosti označování energetickým štítkem, jak je formulován v bodě 3 odůvodnění nařízení v přenesené pravomoci, by podle něj mohl hovořit ve prospěch povinnosti označit od 30. listopadu 2011 energetickým štítkem jakýkoliv televizní přijímač předváděný obchodníky, včetně televizních přijímačů dodaných před tímto datem. Udo Rätzke má za to, že ze souvislosti s čl. 5 písm. d) směrnice 2010/30 lze vyvodit, že dodavatelé jsou povinni dodat energetické štítky bezplatně a bezodkladně ve všech případech, tj. také pro spotřebiče dodané do 30. listopadu 2011 tak, aby obchodníci mohli od téhož data dostát povinnosti označování spotřebičů energetickým štítkem.

               26

               Za těchto podmínek se Thüringer Oberlandesgericht rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Musí být čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci […] vykládán v tom smyslu,

                        —

                        že na obchodníka se (od 30. listopadu 2011) vztahuje povinnost označovat televizní přijímače energetickými štítky jen tehdy, když dodavatel tyto televizní přijímače dodal v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení (po 30. listopadu 2011) již s příslušným štítkem,

                        —

                        nebo se povinnost označovat televizní přijímače energetickými štítky (od 30. listopadu 2011) vztahuje na obchodníka i v případě těch televizních přijímačů, které byly dodavatelem dodány do 30. listopadu 2011 bez příslušného štítku, takže je obchodník povinen vyžádat si (včas a dodatečně) štítky pro takovéto televizní přijímače?

         K předběžné otázce

               27

               Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci vykládán v tom smyslu, že povinnost obchodníků zajistit, aby každý televizní přijímač byl v místě prodeje označen štítkem poskytujícím informace o energetické účinnosti spotřebiče, se uplatní pouze na televizní přijímače uvedené na trh ode dne 30. listopadu 2011.

               28

               V této souvislosti je třeba, jak uvedli zúčastnění, provést celkovou analýzu povinností v oblasti označování televizních přijímačů energetickými štítky, které ukládá nařízení v přenesené pravomoci obchodníkům, jakož i dodavatelům, s přihlédnutím k jeho systematice, zejména ve světle ustanovení směrnice 2010/30.

               29

               Článek 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci totiž obchodníkům ukládá označit každý televizní přijímač energetickým štítkem poskytnutým dodavateli „podle čl. 3 odst. 1“ tohoto nařízení.

               30

               Kromě toho článek 4 nařízení v přenesené pravomoci neobsahuje na rozdíl od článku 3 samostatný harmonogram k jeho použití ratione temporis. Podle čl. 6 písm. b) nařízení 2010/30 se přitom povinnost označování energetickým štítkem, uložená obchodníkům, týká pouze výrobků, na které se vztahuje akt v přenesené pravomoci, a čl. 10 odst. 3 písm. d) téže směrnice upřesňuje, že tento akt v přenesené pravomoci určuje časovou působnost povinnosti označování energetickým štítkem. Toto ustanovení stanoví, že Komise při vypracování návrhu aktu v přenesené pravomoci „stanoví jednu nebo více lhůt pro provedení, případná postupná nebo přechodná opatření nebo období, přičemž zohlední zejména možný dopad na malé a střední podniky nebo na zvláštní skupiny výrobků vyráběných hlavně malými a středními podniky“.

               31

               Vzhledem ke skutečnosti, že článek 4 nařízení v přenesené pravomoci neobsahuje samostatný harmonogram, ale odkazuje na čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení, který upravuje povinnosti dodavatelů, odpovídá tudíž časová působnost článku 4 nařízení v přenesené pravomoci časové působnosti článku 3 tohoto nařízení. Povinnost označování energetickými štítky, kterou má obchodník, je ve vztahu k povinnosti dodavatele poskytnout příslušné štítky akcesorické povahy.

               32

               V této souvislosti je třeba připomenout, že čl. 3 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci, v souladu s časovou působností uvedeného nařízení, které se na základě článku 9 tohoto nařízení použije od 30. listopadu 2011, neobsahuje žádný požadavek na televizní přijímače uvedené na trh před tímto datem. Toto ustanovení totiž upravuje právě požadavky použitelné u „televizních přijímačů uvedených na trh po dni 30. listopadu 2011“ a dále postupně po 1. lednu 2014, 1. lednu 2017 a 1. lednu 2020.

               33

               Jak uvedli zúčastnění, z výše uvedeného vyplývá, že pro účely odpovědi na předběžnou otázku je třeba vyložit výraz „uvedených“, použitý v čl. 3 odst. 3 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci.

               34

               Podle čl. 2 písm. i) směrnice se rozumí „‚uvedením na trh‘ první zpřístupnění výrobku na trhu Unie za účelem jeho distribuce nebo používání v Unii za úplatu nebo zdarma a bez ohledu na způsob prodeje“. Rozhodující je tedy první zpřístupnění na trhu, nezávisle na způsobu distribuce.

               35

               Povinnost označování energetickým štítkem tak mají obchodníci pouze ve vztahu k televizním přijímačům zpřístupněným na unijním trhu ode dne 30. listopadu 2011, tj. uvedeným od tohoto data výrobcem do prodejního řetězce.

               36

               Přístup, který spočívá na zohlednění systematiky čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci, není zpochybněn teleologickým výkladem uvedeného ustanovení.

               37

               Uložení povinnosti označování televizních přijímačů, které byly dodány do 30. listopadu 2011, energetickými štítky, může zajisté, jak uvedl předkládající soud, povzbudit konečné uživatele k nákupu energeticky úsporných modelů v souladu s cílem sledovaným nařízením v přenesené pravomoci ve smyslu bodů 3 a 9 odůvodnění tohoto nařízení.

               38

               Nicméně výše uvedený motivační účinek je omezen, neboť ke zpřístupnění uvedených televizních přijímačů došlo během relativně krátkého období.

               39

               Kromě toho omezený účinek povinnosti označování energetickým štítkem i v případě televizních přijímačů dodaných do 30. listopadu 2011, by byl nepřiměřený ve vztahu k administrativní zátěži, kterou by opatření mělo za následek pro dodavatele a obchodníky. Zejména malé a střední podniky by byly nuceny žádat výrobce o energetické štítky pro všechny televizní přijímače, které již byly dodány do 30. listopadu 2011. Přitom podle bodu 25 odůvodnění směrnice 2010/30 je třeba se vyhnout přijímání opatření, která by mohla znamenat pro příslušné účastníky trhu, zejména pak malé a střední podniky, zbytečnou administrativní zátěž.

               40

               Pokud jde o čl. 5 písm. d) směrnice 2010/30, nemůže být toto ustanovení, ačkoli U. Rätzke tvrdil v řízení u předkládajícího soudu opak, odůvodnit jiný výsledek. Toto ustanovení neupravuje totiž ani okolnosti, za kterých je dodání štítků nezbytné, ani časový rámec této povinnosti, což je otázka kterou konkrétně čl. 10 odst. 3 písm. d) uvedené směrnice řeší odkazem na ustanovení aktu v přenesené pravomoci. Dotyčný akt v přenesené pravomoci přitom jasně definoval časovou působnost povinnosti označování energetickým štítkem tak, že nařízení v přenesené pravomoci se vztahuje pouze na televizní přijímače, které byly poprvé uvedeny na trh ode dne 30. listopadu 2011.

               41

               Na položenou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 4 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost obchodníků zajistit, aby byl každý televizní přijímač v místě prodeje označen energetickým štítkem poskytnutým dodavatelem podle čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení, se vztahuje pouze na televizní přijímače, které byly uvedeny na trh, tj. byly poprvé výrobcem uvedeny do prodejního řetězce za účelem distribuce, ode dne 30. listopadu 2011.

         K nákladům řízení

               42

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

                     Článek 4 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2010 ze dne 28. září 2010, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích televizních přijímačů, musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost obchodníků zajistit, aby každý televizní přijímač byl v místě prodeje označen energetickým štítkem poskytnutým dodavatelem podle čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení, se vztahuje pouze na televizní přijímače, které byly uvedeny na trh, tj. byly výrobcem poprvé uvedeny do prodejního řetězce za účelem distribuce, ode dne 30. listopadu 2011.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: němčina.