title: Věc C-373/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Prešove (Slovensko) dne 3. srpna 2012 — GIC Cash a.s. v. Marián Gunčaga

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Prešove (Slovensko) dne 3. srpna 2012 — GIC Cash a.s. v. Marián Gunčaga
   (Věc C-373/12)
   2012/C 355/13
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Krajský súd v Prešove

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: GIC Cash a.s.

      Žalovaný: Marián Gunčaga

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba článek 47 ve spojení s článkem 38 Listiny základních práv Evropské unie (1) (dále jen „Listiny“), jakož i čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS (2) o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách vykládat tak, že spotřebitel má v případě, kdy soud v rámci sporu ze spotřebitelské smlouvy posuzuje nepřiměřenost smluvní podmínky a kdy soud jiného členského státu za srovnatelných skutkových okolností již konstatoval nepřiměřenost smluvní podmínky s obdobným nebo stejným významem, právo na to, aby se soud vypořádal s takovým rozhodnutím členského státu z hlediska aspektů posuzování nepřiměřenosti posuzované smluvní podmínky?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku kladná, poruší soud základní právo spotřebitele podle článku 47 ve spojení s článkem 38 Listiny, nevypořádá-li se s prokázaným rozhodnutím soudu jiného členského státu o nepřiměřenosti smluvní podmínky s obdobným nebo stejným významem?

      (1)  Úř. věst. C 364, 18.12.2000, s. 1.

      (2)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


title: Věc C-491/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. června 2010 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť — Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny — Lokalita významná pro Společenství — Režim ochrany — Turistický komplex „Is Arenas“  “ )

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. června 2010 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-491/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny - Lokalita významná pro Společenství - Režim ochrany - Turistický komplex „Is Arenas“)
   2010/C 209/09
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: D. Recchia, zmocněnec)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Bruni, zmocněnec, G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) — Lokality významné pro Společenství — Lokalita „Is Arenas“ — Zřízení golfového hřiště

      Výrok

               1)

               S ohledem na turistický a nemovitostní komplex „Is Arenas“, mající dopad na lokalitu „Is Arenas“, Italská republika tím, že:

                           —

                           nepřijala do 19. července 2006, dne zapsání lokality „Is Arenas“ na seznam lokalit významných pro Společenství, ochranná opatření, která by umožnila, s ohledem na cíl ochrany uvedený ve směrnici Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, chránit důležitý ekologický zájem, který navrhované lokalitě, jako lokalita významná pro Společenství, na vnitrostátní úrovni náleží, a zejména tím, že nezamezila zásahu, který může vážně poškodit ekologické charakteristiky lokality, a

                           —

                           tím, že nepřijala po 19. červenci 2006 odpovídající opatření, aby se předešlo poškození přirozených stanovišť, pro než byla uvedená lokalita významná pro Společenství určena,
                           nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 92/43/EHS a konkrétněji, pokud jde o druhý bod žalobního návrhu, z jejího čl. 6 odst. 2.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc C-602/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věci T-111/14, Unitec Bio v. Rada

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/31

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věci T-111/14, Unitec Bio v. Rada
   (Věc C-602/16 P)
   (2017/C 030/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: H. Marcos Fraile, zmocněnkyně, N. Tuominen, advokátka)

      Další účastníci řízení: Unitec Bio SA, Evropská komise, European Biodiesel Board (EBB)

      Návrhová žádání účastníce řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2016, oznámený Radě dne 16. září 2016 ve věci T-111/14, Unitec Bio SA v. Rada Evropské unie;

               —

               zamítl žalobu podanou žalobkyní v prvním stupni domáhající se zrušení napadeného nařízení; a
               uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Podpůrně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               vrátil věc zpět Tribunálu k novému posouzení;

               —

               stanovil, že o náhradě nákladů řízení v prvním stupni a v tomto řízení bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

                  První důvod vychází z toho, že Tribunál použil nesprávné právní kritérium, když posuzoval, zda měla Rada důkazy k tomu, aby rozhodla, že ceny vnitrostátních surovin uvedené v záznamech relevantních argentinských vývozců byly zkresleny v takové míře, jež odůvodňovala jejich nezohlednění a použití metodiky stanovené podle čl. 2 odst. 5 druhého pododstavce základního nařízení (1). Tribunál tím uložil orgánu příliš vysoké důkazní břemeno.

               2.

                  Druhý důvod vychází z toho, že konstatování Tribunálu, podle kterého důkazy předkládané orgány nebyly dostatečné k tomu, aby bylo prokázáno dostatečné zkreslení cen surovin v Argentině v důsledku systému diferenciované vývozní daně, není řádně odůvodněno.

               3.

                  Třetí důvod vychází z toho, že výrok napadeného rozsudku, kterým se zrušují antidumpingová cla v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, je nepřiměřený s ohledem na jediný důvod zrušení, kterým se zabýval Tribunál, a přiznává nepatřičné účinky konstatování protiprávnosti.

               4.

               Rada prokáže, že napadený rozsudek je stižen několika právními vadami, jež zatěžují jeho platnost. Kromě toho Rada uvádí, že skutečnosti, z nichž vychází první žalobní důvod žalobkyně, jsou v dostatečně prokázány k tomu, aby Soudní dvůr mohl rozhodnout o tomto žalobním důvodu a žalobu zamítnout.

               5.

               Rada proto zdvořile žádá, aby byl napadený rozsudek zrušen a návrh na zrušení napadeného nařízení podaný žalobkyní v prvním stupni zamítnut.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51) (základní nařízení).


title: Věc T-357/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2006 – Chetcuti v. Komise ( Úředníci — Vnitřní výběrové řízení — Nepřipuštění pomocného zaměstnance ke zkouškám )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/56

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2006 – Chetcuti v. Komise
   (Věc T-357/04) (1)

   („Úředníci - Vnitřní výběrové řízení - Nepřipuštění pomocného zaměstnance ke zkouškám“)
   (2006/C 326/120)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Marguerite Chetcuti (Zejtun, Malta) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Terepa-Lacombe a M. Velardo, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žádost o zrušení rozhodnutí výběrové komise ze dne 22. června 2004 zamítajícího kandidaturu žalobkyně a následných aktů výběrového řízení
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


title: Věc C-411/04 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. ledna 2007 – Salzgitter Mannesmann GmbH, původně Mannesmannröhren-Werke GmbH v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelová dohoda — Trh s bezešvými ocelovými trubkami — Spravedlivý proces — Důkazy anonymního původu — Pokuta — Spolupráce — Rovné zacházení)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. ledna 2007 – Salzgitter Mannesmann GmbH, původně Mannesmannröhren-Werke GmbH v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-411/04 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Trh s bezešvými ocelovými trubkami - Spravedlivý proces - Důkazy anonymního původu - Pokuta - Spolupráce - Rovné zacházení)
   (2007/C 56/05)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Salzgitter Mannesmann GmbH, původně Mannesmannröhren-Werke GmbH (zástupci: M. Klusmann a F. Wiemer, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Whelan a H. Gading, zmocněnci, H.-J. Freund, Rechtsanwalt)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 8. července 2004, Mannensmannröhren-Werke v. Komise (T-44/00), v rozsahu, v němž zamítl žalobu na neplatnost proti rozhodnutí Komise 2003/382/ES ze dne 8. prosince 1999, v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc IV-1/35.860.B – bezešvé ocelové trubky) (Úř. věst. L 140, s. 1) – Právo na spravedlivý proces – Nesprávné použití článku 81 ES – Zásada rovného zacházení.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Salzgitter Mannesmann GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne  15. prosince 2005  ve spojených věcech C-151/04 a C-152/04 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce tribunal de police de Neufchâteau): trestní řízení proti Claude Nadinovi, Nadin-Lux SA a Jean-Pascalu Durrému (Volný pohyb osob a služeb — Pojem  pracovník  — Podmínka vztahu podřízenosti — Vozidlo — Poskytnutí pracovníkovi zaměstnavatelem — Vozidlo registrované v zahraničí — Zaměstnavatel usazený v jiném členském státě — Registrace a zdanění vozidla)

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 15. prosince 2005
   ve spojených věcech C-151/04 a C-152/04 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce tribunal de police de Neufchâteau): trestní řízení proti Claude Nadinovi, Nadin-Lux SA a Jean-Pascalu Durrému (1)

   (Volný pohyb osob a služeb - Pojem „pracovník“ - Podmínka vztahu podřízenosti - Vozidlo - Poskytnutí pracovníkovi zaměstnavatelem - Vozidlo registrované v zahraničí - Zaměstnavatel usazený v jiném členském státě - Registrace a zdanění vozidla)
   (2006/C 48/10)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve spojených věcech C-151/04 a C-152/04, jejichž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rohodnutím tribunal de police de Neufchâteau (Belgie) ze dne 16. ledna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 25. března 2004, v trestních řízeních proti Claude Nadinovi, Nadin-Lux SA (C-151/04) a Jean-Pascalu Durrému (C-152/04), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Schiemann, N. Colneric (zpravodaj), J. N. Cunha Rodrigues a E. Levits, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 43 ES brání tomu, aby taková vnitrostátní právní úprava prvního členského státu, jaká je předmětem věcí v původních řízeních, ukládala osobě samostatně výdělečně činné s bydlištěm v tomto členském státě, aby v něm registrovala služební vozidlo jí poskytnuté společností, která ji zaměstnává, kterážto je společností usazenou v druhém členském státě, pokud služební vozidlo není určeno k trvalému hlavnímu užívání v prvním členském státě ani tímto způsobem skutečně užíváno.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-462/05: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika (Nesplnění povinnosti státem — Přípustnost — Překážka věci pravomocně rozsouzené — Šestá směrnice o DPH — Článek 4 odst. 5 první pododstavec, čl. 12 odst. 3 písm. a) a čl. 28 odst. 2 písm. e))

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-462/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Přípustnost - Překážka věci pravomocně rozsouzené - Šestá směrnice o DPH - Článek 4 odst. 5 první pododstavec, čl. 12 odst. 3 písm. a) a čl. 28 odst. 2 písm. e))
   (2008/C 209/03)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a M. Afonso, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Fernandes, Â. Seiça Neves a R. Laires, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 12 a 28 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Zachovávání snížené sazby 5 % u mýtného za přejezd mostů nad řekou Tejo v Lisabonu
   Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že ponechala v platnosti právní předpisy, podle nichž se na mýtné za silniční přejezd přes řeku Tejo v Lisabonu uplatňuje snížená sazbu DPH ve výši 5 %, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 12 a 28 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2001/4/ES ze dne 19. ledna 2001.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2004 ve věci T-281/02, Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka Mehr für Ihr Geld — Absolutní důvody pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/20

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 30. června 2004
   ve věci T-281/02, Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka Mehr für Ihr Geld - Absolutní důvody pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2004/C 239/41)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-281/02, Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG, se sídlem v Norimberku (Německo), zastoupená S. Rojahnem a S. Freytagem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnec: D. Schennen), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 3. července 2002 (věc R 239/2002-3), týkajícímu se zápisu slovní ochranné známky Mehr für Ihr Geld jako ochranné známky Společenství, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; tajemník: J. Plingers, rada, vydal dne 30. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.11.2002.


title: Věc C-545/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. února 2012 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska ( „Úmluva o statutu evropských škol — Výklad a použití čl. 12 odst. 4 a) a čl. 25 odst. 1 — Právo přidělených učitelů na možnost téhož postupu v zaměstnání a platového růstu jako jejich kolegové na vnitrostátní úrovni — Vyloučení některých učitelů přidělených Spojeným královstvím k evropským školám z přístupu k výhodnějším platovým stupnicím a dalším příplatkům přiznávaným jejich kolegům na vnitrostátní úrovni — Neslučitelnost s čl. 12 odst. 4 a) a čl. 25 odst. 1“ )

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. února 2012 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-545/09) (1)

   (Úmluva o statutu evropských škol - Výklad a použití čl. 12 odst. 4 a) a čl. 25 odst. 1 - Právo přidělených učitelů na možnost téhož postupu v zaměstnání a platového růstu jako jejich kolegové na vnitrostátní úrovni - Vyloučení některých učitelů přidělených Spojeným královstvím k evropským školám z přístupu k výhodnějším platovým stupnicím a dalším příplatkům přiznávaným jejich kolegům na vnitrostátní úrovni - Neslučitelnost s čl. 12 odst. 4 a) a čl. 25 odst. 1)
   2012/C 80/02
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: H. Walker, zmocněnec, J. Coppel, barrister)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 12 odst. 4 písm. a) Úmluvy o statutu evropských škol (Úř. věst. L 212, s. 3, Zvl. vyd. 16/01, s. 16) — Odměňování učitelů přidělených k Evropským školám — Zbavení, během jejich přidělení, práva na úpravu platových podmínek přiznaného učitelům zaměstnaným na vnitrostátní úrovni

      Výrok

               1)

               Článek 12 odst. 4 písm. a) poslední věta Úmluvy o statutu evropských škol ze dne 21. června 1994 musí být vykládán v tom smyslu, že ukládá členským státům, které jsou smluvními stranami této Úmluvy, povinnost dbát na to, aby učitelé přidělení nebo vyslaní k evropským školám měli možnost si po dobu svého přidělení nebo vyslání zachovat totéž právo na postup v zaměstnání a tytéž důchodové nároky, jaké se podle právní úpravy členského státu jejich původu uplatní na jejich kolegy na vnitrostátní úrovni.

               2)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že upřelo anglickým a velšským učitelům vyslaným nebo přiděleným k evropským školám po dobu jejich vyslání nebo přidělení možnost přístupu k výhodnějším platovým stupnicím, zejména těm, které jsou označeny jako „threshold pay“, „excellent teacher system“ nebo „advanced skills teachers“, a k jiným příplatkům, například „teaching and learning responsibility payments“, stanoveným v „School Teachers Pay and Conditions Document“, používalo nesprávně čl. 12 odst. 4 písm. a) a čl. 25 odst. 1 Úmluvy.

               3)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc T-536/08: Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Huvis v. Rada

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/28

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Huvis v. Rada
   (Věc T-536/08)
   (2009/C 55/53)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Huvis Corporation (Soul, Korejská republika) (zástupci: J.-F. Bellis, F. Di Gianni, R. Antonini, advokáti)

      Žalovanáí: Rada Evropské unie
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 893/2008 ze dne 10. září 2008, kterým se po částečném prozatímním přezkumu podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 zachovává antidumpingové clo z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Běloruska, Čínské lidové republiky, Saúdské Arábie a Koreje (1) v rozsahu, v němž neruší antidumpingové clo použitelné na žalobkyni od 29. prosince 2006, tedy ode dne, kdy byl dovoz polyesterových střižových vláken pocházejících z Tchaj-wanu a Malajsie podřízen dodatečnému antidumpingovému clu, které se Komise svým rozhodnutím č. 2007/430/ES ze dne 19. června 2007 (2) rozhodla nevybírat;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, společnost usazená v Koreji svou žalobou usiluje o částečné zrušení nařízení rady č. 893/2008 v rozsahu, v němž neruší antidumpingové clo použitelné na polyesterová střižová vlákna (PSV) vyráběná žalobkyní a pocházející z Koreje ode dne 29. prosince 2006. Žalobkyně tvrdí, že stejné zacházení, které bylo použito v rozhodnutí Komise č. 207/430/ES na PSV pocházející z Tchaj-wanu a Malajsie, by se mělo použití na PSV pocházející z Koreje. Podle názoru žalobkyně tak má být antidumpingové clo zrušeno od stejného dne, tedy od dne 29. prosince 2006, ve vztahu k PSV pocházejícím z Koreje.
   Žalobkyně na podporu svých nároků uplatňuje dva žalobní důvody.
   Žalobkyně tvrdí, že zachováním antidumpingových opatření proti dovozu PSV pocházejících z Koreje, zatímco dovozy PSV z Malajsie a Tchaj-wanu nepodléhaly antidumpingovým opatřením, evropské orgány porušily základní zásadu zákazu diskriminace. Žalobkyně zpochybňuje tři argumenty předložené Radou k odůvodnění rozdílného zacházení. Skutečnost, že stížnost v případě PSV pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu byla vzata zpět a nebylo dosaženo konečného zjištění Radou, podle názoru žalobkyně nemůže odůvodnit diskriminační zacházení v případě PSV pocházejících z Koreje. Žalobkyně rovněž zpochybňuje skutečnost, že kritérium zájmu Společenství, použité v případě PSV pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu bylo odlišné od kritéria Společenství použitého v případě PSV pocházejících Koreje, může odůvodnit diskriminační zacházení s PSV pocházejícími z Koreje. Žalobkyně dále tvrdí, že na rozdíl od zjištění Rady, skutečnost, že bylo dosaženo odlišných závěrů ohledně zájmu Společenství v šetřeních týkajících se Tchaj-wanu a Malajsie na jedné straně, a Koreje na straně druhé, rovněž nemůže odůvodnit diskriminační zacházení.
   Žalobkyně dále tvrdí, že rozhodnutí o tom, že ukončení antidumpingových opatření na dovozy PSV vyrobených a vyvezených žalobkyní není odůvodněno zájmy Společenství, je zatíženo zásadními nesrovnalostmi a rozpory.

      (1)  Úř. věst. L 247, s. 1.

      (2)  2007/430/ES: Rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2007 o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů syntetických polyesterových střižových vláken (PSV) pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu a o uvolnění částek zajištěných v podobě uloženého prozatímního cla.


title: Věc T-260/17: Žaloba podaná dne 3. května 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN PULSE)

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/34

         Žaloba podaná dne 3. května 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN PULSE)
   (Věc T-260/17)
   (2017/C 221/47)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: A. Klett a K. Schlüter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nixen Partners (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „NEXEN PULSE“ – Přihláška č. 13 374 194

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2017, ve věci R 1571/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení a nákladů řízení před odvolacím senátem a námitkovým oddělením, včetně všech nezbytných nákladů žalobkyně v těchto řízeních.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-385/05 TO R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 4. února 2010 — Portugalsko v. Transnáutica a Komise ( Předběžné opatření — Celní unie — Námitka třetí osoby — Rozsudek Tribunálu — Návrh odložení výkonu — Nedodržení formálních náležitostí — Nepřípustnost )

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/25

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 4. února 2010 — Portugalsko v. Transnáutica a Komise
   (Věc T-385/05 TO R)
   („Předběžné opatření - Celní unie - Námitka třetí osoby - Rozsudek Tribunálu - Návrh odložení výkonu - Nedodržení formálních náležitostí - Nepřípustnost“)
   2010/C 80/44
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Třetí osoba podávající námitku: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, A. C. Santos, J. Gomes a P. Rocha, zmocněnci)

      Ostatní účastníci řízení: Transnáutica Transportes e Navegação, SA (Matosinhos, Portugalsko) (zástupci: C. Fernández Vicién a D. Ortigão Ramos, advokáti); a Evropská komise (zástupci: R. Lyal a L. Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na odložení výkonu rozsudku Soudu ze dne 23. září 2009, Transnáutica v. Komise (T-385/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) v rámci řízení o námitce třetí osoby.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc F-57/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. srpna 2016 – Hoeve v. Komise

text:
               10.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/35

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. srpna 2016 – Hoeve v. Komise
   (Věc F-57/13) (1)

   (2016/C 371/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 226, 3.8.2013, s. 27.


title: Věc C-521/16: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hannover – Německo) – Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter, Carolin Marie Vetter v. Germanwings GmbH

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/14

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hannover – Německo) – Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter, Carolin Marie Vetter v. Germanwings GmbH
   (Věc C-521/16) (1)

   (2017/C 129/23)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc C-110/04 P: Usnesení Soudního dvora ze dne  30. března 2006  – Strintzis Lines Shipping SA v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES) — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Dohoda mezi podniky — Vyšetřovací pravomoci Komise)

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/11

         Usnesení Soudního dvora ze dne 30. března 2006 – Strintzis Lines Shipping SA v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-110/04 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES) - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Dohoda mezi podniky - Vyšetřovací pravomoci Komise)
   (2006/C 178/18)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Strintzis Lines Shipping SA (zástupci: A. Kalogeropoulos, K. Adamantopoulos, M. Nissen a E. Petritsi, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a T. Christoforou, zmocněnci, ve spolupráci s G. Athanassiouem, advokátem)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 11. prosince 2003, Strintzis Lines Shipping SA v. Komise (T-65/99), kterým se zamítá žaloba směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. prosince 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/34466 – Greek Ferry Boats) jako neopodstatněná.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Vzájemný kasační opravný prostředek Komise Evropských společenství se zamítá.

               3)

               Strintzis Lines Shipping SA se ukládá náhrada 90 % nákladů řízení.

               4)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada 10 % nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc F-148/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Collée v. Parlament ( Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Postup přidělování bodů za zásluhy v Evropském parlamentu — Srovnávací analýza zásluh )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/69

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Collée v. Parlament
   (Věc F-148/06) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Postup přidělování bodů za zásluhy v Evropském parlamentu - Srovnávací analýza zásluh“)
   (2009/C 44/119)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Laurent Collée (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: C. Burgos a A. Lukošiūtė)
   Předmět věci
   Jednak zrušení rozhodnutí ze dne 9. ledna 2006, kterým byly žalobci přiděleny dva body za zásluhy za hodnotící období 2004, a dále prohlášení bodu I.3 „Pokynů týkajících se postupu přidělování bodů nutných k povýšení“ Evropského parlamentu ze dne 13. června 2002 za protiprávní
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí evropského parlamentu o přidělení 2 bodů za zásluhy M. Collému za hodnotící období 2004 se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 42, 24.2.2007, s. 48.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. října 2004 ve věci C-55/02: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (Nesplnění povinnosti státem — Články 1, 6 a 7 směrnice 98/59/ES — Pojem „hromadné propouštění“ — Režim v případech, které lze považovat za propouštění — Neúplné provedení)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 12. října 2004
   ve věci C-55/02: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Články 1, 6 a 7 směrnice 98/59/ES - Pojem „hromadné propouštění“ - Režim v případech, které lze považovat za propouštění - Neúplné provedení)
   (2004/C 300/07)
   Jednací jazyk: portugalština
   Ve věci C-55/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: J. Sack a M. França) proti Portugalské republice (zmocněnci: L. Fernandes a F. Ribeiro Lopes), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 22. února 2002, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, F. Macken, N. Colneric (zpravodaj) a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Portugalská republika tím, že omezila pojem hromadného propouštění na propouštění z důvodů strukturální, technologické nebo konjunkturální povahy a nerozšířila tento pojem na propouštění z jakýchkoliv důvodů, které nesouvisí s osobou zaměstnance, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1 a 6 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 97, 20.4.2002.


title: Věc T-66/05: Žaloba podaná dne 17. února 2005 Jörnem Sackem proti Komisi Evropských společenství

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/32

         Žaloba podaná dne 17. února 2005 Jörnem Sackem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-66/05)
   (2005/C 106/67)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Jörnem Sackem, s bydlištěm v Tervuren (Belgie), zastoupeným U. Lehmann-Braunsem a D. Mahlem, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil výměry o stanovení platu za měsíce květen 2004 až únor 2005 z důvodu porušení zásady rovného zacházení a stanovil jeho plat za tyto měsíce nově při respektování této zásady;

               —

               zrušil zamítavý výměr generálního ředitele generálního ředitelství pro správu ze dne 26.11.2004 o stížnosti žalobce ze dne 21.6.2004;

               —

               uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce je úředníkem právní služby Komise v platové třídě A*14. Na základě své zvláštní funkce v právní službě žádal, aby na něj bylo nahlíženo jakožto na osobu patřící do středního managementu a aby proto obdržel příplatky stanovené v čl. 44 (2) a článku 46 jakož i v čl. 7 odst. 4 přílohy XIII služebního řádu.
   K odůvodnění své žaloby nejprve uplatňuje, že rozhodnutí, kterým byla zamítnuta jeho stížnost, je formálně vadné, neboť bylo zaprvé sepsáno v angličtině, ačkoliv byla první stížnost žalobce sepsána v němčině, a zadruhé v rozporu s článkem 253 ES nezaujalo stanovisko k jeho zcela osobní stížnosti.
   Kromě toho napadá žalobce porušení obecné zásady rovného zacházení při hodnocení a zařazení jeho práce. Žalobce uplatňuje, že jeho úkoly byly rovnocenné s úkoly vedoucího referátu. Skutečnost, že jeho nástupce obdržel příplatek, představuje další porušení zásady rovného zacházení.


title: Věc C-541/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Varese — Itálie) — Siddiquee Mohammed Mohiuddin v. Azienda Sanitaria Locale Provincia di Varese

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/38

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Varese — Itálie) — Siddiquee Mohammed Mohiuddin v. Azienda Sanitaria Locale Provincia di Varese
   (Věc C-541/09) (1)

   ()
   2010/C 346/71
   Jednací jazyk: italština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc C-366/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 28. července 2014 – Herrenknecht AG v. Hév-Sugár Kft.

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 28. července 2014 – Herrenknecht AG v. Hév-Sugár Kft.
   (Věc C-366/14)
   2014/C 351/07
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Herrenknecht AG

      Žalovaná: Hév-Sugár Kft.

      Předběžné otázky

               1)

               Jak má být vykládán čl. 23 odst. 1 nařízení Rady č. 44/2001/ES (1), pokud jde o otázku, který soud má výlučnou mezinárodní pravomoc, když smluvní strany – účastníci řízení ve věci samé ve všeobecných smluvních podmínkách svěřili pravomoc k rozhodování sporů plynoucích z uvedené smlouvy vícero různým soudům: má žalobce právo vybrat si z určených soudů, který má výlučnou pravomoc a který má alternativní pravomoc, a lze z toho vyvodit, že výlučnou pravomoc má soud, který ve věci rozhoduje?

               2)

               Jak má být vykládán čl. 3 odst. 1 Římské úmluvy (2), pokud jde o otázku, jaké vnitrostátní právo se vztahuje na posouzení smlouvy, když smluvní strany ve všeobecných smluvních podmínkách uvedli jako platné právní řády více členských států?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).

      (2)  Úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, podepsaná v Římě 19. června 1980 (Úř. věst. L 266, s. 1).


title: Věc F-119/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 4. června 2013 — Marcuccio v. Komise ( „Veřejná služba — Článek 34 odst. 1 jednacího řádu — Žaloba podaná telefaxem ve lhůtě pro podání žaloby a podepsaná prostřednictvím razítka nebo jiného způsobu reprodukce podpisu advokáta — Opožděné podání žaloby“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/49

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 4. června 2013 — Marcuccio v. Komise
   (Věc F-119/11) (1)

   (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 jednacího řádu - Žaloba podaná telefaxem ve lhůtě pro podání žaloby a podepsaná prostřednictvím razítka nebo jiného způsobu reprodukce podpisu advokáta - Opožděné podání žaloby)
   2013/C 252/89
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět věci

   Zrušení konkludentního rozhodnutí Komise zamítnout návrh žalobce směřující k náhradě škod údajně utrpěných z důvodu toho, že zaměstnanci Komise vtrhli ve dnech 14., 16. a 19. března 2002 do jeho služebního bytu v Luandě, a k předání kopií fotografií udělaných v tomto okamžiku a zničení veškeré dokumentace související s touto událostí

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá zčásti jako zjevně nepřípustná a zčásti jako zjevně neopodstatněná.

               2)

               Luigo Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012, s. 71.


title: Věc C-38/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2008 Jörnem Sackem proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05, Jörn Sack v. Komise Evropských společenství

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2008 Jörnem Sackem proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05, Jörn Sack v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-38/08 P)
   (2008/C 107/17)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jörn Sack (zástupci: U. Lehmann-Brauns a D. Mahlo, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05 a (tím, že Soudní dvůr sám na základě zásady rovnosti rozhodne o právních otázkách, které zůstaly neprávem otevřené) vyhovět žalobě v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Komise o stanovení měsíčního platu navrhovatele za měsíc květen 2004;

               —

               podpůrně, zrušit uvedený rozsudek a vrátit věc k novému projednání Soudu, aby tak rozhodl o otázce porušení zásady rovnosti z důvodu nezohlednění navrhovatele při stanovení příplatku za výkon funkce podle čl. 44 odst. 2 služebního řádu.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu, podle kterého nepřísluší navrhovateli jakožto koordinátorovi pro všechny právní otázky v souvislosti s rozšířením Evropské unie v odboru právní služby Komise příplatek stanovený pro vedoucí odboru, spočívá na následujících důvodech kasačního opravného prostředku.
   První důvod kasačního opravného prostředku: Soud popřel význam a dosah obecné zásady rovnosti platné v právu Společenství a tímto tuto zásadu porušil.
   Zásada rovnosti je jak ve své obecné formě, tak také ve své zvláštní formě jakožto zákaz diskriminace zakotvena v článcích 20 a 21 Charty základních práv Evropské unie a je dlouhodobě uznávána v judikatuře Soudního dvora jako právo Společenství vyšší právní síly. Povinnost dodržovat zásadu rovného zacházení představuje v právu Společenství nejen povinnost pro všechny orgány, ale také subjektivní právo jednotlivce dotčeného opatřením orgánu na rovné zacházení. Vzhledem k tomu, že tato zásada má – jak již dávno Soudní dvůr rozvedl v uvedených rozsudcích – přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné náležitě dbát jejího významu v rámci výkladu a použití práva Společenství. Evropský soudní dvůr je povinen dodržovat zásadu rovnosti také v rámci procesních pravidel a jednotlivých řízení.
   Navrhovatel se ve své celé argumentaci přímo neodvolával na služební řád, ale na zásadu rovnosti a uplatňoval, že vykonával funkce, které jsou nejen rovnocenné s funkcemi vedoucího odboru, ale které je ve srovnání s činností mnoha vedoucích odborů dokonce nutné kvalifikovat jako řádově vyšší ve smyslu výkonu řídících funkcí na střední úrovni. Soud tím, že vůbec neprovedl srovnání postavení navrhovatele s jinými zvýhodněnými kategoriemi úředníků, mu zcela o odpírá ochranu základních práv, kterých požívá, proti svévolnému zacházení, a porušuje tak zásadu rovnosti.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil právnická logická pravidla.
   Rovnost a právní smír by mohly být v případě, že by svévolné zacházení bylo namítáno velkým počtem dotčených osob nastoleny pouze tím, že by Soud buď konstatoval, že neexistuje žádná srovnatelná situace, ve které je namítáno svévolné zacházení, nebo by objasnil, že ti, kteří se nacházejí v takové situaci, obdrželi zvýhodnění neprávem, a že navrhovatel nemá v důsledku toho také žádný nárok na toto zvýhodnění. Jsou-li následována tato logická pravidla, je zjevné, že alespoň jedna z obou následujících otázek měla být objasněna a že měla být pro navrhovatele zodpovězena záporně, aby tak žaloba mohla být zamítnuta. Zaprvé měl Soud nejprve rozhodnout o tom, zda funkce vykonávané úředníky, které Komise klade na roveň s funkcemi vedoucích odboru, jsou rovnocenné s funkcemi navrhovatele, a zadruhé, zda byly těmto úředníkům Komisí přiznány příplatky za výkon funkce právem nebo neprávem.
   Vzhledem k tomu, že o těchto otázkách nebylo rozhodnuto, je nutné, aby je bylo možné kvalifikovat jako právně irelevantní, vycházet z toho, že žaloba měla být také zamítnuta, pokud bylo nutné na obě otázky odpovědět ve smyslu tvrzení navrhovatele. Takový závěr však není možný. Vzhledem k tomu, že Soud nezkoumal otázku legality zahrnutí jiných kategorií úředníků Komisí v právem požadované šíři, totiž v souladu se zásadou rovnosti, které má přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné se vycházet z toho, že takový přezkum by vedl k výsledku, že Komise při rozšíření na jiné kategorie úředníků jednala v souladu s právem. Na rozdíl od tvrzení Soudu v tomto smyslu, navrhovatel tak nepožaduje rovné postavení v situaci, která není v souladu s právem, ale rovné zacházení v situaci, která je v souladu s právem.
   Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil základní zásady řádného procesu.
   Odepření vůbec zkoumat, zda existuje tvrzené porušení základních práv, představuje zcela závažné porušení tohoto práva jako právní omyl týkající se otázky, zda základní právo bylo skutečně porušeno, či nikoliv, neboť dotčená osoba byla vyňata z oblasti ochrany základních práv. Pouze v případě, že tvrzení navrhovatele, že základní právo je porušeno, je zcela liché, nebo že skutečnosti uvedené za účelem srovnání situací zcela zjevně netvoří základ pro toto tvrzení, lze upustit od provedení věcného přezkumu, pokud jde o porušení základního práva. Avšak v projednávaném případě tomu tak nebylo. Soud tak porušuje základní zásady řádného procesu. Již z tohoto důvodu nemůže rozsudek s uvedeným odůvodnění nadále obstát.


title: Věc T-28/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Mülhens v. OHIM – Cara (TOSKA LEATHER) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství TOSKA LEATHER — Starší národní slovní ochranná známka TOSCA — Relativní důvody pro zamítnutí — Ochranná známka obecně známá ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 )

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/30

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Mülhens v. OHIM – Cara (TOSKA LEATHER)
   (Věc T-28/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství TOSKA LEATHER - Starší národní slovní ochranná známka TOSCA - Relativní důvody pro zamítnutí - Ochranná známka obecně známá ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94“)
   (2007/C 199/56)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mülhens GmbH & Co. KG (Kolín, Německo) (zástupce: T. Schulte-Beckhausen, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně M. Capostagno, dále O. Montalto, zmocněnci)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Mirco Cara (Vigevano, Itálie) (zástupce: G. Cimolino, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. listopadu 2003 (věc R 10/2003-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Mülhens GmbH & Co. KG a Mircem Carou.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Mülhens GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-268/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Županijski Sud u Zagrebu (Chorvatsko) dne 18. května 2017 – Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta v. AY

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Županijski Sud u Zagrebu (Chorvatsko) dne 18. května 2017 – Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta v. AY
   (Věc C-268/17)
   (2017/C 256/08)
   Jednací jazyk: chorvatština

      Předkládající soud

   Županijski Sud u Zagrebu

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta

      Odpůrce: AY

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 4 bod 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán v tom smyslu, že se rozhodnutí nezahájit stíhání kvůli trestnému činu, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo takové stíhání zastavit vztahuje výlučně na trestný čin, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo je třeba toto ustanovení chápat v tom smyslu, že vzdání se nebo upuštění od stíhání se také musí týkat vyžádané osoby jako podezřelého nebo obviněného v tomto stíhání?

               2)

               Může členský stát odmítnout na základě čl. 4 bodu 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykonat vydaný evropský zatýkací rozkaz, pokud justiční orgán jiného členského státu rozhodl buď nezahájit stíhání pro trestný čin, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo takové stíhání zastavit, v případě, kdy má v rámci tohoto stíhání vyžádaná osoba postavení svědka, a nikoli podezřelého nebo obviněného?

               3)

               Představuje rozhodnutí zastavit vyšetřování, v rámci kterého neměla vyžádaná osoba postavení podezřelého, ale byla vyslechnuta jako svědek, pro ostatní členské státy důvod nevyhovět vydanému evropskému zatýkacímu rozkazu v souladu s čl. 3 bodem 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV?

               4)

               Jaký je vztah mezi povinným důvodem pro odmítnutí předání stanoveným v čl. 3 bodě 2 rámcového rozhodnutí v případě, že „má vykonávající justiční orgán informace, že vyžádaná osoba byla pravomocně odsouzená za stejný čin členským státem“ a nepovinným důvodem pro odmítnutí předání stanoveným v čl. 4 bodě 3 rámcového rozhodnutí v případě, že „[byl] v členském státě vynesen proti vyžádané osobě za stejné jednání pravomocný rozsudek, který zamezuje dalšímu trestnímu stíhání“?

               5)

               Musí být čl. 1 odst. 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán v tom smyslu, že vykonávající stát je povinen přijmout rozhodnutí o každém evropském zatýkacím rozkazu, který mu je doručen, a to i tehdy, pokud už rozhodl o předešlém evropském zatýkacím rozkazu vydaném jiným justičním orgánem proti téže vyžádané osobě v rámci téhož trestního řízení, a pokud je nový evropský zatýkací rozkaz vydaný z důvodu změny okolností ve státě vydávajícím evropský zatýkací rozkaz (rozhodnutí o postoupení věci – zahájení trestního řízení, přísnější kritéria pro důkazy o spáchání trestného činu, nový příslušný justiční orgán nebo soud)?


title: Věc T-671/16: Žaloba podaná dne 20. září 2016 – Villeneuve v. Komise

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/52

         Žaloba podaná dne 20. září 2016 – Villeneuve v. Komise
   (Věc T-671/16)
   (2016/C 419/69)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Vincent Villeneuve (Montpellier, Francie) (zástupce: C. Mourato, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/303/15 (AD 7) ze dne 5. listopadu 2015 týkající se žalobce;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení v souladu s článkem 134 jednacího řádu Tribunálu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod, vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož napadené rozhodnutí nevysvětluje, proč žalobce nemá dostatečnou odbornou praxi v oblasti daného výběrového řízení, aby byla jeho přihláška přijata do další fáze tohoto řízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení výběrové komise, jelikož ověřování minimální odborné praxe v oblasti daného výběrového řízení, na kterou se měla tato komise nejprve zaměřit, se nemělo týkat jeho vhodnosti ve vztahu k obsazovanému místu a výběrovým kritériím stanoveným v této souvislosti, jelikož fáze kontroly vstupních požadavků probíhá v dalších fázích výběrového řízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení článku 27 a čl. 29 odst. 1 služebního řádu, článku 5 přílohy III služebního řádu a bodů 2.3 a 2.4 obecných pravidel platných pro otevřená výběrová řízení, jakož i z procesních vad a odpovídajícího zjevně nesprávného posouzení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení zásady rovného zacházení s uchazeči v rámci výběru na základě kvalifikace.


title: Věc F-103/15: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. července 2016 – Trampuz v. Komise „Veřejná služba – Sociální zabezpečení – Systém zdravotního pojištění – Vymáhání zbývající části zálohy na léčebné výdaje – Splnění povinnosti vyplývajících ze zrušovacího rozsudku Tribunálu – Námitka nepřípustnosti – Nedodržení požadavků týkajících se postupu před zahájením soudního řízení – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Důchodový výměr – Požadavek stížnosti – Opožděnost – Článek 83 jednacího řádu“

text:
               3.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/56

      Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. července 2016 – Trampuz v. Komise
      (Věc F-103/15) (1)

      („Veřejná služba - Sociální zabezpečení - Systém zdravotního pojištění - Vymáhání zbývající části zálohy na léčebné výdaje - Splnění povinnosti vyplývajících ze zrušovacího rozsudku Tribunálu - Námitka nepřípustnosti - Nedodržení požadavků týkajících se postupu před zahájením soudního řízení - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Důchodový výměr - Požadavek stížnosti - Opožděnost - Článek 83 jednacího řádu“)
      (2016/C 364/73)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Serena Trampuz (Terst, Itálie) (zástupce: C. Falagiani, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr a G. Gattinara, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o odpočtu částky 14 207,60 eur z důchodu žalobce v rámci vymáhání záloh vyplacených v rámci úhrady nákladů na pobyt po dobu hospitalizace manželky žalobce poté, co Soud pro veřejnou službu zrušil rozhodnutí zúčtovací kanceláře Ispra, ukládající nahradit veškeré náklady na pobyt po dobu hospitalizace, považované za nadměrné

         Výrok usnesení

                  1)

                  Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Serena Trampuz ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015, s. 55.


title: Věc C-194/11: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 6. srpna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo — Španělsko) — Susana Natividad Martínez Álvarez v. Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad del Principado de Asturias

text:
               24.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 366/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 6. srpna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo — Španělsko) — Susana Natividad Martínez Álvarez v. Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad del Principado de Asturias
   (Věc C-194/11) (1)

   2012/C 366/50
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 226, 30.7.2011.


title: Věc T-223/13: Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Cofresco Frischhalteprodukte v. Komise „Žaloba na neplatnost — Životní prostředí — Směrnice 94/62/ES — Obaly a obalové odpady — Směrnice 2013/2/EU — Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály — Nedostatek bezprostředního dotčení — Nepřípustnost“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/52

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Cofresco Frischhalteprodukte v. Komise
   (Věc T-223/13) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 2013/2/EU - Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
   2014/C 315/87
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG (Minden, Německo) (zástupce: H. Weil, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J.-F. Brakeland, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), a to v rozsahu, v němž Komise zařazuje role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě těch, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, na seznam názorných příkladů použití kritérií, jimiž se upřesňuje pojem „obal“

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnost Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


title: Věc C-422/08: Žaloba podaná dne 24. září 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/26

         Žaloba podaná dne 24. září 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-422/08)
   (2008/C 301/41)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a B. Schöfer, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (1), nebo v každém případě tím, že o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 30. dubna 2007.

      (1)  Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357.


title: Věc C-305/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. května 2011 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Přímé daňové pobídky společnostem, které se účastní výstav v zahraničí — Navrácení podpory“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. května 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-305/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Přímé daňové pobídky společnostem, které se účastní výstav v zahraničí - Navrácení podpory)
   2011/C 186/04
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, D. Del Gaizo a P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu s články 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise 2005/919/ES ze dne 14. prosince 2004: Přímé daňové pobídky společnostem, které se účastní výstav v zahraničí (oznámeno pod číslem K(2004) 4746)) (Úř. věst. L 335, s. 39) ve stanovené lhůtě.

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zajištění navrácení veškerých podpor poskytnutých na základě režimu podpor, který byl rozhodnutím Komise 2005/919 ze dne 14. prosince 2004, o přímých daňových pobídkách společnostem, které se účastní výstav v zahraničí, prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem, ze strany příjemců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 tohoto rozhodnutí.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


               14.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 75/16

         Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO, kterou předložil Fürstliches Landgericht dne 31. října 2012 ve věci Beatrix Koch, Dipl. Kfm. Lothar Hummel a Stefan Müller v. Swiss Life (Liechtenstein) AG
   (věc E-11/12)
   2013/C 75/09
   Dopisem ze dne 31. října 2012, který podatelna Soudního dvora obdržela dne 8. listopadu 2012, požádal Fürstliches Landgericht (knížecí soudní dvůr, Lichtenštejnsko) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Beatrix Koch, Dipl. Kfm. Lothar Hummel a Stefan Müller v. Swiss Life (Liechtenstein) AG k těmto otázkám:

               1)

               Rozumí se pojistkami spojenými s fondy ve smyslu přílohy III A a11 a a12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění výlučně podílové jednotky („společné fondy“) ve smyslu směrnice Rady 85/611/EHS ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), nebo lze přílohu III A a11 a a12 použít například také tehdy, jsou-li platby ze smlouvy životního pojištění spojené s akciovým indexem nebo jinou referenční hodnotou?

               2)

               Pokud Soudní dvůr odpoví na otázku č. 1 ve smyslu, že se „pojistkami spojenými s fondy“ podle přílohy III A a11 a a12 směrnice 2002/83/ES nerozumí pouze investiční společnosti („společné fondy“) ve smyslu směrnice 85/611/EHS:

                           2.1

                           Ukládá směrnice 2002/83/ES pojišťovnám povinnost poskytovat pojistníkům poradenství, nebo je postačující, budou-li pojistníci o údajích stanovených v příloze III uvedené směrnice pouze informováni?

                           2.2

                           Splní pojišťovna dostatečně svou povinnost sdělit informace podle přílohy III A a12 směrnice 2002/83/ES, pokud uvede identifikační číslo daných cenných papírů (WKN), nebo jak lze ještě jinak vysvětlit „definici podílových jednotek“, aby byla splněna povinnost sdělit informace? Upozorňujeme, že daný členský stát závazku od pojišťovny žádné další informace ve smyslu čl. 36 odst. 3 směrnice 2002/83/ES nepožaduje.

                           2.3

                           Splní pojišťovna dostatečně svou povinnost sdělit informace podle přílohy III A a12 směrnice 2002/83/ES, pokud uvede identifikační číslo daných cenných papírů (WKN), nebo má poskytnout podrobnější informace? Upozorňujeme, že daný členský stát závazku od pojišťovny žádné další informace ve smyslu čl. 36 odst. 3 směrnice 2002/83/ES nepožaduje.

               3)

               Ukládá čl. 36 odst. 1 směrnice 2002/83/ES pojišťovně povinnost poskytovat údaje stanovené v příloze III A, nebo je postačující, pokud tyto informace pojistníkům poskytne třetí strana, např. zprostředkovatel pojištění ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění?

               4)

               Požaduje směrnice 2002/83/ES, aby byl článek 36 proveden ve vnitrostátním právu členských států tak, aby pojistníci získali vůči pojišťovně občanskoprávní nárok na sdělení údajů podle přílohy III, nebo je pro provedení ve vnitrostátním právu postačující, pokud bude za nesplnění povinnosti sdělit informace podle přílohy III příslušné směrnice pouze uložena sankce regulačním orgánem, např. uložením pokuty, odejmutím licence či přijetím jiného podobného opatření?


title: Věc C-531/06: Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/19

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-531/06)
   (2007/C 42/34)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa, zmocněnec, G. Giacomini a E. Boglione, advokáti)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že

                           a)

                           ponechala v platnosti právní předpis, na základě kterého je provozování soukromých lékáren povoleno pouze fyzickým osobám, které absolvovaly studium farmacie, a společnostem, jejichž společníci jsou výlučně farmaceuty, a

                           b)

                           ponechala v platnosti právní předpisy, které znemožňují společnostem prodávajícím léčiva získat podíly na společnostech, které provozují veřejné lékárny

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 56 ES;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Zákaz pro fyzické osoby, které nejsou farmaceuty, nebo pro společnosti, jejichž společníci nejsou výlučně farmaceuti, nabývat účasti v soukromých lékárnách nejen že omezuje výkon dvou základních svobod zaručených smlouvou, a to volného pohybu kapitálu a svobody usazování, touto kategorií osob, nýbrž jej činí absolutně nemožným.
   Zákaz pro společnosti působící v distribuci léčiv nabývat účasti ve společnostech provozujících veřejné nebo soukromé lékárny by mohl jít nad rámec některých stále platných předpisů italského právního řádu a pravděpodobně může být použit italskými soudy. Takový zákaz představuje omezení jak svobodného pohybu kapitálu tak i výkonu svobody usazování.


title: Věc C-521/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 18. listopadu 2014 – SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft v. If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 18. listopadu 2014 – SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft v. If Vahinkovakuutusyhtiö Oy
   (Věc C-521/14)
   (2015/C 034/13)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein oikeus

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 6 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládat v tom smyslu, že se vztahuje na žalobu o záruku nebo žalobu, kterou je uplatňován jiný s tím rovnocenný nárok úzce související s původní žalobou, kterou podává třetí osoba způsobem přípustným podle vnitrostátního práva proti některému z účastníků řízení, aby o ní bylo rozhodnuto ve stejném soudním řízení?

      (1)  Úř. věst. L 12, s. 1.


title: Věc C-11/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/31

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-11/09) (1)

   2009/C 220/65

      Jednací jazyk: portugalština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc T-144/13: Žaloba podaná dne 13. března 2013 — Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology v. Komise

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/24

         Žaloba podaná dne 13. března 2013 — Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology v. Komise
   (Věc T-144/13)
   2013/C 123/41
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology Co. Ltd (Hangzhou, Čína) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie zrušil rozhodnutí Evropské komise č. H4/JN/Ref.t13.000011, oznámené dopisem ze dne 3. ledna 2013, kterým byla žalobkyně informována o tom, že Komise nepřezkoumá žádost žalobkyně o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství, která byla podána podle čl. 2 odst. 7 písm. b) nařízení Rady č. 1225/2009 v rámci antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů pocházejících z Čínské lidové republiky, jež bylo zahájeno dne 6. září 2012 (AD 590);

               —

               rozhodl, že v souladu s článkem 277 Smlouvy o fungování Evropské unie není v tomto řízení na žalobkyni použitelné nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 ze dne 12. prosince 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 344, s. 1),

               —

               a v důsledku toho nařídil Komisi a případným vedlejším účastníkům řízení, že ponesou veškeré náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává jediného žalobního důvodu, který je totožný se žalobním důvodem uplatňovaným ve věci T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology v. Komise.


title: Věc C-241/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. května 2017 Holistic Innovation Institute, S.L.U., proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. února 2017 ve věci T-706/14, Holistic Innovation Institute v. REA

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. května 2017 Holistic Innovation Institute, S.L.U., proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. února 2017 ve věci T-706/14, Holistic Innovation Institute v. REA
   (Věc C-241/17 P)
   (2017/C 221/18)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Holistic Innovation Institute, S.L.U. (zástupce: J. J. Marín López, advokát)

      Další účastnice řízení: Výkonná agentura pro výzkum (REA)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 16. února 2017, Holistic Innovation Institute v. REA, T-706/14, EU:T:2017:89;

               —

               zrušil rozhodnutí ředitele Výkonné agentury pro výzkum ze dne 24. července 2014 [ARES(2014) 2461172], kterým bylo ukončeno vyjednávání se společností Holistic Innovation Institute, S.L.U., a této společnosti byla odepřena účast na evropských projektech Inachus a ZONeSEC;

               —

               přiznal společnosti Holistic Innovation Institute, S.L.U., náhradu újmy za podmínek popsaných v bodě 177 kasačního opravného prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že Tribunál v napadeném rozsudku uvádí, že pravomoc REA byla dána, takže REA při posuzování způsobilosti společnosti Holistic Innovation Institute a vyloučením této společnosti z vyjednávání v rámci projektů Inachus a ZONeSEC nejednala nad rámec úkolů, které jí byly v souvislosti s řízením sedmého rámcového programu svěřeny (bod 39 napadeného rozsudku).

               2.

               Nesprávné právní posouzení při výkladu oddílu 2.2.2 prvního pododstavce přílohy rozhodnutí 2012/838 spočívající v závěru, že REA může na základě tohoto oddílu vyloučit společnost Holistic Innovation Institute z vyjednávání v rámci projektů Inachus a ZONeSEC (bod 126 napadeného rozsudku).

               3.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že Tribunál v napadeném rozsudku považoval napadené rozhodnutí za odůvodněné (bod 67 napadeného rozsudku), přestože podle napadeného rozhodnutí je plnohodnotnou součástí jeho odůvodnění jednak rozhodnutí Komise ze dne 13. března 2014 [ARES (2014) 710158], kterým byla navrhovatelka vyloučena z účasti na projektu eDIGIREGION (body 57 a 60 až 62 napadeného rozsudku), a jednak závěrečné zprávy o auditu 11-INFS-025 a 11-BA119-016 (body 63 a 64 napadeného rozsudku), přičemž jak proti uvedenému rozhodnutí Komise ze dne 13. března 2014 [ARES (2014) 710158], tak proti závěrečným zprávám o auditu 11-INFS-025 a 11-BA119-016 byly podány žaloby na neplatnost.

               4.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že Tribunál tím, že v napadeném rozsudku uvedl, že REA si od žalobkyně „opakovaně“ vyžádala blíže určené informace (bod 75 napadeného rozsudku), že „zopakovala svou žádost“ v dopise ze dne 14. května 2014 (bod 78 napadeného rozsudku) a že došlo „k opakované výměně korespondence mezi REA a žalobkyní“ (bod 118 napadeného rozsudku), zkreslil hodnocení provedených důkazů.

               5.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že Tribunál tím, že v bodech 8, 77 a 78 napadeného rozsudku odkázal na neexistující dokument, který není součástí spisu, zkreslil hodnocení provedených důkazů.

               6.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v závěru, ke kterému Tribunál dospěl v napadeném rozsudku, a sice že napadené rozhodnutí je opodstatněné (body 80, 84, 94, 108 a 127 napadeného rozsudku), přestože napadené rozhodnutí je v rozporu s oddílem 2.2.2 přílohy rozhodnutí 2012/838, neboť se bez „přesvědčivých a řádně doložených tvrzení“ odchyluje od kladného hodnocení nezávislých externích hodnotitelů ohledně provozní způsobilosti navrhovatelky.

               7.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v nedostatku odůvodnění napadeného rozsudku, neboť Tribunál uvádí, že „žalobkyně nepředložila žádnou skutečnost, na jejímž základě by bylo možné vyvrátit její [REA] argumentaci“ (bod 58 napadeného rozsudku), a že v jejím dopise ze dne 2. června 2014, který předložila v příloze A26 žaloby, je „reprodukována část informací obsažených v informačním dokumentu zmíněném výše v bodě 8, aniž přitom byly doplněny zvláštní informace, o které žádala REA, zmíněné výše v bodech 7, 9 a 10“ (bod 78 napadeného rozsudku).

               8.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v závěru, ke kterému Tribunál dospěl v napadeném rozsudku, a sice že podle harmonogramu stanoveného v mandátech pro vyjednávání bylo ukončení vyjednávání stanoveno „orientačně“ (bod 130 napadeného rozsudku).

               9.

               Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že Tribunál dospěl v napadeném rozsudku k nesprávnému závěru, že náhrada majetkové i nemajetkové újmy způsobené přijetím napadeného rozhodnutí není namístě (body 147, 148 a 150 napadeného rozsudku).


title: Věc F-67/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Rihn v. Europol „Veřejná služba — Zaměstnanec Europolu — Úmluva o Europolu — Služební řád Europolu — Rozhodnutí 2009/371/JAI — Uplatnění PŘOZ na zaměstnance Europolu — Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou — Odmítnutí uzavřít s dočasným zaměstnancem smlouvu na dobu neurčitou“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/70

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Rihn v. Europol
   (Věc F-67/13) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanec Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád Europolu - Rozhodnutí 2009/371/JAI - Uplatnění PŘOZ na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí uzavřít s dočasným zaměstnancem smlouvu na dobu neurčitou“)
   2014/C 253/98
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Philippe Rihn (Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J.Ghosez, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: původně J. Arnould a D. Neumann, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o neobnovení smlouvy žalobce na dobu určitou

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Philippe Rihn ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 31.


title: Věc C-193/15 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. dubna 2016 – Tarif Akhras v. Rada Evropské unie, Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) – Omezující opatření přijatá vůči Syrské arabské republice – Opatření namířená proti osobám a subjektům, které mají prospěch z režimu nebo jej podporují – Důkaz o opodstatněnosti zařazení na seznamy – Soubor nepřímých důkazů – Zkreslení důkazů“

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/20

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. dubna 2016 – Tarif Akhras v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-193/15 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření přijatá vůči Syrské arabské republice - Opatření namířená proti osobám a subjektům, které mají prospěch z režimu nebo jej podporují - Důkaz o opodstatněnosti zařazení na seznamy - Soubor nepřímých důkazů - Zkreslení důkazů“)
      (2016/C 211/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Tarif Akhras (zástupci: S. Millar a S. Ashley, solicitors, D. Wyatt QC, R. Blakeley, barrister)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M.-M. Joséphidès a M. Bishop, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: D. Gauci a L. Havas, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Tarif Akhras ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 205, 22.6.2015.


title: Věc T-349/08: Žaloba podaná dne 26. srpna 2008 – Uralita v. Komise

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/45

         Žaloba podaná dne 26. srpna 2008 – Uralita v. Komise
   (Věc T-349/08)
   (2008/C 285/83)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Uralita SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: I. Forrester, QC, K. Struckmann, P. Lindfelt, J. Garcia-Nieto Esteva, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 11. června 2008 – věc COMP/F/38.695 – Chlorečnan sodný v rozsahu, ve kterém se týká Uralita; a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení, podle článku 230 ES, rozhodnutí Komise K(2008) 2626 konečné ze dne 11. června 2008 (věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný), týkajícího se řízení podle čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 EHP v rozsahu, ve kterém shledává, že žalobkyně musí být prohlášena za společně a nerozdílně odpovědnou za porušení údajně způsobené Aragonesas, ve které má žalobkyně podíl, během období od 16. prosince 1996 do 9. února 2000.
   Žalobkyně uvádí dva žalobní důvody na podporu svých návrhových žádání.
   Zaprvé, tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že přičetla chování Aragonesas společnosti Uralita na základě odpovědnosti mateřské společnosti.
   Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že přičetla chování Aragonesas společnosti Uralita na základě právního nástupnictví.


title: Věc T-45/09: Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 — Al Barakaat International Foundation v. Komise

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/39

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 — Al Barakaat International Foundation v. Komise
   (Věc T-45/09)
   2009/C 153/77
   Jednací jazyk: švédština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Al Barakaat International Foundation (Spånga, Švédsko) (zástupci: L. Silbersky a T. Olsson, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 1190/2008 v rozsahu, ve kterém se týká Al Barakaat International Foundation;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení ve výši, která bude určena později.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení nařízení Komise (ES) č. 1190/2008 ze dne 28. listopadu 2008, kterým se po sto první mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem (1), na základě kterého je žalobkyně zařazena na seznam osob a subjektů, jejichž prostředky a hospodářské zdroje jsou zmrazeny v souladu s nařízením 881/2002 (2). Nařízení č. 1190/2008 bylo přijato poté, co Soudní dvůr vydal svůj rozsudek ze dne 3. září 2008 ve spojených věcech C-402/05 P a C-415/05 P, Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise, Sb. rozh., s. I-0000, kterým byl zrušen předešlý seznam, který obsahoval jméno žalobkyně.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává následujících žalobních důvodů:
   Komise překročila své pravomoci, jelikož povinnost napravit nedostatky ve správním řízení nedává Komisi pravomoc změnit nebo doplnit seznam.
   Porušení povinnosti uvést odůvodnění, zásady řádné péče, práv obhajoby a práva na účinné opravné prostředky, jelikož odůvodnění, proč by měla žalobkyně zůstat na seznamu, neobsahovalo přesné informace týkající se údajné spolupráce mezi žalobkyní na straně jedné a Al-Kajdou, Usámou bin Ládinem a Talibanem na straně druhé.
   Porušení zákazu zpětné účinnosti právních předpisů, jelikož zařazení žalobkyně na seznam bylo založeno na událostech, které nastaly před 10 lety.
   Porušení zásady proporcionality, jelikož opaření týkající se zmrazení stanovená v napadeném nařízení představují nepřiměřený a nepřijatelný zásah, který se dotýká práva respektovat soukromý majetek.

      (1)  Úř. věst. L 322, s. 25.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu (Úř. věst. L 139, s. 9; Zvl. vyd. 18/01, s. 294).


title: Věc C-99/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 2. března 2011 — Spolková republika Německo v. Z

text:
               11.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 173/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 2. března 2011 — Spolková republika Německo v. Z
   (Věc C-99/11)
   2011/C 173/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo

      Žalovaný: Z

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 9 odst. 1 písm. a) směrnice 2004/83/ES (1) vykládán v tom smyslu, že ne každý zásah do svobody náboženského vyznání, který je v rozporu s článkem 9 EÚLP, představuje akt pronásledování ve smyslu uvedené směrnice, nýbrž vážné porušení svobody náboženského vyznání jako základního lidského práva je dáno, pouze je li zasažena samotná podstata této svobody?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:

                           a)

                           Omezuje se podstata svobody náboženského vyznání na vyznávání víry a na duchovní činnost v rámci vlastní domácnosti a v rámci sousedských vztahů, nebo může akt pronásledování ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. a) směrnice 2004/83/ES spočívat také v tom, že v zemi původu vede projevení víry na veřejnosti k ohrožení zdraví, života nebo osobní svobody, a žadatel je proto nucen se ho vzdát?

                           b)

                           V případě, že podstata svobody náboženského vyznání může zahrnovat i určité náboženské projevy na veřejnosti:
                           Je v tomto případě naplněno vážné porušení svobody náboženského vyznání, pokud žadatel uvedené náboženské projevy považuje z vlastního pohledu za nezbytné pro zachování své náboženské identity, nebo je kromě toho nezbytné, aby náboženské společenství, jehož je žadatel členem, tyto náboženské projevy považovalo za hlavní součást své věrouky, nebo mohou z jiných okolností, například z obecných poměrů v zemi původu, vyplývat další omezení?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Existují oprávněné obavy před pronásledováním ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 2004/83/ES, pokud je zřejmé, že žadatel bude po návratu do země původu vykonávat určité — do samotné podstaty nespadající — náboženské úkony, přestože tyto povedou k ohrožení zdraví, života nebo osobní svobody, nebo je možné po žadateli oprávněně požadovat, aby se v budoucnu těchto činností vzdal?

      (1)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96)


title: Věc C-418/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 10. července 2017 – Andreas Fabri a Elisabeth Mathes v. Sun Express Deutschland GmbH

text:
               16.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Nürnberg (Německo) dne 10. července 2017 – Andreas Fabri a Elisabeth Mathes v. Sun Express Deutschland GmbH
   (Věc C-418/17)
   (2017/C 347/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Nürnberg

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Andreas Fabri, Elisabeth Mathes

      Žalovaná: Sun Express Deutschland GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje změna rezervace na jiný let skutkový stav, na který se vztahuje čl. 4 odst. 3 nařízení (1)?
               V případě kladné odpovědi na první otázku:

               2)

               Použije se toto ustanovení rovněž na změnu rezervace, která nebyla iniciována leteckým dopravcem, nýbrž výhradně provozovatelem souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91; Úř. věst. L 46, s. 1.


title: Věc C-450/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 6. listopadu 2006 – Varec SA v. Belgický stát

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/39

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 6. listopadu 2006 – Varec SA v. Belgický stát
   (Věc C-450/06)
   (2006/C 326/82)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Conseil d'État (Belgie)
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Varec SA.

      Žalovaný: Belgický stát.

      Vedlejší účastnice: Diehl Remscheid GmbH & Co
   Předběžná otázka
   „Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (1), ve spojení s čl. 15 odst. 2 směrnice 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (2) a článkem 6 směrnice 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (3), vykládán v tom smyslu, že orgán příslušný k přezkumu stanovenému tímto článkem musí zajistit důvěrnost a právo na respektování obchodního tajemství obsaženého ve spisech, které mu jsou předány dotčenými účastníky řízení, včetně zadavatele, a současně se může sám s těmito informacemi seznámit a takové informace zohlednit?“

      (1)  Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 33.

      (2)  Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114.


title: Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 14. října 2004 ve věci T-60/02, Deutsche Verkehrsbank AG proti Komisi Evropských společenství (Hospodářská soutěž — Článek 81 ES — Dohoda o stanovení cen a způsobech zpoplatnění služeb při směně valut — Německo — Rozsudek pro zmeškání)

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/14

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. října 2004
   ve věci T-60/02, Deutsche Verkehrsbank AG proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Dohoda o stanovení cen a způsobech zpoplatnění služeb při směně valut - Německo - Rozsudek pro zmeškání)
   (2004/C 314/36)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci 60/02, Deutsche Verkehrsbank AG, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), zastoupená M. Klusmannem a F. Wiemerem, advokáty s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 v řízení zahájeném podle článku 81 ES [Věc COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) –bankovní poplatky za směnu měn eurozóny – Německo] (Úř věst. 2003, L 15, s. 1), Soud (pátý senát) ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 v řízení zahájeném podle článku 81 ES [Věc COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) – bankovní poplatky za směnu měn eurozóny – Německo] se v části týkající se žalobkyně zrušuje.

               2.

               Komise ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


title: Věc C-654/11 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 13. prosince 2012 — Transcatab SpA, v likvidaci v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku — Stanovení cen a rozdělení trhů — Přičitatelnost protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, její mateřské společnosti — Presumpce neviny — Právo na obhajobu — Povinnost uvést odůvodnění — Zásada rovného zacházení“ )

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/2

         Usnesení Soudního dvora ze dne 13. prosince 2012 — Transcatab SpA, v likvidaci v. Evropská komise
   (Věc C-654/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Stanovení cen a rozdělení trhů - Přičitatelnost protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, její mateřské společnosti - Presumpce neviny - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada rovného zacházení)
   2013/C 55/03
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Transcatab SpA, v likvidaci (zástupce: G. Mastrantonio, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: L Malferrari, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 5. října 2011 Transcatab v. Komise (T-39/06), kterým Tribunál zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2005) 4012 final ze dne 20. října 2005 v řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák — Itálie) a návrh na snížení pokuty uložené společnosti Transcatab tímto rozhodnutím, jakož i vzájemný návrh Komise směřující ke zvýšení této částky — Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku — Přičitatelnost porušení pravidel hospodářské soutěže, kterých se dopustily dceřiné společnosti, jejich mateřské společnosti — Vyvratitelná domněnka v případě vlastnictví 100 % účasti — Základní zásady upravující provádění důkazů — Povinnost odůvodnění — Právo na obhajobu — Zásada rovného zacházení

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Transcatab SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


title: Věc T-145/12: Žaloba podaná dne 29. března 2012 — Bayerische Motoren Werke v. OHIM (ECO PRO)

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/29

         Žaloba podaná dne 29. března 2012 — Bayerische Motoren Werke v. OHIM (ECO PRO)
   (Věc T-145/12)
   2012/C 165/49
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bayerische Motoren Werke AG (Mnichov, Německo) (zástupkyně: C. Onken, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. ledna 2012 ve věci R 1418/2011-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ECO PRO“ pro výrobky zařazené do tříd 9 a 12 — mezinárodní zápis (IR) č. W 1059979.

      Rozhodnutí průzkumového referenta: odepření ochrany mezinárodního zápisu uvádějícího Evropskou unii.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 v rozsahu, v němž odvolací senát nesprávně konstatoval, že mezinárodní zápis ochranné známky žalobce neměl rozlišovací způsobilost ve smyslu uvedeného článku.


title: Věc C-368/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lyon dne 8. září 2006 – CEDILAC SA v. Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lyon dne 8. září 2006 – CEDILAC SA v. Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie
   (Věc C-368/06)
   (2006/C 281/39)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Tribunal administratif de Lyon
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CEDILAC SA

      Žalovaný: Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie
   Předběžná otázka
   Je normativní text přijatý Francií spolu se zrušením pravidla jednoměsíčního odkladu slučitelný s ustanoveními článku 17 a čl. 18 odst. 4 směrnice Rady Evropských společenství 1977/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977?

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).