title: Věc T-152/16: Žaloba podaná dne 11. dubna 2016 – Megasol Energie v. Komise

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/58

      Žaloba podaná dne 11. dubna 2016 – Megasol Energie v. Komise
      (Věc T-152/16)
      (2016/C 211/72)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Megasol Energie AG (Deitingen, Švýcarsko) (zástupce: T. Wegner, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/185 a 2016/184 ze dne 11. února 2016,

                  —

                  podpůrně zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/185 a 2016/184 ze dne 11. února 2016 v rozsahu, v jakém se jimi ukládá antidumpingové a vyrovnávací clo na solární moduly dovezené žalobkyní do Unie, pokud solární moduly obsahují solární články zaslané původně z Tchaj-wanu z podniků, které jsou osvobozeny od opatření,

                  —

                  podpůrně zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/185 a 2016/184 ze dne 11. února 2016 v rozsahu, v jakém se jimi ukládá antidumpingové a vyrovnávací clo na solární moduly dovezené žalobkyní do Unie, pokud solární moduly obsahují solární články zaslané původně z Tchaj-wanu z různých podniků,

                  —

                  nanejvýš podpůrně zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/185 a 2016/184 ze dne 11. února 2016 v rozsahu, v jakém se týkají žalobkyně,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z neprovedení přezkumu vývozů ze Švýcarska
                  Žalobkyně tvrdí, že antidumpingová cla mohou být rozšířena pouze v případě, kdy by byly splněny předpoklady podle článku 13 základního nařízení o antidumpingových clech (dále jen „základní antidumpingové nařízení“). To zejména znamená, že byl zahájen a účinně proveden přezkum toho, zda v souvislosti s předmětnými vývozy nedochází k obcházení cel.
                  Vzhledem k tomu, že žalobkyně vyvezla solární moduly ze Švýcarska do Unie, ohledně Švýcarska však nebyl v rozporu s čl. 13 odst. 3 základního antidumpingového nařízení zahájen žádný přezkum, na solární moduly žalobkyně nebylo možné uvalit opatření.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného zjištění skutečností týkajících se Tchaj-wanu
                  Komise v rozporu s čl. 13 odst. 1 třetí větou základního antidumpingového nařízení nesprávně zjistila skutkový stav v souvislosti se změnami obchodních toků mezi Čínou a Tchaj-wanem. Zjištěné hodnoty obchodních statistik především vykazovaly nesrovnalosti. Na jejich základě nebylo možno dospět k závěru, že k přemístění zboží v rámci lodní dopravy došlo přes Tchaj-wan. Neexistují ani žádné významné změny obchodních toků, pokud jde o Tchaj-wan, protože nárůst vývozů z Tchaj-wanu byl jen minimální.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nezjištění skutečností týkajících se Švýcarska
                  Na solární moduly vyvezené žalobkyní nemohla být uložena rozšířená cla již proto, že pokud jde o obchodní vztahy mezi Čínou a Švýcarskem, nebyly zjištěny vůbec žádné změny obchodních toků ve smyslu čl. 13 odst. 3 třetího pododstavce základního antidumpingového nařízení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z neexistence neodůvodněných změn obchodních toků
                  I kdyby existovaly změny obchodních toků týkající se Tchaj-wanu a Švýcarska, což neexistovaly, tak Komise nezjistila, že pro to neexistuje žádné odůvodnění.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení, jehož se dopustila Komise při vydání napadených nařízení z důvodu neexistující možnosti osvobození žalobkyně prostřednictvím závazkové faktury
                  Zatímco podniky Unie mohou dovést zboží osvobozené od opatření prostřednictvím závazkové faktury, žalobkyni to není umožněno. Znění daného závazku totiž nezahrnuje podniky z třetích zemí, které používají články z Malajsie nebo Tchaj-wanu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení, jehož se dopustila Komise při vydání napadených nařízení z důvodu porušení základních práv vyplývajících z unijního práva a Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací (dále jen „Dohoda EHS-Švýcarsko“)
                  Žalobkyně konečně namítá porušení svobodné volby povolání a svobody podnikání (články 15, 16 Listiny základních práv Evropské unie, dále jen „LZP“), základního práva na vlastnictví (článek 17 LZP) a zásady rovnosti (článek 20 LZP), protože byla v horším postavení zejména ve srovnání s unijními podniky. Dohoda EHS-Švýcarsko zakazuje diskriminaci podniků ze smluvních států.


title: Věc T-307/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2010 — Earle Beauty v. OHIM (NATURALLY ACTIVE) ( Ochranná známka společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství NATURALLY ACTIVE — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek inherentní rozlišovací způsobilosti — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2010 — Earle Beauty v. OHIM (NATURALLY ACTIVE)
   (Věc T-307/09) (1)

   (Ochranná známka společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství NATURALLY ACTIVE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek inherentní rozlišovací způsobilosti - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 30/68
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Liz Earle Beauty Co. Ltd (Ryde, Ostrov Wight, Spojené království) (zástupci: původně M. Cover, poté K. O’Rourke, solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. května 2009 (věc R 27/2009-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení NATURALLY ACTIVE jako ochranné známky Společenství

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. května 2009 (věc R 27/2009-2) se zrušuje v rozsahu, v němž se jím zamítá zápis slovního označení NATURALLY ACTIVE jakožto ochranné známky Společenství pro sáčky na praní, kosmetické tašky a kufříky, plážové tašky, kabelky, tašky přes rameno, měšce, peněženky, náprsní tašky, neceséry, taštičky na líčidla, plátěné tašky a pouzdra na zrcátka spadající do třídy 18 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnost Liz Earle Beauty Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení, jakož i dvě třetiny nákladů řízení OHIM. OHIM ponese jednu třetinu svých nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 244, 10.10.2009.


title: Věc T-154/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 – ANKO v. Komise „Rozhodčí doložka – Grantové dohody uzavřené na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) – Projekty Perform a Oasis – Způsobilé náklady – Vrácení vyplacených částek – Protinávrh – Úroky z prodlení“

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 – ANKO v. Komise
      (Věc T-154/14) (1)

      („Rozhodčí doložka - Grantové dohody uzavřené na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Projekty Perform a Oasis - Způsobilé náklady - Vrácení vyplacených částek - Protinávrh - Úroky z prodlení“)
      (2016/C 211/54)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atény, Řecko) (zástupci: V. Christianos, S. Paliou a A. Skoulikis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a P. Arenas, zmocněnci, ve spolupráci s O. Lytrou, advokátem)

         Předmět věci

      Návrhy na základě článku 272 SFEU, které na jedné straně zní zaprvé na určení, že žádosti Komise o vrácení dotací, které byly vyplaceny žalobkyni v rámci plnění dohody č. 215754 nazvané „Architektura otevřená pro dostupné služby, integraci a normalizaci“ a dohody č. 215952 nazvané „Komplexní multiparametrický systém pro efektivní a kontinuální hodnocení a sledování pohybové schopnosti v případech Parkinsonovy choroby a jiných neurodegenerativních onemocnění“, uzavřených na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013), jsou neopodstatněné, a zadruhé na to, aby Komisi byla uložena povinnost vyplatit na základě těchto dohod zůstatek nevyplacených dotací, jakož i na straně druhé na to, aby byla žalobkyni na základě protinávrhu uložena povinnost vrátit dotace, které byly podle těchto dohod neoprávněně vyplaceny.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba společnosti ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias se zamítá.

                  2)

                  Společnosti ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias se ukládá, aby Evropské komisi uhradila částku 650 625,37 eur, která odpovídá vrácení finančních příspěvků, které obdržela na základě dohody č. 215754 nazvané „Architektura otevřená pro dostupné služby, integraci a normalizaci“ a dohody č. 215952 nazvané „Komplexní multiparametrický systém pro efektivní a kontinuální hodnocení a sledování pohybové schopnosti v případech Parkinsonovy choroby a jiných neurodegenerativních onemocnění“, uzavřených na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007–2013), zvýšenou o úroky z prodlení ode dne 3. května 2014 s úrokovou sazbou 3,75 %.

                  3)

                  Společnosti ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 175, 10.6.2014.


title: Věc T-59/15: Usnesení Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 – Amitié v. EACEA

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/42

         Usnesení Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 – Amitié v. EACEA
   (Věc T-59/15) (1)

   (2017/C 078/59)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


title: Věc T-62/06: Žaloba podaná dne  23. února 2006  – Eurallumina v. Komise

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/44

         Žaloba podaná dne 23. února 2006 – Eurallumina v. Komise
   (Věc T-62/06)
   (2006/C 86/83)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eurallumina SpA (Portocuso, Itálie) (zástupci: L. Martin Alegi, R. Denton, M. Garcia, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               Buď

                           —

                           zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu, nebo

                           —

                           nařídit, aby stávající osvobození zakotvené v rozhodnutí Rady 2001/224/ES bylo platné až do 31. prosince 2006 a aby veškeré částky, jichž se italský stát vzdal nebo vzdá, nebyly považovány za protiprávní státní podporu, nebo přinejmenším aby tyto nebyly vráceny; nebo

                           —

                           zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu a nařídit, aby stávající osvobození zakotvené v rozhodnutí Rady 2001/224/ES bylo platné až do 31. prosince 2006 a aby veškeré částky, jichž se italský stát vzdal nebo vzdá, nebyly považovány za protiprávní státní podporu, nebo přinejmenším aby tyto nebyly vráceny,

               —

               nebo

                           —

                           zrušit články 1, 4, 5a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkají Eurallumina; nebo

                           —

                           nařídit, aby stávající osvobození zakotvené v rozhodnutí Rady 2001/224/ES bylo platné až do 31. prosince 2006 a aby veškeré částky, jichž se italský stát vzdal nebo vzdá, nebyly považovány za protiprávní státní podporu, nebo přinejmenším aby tyto nebyly vráceny; nebo

                           —

                           zrušit články 1, 4, 5a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkají Eurallumina a nařídit, aby stávající osvobození zakotvené v rozhodnutí Rady 2001/224/ES bylo platné až do 31. prosince 2006 a aby veškeré částky, jichž se italský stát vzdal nebo vzdá, nebyly považovány za protiprávní státní podporu, nebo přinejmenším aby tyto nebyly vráceny;

               —

               alternativně upravit články 5 a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkají Eurallumina, a to tak, že v souladu se stávajícím osvobozením do 31. prosince 2006, nebo přinejmenším do 31. prosince 2003 veškeré částky, jichž se italský stát vzdal nebo vzdá, nebudou vráceny, a

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně zpochybňuje rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 určené Francouzské republice, Irsku a Italské republice týkající se několika rozhodnutí Rady zakotvujících osvobození od spotřební daně pro minerální oleje používané pro výrobu hliníku v Gardanne, regionu Shannon a na Sardinii. Komise v napadeném rozhodnutí uvedla, že tato osvobození představovala státní podporu.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že měla právo očekávat, že stávající osvobození až do konce prosince 2006, navržené Komisí a jednohlasně schválené v rozhodnutí Rady 2001/224/ES (1), je právně platným aktem Společenství, a jakýkoli úkon italského státu nebo žalobkyně vedoucí k jeho provedení a vycházející z něho nemůže vést k protiprávnímu výsledku. Podle žalobkyně tato měla právo očekávat, že částky, kterých se italský stát vzdal na základě legálně poskytnutého osvobození, nebudou v žádném případě vráceny. Tvrzením, že uplatnění osvobození představovalo státní pomoc, již je třeba vrátit za období od 3. února 2002 do 31. prosince 2003, tak Komise údajně porušila práva žalobkyně ohledně dodržování zásady legitimního očekávání, zásady právní jistoty, domněnky platnosti, „lex specialis“, a „užitečného účinku“, jakož i zásady řádné správy.
   Žalobkyně navíc tvrdí, že rozhodnutím o tom, že legitimní očekávání žalobkyně bylo ukončeno dne 2. února 2002, Komise nezohlednila odpovídající období, ve kterém se uskutečnily a byly amortizovány investice do výrobního závodu žalobkyně. Komise tak údajně neuvedla odůvodnění pro napadené rozhodnutí.

      (1)  2001/224/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 12. března 2001 o snížených sazbách spotřební daně a o osvobození od spotřební daně pro některé minerální oleje používané pro zvláštní účely (Úř. věst. L 84, s. 23).


title: Věc C-380/10: Žaloba podaná dne 29. července 2010 — Evropská komise v. Finská republika

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/13

         Žaloba podaná dne 29. července 2010 — Evropská komise v. Finská republika
   (Věc C-380/10)
   ()
   2010/C 260/16
   Jednací jazyk: švédština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a K. Nyberg, zmocněnci)

      Žalovaná: Finská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Finská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES (1) ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE), a v každém případě tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila své povinnosti vyplývající z uvedené směrnice, pokud jde o provincii Åland;

               —

               uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 14. května 2009.

      (1)  Úř. věst. L 108, 25.4.2007, s. 1.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. května 2005 ve věci T-352/02, Creative Technology Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství PC WORKS — Starší národní obrazová ochranná známka W WORK PRO — Zamítnutí zápisu — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/35

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 25. května 2005
   ve věci T-352/02, Creative Technology Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PC WORKS - Starší národní obrazová ochranná známka W WORK PRO - Zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
   (2005/C 182/65)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-352/02, Creative Technology Ltd, se sídlem v Singapuru (Singapur), zastoupená M. Edenboroughem, J. Flintoftem, S. Jonesem a P. Rawlinsonem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnkyně: B. Holst Filtenborg a S. Laitinen), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM byl José Vila Ortiz, s bydlištěm ve Valencii (Španělsko), jejímž předmětem je žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. září 2002 (věc R 265/2001-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi Creative Technology Ltd a José Vila Ortizem, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 25. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


title: Věc T-15/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2015 – Group Nivelles v. OHIM – Easy Sanitairy Solutions (Sprchový odtokový žlab) „(Průmyslový) vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor znázorňující sprchový odtokový žlab — Starší (průmyslový) vzor — Důvody neplatnosti — Novost — Individuální povaha — Viditelné znaky staršího (průmyslového) vzoru — Dotčené výrobky — Články 4 až 7, článek 19 a čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 6/2002“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2015 – Group Nivelles v. OHIM – Easy Sanitairy Solutions (Sprchový odtokový žlab)
   (Věc T-15/13) (1)

   („(Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor znázorňující sprchový odtokový žlab - Starší (průmyslový) vzor - Důvody neplatnosti - Novost - Individuální povaha - Viditelné znaky staršího (průmyslového) vzoru - Dotčené výrobky - Články 4 až 7, článek 19 a čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 6/2002“)
   (2015/C 213/51)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Group Nivelles (Gingelom, Belgie) (zástupce: H. Jonkhout, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: S. Bonne a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Easy Sanitairy Solutions BV (Losser, Nizozemsko) (zástupce: F. Eijsvogels, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 4. října 2012 (věc R 2004/2010-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi I-drain BVBA a Easy Sanitairy Solutions BV.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 4. října 2012 (věc R 2004/2010-3) se zrušuje.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Group Nivelles a Easy Sanitairy Solutions BV.

      (1)  Úř. věst. C 108, 13.4.2013.


title: Věc T-516/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Gruppe Nymphenburg Consult v. EUIPO (Limbic® Types) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Limbic® Types — Neexistence popisného charakteru — Absolutní důvod pro zamítnutí — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Gruppe Nymphenburg Consult v. EUIPO (Limbic® Types)
   (Věc T-516/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Limbic® Types - Neexistence popisného charakteru - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 104/65)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gruppe Nymphenburg Consult AG (Mnichov, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. června 2015 (věc R 1974/2014-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení Limbic® Types jako ochranné známky Evropské unie

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 23. června 2015 (věc R 1974/2014-1) se zrušuje.

               2)

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Gruppe Nymphenburg Consult AG.

      (1)  Úř. věst. C 354, 26. 10. 2015.


title: Věc T-318/14: Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Vinnolit v. Komise „Státní podpory — Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a energeticky náročných podniků — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/67

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Vinnolit v. Komise
   (Věc T-318/14) (1)

   („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a energeticky náročných podniků - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 294/82)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vinnolit GmbH & Co. KG (Ismaning, Německo) (zástupce: M. Geipel, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s H. Wollmannem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci opatření zavedených Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny pocházející z obnovitelných zdrojů a uživatelů s vysokou spotřebou energie [státní podpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)].

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               O návrhu Kontrolního úřadu ESVO na vstup do řízení jako vedlejší účastník již není třeba rozhodnout.

               3)

               Vinnolit GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Spojené věci C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 a C-640/11: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Iberdrola, SA, Gas Natural SDG SA (C-566/11), Gas Natural SDG SA (C-567/11), Tarragona Power SL (C-580/11), Gas Natural SDG SA, Bizcaia Energía SL (C-591/11), Bahía de Bizcaia Electricidad SL (C-620/11), E.ON Generación SL a další (C-640/11) ( „Řízení o předběžné otázce — Ochrana ozonové vrstvy — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství — Způsob přidělování povolenek — Bezplatné přidělování povolenek“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/4

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Iberdrola, SA, Gas Natural SDG SA (C-566/11), Gas Natural SDG SA (C-567/11), Tarragona Power SL (C-580/11), Gas Natural SDG SA, Bizcaia Energía SL (C-591/11), Bahía de Bizcaia Electricidad SL (C-620/11), E.ON Generación SL a další (C-640/11)
   (Spojené věci C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 a C-640/11) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Ochrana ozonové vrstvy - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství - Způsob přidělování povolenek - Bezplatné přidělování povolenek)
   2013/C 367/06
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Iberdrola SA, Gas Natural SDG SA,

      Za přítomnosti: Administración del Estado a další (C-566/11),

      Žalobkyně: Gas Natural SDG SA,

      Za přítomnosti: Endesa SA a další (C-567/11),

      Žalobkyně: Tarragona Power SL,

      Za přítomnosti: Gas Natural SDG SA a další (C-580/11),

      Žalobkyně: Gas Natural SDG SA, Bizcaia Energía SL,

      Za přítomnosti: Administración del Estado a další (C-591/11),

      Žalobkyně: Bahía de Bizcaia Electricidad SL,

      Za přítomnosti: Gas Natural SDG SA a další (C-620/11),

      Žalobkyně: E.ON Generación SL a další (C-640/11)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad článku 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631) — Ochrana ozonové vrstvy — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství — Způsob přidělování povolenek — Bezplatné přidělování povolenek

      Výrok

   Článek 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání uplatnění takových vnitrostátních právních předpisů, jako jsou právní předpisy dotčené ve věcech v původních řízeních, jejichž účelem a účinkem je snížení odměny za výrobu elektřiny o částku, o kterou se uvedená odměna zvýšila z důvodu zahrnutí hodnoty bezplatně přidělených emisních povolenek jako dodatečných výrobních nákladů do cen nabídek k prodeji na velkoobchodním trhu s elektřinou.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.

      Úř. věst. C 39, 11.2.2012.


title: Věc T-70/17: Žaloba podaná dne 31. ledna 2017 – TenneT Holding v. EUIPO – Ngrid Intellectual Property (NorthSeaGrid)

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/59

         Žaloba podaná dne 31. ledna 2017 – TenneT Holding v. EUIPO – Ngrid Intellectual Property (NorthSeaGrid)
   (Věc T-70/17)
   (2017/C 104/82)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: TenneT Holding BV (Arnhem, Nizozemsko) (zástupce: K. Limperg, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ngrid Intellectual Property Ltd (Londýn, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „NorthSeaGrid“ – Přihláška č. 12 223 517

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2016 ve věci R 1607/2015-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-478/14: Žaloba podaná dne 26. června 2014 – Industrias Espadafor a další v. Komise

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/50

         Žaloba podaná dne 26. června 2014 – Industrias Espadafor a další v. Komise
   (Věc T-478/14)
   2014/C 261/79
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Industrias Espadafor, SA (Granada, Španělsko); Tutichip, SAU (Barcelona, Španělsko); Locales, Actividades y Exclusivas Comerciales, SA (Vigo, Španělsko); RNB, SL (La Pobla de Vallbona, Španělsko), a Inversiones Antaviana, SA (Valencie, Španělsko) (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle něj představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;

               —

               podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);

               —

               podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;

               —

               zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jaké byly uvedeny ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.


title: Věc C-460/05: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. července 2007 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie (Směrnice 2005/36/ES — Uznávání odborných kvalifikací — Zdravotní sestry a ošetřovatelé odpovědní za všeobecnou péči — Porodní asistentky — Zvláštní ustanovení použitelná na polské doklady o dosažené kvalifikaci — Platnost — Povinnost uvést odůvodnění — Zavádění aktem o přistoupení)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/6

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. července 2007 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
   (Věc C-460/05) (1)

   (Směrnice 2005/36/ES - Uznávání odborných kvalifikací - Zdravotní sestry a ošetřovatelé odpovědní za všeobecnou péči - Porodní asistentky - Zvláštní ustanovení použitelná na polské doklady o dosažené kvalifikaci - Platnost - Povinnost uvést odůvodnění - Zavádění aktem o přistoupení)
   (2007/C 211/09)
   Jednací jazyk: polština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupci: J. Pietras, M. Szpunar a M. Brzezińska, zmocněnci)

      Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: U. Rösslein a A. Padowska, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. C. Giorgi Fort, R. Szostak a F. Florindo Gijón, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice řízení podporující žalované: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení čl. 33 odst. 2 a čl. 43 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22) – Zvláštní režim uznávání nabytých práv zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči a porodních asistentek, kteří jsou držiteli polského dokladu
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Věc C-133/04: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 20. června 2006 – Španělské království v. Rada Evropské unie

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/31

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 20. června 2006 – Španělské království v. Rada Evropské unie
   (Věc C-133/04) (1)

   (2006/C 224/60)

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-276/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) dne 20. července 2009 — T-Mobile (UK) Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) dne 20. července 2009 — T-Mobile (UK) Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-276/09)
   2009/C 267/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: T-Mobile (UK) Ltd

      Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předběžné otázky

               1)

               Jaká je povaha osvobozené služby, která má „účinek spočívající v převodu finančních prostředků a zahrn[uje] změny právní a finanční situace“?
               Zejména:

               a)

               Vztahuje se osvobození od daně na služby, které by jinak nemusely být poskytnuty žádným peněžním ústavem, který provádí i) odepsání prostředků z jednoho účtu, ii) připsání takových prostředků na jiný účet nebo iii) určité nezbytné zprostředkování mezi úkony i) a ii)?

               b)

               Vztahuje se osvobození od daně na služby, které nezahrnují plnění úkolů spočívajících v odepsání prostředků z jednoho účtu a připsání těchto prostředků na jiný účet, ale v případě, že dojde k převodu finančních prostředků, lze mít za to, že byly příčinou takového převodu?

               2)

               Vztahuje se osvobození od daně uvedené v čl. 13 části B písm. d) bodu 3 šesté směrnice (1) pro „operace týkající se plateb [nebo] převodů“, na takové služby spočívající v získávání a zpracování plateb kreditními a debetními kartami, jaké provádí v projednávaném případě osoba povinná k dani? Vztahuje se na tyto služby čl. 13 část B písm. d) bod 3 zejména tehdy, pokud má zaslání souborů o úhradách na konci každého dne osobou povinnou k dani za účinek to, že automaticky dojde k odpisu částky z účtu zákazníka a připsání částky na účet osoby povinné k dani?

               3)

               Závisí odpověď na druhou otázku na tom, zda autorizační kódy k prováděnému převodu získává osoba povinná k dani sama, nebo zda tyto kódy získává prostřednictvím své banky?

               4)

               Vztahuje se osvobození od daně uvedené v čl. 13 části B písm. d) bodu 1 šesté směrnice pro „sjednání úvěru“ na takové služby, jaké nabízí v projednávaném případě osoba povinná k dani, týkající se plateb kreditní kartou, přičemž tyto služby vedou k odepsání další částky kreditu ze zákazníkova účtu kreditní karty?

               5)

               Vztahuje se osvobození od daně pro „operace týkající se plateb [nebo] převodů“ na takové služby spočívající v přijímání a zpracování plateb prostřednictvím zástupců, kteří jsou třetími stranami, jaké nabízí v projednávaném případě osoba povinná k dani prostřednictvím Post Office a PayPoint?

               6)

               Vztahuje se osvobození od daně pro „operace týkající se plateb [nebo] převodů“ na takové služby spočívající v získávání a zpracování plateb provedených šekem zaslaným osobě povinné k dani nebo jejímu zástupci, přičemž tyto platby musí být zpracovány osobou povinnou k dani a její bankou?

               7)

               Vztahuje se osvobození od daně pro „operace týkající se plateb [nebo] převodů“ na takové služby, jaké nabízí v projednávaném případě osoba povinná k dani, spočívající v příjmu a zpracování plateb provedených na přepážce banky za účelem připsání peněžní částky, prostřednictvím bankovního systému, na bankovní účet osoby povinné k dani?

               8)

               Jaké zvláštní faktory je třeba zohlednit při rozhodování, zda poplatek (jako je v projednávaném případě poplatek za provedení platby), který osoba povinná k dani ukládá svému zákazníkovi za to, že si zvolil provést platbu této osobě povinné k dani prostřednictvím zvláštního způsobu placení, a který je individuálně identifikován ve smluvní dokumentaci, a samostatně specifikován ve fakturách vystavovaných zákazníkům, je pro účely DPH samostatným plněním?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1)


title: Věc C-257/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten) — Švédsko) — Försäkringskassan v. Elisabeth Bergström ( „Migrující pracovníci — Sociální zabezpečení — Dohoda uzavřená mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob — Nařízení EHS č. 1408/71 — Státní příslušník členského státu, který vykonával výdělečnou činnost ve Švýcarsku — Návrat do státu původu“ )

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten) — Švédsko) — Försäkringskassan v. Elisabeth Bergström
   (Věc C-257/10) (1)

   (Migrující pracovníci - Sociální zabezpečení - Dohoda uzavřená mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Nařízení EHS č. 1408/71 - Státní příslušník členského státu, který vykonával výdělečnou činnost ve Švýcarsku - Návrat do státu původu)
   2012/C 39/05
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Försäkringskassan

      Žalovaná: Elisabeth Bergström

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten) — Výklad čl. 3 odst. 1 a článku 72 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 3427/89 ze dne 30. října 1989 (Úř. věst. L 331, s. 1), jakož i Dohody uzavřené mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob (Úř. věst. L 114, s. 6) — Nárok na rodičovské dávky (föräldrapenning) — Vnitrostátní právní předpisy, které podmiňují nárok na vyšší rodinnou dávku, než je zaručená částka, dosažením potřebné doby zdravotního pojištění ve stanoveném období — Výše rodinné dávky určená v závislosti na příjmech z výdělečné činnosti v tomto členském státě — Osoba s bydlištěm ve členském státě (Švédsko), která však dosáhla minimální doby pro přiznání vyšší rodinné dávky v plné délce tím, že byla pojištěna v systému zdravotního pojištění v jiném státě (Švýcarsko)

      Výrok

               1)

               Článek 8 písm. c) dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané dne 21. června 1999 a článek 72 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001 ze dne 5. června 2001, musí být vykládány v tom smyslu, že podmiňuje-li vnitrostátní právní úprava členského státu získání takové rodinné dávky, jako je dávka dotčená v původním řízení, dosažením doby pojištění, zaměstnání či samostatné výdělečné činnosti, je příslušná instituce tohoto členského státu na základě dohody a nařízení č. 1408/71 povinna pro účely přiznání této rodinné dávky zohlednit takovéto doby dosažené v plné délce na území Švýcarské konfederace.

               2)

               Článek 8 písm. a) uvedené dohody a čl. 3 odst. 1, čl. 23 odst. 1 a 2, čl. 72, jakož i bod N odst. 1 přílohy VI k nařízení č. 1408/71, ve znění nařízení č. 1386/2001, musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že se výše takové rodinné dávky, jako je dávka dotčená v původním řízení, určuje podle pravidel o dávkách v nemoci, musí být tato částka ve prospěch osoby, která v plné délce dosáhla doby výdělečné činnosti potřebné ke vzniku tohoto nároku na území jiné smluvní strany, vypočítána s přihlédnutím k příjmům osoby, která má srovnatelnou zkušenost a kvalifikaci a která na území členského státu, v němž je o tuto dávku žádáno, vykonává srovnatelnou činnost.

      (1)  Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


title: Věc T-103/05: Žaloba podaná dne 11. února 2005 P proti Komisi Evropských společenství

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/30

         Žaloba podaná dne 11. února 2005 P proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-103/05)
   (2005/C 132/54)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 11. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství paní P, s bydlištěm v Barceloně (Španělsko), zastoupenou Matíasem Grifulem i Ponsati, advokátem, zapsaným u Ilustre Colegio de Barcelona.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil napadená rozhodnutí ze dne 28. října 2004 a ze dne 10. května 2004;

               2.

               určil, že žalobkyně má nárok na pobírání platu ode dne 15. dubna 2004 do té doby, než bude uznána zdravou a bude moci být považována za práce schopnou;

               3.

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předložená žaloba směřuje proti rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 28. října 2004, kterým bylo poté, co lékařská služba Komise potvrdila, že žalobkyně je schopna cestovat a je schopna pracovat na poloviční úvazek, potvrzeno pozastavení vyplácení platu ode dne 15. dubna 2004 až do doby nástupu do služby v Bruselu.
   V této souvislosti se uvádí, že žalobkyně, jejíž jmenování na místo na zastoupení Komise v Barceloně bylo odůvodněno její rodinnou situací trpí z důvodu zrušení jejího pracovního místa na tomto zastoupení úzkostně-depresivními stavy.
   K odůvodnění svých návrhů žalobkyně uplatňuje:

               —

               porušení článků 11, 12 a 13 Evropské sociální charty, které uznávají právo na ochranu zdraví, sociální zabezpečení a na sociální a lékařskou péči;

               —

               porušení části II Evropského zákoníku sociálního zabezpečení ze dne 16. dubna 1964, především článku 10 v tom, že přiznání práva na návštěvu lékaře v bytě v sobě zahrnuje právo na to, že se nemocný nemusí přemísťovat mimo své bydliště;

               —

               porušení článku 10 úmluvy č. 102 MOP a článku 13 úmluvy č. 130 MOP;

               —

               porušení článků 72 a 73 Služebního řádu.

         Konečně žalobkyně tvrdí, že jí nejsou známy důvody, na základě kterých bylo stanoveno, že může pracovat jen na poloviční úvazek.


title: Věc T-83/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Riva Fire v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 65 UO po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO na základě nařízení (ES) č. 1/2003 — Stanovení cen a platebních lhůt — Omezení nebo kontrola výroby či prodeje — Porušení podstatných formálních náležitostí — Pravomoc Komise — Právní základ — Konzultace Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení — Právo na obhajobu — Vymezení zeměpisného trhu — Uplatnění zásady lex mitior — Porušení článku 65 UO — Pokuty — Závažnost a doba trvání protiprávního jednání — Polehčující okolnosti — Proporcionalita — Použití oznámení o spolupráci z roku 1996“

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Riva Fire v. Komise
   (Věc T-83/10) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 65 UO po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO na základě nařízení (ES) č. 1/2003 - Stanovení cen a platebních lhůt - Omezení nebo kontrola výroby či prodeje - Porušení podstatných formálních náležitostí - Pravomoc Komise - Právní základ - Konzultace Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení - Právo na obhajobu - Vymezení zeměpisného trhu - Uplatnění zásady lex mitior - Porušení článku 65 UO - Pokuty - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Proporcionalita - Použití oznámení o spolupráci z roku 1996“)
   (2015/C 034/25)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Riva Fire (Milán, Itálie) (zástupci: M. Merola, M. Pappalardo a T. Ubaldi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně R. Sauer a B. Gencarelli, poté R. Sauer a R. Striani a nakonec R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s P. Manzinim, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 7492 final ze dne 30. září 2009 v řízení podle článku 65 UO (věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu ve svitcích, opětovné přijetí), ve znění rozhodnutí Komise C (2009) 9912 final ze dne 8. prosince 2009, a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni.

      Výrok rozsudku

               1)

               Výše pokuty uložené společnosti Riva Fire SpA se stanoví na 2 6 0 93  000 eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnost Riva Fire ponese vlastní náklady řízení a uhradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí. Evropská komise ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


title: Věc T-410/07 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2008 – Jurado Hermanos v. OHIM (JURADO) ( Předběžné opatření — Ochranná známka Společenství — Vyškrtnutí ochranné známky — Žádost o navrácení do původního stavu — Návrh na přerušení řízení o vyškrtnutí ochranné známky — Nepřípustnost )

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/28

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2008 – Jurado Hermanos v. OHIM (JURADO)
   (Věc T-410/07 R)
   („Předběžné opatření - Ochranná známka Společenství - Vyškrtnutí ochranné známky - Žádost o navrácení do původního stavu - Návrh na přerušení řízení o vyškrtnutí ochranné známky - Nepřípustnost“)
   (2008/C 92/58)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Jurado Hermanos, SL (Alicante, Španělsko) (zástupce: C. Martín Álvarez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. López Fernández de Corres, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na přerušení řízení o vyškrtnutí slovní ochranné známky č. 240218 a právních účinků rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 866/2007-2) týkajícího se žádosti o navrácení do původního stavu podané Jurado Hermanos až do rozhodnutí Soudu o žalobě v hlavním řízení.
   Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 2. října 2015 ve věci E-3/15 – Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz v. Gemeinde Vaduz (město Vaduz) (Směrnice 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí – Článek 11 – Právo na přístup k postupu soudního přezkumu – Účinek právních předpisů EHP ve vnitrostátních právních řádech – Zásady rovnocennosti a efektivity)

text:
               8.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 457/11

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 2. října 2015
   ve věci E-3/15
   Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz v. Gemeinde Vaduz (město Vaduz)
   (Směrnice 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí – Článek 11 – Právo na přístup k postupu soudního přezkumu – Účinek právních předpisů EHP ve vnitrostátních právních řádech – Zásady rovnocennosti a efektivity)
   (2016/C 457/08)
   Ve věci E-3/15 Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz a Gemeinde Vaduz (město Vaduz) – ŽÁDOST Státního soudního dvora Lichtenštějnského knížectví (Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) k Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu článku 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 2. října 2015 rozsudek, jehož výrok zní:

               1.

               Lichtenštejnsko bylo povinno provést směrnici 2011/92/EU podle rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 230/2012 ze dne 7. prosince 2012 a použít ji na postup posouzení dopadů na životní prostředí, o který běží v původním řízení.

               2.

               Je v rozporu s článkem 11 směrnice 2011/92/EU přijmout obecné rozhodnutí o posouzení dopadů nějakého záměru na životní prostředí, a přitom odkládat vyřešení zásadních otázek týkajících se vlivů daného záměru na životní prostředí, například otázek, které jsou uvedeny v čl. 5 odst. 3 směrnice 2011/92/EU, do následných povolovacích řízení, aniž by nevládní organizace podporující ochranu životního prostředí měly přístup k postupu přezkoumání před soudním orgánem. Rozhodnutí, zda v projednávané věci běží o zásadní otázky, je na vnitrostátním soudu.

               3.

               Právo EHP neukládá, že musí existovat možnost dovolávat se přímo před vnitrostátními soudy ve státech ESVO neprovedených předpisů EHP. Z práva EHP nicméně vyplývá, že vnitrostátní soud má při výkladu vnitrostátních právních předpisů povinnost použít v rámci možností metody výkladu uznávané vnitrostátním právem za účelem dosažení výsledku sledovaného směrnicí 2011/92/EU. Tato povinnost vzniká dnem, kdy se dotyčný právní akt stane součástí Dohody o EHP.

               4.

               Je na předkládajícím soudu, aby s ohledem na zásady rovnocennosti a efektivity určil, které procesní prostředky jsou k dispozici v případě porušení článku 11 směrnice 2011/92/EU.


               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/1

         2010/C 179/01
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 161, 19.6.2010

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 148, 5.6.2010

      Úř. věst. C 134, 22.5.2010

      Úř. věst. C 113, 1.5.2010

      Úř. věst. C 100, 17.4.2010

      Úř. věst. C 80, 27.3.2010

      Úř. věst. C 63, 13.3.2010

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc T-53/09: Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2009 — Cafea v. OHIM — Christian (BEST FARM) ( Ochranná známka Společenství — Námitka — Zpětvzetí námitky — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/53

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2009 — Cafea v. OHIM — Christian (BEST FARM)
   (Věc T-53/09) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitka - Zpětvzetí námitky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2010/C 24/95
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cafea GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: C. Schumann a M. Hartmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: C. Jenewein, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Tribunálem: Dieter Christian (Frankfurt nad Mohanem, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. listopadu 2008 (věc R 420/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Cafea GmbH a Dieterem Christianem

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Cafea GmbH se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení, jakož i náhrada nákladů řízení vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).

      (1)  Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc T-134/13: Žaloba podaná dne 28. února 2013 — Polynt a Sitre v. ECHA

text:
               4.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/26

         Žaloba podaná dne 28. února 2013 — Polynt a Sitre v. ECHA
   (Věc T-134/13)
   2013/C 129/50
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polynt SpA (Scanzorosciate, Itálie) a Sitre Srl (Milán, Itálie) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

               —

               částečně zrušil rozhodnutí ECHA ED/169/2012 týkající se zahrnutí cyklohexan — 1,2 dikarboxylového anhydridu, cis-cyklohexan — 1,2 dikarboxylového anhydridu a trans-cyklohexan — 1,2 dikarboxylového anhydridu (společně označovaných za „HHPA“) jako látek splňujících kritéria stanovená v čl. 57 písm. f) nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) („REACH“) v souladu s článkem 59 REACH, v rozsahu, v němž se týká HHPA a jeho monomerů, a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení nebo nesprávného právního posouzení: i) článek 57 písm. f) REACH se netýká respiračních senzibilizátorů a ii) ECHA neposkytla dostatečné odůvodnění a důkaz, aby prokázala, že HHPA vzbuzoval „stejné obavy“ jako karcinogeny, mutageny nebo reprodukčně toxické látky („CMR“) kategorie 1, jelikož:

                           —

                           látky CMR mají nezvratné účinky, zatímco v případě HHPA účinky respiračního senzibilizátoru nejsou nezvratné,

                           —

                           spotřebitelé nebo pracovníci nejsou vystaveni HHPA,

                           —

                           posouzení HHPA vychází z údajů, které jsou staré a neaktuální,

                           —

                           posouzení nezohlednilo všechny relevantní údaje.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu, jelikož žalobkyně neměly příležitost plně hájit své stanovisko z důvodu nedostatku objektivních kritérií pro posouzení, zda látka vzbuzuje stejnou úroveň obav ve smyslu čl. 57 písm. f) REACH, zejména v případě respiračního senzibilizátoru jako HHPA, a jelikož ECHA nezohlednila všechny informace dostupné nebo poskytnuté ze strany průmyslu během období pro předkládání vyjádření.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, jelikož ECHA měla ve vztahu k HHPA možnost volby opatření a identifikováním HHPA jako látky vzbuzující velmi velké obavy způsobila žalobkyním újmu, která je nepřiměřená sledovaným cílům.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).


title: Věc F-39/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 1. srpna 2016 – Sajewicz- Świackiewcz v. Komise „Veřejná služba – Úředníci – Důchody – Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu – Převod do unijního důchodového systému nároků na důchod nabytých na základě jiných režimů – Rozhodnutí o uznání služebních let vydané na základě nových OPU týkajících se článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu – Článek 81 jednacího řádu – Zjevně neopodstatněná žaloba“

text:
               3.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/45

      Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 1. srpna 2016 – Sajewicz- Świackiewcz v. Komise
      (Věc F-39/13) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Převod do unijního důchodového systému nároků na důchod nabytých na základě jiných režimů - Rozhodnutí o uznání služebních let vydané na základě nových OPU týkajících se článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu - Článek 81 jednacího řádu - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
      (2016/C 364/56)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Jolanta Sajewicz- Świackiewcz (Brusel, Belgie) (zástupci: původně D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a S. Orlandi, advokáti, poté D. de Abreu Caldas, J.-N. Louis a S. Orlandi, advokáti, následně J.-N. Louis a S. Orlandi, advokáti a nakonec J.-N. Louis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Ehrbar a M. G. Gattinara, zmocněnci, poté J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci, následně G. Gattinara, zmocněnec a nakonec G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)

         Předmět věci

      La demande d’annuler la décision fixant la bonification des droits à pension acquis avant l'entrée en service à la Commission en application des nouvelles DGE et la décision de rejet de la réclamation.

         Výrok usnesení

                  1)

                  Žaloba se zamítá jako zjevně neopodstatněná.

                  2)

                  Účastníci řízení ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013, s. 60.


title: Věc C-15/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. ledna 2012 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. ledna 2012 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada
   (Věc C-15/12 P)
   2012/C 89/21
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (zástupci: J.-F. Bellis a R. Luff, avocats)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie a Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

               —

               rozhodnout, že je tento kasační opravný prostředek přípustný a opodstatněný;

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. prosince 2011 ve věci T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada, a rozhodnou o sporu, který je jejím předmětem;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni a zrušit proto antidumpingové clo uložené navrhovatelce nařízením Rady (ES) č. 826/2009 ze dne 7. září 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 1659/2005 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých magnezitových cihel pocházejících z Čínské lidové republiky (1), v rozsahu, v němž jím stanovené antidumpingové clo přesahuje clo, které by bylo použitelné, pokud by bylo stanoveno metodou použitou v původním šetření pro zohlednění nevrácení čínské DPH při vývozu v souladu s čl. 2 odst. 10 základního nařízení (2);

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody, směřující proti tomu, že Tribunál zamítl její druhý žalobní důvod, směřující ke zrušení a vycházející z toho, že Rada a Komise porušily čl. 11 odst. 9 základního antidumpingového nařízení.
   Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl rozhodnout o tom, jaký způsob srovnání vývozních cen a běžné hodnoty byl použit v původním šetření, a nemohl tedy dojít platně k závěru, že v přezkumném řízení nedošlo ke „změně postupu“ ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení. Ve skutečnosti došlo k radikální změně srovnávací metody mezi původním šetřením, kdy bylo srovnání provedeno „bez DPH“, a přezkumným řízením, kdy bylo srovnání provedeno „včetně DPH“. Použití posledně uvedeného postupu vedlo k vyššímu dumpingovému rozpětí, než které by bylo výsledkem použití postupu uplatněného v původním šetření.
   Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že orgány již nejsou oprávněny použít způsob srovnání vývozní ceny a běžné hodnoty uplatněný v původním šetření, pokud vede k úpravě nepovolené čl. 2 odst. 10 písm. b) základního nařízení, čímž zaměnil pojmy „úprava“ a „srovnávací metoda“.
   Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když došel k závěru, že rozdíl v míře vrácení DPH při vývozu mezi obdobím, kterého se týkalo původní šetření, a obdobím, kterého se týkalo přezkumné řízení, zakládá změnu okolností odůvodňující změnu postupu, zatímco nebylo prokázáno, že by tento rozdíl měl za následek nepoužitelnost srovnávací metody použité v původním šetření. Jelikož výjimku související se „změnou okolností“ je třeba vykládat restriktivně, odůvodnění uvedené v odstavcích 62 až 64 napadeného rozsudku tomuto přísnému požadavku neodpovídá.

      (1)  Úř. věst. L 240, s. 7

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45)


title: Věc C-203/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 13. dubna 2017 – Eberhard Schmeer v. TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 13. dubna 2017 – Eberhard Schmeer v. TUIfly GmbH
   (Věc C-203/17)
   (2017/C 221/14)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Eberhard Schmeer

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-22/15: Žaloba podaná dne 19. ledna 2015 – Evropská komise v. Nizozemské království

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/2

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2015 – Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-22/15)
   (2015/C 228/02)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a G. Wils)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Nizozemské království tím, že osvobodilo od daně z přidané hodnoty pronajímání přístavišť a míst ke kotvení plavidel členům sdružení vodních sportů, kteří pro své služby nevyužívají jedné nebo více osob, které jsou u nich zaměstnány, a plachtění nebo volnočasové aktivity, které nelze považovat za sport a tělesnou výchovu, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 2 odst. 1, čl. 24 odst. 1 a článku 133 ve spojení s čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (směrnice o DPH);

               —

               určil, že Nizozemské království tím, že omezilo osvobození pronajímání přístavišť a míst ke kotvení plavidel od daně z přidané hodnoty pouze na sdružení vodních sportů, která pro své služby nevyužívají jedné nebo více osob, které jsou u nich zaměstnány, pokud jde o pronájem členům, kteří provozují sport a tento pronájem úzce souvisí s provozováním tohoto sportu a je za tímto účelem nepostradatelný, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 2 odst. 1, čl. 24 odst. 1 a článku 133 ve spojení s čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice 2006/112/ES;

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Směrnice 2006/112/ES členským státům ukládá, aby osvobodily od daně z přidané hodnoty poskytnutí určitých služeb úzce souvisejících s provozováním sportu a tělesnou výchovou, které poskytují neziskové organizace osobám provozujícím sportovní nebo tělovýchovnou činnost.

               2.

               Článek 11 odst. 1 písm. e) nizozemského Wet Omzetbelasting 1968 (zákon o dani z obratu z roku 1968) osvobozuje od daně z přidané hodnoty služby poskytované sportovními sdruženími svým členům, s výjimkou služeb organizací vodních sportů, které pro své služby využívají jedné nebo více osob, které jsou u dané organizace zaměstnány, pokud tyto služby spočívají v provádění činností souvisejících s plavidly nebo v poskytování přístavišť a míst ke kotvení plavidel s pomocí těchto osob.

               3.

               Komise se domnívá, že nizozemské osvobození od daně je jak příliš extensivní, tak i příliš restriktivní.

               4.

               Komise zaprvé vytýká, že osvobození od daně není omezeno pouze na pronájem členům neziskových sdružení, kteří provozovali sportovní aktivity, nýbrž že se vztahuje i na pronájem členům sdružení, kteří využívali plavidlo zakotvené na pronajatém přístavišti nebo místě ke kotvení pouze k rekreačním účelům nebo dokonce na místě bez toho, aby opustili přístav. V tomto ohledu podle jejího názoru osvobození od daně porušuje čl. 2 odst. 1, čl. 24 odst. 1 a článek 133 směrnice o dani z přidané hodnoty.

               5.

               Komise zadruhé vytýká, že dotčená sdružení nesmějí zaměstnávat žádný personál, aby mohla využít osvobození od daně. Tím Nizozemsko podle jejího názoru zavedlo další podmínku, která jde nad rámec toho, co je přípustné podle článku 133 [ve spojení s čl. 132 odst. 1 písm. m)] směrnice o dani z přidané hodnoty.

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc T-284/16: Žaloba podaná dne 23. května 2016 – Gulli v. EUIPO – Laverana (Lybera)

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/61

         Žaloba podaná dne 23. května 2016 – Gulli v. EUIPO – Laverana (Lybera)
   (Věc T-284/16)
   (2016/C 270/67)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Diego Gulli (Janov, Itálie) (zástupci: M. Andreolini a F. Andreolini, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „Lybera“ – Přihláška č. 12 155 743

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. března 2016, ve věci R 3219/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-538/14: Žaloba podaná dne 16. července 2014 – Peri v. OHIM (Multiprop)

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/22

         Žaloba podaná dne 16. července 2014 – Peri v. OHIM (Multiprop)
   (Věc T-538/14)
   2014/C 329/31
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Peri GmbH (Weißenhorn, Německo) (zástupci: M. Eck a A. Bognár, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. dubna 2014 ve věci R 1661/2013-1;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Multiprop“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 6. 19, a 37 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 5 87  219

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-36/09 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. listopadu 2010 — Transportes Evaristo Molina, SA v. Evropská komise ( Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Španělský trh čerpacích stanic — Dlouhodobé smlouvy o výhradní dodávce paliva — Rozhodnutí Komise — Právo na odkoupení přiznané některým čerpacím stanicím — Podmínky dodávek společností Repsol — Seznam dotyčných čerpacích stanic — Žaloba na neplatnost — Lhůta k podání žaloby — Výchozí bod )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/4

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. listopadu 2010 — Transportes Evaristo Molina, SA v. Evropská komise
   (Věc C-36/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Španělský trh čerpacích stanic - Dlouhodobé smlouvy o výhradní dodávce paliva - Rozhodnutí Komise - Právo na odkoupení přiznané některým čerpacím stanicím - Podmínky dodávek společností Repsol - Seznam dotyčných čerpacích stanic - Žaloba na neplatnost - Lhůta k podání žaloby - Výchozí bod)
   2011/C 13/06
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Transportes Evaristo Molina, SA (zástupci: A. Hernández Pardo, S. Beltrán Ruiz a M. L. Ruiz Ezquerra, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: E. Gippini Fournier, zmocněnec)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (zástupce: F. Lorente Hurtado a P. Vidal Martínez, advokáti)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 14. listopadu 2008, Transportes Evaristo Molina v. Komise (T-45/08), kterým Soud zamítl návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/446/ES ze dne 12. dubna 2006 ohledně řízení podle článku 81 ES (ve věci COMP/B-1/38.348 — Repsol CPP) (shrnutí zveřejněné v Úř. věst. L 176, s. 104), na základě kterého se staly závaznými závazky převzaté společností Repsol CPP, přijatého podle článku 9 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Transportes Evaristo Molina SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc C-174/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. října 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Ministero delle Finanze v. CO.GE.P. srl (Šestá směrnice — DPH — Plnění osvobozená od daně — Nájem nemovitého majetku — Majetek státu)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/14

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. října 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Ministero delle Finanze v. CO.GE.P. srl
   (Věc C-174/06) (1)

   (Šestá směrnice - DPH - Plnění osvobozená od daně - Nájem nemovitého majetku - Majetek státu)
   (2007/C 315/23)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Corte suprema di cassazione
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ministero delle Finanze

      Žalovaná: CO.GE.P. srl
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Corte suprema di cassazione – Výklad čl. 13 části B písm. b) směrnice 77/388/EHS: Šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Osvobození nájmu nemovitého majetku od daně – Koncese k využívání majetku státu
   Výrok
   Článek 13 část B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že takový právní vztah, jako je vztah dotčený v původním řízení, v jehož rámci určitý subjekt získá právo užívat, a to i výhradně, veřejný majetek, konkrétně plochy v přímořské oblasti, na dobu určitou a za protihodnotu, spadá pod pojem „nájem nemovitého majetku“ ve smyslu uvedeného článku.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


title: Věc C-516/09: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Tanja Borger v. Tiroler Gebietskrankenkasse ( „Sociální zabezpečení pracovníků — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Osobní působnost — Výklad pojmu „zaměstnaná osoba“ — Přídavky na péči o dítě — Prodloužení neplacené dovolené“ )

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/7

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Tanja Borger v. Tiroler Gebietskrankenkasse
   (Věc C-516/09) (1)

   (Sociální zabezpečení pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Osobní působnost - Výklad pojmu „zaměstnaná osoba“ - Přídavky na péči o dítě - Prodloužení neplacené dovolené)
   2011/C 139/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Tanja Borger

      Žalovaná: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof — Výklad čl. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) — Přídavky na péči o dítě — Osobní působnost — Výklad pojmu „pracovník“ — Osoba s bydlištěm ve Švýcarsku, která se se svým zaměstnavatelem usazeným v členském státě dohodla na přerušení pracovního poměru z důvodu narození dítěte („Karenz“), a jež přesáhla dvouletou dobu takového přerušení, která je upravena zákonem tohoto členského státu

      Výrok

   Osobě, která se nachází v situaci žalobkyně ve věci v původním řízení, musí být během šestiměsíčního prodloužení neplacené dovolené po narození jejího dítěte přiznáno postavení „zaměstnané osoby“ ve smyslu čl. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971, o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, pokud je dotyčná osoba během této doby pojištěna, a to i pro případ pouze jedné pojistné události, na základě povinného nebo volitelného pojištění v rámci obecného nebo zvláštního systému sociálního zabezpečení uvedeného v čl. 1 písm. a) tohoto nařízení. Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda ve sporu, který mu byl předložen, je tato podmínka splněna.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc C-416/06: Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 10. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/37

         Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 10. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-416/06) (1)

   (2008/C 209/59)

      Jednací jazyk: polština

   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc T-384/06 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 28. března 2007 – IBP a International Building Products France v. Komise Evropských společností (Řízení o předběžných opatřeních — Návrh na odklad vykonatelnosti — Hospodářská soutěž — Zaplacení pokuty — Bankovní záruka — Nedostatek naléhavosti)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/37

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 28. března 2007 – IBP a International Building Products France v. Komise Evropských společností
   (Věc T-384/06 R)
   (Řízení o předběžných opatřeních - Návrh na odklad vykonatelnosti - Hospodářská soutěž - Zaplacení pokuty - Bankovní záruka - Nedostatek naléhavosti)
   (2007/C 96/76)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: IBP Ltd (Tipton, West Midlands, Spojené království) a International Building Products France SA (Sartrouville, Francie) (zástupci: M. Clough, QC, a A. Aldred, solicitor)

      Žalovaná: Komise Evropských společností (zástupci: M. Castillo de la Torre a V. Bottka, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na odklad vykonatelnosti čl. 2 písm. c) a d) rozhodnutí Komise ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F-38.121 – Tvarovky) a zejména zbavení povinnosti poskytnout bankovní záruku, která byla uložena dopisem Komise ze dne 4. října 2006 oznamujícím rozhodnutí žalobkyním.
   Výrok

               1.

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2.

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-569/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Laverana v. OHIM (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION) „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION — Relativní důvod zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Laverana v. OHIM (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)
   (Věc T-569/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION - Relativní důvod zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 354/40)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Německo) (zástupci: J. Wachinger, M. Zöbisch a D. Chatterjee, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. května 2014 (věc R 122/2014-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Laverana GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 361, 13. 10. 2014.


title: Věc C-144/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  20. března 2006  Henkel KGaA proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) vydanému dne  17. ledna 2006  ve věci T-398/04, Henkel KGaA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               20.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. března 2006 Henkel KGaA proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) vydanému dne 17. ledna 2006 ve věci T-398/04, Henkel KGaA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc C-144/06 P)
   (2006/C 121/12)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Henkel KGaA (zástupce: Dr. C. Osterrieth, advokát)

      Další účastníkřízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 17. ledna 2006 ve věci T-398/04 (1), který byl doručen dne 23. ledna 2006 a zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. srpna 2004 (věc R 771/1999-2) týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 000941971;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje porušení hmotného práva, které spočívá v nesprávném právním a skutkovém posouzení požadavku kladeného na rozlišovací způsobilost přihlášené ochranné známky.
   Soud prvního stupně v napadeném rozsudku vycházel nesprávně z předpokladu, že přihlášené označení – trojrozměrná obrazová ochranná známka, věrně znázorňující tabletu do myček nádobí a praček – nemá dostatečnou rozlišovací způsobilost. Tento názor Soudu není v souladu ani s dosavadními kritérii judikatury Soudního dvora v souvislosti s požadavky, které je nutno klást na rozlišovací způsobilost obrazové ochranné známky a nezohledňuje ani skutečnou situaci na relevantním trhu.
   Neexistuje žádný argument ve prospěch „všeobecné zkušenosti“ Soudu, že by dotčené zboží bylo kupováno bez péče, a že by se zcela podstatná část veřejnosti neorientovala zobrazením výrobku. Na rozdíl od tohoto předpokladu Soudu je cílová veřejnost v každém případě zvyklá činit také a jen ze zobrazení specifického, individuálně ztvárněného zboží bezprostřední závěry o výrobci. Na dotčeném trhu se stalo ustálenou praxí, že individuální ztvárnění pracích a mycích tablet má funkci, která bezprostředně poukazuje na původ: každý výrobce používá jiná zabarvení, aby odlišil své výrobky od výrobků jiných výrobců.
   Při přezkumu rozlišovací způsobilosti je třeba zkoumat pouze to, zda je přihlášené označení způsobilé označovat výrobky, pro které je žádáno o zápis jako výrobky pocházející od určitého podniku a tyto výrobky tak rozlišit od výrobků jiných podniků. Osobitost a originalita nejsou nezbytné a přezkum z nich nesmí vycházet. Vzhledem k tomu, že účastník řízení podávající kasační opravný prostředek zvolil vícero prvků ztvárnění, totiž pravoúhlý tvar, uspořádání vrstev, jakož i vložení oválného jádra v kombinaci s volbou třech barev určil dostatek jednotlivých prvků, které dávají obrazovému označení dostatečnou rozlišovací způsobilost.

      (1)  Úř. věst. C 74, s. 18.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. září 2005 ve věci C-512/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch): J. E. J. Blanckaert proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen (Soustava přímých daní — Daň z příjmů pocházející z úspor a investic — Daňová úmluva — Snížení daně vyhrazené pro osoby pojištěné v národním systému sociálního zabezpečení)

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 8. září 2005
   ve věci C-512/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch): J. E. J. Blanckaert proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen (1)

   (Soustava přímých daní - Daň z příjmů pocházející z úspor a investic - Daňová úmluva - Snížení daně vyhrazené pro osoby pojištěné v národním systému sociálního zabezpečení)
   (2005/C 281/06)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-512/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) ze dne 4. prosince 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 8. prosince 2003, v řízení J. E. J. Blanckaert proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen, Soudní dvůr (první senát), ve složení K. Lenaerts (zpravodaj), předseda čtvrtého senátu, zastupující předseda prvního senátu, N. Colneric, K. Schiemann, E. Juhász, a M. Ilešič, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Články 56 ES a 58 ES je třeba vykládat tak, že nebrání právním předpisům členského státu, podle nichž si daňový nerezident, který má v tomto státě příjmy pocházející výlučně z úspor a investic a který není pojištěn v systému sociálního zabezpečení tohoto členského státu, nemůže nárokovat zvýhodnění spočívající ve snížení daně z titulu sociálních pojištění, zatímco daňový rezident, který je v uvedeném systému sociálního zabezpečení pojištěn, požívá při výpočtu svého zdanitelného příjmu těchto snížení, a to i když má pouze příjmy stejné povahy a neplatí příspěvky na sociální zabezpečení.

      (1)  Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


title: Věc C-285/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 14. června 2007 – Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG v. Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 14. června 2007 – Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG v. Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   (Věc C-285/07)
   (2007/C 247/02)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG

      Žalovaný: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   Předběžné otázky

               1)

               Brání čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 (1) daňové úpravě členského státu, podle které může převádějící subjekt při vložení podílů na kapitálové společnosti v EU do jiné kapitálové společnosti v EU dále vést účetní hodnoty převáděných podílů pouze tehdy, pokud přijímající kapitálová společnost převedené podíly sama vykázala v účetních hodnotách (tzv. dvojí propojení účetních hodnot)?

               2)

               Je v případě záporné odpovědi na tuto otázku výše uvedená právní úprava v rozporu s články 43 ES a 56 ES, přestože se tzv. dvojí propojení účetních hodnot vyžaduje i při vložení podílů na kapitálové společnosti do kapitálové společnosti s neomezenou daňovou povinností?

      (1)  Úř. věst. L 225, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. listopadu 2004 ve věci C-372/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundessozialgericht): Roberto Adanez-Vega proti Bundesanstalt für Arbeit (Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Určení použitelných právních předpisů — Dávky v nezaměstnanosti — Podmínky sčítání dob pojištění nebo zaměstnání — Vnitrostátní opatření nezohledňující dobu povinné vojenské služby vykonané v jiném členském státě)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 11. listopadu 2004
   ve věci C-372/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundessozialgericht): Roberto Adanez-Vega proti Bundesanstalt für Arbeit (1)

   (Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Určení použitelných právních předpisů - Dávky v nezaměstnanosti - Podmínky sčítání dob pojištění nebo zaměstnání - Vnitrostátní opatření nezohledňující dobu povinné vojenské služby vykonané v jiném členském státě)
   (2005/C 19/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-372/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundessozialgericht (Německo) ze dne 15. srpna 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 16. října 2002, v řízení Roberto Adanez-Vega proti Bundesanstalt für Arbeit, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Rosas a S. von Bahr, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 11. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Článek 13 odst. 2 písm. f) nařízení Rady č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství, ve znění aktualizovaném nařízením Rady (EHS) č. 2001/83 ze dne 2. června 1983, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2195/91 ze dne 25. června 1991, musí být vykládán tak, že osoba, která má bydliště v některém členském státě a která v něm je nezaměstnaná po vykonání povinné vojenské služby v jiném členském státě, podléhá právním předpisům členského státu bydliště.
               Článek 71 odst. 1 písm. b) bod ii) nařízení č. 1408/71, ve znění pozdějších změn, musí být vykládán tak, že zakládá zvláštní ustanovení pro určení právních předpisů použitelných pro účel dávek v nezaměstnanosti tak, že pokud jsou splněny podmínky tohoto ustanovení, jsou použitelnými právními předpisy ty, které stanoví toto ustanovení.
               Postupujícímu soudu přísluší určit, zda jsou podmínky použití čl. 71 odst. 1 písm. b) bodu ii) ve věci v původním řízení splněny či nikoliv.
               Pokud jsou podmínky použití čl. 71 odst. 1 písm. b) bodu ii) nařízení č. 1408/71, ve znění pozdějších změn, ve věci v původním řízení splněny, použijí se na osobu, která má bydliště v některém členském státě a která je nezaměstnaná po vykonání povinné vojenské služby v jiném členském státě, rovněž právní předpisy členského státu bydliště.

               2)

               Doba povinné vojenské služby v jiném členském státě zakládá „[dobu zaměstnání kterou získala] jako zaměstnaná osoba podle právních předpisů [kteréhokoliv] jiného členského státu“ ve smyslu čl. 67 odst. 1 nařízení č. 1408/71, ve znění aktualizovaném nařízením č. 2001/83, ve znění nařízení č. 2195/91, když je jednak za takovou určena nebo jako taková připuštěna právními předpisy tohoto jiného státu nebo těmito právními předpisy pokládána a uznána za dobu odpovídající době zaměstnání a jednak když byla dotyčná osoba pojištěna ve smyslu čl. 1 písm. a) téhož nařízení během své povinné vojenské služby.
               Podmínka, že „dotyčná osoba získala naposled […] doby pojištění […] v souladu s právními předpisy, na jejichž základě jsou dávky požadovány“, ve smyslu čl. 67 odst. 3 nařízení č. 1408/71, ve znění pozdějších změn, vylučuje povinnost sčítání dob zaměstnání pouze v případě, že doba pojištění byla získána v jiném členském státě po poslední době pojištění získané v souladu s právními předpisy, na jejichž základě jsou dávky požadovány.

               3)

               Za okolností, jako jsou ty ve věci v původním řízení, článek 3 nařízení č. 1408/71, ve znění aktualizovaném nařízením č. 2001/83, ve znění nařízení č. 2195/91, nevylučuje, aby příslušný orgán pro účely posuzování nároku na dávky v nezaměstnanosti nezohledňovala při výpočtu získaných dob pojištění dobu povinné vojenské služby vykonané v jiném členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 7, 11.1.2003.


title: Věc T-168/13: Žaloba podaná dne 18. března 2013 — EPAW v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/36

         Žaloba podaná dne 18. března 2013 — EPAW v. Komise
   (Věc T-168/13)
   2013/C 207/59
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: European Platform Against Windfarms (EPAW) (Kingscourt, Irská republika) (zástupce: C. Kiss, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů s názvem „Obnovitelná energie — hlavní faktor na evropském energetickém trhu“ COM(2012) 271,

               —

               zrušil odpověď Generálního ředitelství „Energie“ Evropské komise č. AG/ss ener.c.l.(2012)1664829 ze dne 21. ledna 2013 na žádost o interní přezkum podanou EPAW.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z toho, že sdělení Komise COM(2012) 271 je protiprávní.

                           —

                           Sdělení Komise COM(2012) 271 nestanoví účast veřejnosti na strategii obnovitelné energie v souladu s Aarhuskou úmluvou.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že sdělení Komise COM(2012) 271 je protiprávní.

                           —

                           Sdělení Komise COM(2012) 271 není v souladu s Aarhuským nařízením (Nařízení EU č. 1367/2006).

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že dopis Komise č. AG/ss ener.c.l.(2012)1664829 je protiprávní.

                           —

                           Dopis Komise neoprávněně stanoví, že aby bylo možné přezkoumat správní akt na základě žádosti o interní přezkum podle nařízení (EU) č. 1367/2006, musí se jednat o individuální akt přijatý orgánem EU, který má závazné právní účinky.