title: Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. února 2012. # Budapesti Erőmű Zrt proti Evropské komisi. # Státní podpory - Velkoobchodní trh s elektřinou - Výhodné podmínky poskytnuté maďarským veřejnoprávním podnikem některým výrobcům elektrické energie v rámci dohod o výkupu elektřiny - Rozhodnutí zahájit řízení stanovené čl. 88 odst. 2 ES - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem a nařizující její navrácení - Nová podpora - Kritérium soukromého investora. # Spojené věci T-80/06 a T-182/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. února 2012 – Budapesti Erőmű v. Komise
      (Spojené věci T-80/06 a T-182/09)
      „Státní podpory – Velkoobchodní trh s elektřinou – Výhodné podmínky poskytnuté maďarským veřejnoprávním podnikem některým výrobcům elektrické energie v rámci dohod o výkupu
         elektřiny – Rozhodnutí zahájit řízení stanovené čl. 88 odst. 2 ES – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem a nařizující její navrácení – Nová podpora – Kritérium soukromého investora“

      1.                     Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Akty, které mají právní účinky – Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací
            řízení ohledně prováděného státního opatření a s tím spojená předběžná kvalifikace jakožto nové podpory – Přípustnost (Článek
            87, odst. 1, ES, čl. 88, odst. 2 a 3, ES a článek 230 ES) (viz body 37–39, 41)
      2.                     Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Přistoupení nového členského státu k Evropské unii – Rozlišování
            podle zvláštních pravidel obsažených v příloze IV aktu o přistoupení – Možnost označit opatření, které původně nepředstavovalo
            státní podporu, za novou podporu – Výhodné podmínky poskytnuté určitým maďarským výrobcům elektřiny – Označení za novou podporu
            (Článek 87 odst. 1 ES a čl. 88 odst. 1 a 3 ES; akt o přistoupení z roku 2003, příloha IV; nařízení Rady č. 659/1999, článek
            1) (viz body 50–51, 54–56, 59)
      3.                     Podpory poskytované státy – Pojem – Posouzení podle kritéria soukromého investora – Dohody o výkupu elektřiny zaručující výrobcům
            elektřiny minimální výkupní množství a návratnost stálých a kapitálových nákladů – Zahrnutí (Článek 87 odst. 1 ES) (viz body
            65–66, 69, 71, 77–79, 82)
      4.                     Podpory poskytované státy – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria posouzení – Liberalizované
            odvětví (Článek 87 odst. 1, ES) (viz body 95–97)
      5.                     Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise, kterým je podpora shledána neslučitelnou se společným trhem a je nařízeno její
            vrácení – Možnost Komise přenechat vnitrostátním orgánům úkol vypočtení přesné částky k vrácení – Uvedení metodiky návratnosti
            v konečném rozhodnutí – Státní podpory na trhu s elektřinou (Článek 88 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 14 odst. 1) (viz
            body 106–110, 113–115)
      6.                     Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Dohody o výkupu elektřiny zaručující výrobcům elektřiny minimální výkupní množství
            a návratnost stálých a kapitálových nákladů – Přijetí jediného rozhodnutí pro všechny dohody o výkupu po přezkumu podobností
            a odlišností veškerých dohod – Přípustnost (Článek 87 odst. 1, ES) (viz body 129–131)
      7.                     Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Zneužití pravomoci – Pojem (Článek 230 ES) (viz bod 140)
      8.                     Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně určité podpory – Povinnost uvést
            odůvodnění –Dosah (Článek 88 odst. 2 a odst. 3 ES a článek 253 ES; nařízení Rady č. 659/1999, článek 6) (viz bod 143)
      Předmět

               Ve věci T‑80/06 návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, oznámeného Maďarsku dopisem ze dne 9. listopadu 2005, o zahájení
                  řízení podle čl. 88 odst. 2 ES týkajícího se státní podpory C 41/2005 (ex NN 49/2005) – „Uvízlé náklady“ v Maďarsku, a ve
                  věci T‑182/09 návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2009/609/ES ze dne 4. června 2008 o státní podpoře C 41/05 poskytované
                  Maďarskou republikou v rámci dlouhodobých dohod o prodeji elektřiny (Úř. věst. 2009, L 225, s. 53)

            Výrok

                  1)

                  	Žaloby se zamítají.

                  2)

                  	Společnosti Budapesti Erőmű Zrt se ukládá náhrada nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 16. dubna 2008. # Citigroup, Inc. a Citibank, NA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CITI - Starší slovní ochranná známka Společenství CITIBANK - Relativní důvod pro zamítnutí - Dobré jméno - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94. # Věc T-181/05.

text:
      ROZSUDEK SOUDU (prvního senátu)
      16. dubna 2008 (*)

      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CITI – Starší slovní ochranná známka Společenství CITIBANK – Relativní důvod pro zamítnutí – Dobré jméno – Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94“
      Ve věci T‑181/05,
      Citigroup, Inc., původně Citicorp, se sídlem v New Yorku, New York (Spojené státy),

      Citibank, NA, se sídlem v New Yorku,

      zastoupené původně V. von Bomhard, A. W. Renckem a A. Pohlmannem, advokáty, poté V. von Bomhard, A. W. Renckem a H. O’Neillem,
         solicitor,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému J. García Murillo a D. Botisem, jako
         zmocněnci,

      žalovanému,
      přičemž další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem, je
      Citi, SL, se sídlem v Madridu (Španělsko), zastoupená M. Peris Riera, advokátkou,

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 1. března 2005 (věc R 173/2004-1),
         týkajícímu se námitkového řízení mezi Citicorp a Citi, SL, jakož i námitkového řízení mezi Citibank NA a Citi, SL,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (první senát),
      ve složení J. D. Cooke, předseda, I. Labucka a M. Prek, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Andová, rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Soudu dne 10. května 2005,
      s přihlédnutím k vyjádření k žalobě OHIM došlému kanceláři Soudu dne 6. dubna 2006,
      s přihlédnutím k vyjádření k žalobě vedlejší účastnice došlému kanceláři Soudu dne 6. dubna 2006,
      s přihlédnutím k nástupnictví společnosti Citygroup Inc. na místo společnosti Citicorp,
      po jednání konaném dne 11. července 2007,
      s přihlédnutím ke znovuotevření ústní části řízení dne 21. listopadu 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Dne 20. prosince 1999 podala Citi, SL, společnost založená podle španělského práva, přihlášku k zápisu ochranné známky Společenství
         u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince
         1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd.17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů.

      2        Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je toto obrazové označení:

      3        Služby, pro které byl zápis ochranné známky požadován, spadají do třídy 36 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění
         výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu:
         „celní služby, oceňování [odhady] nemovitostí, realitní kanceláře, správa a oceňování nemovitostí“.

      4        Dne 11. prosince 2000 byla tato přihláška zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 98/2000.

      5        Dne 12. března 2001 podala Citicorp, která se následně dne 1. srpna 2005 sloučila se Citigroup Inc. a splynula s ní, námitky
         proti zápisu přihlašované ochranné známky, jež byly založeny na následně uvedených starších ochranných známkách a starší přihlášce
         ochranné známky:

      –        německé slovní ochranné známce CITI č. 39847157 zapsané dne 17. března 2000 pro „nemovitostní služby“ a „finanční služby“
         spadající do třídy 36;

      –        přihlášce níže vyobrazené obrazové ochranné známky Společenství č. 1084532 podané dne 23. února 1999 pro „nemovitostní služby“
         a „finanční služby“ spadající do třídy 36:

      –        slovní ochranné známce Společenství CITICORP č. 65367 zapsané dne 9. prosince 1998 pro „nemovitostní služby“ spadající do
         třídy 36.

      6        Téhož dne podala Citibank NA námitky proti zápisu přihlašované ochranné známky, jež byly založeny na následujících jedenácti
         slovních ochranných známkách Společenství zapsaných vesměs pro „ finanční služby“ a „nemovitostní služby“ spadající do třídy
         36: CITIBANK, CITIBANKING, CITICARD, CITIGOLD, CITIPHONE, CITIBASICS, CITIBUSINESS, CITIONE, CITIDIRECT, CITINETTING a THE
         CITI NEVER SLEEPS.

      7        Dopisem ze dne 3. srpna 2001 informoval OHIM účastníky, že byla obě uvedená námitková řízení spojena a bude o nich rozhodováno
         společně.

      8        Rozhodnutím ze dne 24. února 2004 vyhovělo námitkové oddělení námitkám podaným žalobkyněmi na základě čl. 8 odst. 5 nařízení
         č. 40/94, zamítlo přihlášku ochranné známky Společenství a uložilo vedlejší účastnici náhradu nákladů řízení.

      9        Dne 2. března 2004 podala vedlejší účastnice k OHIM odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení.

      10      Rozhodnutím ze dne 1. března 2005 (dále jen „napadené rozhodnutí“) zrušil první odvolací senát OHIM rozhodnutí námitkového
         oddělení. Vyhověl námitkám ohledně služeb oceňování nemovitostí, realitních kanceláří i správy a oceňování nemovitostí, ale
         zamítl je ohledně celních služeb.

      11      Odvolací senát dospěl v podstatě k závěru, že se čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 v projednávané věci neuplatní. Na rozdíl
         od námitkového oddělení odvolací senát shledal, že předložené důkazy nijak nedokládají závěr, že by skupina ochranných známek,
         jejichž společným jmenovatelem je prvek „citi“, měla dobré jméno a že by veřejnost vnímala starší ochrannou známku CITIBANK
         jako součást skupiny ochranných známek náležejících žalobkyním. Podle odvolacího senátu mají žalobkyně pouze jednu ochrannou
         známku s dobrým jménem, a to starší ochrannou známku CITIBANK pouze pro finanční služby. Podle odvolacího senátu si však tato
         starší ochranná známka a přihlašovaná ochranná známka CITI nebyly navzájem podobné ve smyslu čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.
         Odvolací senát měl tudíž za to, že není nutné případ dále zkoumat ve světle naposled uvedeného ustanovení.

      12      Odvolací senát však v napadeném rozhodnutí potvrdil zamítnutí přihlášky k zápisu pro nemovitostní služby podle čl. 8 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 40/94, z důvodu nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou a starší německou ochrannou známka
         CITI zapsanou pro finanční služby a nemovitostní služby. Ohledně celních služeb odvolací senát přihlášku k zápisu povolil,
         neboť měl za to, že tyto služby a služby, na něž se vztahuje starší ochranná známka CITI, si nejsou podobné.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      13      Žalobkyně navrhují, aby Soud:

      –        zrušil napadené rozhodnutí;
      –        uložil OHIM a vedlejší účastnici náhradu nákladů řízení.
      14      OHIM navrhuje, aby Soud:

      –        zamítl první a druhý žalobní důvod žalobkyň;
      –        ohledně třetího žalobního důvodu posoudil, zda mezi dotčenými označeními existují podobnosti:
      –        pokud by Soud dospěl k názoru, že dotčená označení jsou si podobná, buďto aby přistoupil ke zkoumání ostatních podmínek čl. 8
         odst. 5 nařízení č. 40/94 a v tomto případě zrušil napadené rozhodnutí a uložil každému z účastníků řízení nést vlastní náklady,
         nebo aby, pokud by takovéto zkoumání nemohl provést, zrušil napadené rozhodnutí, vrátil věc odvolacímu senátu a uložil každému
         z účastníků řízení nést vlastní náklady;

      –        pokud by Soud rozhodl, že jsou závěry napadeného rozhodnutí, pokud jde o čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 opodstatněné, aby
         zamítl žalobu a uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

      15      OHIM na jednání navrhl, aby Soud rozhodl, že účastnici řízení ponesou vlastní náklady v případě, že žalobkyně budou mít ve
         věci úspěch.

      16      Vedlejší účastnice navrhuje, aby Soud:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
       K přípustnosti určitých návrhových žádání OHIM
      17      Odvolací senát shledal, že v rozporu s tvrzeními žalobkyň neexistovaly podobnosti mezi ochrannou známkou CITIBANK a přihlašovanou
         ochrannou známkou CITI. Ve svém vyjádření k žalobě se však OHIM připojil k argumentům žalobkyň předloženým v rámci druhé části
         třetího žalobního důvodu, že odvolací senát provedl nesprávné posouzení podobností dotčených označení ve smyslu čl. 8 odst. 5
         nařízení č. 40/94.

      18      V tomto ohledu Soud rozhodl ohledně řízení týkajícího se rozhodnutí odvolacího senátu, který rozhodl ve věci námitkové řízení
         tak, že ačkoliv není OHIM aktivně legitimován k podání žaloby proti rozhodnutí odvolacího senátu, nemůže po něm být naopak
         vyžadováno, aby systematicky hájil každé napadené rozhodnutí odvolacího senátu nebo aby nutně navrhoval, že každá žaloba proti
         takovému rozhodnutí má být zamítnuta [rozsudky Soudu ze dne 30. června 2004, GE Betz v. OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE),
         T‑107/02, Sb. rozh. s. II‑1845, bod 34; a ze dne 25. října 2005, Peek & Cloppenburg v. OHIM (Cloppenburg), T‑379/03, Sb. rozh.
         s. II‑4633, bod 22, a ze dne 16. ledna 2007, Calavo Growers v. OHIM – Calvo Sanz (Calvo), T‑53/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce
         rozhodnutí, bod 26].

      19      Nic nebrání tomu, aby se OHIM připojil k návrhovému žádání žalobkyň nebo aby řešení ponechal na úvaze Soudu a zároveň předložil
         veškeré argumenty, které považuje za vhodné pro objasnění věci Soudu (rozsudek BIOMATE, uvedený výše v bodě 18, bod 36, a rozsudek
         Cloppenburg, uvedený výše v bodě 18, bod 22).

       K věci samé
      20      Žalobkyně se na podporu své žaloby dovolávají tří žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z porušení čl. 73 druhé věty
         nařízení č. 40/94, druhý žalobní důvod z porušení čl. 73 první věty a čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 a třetí žalobní důvod
         z porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.

      21      Soud má za to, že je třeba nejprve zkoumat třetí žalobní důvod.

      22      Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 se skládá ze tří částí, v jejichž rámci žalobkyně
         tvrdí, že

      –        odvolací senát neposoudil správně dobré jméno jejich ochranných známek;
      –        odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení podobnosti ochranné známky CITIBANK a přihlašované ochranné známky;
      –        ostatní podmínky čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 jsou v projednávané věci splněny.
       Argumenty účastníků řízení
      23      Pokud jde o první část tohoto žalobního důvodu, žalobkyně v podstatě vytýkají odvolacímu senátu nesprávné zjištění, že neprokázaly
         dobré jméno své skupiny ochranných známek, s výjimkou ochranné známky CITIBANK.

      24      V rámci druhé části žalobkyně tvrdí, že analýza podobností mezi starší ochrannou známkou CITIBANK a přihlašovanou ochrannou
         známkou CITI měla vést k závěru, že tyto ochranné známky umožňují spotřebitelům, aby si vytvořili spojitost mezi službami,
         na které se vztahují.

      25      Podle žalobkyň odvolací senát nesprávně vyložil kritéria, jimiž se řídí podobnost označení v rámci čl. 8 odst. 5 nařízení
         č. 40/94. Odvolací senát měl zkoumat, zda stupeň podobnosti mezi ochrannou známkou s dobrým jménem a přihlašovaným označením
         měl za následek, že si dotčená veřejnost vytvořila mezi nimi spojitost ve smyslu bodů 29 a 30 rozsudku Soudního dvora ze dne
         23. října 2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux (C‑408/01, Recueil, s. I‑12537, dále jen „rozsudek Adidas“). Odvolací senát
         však toto kritérium neuplatnil, ale provedl obvyklé srovnání kolidujících ochranných známek.

      26      Žalobkyně navíc napadají domněnku odvolacího senátu, podle níž má dotčená veřejnost velmi vysokou úroveň pozornosti. Jednak
         finanční služby obecně nevyžadují takovouto úroveň pozornosti, jelikož zahrnují různé druhy služeb, včetně velmi prostých
         činností. Krom toho bral odvolací senát v úvahu pouze spotřebitele, jejichž pozornost na sebe obrací starší ochranná známka,
         zatímco měl vzít zřetel na spotřebitele, jehož se týkají služby uváděné v přihlášce ochranné známky, to znamená „celní služby“
         a služby „realitních kanceláří“.

      27      Veřejnost si ochrannou známku s dobrým jménem CITIBANK zapamatuje zejména díky její rozlišovací předponě (výrazu na počátku
         složeného slova) „citi“, spíše než jejímu popisnému základu (výrazu na konci složeného slova) „bank“. Žalobkyně zdůrazňují,
         že předponu „citi“ nelze považovat za popisný prvek, jelikož toto slovo v anglickém jazyce neexistuje. Dobré jméno ochranné
         známky CITIBANK může spočívat pouze v předponě „citi“, tj. v jejím dominantním a rozlišovacím prvku, neboť prvek „bank“ je
         čistě popisný.

      28      Odvolací senát nevzal ohled na skutečnost, že dobré jméno ochranné známky CITIBANK vstoupilo do obecného podvědomí nejvýrazněji
         v členských státech, kde se běžně nehovoří anglicky, jako jsou Španělsko nebo Řecko. V těchto zemích není bezprostředně pociťována
         souvislost výrazu „citi“ se slovem „city“ (jemuž ve španělštině odpovídá slovo „ciudad“ a v řečtině výraz „polis“).

      29      Krom toho měl podle žalobkyň vzít odvolací senát na zřetel skutečnost, že ochranná známka CITIBANK získala díky svému dobrému
         jménu další význam u veřejnosti, která ji vnímá jako ochranou známku přináležející společnosti Citibank. Veřejnosti nikdy
         nepřipadne na mysl „banka ve městě“, ale okamžitě si vybaví Citibank, velmi známou banku, jejíž zvláštní název zní Citi.

      30      Žalobkyně tvrdí, že mezi dotčenými službami existuje zjevná spojitost, a tudíž i značné riziko, že by přihlašovaná ochranná
         známka mohla neprávem těžit z dobrého jména starších ochranných známek nebo těmto známkám způsobit újmu.

      31      Uvádějí, že poskytovatelé „celních služeb“ nabízejí řadu služeb, které mohou být považovány za finanční služby, jelikož uspokojují
         finanční potřeby spotřebitelů. Zahrnují finanční transakce prováděné na účet jiných podniků, a nikoli na účet poskytovatelů
         samotných, což představuje činnost typickou pro poskytovatele finančních služeb, jakými jsou žalobkyně. Spotřebitelé si tak
         mohou snadno vytvořit spojitost mezi „celními službami“ a finančními službami.

      32      Ohledně služeb týkajících se nemovitostí žalobkyně tvrdí, že mezi nimi a finančními službami existují rovněž spojitosti, zejména
         co se týče úvěrů a hypoték pro účely koupě nemovitostí.

      33      V rámci třetí části žalobního důvodu žalobkyně namítají, že jsou v projednávané věci naplněny i ostatní podmínky čl. 8 odst. 5
         nařízení č. 40/94.

      34      Zaprvé by přihlašované označení neprávem těžilo z dobrého jména skupiny ochranných známek CITI a z dobrého jména ochranné
         známky CITIBANK. Asociace přihlašované ochranné známky s finančními a bankovními službami žalobkyň by totiž vedla k domněnce
         spolehlivosti a bezpečnosti investic, která by se mohla ukázat jako klamná a mohla by mít za neoprávněný následek přenos image.
         Žalobkyně v tomto ohledu zdůrazňují, že ochranná známka CITIBANK je jednou z celosvětově nejváženějších ochranných známek
         a že kvalita ochranných známek obsahujících prvek „citi“ byla prokázána mnoha oceněními získanými za vynikající služby skupiny
         Citigroup.

      35      Zadruhé by užívání přihlašovaného označení mělo za následek rozmělnění dobrého jména a rozlišovací způsobilosti ochranných
         známek CITI. Při vnímání přihlašovaného označení by se spotřebitelům na základě významné pověsti ochranných známek žalobkyň
         bezprostředně vybavily finanční služby žalobkyň. V důsledku toho by se rozlišovací způsobilost těchto ochranných známky snížila
         a veřejnost by přestala spojovat výraz „citi“ s ochrannými známkami žalobkyň.

      36      Zatřetí žalobkyně tvrdí, že existuje značné riziko, že přihlašované označení způsobí újmu dobrému jménu ochranných známek
         CITI. V tomto ohledu zdůrazňují, že právní úprava finančních služeb klade přísnější požadavky než úprava „celních služeb“
         a služeb souvisejících s nemovitostmi. Poskytováním služeb nižší kvality, než je požadováno pro finanční služby, by vedlejší
         účastnice způsobovala újmu dobrému jménu ochranných známek CITI.

      37      Začtvrté žalobkyně podotýkají, že vedlejší účastnice nepředkládá žádný důkaz ohledně užívání přihlašované ochranné známky
         z řádného důvodu.

      38      V rámci první části tohoto žalobního důvodu vyjadřuje i OHIM názor, že starší ochranná známka CITIBANK má velmi dobré jméno
         v oblasti finančních služeb.

      39      OHIM dodává, že čím je rozlišovací způsobilost a dobré jméno ochranné známky významnější, tím spíše lze připustit existenci
         újmy způsobené těmto vlastnostem, jelikož velmi dobré jméno je náchylnější k újmě nebo pokusům o neoprávněné užívání, neboť
         ochranné známky mající dobré jméno jsou snáze rozeznatelné i tehdy, vyskytují-li se v kombinaci s jinými prvky.

      40      Ohledně druhé části tohoto žalobního důvodu má OHIM za to, že odvolací senát řádně neposoudil podobnosti mezi kolidujícími
         označeními ve smyslu čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.

      41      OHIM zdůrazňuje, že dvě ochranné známky jsou si podobné, je-li jedna z nich v úplnosti obsažena ve druhé ochranné známce nebo
         shodují-li se alespoň částečně v jednom nebo několika relevantních aspektech [rozsudek Soudu ze dne 23. října 2002, Matratzen
         Concord v. OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Recueil, s. II‑4335, bod 30]. To platí tím spíše, je-li společný prvek
         dominantnější než prvek rozlišovací, a to buď z důvodu, že vyniká svou velikostí nebo umístěním, anebo z důvodu své poměrně
         vyšší rozlišovací způsobilosti.

      42      Podle OHIM sdílí starší ochranná známka CITIBANK a přihlašovaná ochranná známka CITI prvek „citi“, který je foneticky shodný
         a navíc je v obou případech umístěn na počátku ochranné známky. Nic v tomto ohledu nesvědčí proti použití obecného pravidla,
         podle něhož veřejnost připisuje větší význam začátku slova než jeho konci, zejména tehdy, pokud je, stejně jako v projednávaném
         případě, zakončení starší ochranné známky popisným pro služby, pro něž je chráněna. Mírně stylizované písmo užité v přihlašované
         ochranné známce není natolik nápadné, aby mohlo zásadně změnit její vzhledové vnímání.

      43      Je tudíž více než pravděpodobné, že veřejnost při pohledu na přihlašované označení snadno rozpozná nejdominantnější součást
         starší ochranné známky CITIBANK, a to tím spíše, že slovo „bank“ bude drtivou většinou veřejnosti zemí Evropské unie chápáno
         jako slovo popisující služby, jež označuje a pro něž se těší dobrému jménu. Námitkové oddělení správně tvrdilo, že spotřebitelé
         při pohledu na přihlašovanou ochranou známku zřejmě zaznamenají společné užití výrazu „city“, a tudíž si ji budou nutně spojovat
         se starší ochrannou známkou CITIBANK.

      44      Ohledně třetí části tohoto žalobního důvodu OHIM tvrdí, že třebaže v napadeném rozhodnutí nebyly zkoumány ostatní podmínky
         použití čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94, mohl by Soud z důvodu hospodárnosti řízení posoudit meritum věci jakožto celek. OHIM
         poznamenává, že správní spis obsahuje připomínky účastníků ohledně těchto ostatních podmínek a že námitkové oddělení již o nich
         rozhodlo. Navíc není možné oddělit otázku dobrého jména a podobnosti kolidujících ochranných známek od otázky případné újmy
         nebo neoprávněného prospěchu.

      45      OHIM uvádí, že porovnání dotčených služeb může být užitečné pro určení, zda hrozí riziko, že dojde k rozmělnění, očernění
         nebo parazitování. Bankovní a finanční služby, na které se vztahuje starší ochranná známka CITIBANK, a celní služby, na které
         se vztahuje přihlašovaná ochranná známka CITI, vykazují zjevné spojitosti, jelikož jsou obě spojeny „s obchodními činnostmi“.
         Celní služby a finanční služby mají zásadní význam pro určité obchodní transakce, jako je dovoz a vývoz či mezinárodní přeprava
         zboží. Podle OHIM jsou skupiny zákazníků žalobkyně na jedné straně a vedlejší účastnice na straně druhé tvořeny z velké části
         stejnými osobami v tom smyslu, že zákazníci vedlejší účastnice pravděpodobně znají banku žalobkyň nebo o ní alespoň slyšeli,
         jelikož tyto podniky musí při své činnosti vydávat akreditivy nebo jiné bankovní nástroje.

      46      Vzhledem k předchozím skutečnostem a úvahám má OHIM zaprvé za to, že užití prvku „citi“ ve vztahu ke službám, které vykazují
         určitou spojitost se službami, pro něž starší ochranná známka CITIBANK nepopiratelně získala dobré jméno, to znamená s finančními
         službami, by těžilo z rozlišovací způsobilosti a dobrého jména této ochranné známky.

      47      Zadruhé, co se týče existence rizika rozmělnění zastřením, OHIM tvrdí, že si veřejnost v důsledku velmi dobrého jména ochranné
         známky CITIBANK v oblasti finančních služeb skutečně vytvořila jedinečnou spojitost mezi výrazem „citi“ a činnostmi žalobkyň,
         jež by mohla být oslabena v důsledku rozšíření dalších ochranných známek CITI v jiných souvislostech a jiných oblastech činností.
         Vedlejší účastnice neprokázala, že prvek „citi“ není výlučně spojován se žalobkyněmi ani že se jedná o běžný prvek.

      48      Navíc vedlejší účastnice neprokázala existenci řádného důvodu pro užívání přihlašované ochranné známky. Užívání ochranné známky
         CITI ve Španělsku vedlejší účastnicí nepředstavuje platný důvod, neboť jednak není zeměpisný rozsah ochrany španělské ochranné
         známky shodný s rozsahem pokrytým přihlašovanou ochrannou známkou, a jednak je platnost zápisu předmětem sporu před vnitrostátními
         soudy.

      49      Vedlejší účastnice v rámci první části tohoto žalobního důvodu poukazuje na to, že odvolací senát správně uplatnil pojem „skupina
         ochranných známek“, a tudíž právem konstatoval, že žalobkyně neprokázaly, že by se dotčené ochranné známky, s výjimkou ochranné
         známky CITIBANK, nutně těšily dobrému jménu. Uvádí, že odvolací senát ostatně nezpochybnil dobré jméno ochranné známky CITIBANK.

      50      V rámci druhé části tohoto žalobního důvodu vedlejší účastnice uvádí, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, odvolací senát
         uplatnil vhodná kritéria pro zjištění podobnosti mezi kolidujícími ochrannými známkami v rámci čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94
         (body 40 až 43 napadeného rozhodnutí) a byl si vědom toho, že dané zkoumání bylo méně přísné než zkoumání podle čl. 8 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 40/94. Navíc je zřejmé, že vzhledem k významu finančních služeb jim spotřebitelská veřejnost věnuje zvýšenou
         pozornost.

      51      Výraz „citi“ lze považovat za popisný prvek, jelikož je vyslovován stejně jako slovo „city“. Podle vedlejší účastnice totiž
         samotný název společnosti Citibank původně zněl Citybank. Navíc se veřejnost nedomnívá, že by zvláštní název banky byl Citi.
         Zejména existuje řada ochranných známek CITI, které nepatří žalobkyním a nemají nic společného s ochrannou známkou CITIBANK.

      52      Krom toho se odvolací senát nedopustil pochybení ohledně dobrého jména ochranné známky CITIBANK v zemích, kde se běžně nehovoří
         anglicky, jelikož se lze vskutku domnívat, že pod slovem „city“ si i veřejnost ve Španělsku vybaví město. Vedlejší účastnice
         má za to, že neexistuje žádná podobnost mezi službami, na které se vztahují kolidující ochranné známky, podle faktorů definovaných
         Soudním dvorem, to znamená jejich povahy, účelu, užití a jejich konkurenční nebo komplementární povahy (rozsudek Soudního
         dvora ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 23).

      53      Jelikož se jedná o „celní služby“ (jediné služby, pro něž odvolací senát povolil pokračování řízení o přihlášce ochranné známky),
         nelze je považovat za finanční služby. Argumentace žalobkyň by vedla k absurdnímu závěru, že spojitost s finančními službami
         mají všechna povolání, neboť se často stává, že příslušníci těchto povolání provádějí peněžní převody na účet svých zákazníků.

      54      V rámci třetí části tohoto žalobního důvodu vedlejší účastnice tvrdí, že ostatní podmínky čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94
         nejsou v projednávané věci splněny.

      55      Zaprvé by přihlašovaná ochranná známka neprávem netěžila z žádné ochranné známky žalobkyň. Vedlejší účastnice v tomto ohledu
         zdůrazňuje, že podala přihlášku první ochranné známky CITI v roce 1995, to znamená mnoho let před tím, než byla ochranná známka
         CITIBANK známa ve Španělsku, a rovněž před podáním přihlášek ostatních ochranných známek, na nichž se zakládají námitky v projednávané
         věci. Krom toho žalobkyně neprokázaly možnost přenosu údajně pozitivního image své ochranné známky na jiné výrobky. Vedlejší
         účastnice se v tomto ohledu odvolává na rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 25. dubna 2001, HOLLYWOOD v. Hollywood
         (věc R 283/1999-3). Zejména tvrdí, že mezi službami, na něž se vztahují dotčené ochranné známky, neexistuje žádná spojitost.

      56      Zadruhé neexistuje riziko rozmělnění zastřením vzhledem k neexistenci spojení mezi přihlašovanou ochrannou známkou CITI a starší
         ochrannou známkou CITIBANK.

      57      Zatřetí bez takovéhoto spojení nebo asociace zmíněných ochranných známek není dáno riziko potenciální újmy dobrému jménu ochranné
         známky CITIBANK. Navíc žalobkyně neprokázaly existenci rizika takovéto újmy v projednávané věci, a zejména neprokázaly, že
         by „celní služby“, které nemají žádnou negativní konotaci, mohly způsobit újmu finančním službám.

      58      Začtvrté, co se týče užívání přihlašované ochranné známky z řádného důvodu, vedlejší účastnice připomíná, že tato ochranná
         známka je totožná se dvěma staršími ochrannými známkami zapsanými španělským úřadem pro ochranné známky.

       Závěry Soudu
      59      Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 stanoví, že „[n]a základě námitek majitele starší ochranné známky ve smyslu odstavce 2
         se rovněž nezapíše ochranná známka, pokud je totožná se starší ochrannou známkou nebo je jí podobná a pokud má být zapsána
         pro výrobky nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je starší ochranná známka zapsána, pokud jde o starší ochrannou
         známku Společenství, která má v rámci Společenství dobré jméno, nebo o starší národní ochrannou známku, která má dobré jméno
         v příslušném členském státě, a užívání přihlašované ochranné známky bez řádného důvodu by neprávem těžilo z rozlišovací způsobilosti
         nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim bylo na újmu.“

      60      Vzhledem k tomu, že služby označené v přihlášce ochranné známky nejsou podobné službám, pro něž je zapsána ochranná známka
         CITIBANK, použití čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 v projednávané věci podléhá splnění tří podmínek, a to zaprvé podmínky totožnosti
         nebo podobnosti dotčených ochranných známek, zadruhé podmínky existence dobrého jména starší ochranné známky a zatřetí podmínky
         existence nebezpečí, že užívání přihlašované ochranné známky bez řádného důvodu by neprávem těžilo z rozlišovací způsobilosti
         nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim bylo na újmu.

      61      Jelikož jsou tyto tři podmínky kumulativní, nesplnění jedné z nich postačuje k tomu, aby se ustanovení čl. 8 odst. 5 nařízení
         č. 40/94 nepoužilo [rozsudky Soudu ze dne 25. května 2005, Spa Monopole v. OHIM – Spa-Finders Travel Arrangements (SPA-FINDERS),
         T‑67/04, Sb. rozh. s. II‑1825, bod 30, a ze dne 16. května 2007, La Perla v. OHIM – Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN
         CLASSIC), T‑137/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 26].

      –       K první části žalobního důvodu
      62      Soud konstatuje, že žalobkyně v zásadě tvrdí, že druhá z podmínek uvedených v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 je splněna ohledně
         všech ochranných známek, které jsou součástí jimi uplatňované skupiny ochranných známek. Vytýkají odvolacímu senátu, že tím,
         že od nich požadoval důkaz všeobecné známosti několika ochranných známek dané skupiny ochranných známek, nesprávně použil
         pojem „skupina ochranných známek“.

      63      Jak uvedla vedlejší účastnice, z napadeného rozhodnutí, zejména pak z jeho bodu 20, vyplývá, že odvolací senát nezpochybnil
         dobré jméno ochranné známky CITIBANK. Za těchto okolností a vzhledem k tomu, že mezi účastníky není sporu o tom, že ochranná
         známka CITIBANK má dobré jméno, je třeba mít za to, že je splněna druhá podmínka stanovená v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94,
         aniž by bylo nutno zkoumat, zda je tomu tak i v případě ostatních ochranných známek. Z toho plyne, že není třeba rozhodnout
         o argumentech týkajících se důkazů dobrého jména uplatňovaného ohledně ostatních ochranných známek dané skupiny ochranných
         známek.

      –       K druhé části žalobního důvodu
      64      Co se týče podmínky totožnosti nebo podobnosti dotčených ochranných známek, vyplývá z judikatury Soudního dvora k výkladu
         čl. 5 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států
         o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) (jehož normativní obsah je v podstatě totožný s normativním
         obsahem čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94), že ke splnění podmínky podobnosti není nutné prokázat, že u dotčené veřejnosti existuje
         nebezpečí záměny mezi starší ochrannou známkou mající dobré jméno a přihlašovanou ochrannou známkou. Stačí, že stupeň podobnosti
         mezi těmito ochrannými známkami má za následek, že si dotčená veřejnost mezi nimi vytvoří určitou spojitost (rozsudek Adidas,
         uvedený výše v bodě 25, bod 31).

      65      Existence takové spojitosti musí být posuzována celkově, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného
         případu (rozsudek Adidas, uvedený výše v bodě 25, bod 30). Porovnání označení musí být, co se týče vzhledové, sluchové nebo
         pojmové podobnosti dotčených ochranných známek, založeno na celkovém dojmu, kterým tyto ochranné známky působí, s přihlédnutím
         zejména k jejich rozlišovacím a dominantním prvkům (rozsudek NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC, uvedený výše v bodě 61, bod 35).

      66      Z hlediska vzhledového vede přítomnost slovního prvku „citi“ v obou dotčených ochranných známkách k tomu, že v nich lze spatřovat
         určitou podobnost. Navíc skutečnost, že přihlašovaná ochranná známka CITI je celá obsažena v ochranné známce CITIBANK a že
         tvoří její počáteční část, posiluje tuto vzhledovou podobnost (viz v tomto smyslu rozsudky MATRATZEN, uvedený výše v bodě
         41, body 44, 48 a 50; SPA-FINDERS, uvedený výše v bodě 61, bod 33, a NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC, uvedený výše v bodě 61,
         bod 46).

      67      Soud má za to, že rovněž z hlediska vzhledového představuje nejdominantnější a nejvíce rozlišovací prvek ochranné známky CITIBANK
         prvek „citi“, neboť odlišuje bankovní činnosti žalobkyň od bankovních činností kterékoliv jiné banky.

      68      Z hlediska fonetického Soud shledává, že dotčené ochranné známky mají společné dvě slabiky „ci-ti“ a liší se pouze jednou
         slabikou „bank“.

      69      Co se týče srovnání dotčených ochranných známek po stránce pojmové, je třeba konstatovat, že slovo „citi“ vskutku samo o sobě
         nemá jiný význam než neobvyklý způsob psaní anglického slova „city“. Tento aspekt je společný oběma dotčeným ochranným známkám.
         Popisný prvek „bank“ nelze považovat za dominantní prvek ochranné známky CITIBANK po stránce pojmové. Jelikož existují stovky
         bank, jejichž název končí prvkem „bank“ (Comdirectbank, HypoVereinsbank, Commerzbank atd.), je součástí rozlišující tyto banky
         počáteční část jejich názvu.

      70      Je zřejmé, že slovní prvek „citi“ evokuje anglické slovo „city“. Tyto výrazy jsou foneticky totožné a vzhledově podobné. Vyvstává
         tudíž otázka, zda prvek „citi“ má, či nemá rozlišovací způsobilost, a zejména zda se při jeho vnímání vybaví pojem „město“.
         V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že název banky Citibank původně zněl City Bank of New York a že žalobkyně často používají
         svou ochrannou známku THE CITI NEVER SLEEPS.

      71      Způsob psaní slova „citi“ se nicméně liší od způsobu psaní anglického slova „city“ a spotřebitel finančních služeb si takovouto
         službu nevybere, aniž by předem vnímal název dotyčné finanční instituce v psané nebo tištěné podobě. Navíc veřejnost dotčená
         v projednávané věci sestává z milionů osob, které nehovoří anglicky. Krom toho, jak uvedl OHIM, neexistuje žádná banka, která
         by poskytovala své služby pouze v městských oblastech. Dotyčná banka se původně nazývala City Bank of New York a posléze byla
         z důvodu svého rozvoje a postupného rozšíření přejmenována na Citibank.

      72      Z předchozích skutečností a úvah plyne, že prvek „citi“ má rozlišovací způsobilost.

      73      Takto konstatovaná podobnost mezi dotčenými ochrannými známkami postačuje k tomu, aby si veřejnost mohla mezi nimi vytvořit
         spojitost, jež je nutná pro uplatnění čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94, přičemž je v tomto ohledu nutno připomenout, že pro
         daný účel není požadováno nebezpečí záměny. Soud má tudíž za to, že se odvolací senát dopustil pochybení tím, že se domníval,
         že dotčené ochranné známky si nejsou dostatečně podobné na to, aby bylo možno si mezi nimi vytvořit spojitost, jež musí být
         dána, má-li být uplatněn čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.

      74      Z toho plyne, že tím, že odvolací senát shledal, že si dotčené ochranné známky nejsou podobné, porušil čl. 8 odst. 5 nařízení
         č. 40/94, což představuje dostatečný důvod pro vyhovění této žalobě. Vzhledem k přáním vyjádřeným na jednání hlavními účastníky
         řízení má však Soud za to, že je vhodné pro úplnost zkoumat třetí část žalobního důvodu.

      –       K třetí části žalobního důvodu
      75      Co se týče třetí z podmínek, jejichž výčet je podán v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94, je třeba ji posoudit ve vztahu ke třem
         odlišným druhům nebezpečí, a sice, že by užívání přihlašované ochranné známky bez řádného důvodu zaprvé bylo na újmu rozlišovací
         způsobilosti starší ochranné známky, zadruhé bylo na újmu dobrému jménu starší ochranné známky nebo zatřetí neprávem těžilo
         z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky (rozsudek SPA-FINDERS, uvedený výše v bodě 61, body 43
         až 53; viz rovněž obdobně stanovisko generálního advokáta F. G. Jacobse předcházející rozsudku Adidas, uvedený výše v bodě
         25, Recueil, s. I‑12540, body 36 až 39).

      76      S ohledem na znění čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 stačí pro použití tohoto ustanovení existence pouze jednoho ze tří výše
         uvedených druhů nebezpečí [rozsudek Soudu ze dne 22. března 2007, SIGLA v. OHIM – Elleni Holding (VIPS), T‑215/03, dosud nezveřejněný
         ve Sbírce rozhodnutí, bod 36].

      77      Majitel starší ochranné známky není povinen prokázat existenci skutečného a trvajícího zásahu do jeho ochranné známky, musí
         však předložit skutečnosti a důkazy umožňující dospět prima facie k závěru o nikoli pouze hypotetickém budoucím nebezpečí neoprávněného prospěchu či újmy (rozsudek Soudu SPA-FINDERS, uvedený
         výše v bodě 61, bod 40).

      78      K takovémuto závěru lze dospět zejména na základě logických dedukcí vyplývajících z analýzy pravděpodobností a zohlednění
         praxe obvyklé v relevantním obchodním odvětví, jakož i všech ostatních okolností projednávaného případu.

      79      Neprávem získaný prospěch z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky musí být chápán tak, že zahrnuje
         případy, ve kterých došlo ke zjevnému využívání a zneužívání proslavené ochranné známky nebo pokusům o získání prospěchu z její
         pověsti (rozsudek SPA-FINDERS, uvedený výše v bodě 61, bod 51).

      80      Konečně, čím bude rozlišovací způsobilost a dobré jméno starší ochranné známky významnější, tím spíše lze připustit existenci
         zásahu do starší ochranné známky ve smyslu čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 (rozsudek SPA-FINDERS, uvedený výše v bodě 61,
         bod 41).

      81      Jak již bylo podotknuto, není dobré jméno ochranné známky CITIBANK v Evropském společenství v odvětví bankovních služeb popíráno.
         Z tohoto důvodu je dobré jméno spojováno s charakteristickými znaky bankovního odvětví, jako je platební schopnost, spolehlivost
         a finanční podpora zákazníků z řad soukromých i podnikatelských subjektů při jejich pracovních a investičních činnostech.

      82      Jak uznává OHIM, existuje zjevný vztah, jakož i provázanost, skupiny zákazníků žalobkyň a vedlejší účastnice, mezi celními
         službami a finančními službami, které jsou nabízeny bankami, jako jsou žalobkyně, jelikož zákazníci činní v oblasti mezinárodního
         obchodu a dovozu a vývozu zboží využívají též finanční a bankovní služby potřebné pro tyto transakce. Z toho vyplývá, že existuje
         pravděpodobnost, že tito zákazníci znají banku žalobkyň vzhledem k jejímu velmi dobrému jménu na mezinárodní úrovni.

      83      Za těchto okolností je Soud toho názoru, že existuje velká pravděpodobnost, že užívání přihlašované ochranné známky CITI celními
         agenturami, a tudíž pro činnosti mandatáře provádějícího správu finančních prostředků a nemovitého majetku zákazníků, vede
         k parazitování, tj. k neoprávněnému těžení z dobrého jména ochranné známky CITIBANK a značných investic vynaložených žalobkyněmi
         za účelem dosažení tohoto dobrého jména. Toto užití přihlašované ochranné známky CITI by mohlo rovněž vyvolat dojem, že je
         vedlejší účastnice spojena s žalobkyněmi nebo tvoří jejich součást, a tudíž usnadnit prodej služeb, na které se vztahuje přihlašovaná
         ochranná známka. Jelikož žalobkyně vlastní několik ochranných známek obsahujících prvek „citi“, je toto riziko navíc zvýšené.

      84      Konečně má Soud za to, že vedlejší účastnice nepředložila důkaz, že by pro užívání přihlašované ochranné známky existovaly
         řádné důvody.

      85      Užívání ochranné známky CITI ve Španělsku vedlejší účastnicí nemůže představovat platný důvod, neboť jednak zeměpisný rozsah
         ochrany španělské ochranné známky neodpovídá území, k němuž se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, a jednak je platnost
         zápisu španělské ochranné známky předmětem sporu před vnitrostátními soudy. V téže souvislosti je skutečnost, že vedlejší
         účastnice vlastní jméno domény „citi.es“ bezvýznamná.

      86      Je proto třeba přijmout i třetí část třetího žalobního důvodu, a tudíž zrušit napadené rozhodnutí, aniž by bylo nutno rozhodnout
         o ostatních žalobních důvodech žalobkyň.

       K nákladům řízení
      87      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.

      88      Vzhledem k tomu, že OHIM neměl ve věci úspěch, jelikož napadené rozhodnutí se zrušuje, je důvodné rozhodnout, že posledně
         uvedený ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi. Vedlejší účastnice řízení
         ponese vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (první senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 1. března
            2005 (věc R 173/2004‑1) se zrušuje.
      2)       OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Citigroup, Inc. a Citibank, NA, včetně nákladů vynaložených
            těmito společnostmi v rámci řízení u odvolacího senátu.
      3)      Citi, SL ponese vlastní náklady řízení.

               Cooke

               Labucka

               Prek

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 16. dubna 2008.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               E. Coulon

                     J. D. Cooke

         * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 2. června 1981. # Officier van Justitie proti J. van Dam & Zonen. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Arrondissementsrechtbank Rotterdam - Nizozemsko. # Věc 124/80.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. října 1982. # Interquell Stärke-Chemie GmbH & Co. KG proti Evropskému hospodářskému společenství. # Věc 261/78.


Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 15. prosince 2016.#Aldi GmbH & Co. KG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví.#Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ALDIANO – Starší slovní ochranná známka Evropské unie ALDI – Skutečné užívání starší ochranné známky – Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 – Pravidlo 22 odst. 3 nařízení (ES) č. 2868/95.#Věc T-391/15.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. října 2017.#Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division).#Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 14 odst. 2 písm. b) – Dodání zboží – Motorová vozidla – Finanční leasing s opcí odkupu.#Věc C-164/16.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      4. října 2017 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 14 odst. 2 písm. b) – Dodání zboží – Motorová vozidla – Finanční leasing s opcí odkupu“
      Ve věci C‑164/16,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Odvolací soud (Anglie a Wales) (občanskoprávní senát), Spojené království] ze dne 29. ledna 2016, došlým Soudnímu dvoru dne 21. března 2016, v řízení

         Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs,

      proti

         Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd,

      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, J.-C. Bonichot (zpravodaj) a A. Arabadžev, soudci,
      generální advokát: M. Szpunar,
      vedoucí soudní kanceláře: X. Lopez Bancalari, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 19. ledna 2017,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               –

               za Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd L. Allenem, barrister, a K. Prosserem, QC,

               –

               za vládu Spojeného království G. Brown, J. Kraehling a S. Simmons, jakož i D. Robertsonem, jako zmocněnci, ve spolupráci s O. Thomasem, barrister,

               –

               za nizozemskou vládu M. Bulterman a M. de Ree, jako zmocněnkyněmi,

               –

               za Evropskou komisi L. Lozano Palacios a R. Lyalem, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 31. května 2017,
      vydává tento
      Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1, dále jen „směrnice o DPH“).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (orgán daňové a celní správy ve Spojeném království, dále jen „daňový orgán“) ve věci kvalifikace předání vozidel na základě typové smlouvy, jakožto plnění podléhající dani z přidané hodnoty (DPH).

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               Článek 14 směrnice o DPH stanoví:
               „1.   ‚Dodáním zboží‘ se rozumí převod práva nakládat s hmotným majetkem jako vlastník.
               2.   Kromě plnění podle odstavce 1 se za dodání zboží považují tato plnění:

                        a)

                        převod vlastnického práva k majetku za platbu odškodného na základě příkazu vydaného orgánem veřejné moci nebo jeho jménem nebo vyplývající ze zákona;

                        b)

                        skutečné předání zboží na základě smlouvy o nájmu zboží na dobu určitou nebo o prodeji zboží s odložením platby, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnictví převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky.“

                        c)

                        převod zboží na základě smlouvy, podle níž se vyplácí provize z koupě nebo prodeje [na základě komisionářské smlouvy o obstarání koupě nebo prodeje].

                  3.   Členské státy mohou považovat za dodání zboží předání určitých stavebních prací.“

               4

               Podle čl. 24 odst. 1 směrnice se „poskytnutím služby“ rozumí každé plnění, které není dodáním zboží.

               5

               Článek 63 uvedené směrnice stanoví:
               „Zdanitelné plnění je uskutečněno a daňová povinnost vzniká dodáním zboží nebo poskytnutím služby.“

               6

               Článek 64 odst. 1 téže směrnice zní takto:
               „Dodání zboží jiné než dodání, jehož předmětem je nájem zboží na dobu určitou nebo prodej zboží s odložením platby podle čl. 14 odst. 2 písm. b), a poskytnutí služby, které vede k postupným vyúčtováním nebo postupným platbám, se považuje za uskutečněné uplynutím období, ke kterým se tato vyúčtování nebo tyto platby vztahují.“

         Právo Spojeného království

               7

               Příloha 4 odst. 1 Value Added Tax Act 1994 (zákon z roku 1994 o dani z přidané hodnoty) provádí čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH.

               8

               Článek 189 Consumer Credit Act 1974 (zákon z roku 1974 o spotřebitelských úvěrech) definuje smlouvu o koupi na splátky jako smlouvu, jejímž předmětem je nájem zboží za pravidelné platby ze strany osoby, jíž je zboží takto pronajímáno, která stanoví, že k převodu vlastnického práva na tuto osobu dojde, pokud jsou splněny smluvní podmínky a nastane jedna či více okolností vymezených ve smlouvě, včetně využití opce ze strany této osoby.

               9

               Článek 99 zákona z roku 1974 o spotřebitelských úvěrech stanoví, že dlužník je v rámci smlouvy o koupi na splátky oprávněn kdykoli před splatností poslední platby smlouvu vypovědět. Článek 100 uvedeného zákona stanoví, že v takovém případě je dlužník povinen uhradit věřiteli částku, o kterou případně polovina „celkové ceny“ přesahuje součet již zaplacených částek a částek splatných z celkové ceny bezprostředně před ukončením smlouvy, nestanoví-li smlouva částku nižší.

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               10

               Mercedes-Benz Financial Services UK, dceřiná společnost společnosti Daimler AG, která má sídlo ve Spojeném království, nabízí tři typy smluv k financování užívání motorových vozidel: standardní smlouvu o nájmu zvanou „Leasing“, leasingovou smlouvu nazvanou „Hire Purchase“ a smlouvu o nájmu s opcí odkupu zvanou „Agility“, která kombinuje některé znaky prvních dvou předchozích smluv a má zákazníkům umožňovat odklad rozhodnutí mezi nájmem a koupí na pozdější dobu po předání vozidla.

               11

               Společné těmto třem typům smluv je, že si společnost Mercedes-Benz Financial Services UK ponechává po celou dobu trvání smlouvy vlastnické právo k vozidlu a nájemce hradí měsíční splátky.

               12

               Tyto typy smluv se naopak liší z hlediska možností a způsobů nabytí vozidla.

               13

               Smlouva typu „Leasing“ vylučuje jakýkoli převod vlastnického práva a stanoví maximální počet kilometrů, nad jehož rámec musí zákazník zaplatit smluvní pokutu.

               14

               Na straně druhé smlouvy typu „Hire Purchase“ a „Agility“ upravují převod vlastnického práva, avšak za rozdílných podmínek.

               15

               U prvního typu smlouvy představuje celková částka odvedených měsíčních plateb zpravidla celkovou kupní cenu vozidla spolu s náklady na financování. K nabytí vlastnictví je nutno při ukončení smlouvy uhradit pouze částku v nepatrné výši („náklady na opci“). Tato konečná platba je upravena ve smlouvě a nezávisí na využití opce. Poplatky za opci jsou hrazeny z účtu zákazníka spolu s poslední splátkou, čímž dojde k přechodu vlastnictví. Právní předpisy Spojeného království o ochraně spotřebitele však omezují částku, kterou může prodávající za podmínek smlouvy o koupi na splátky od kupujícího požadovat, takže v praxi se může zákazník vyhnout zaplacení poslední platby vypovězením smlouvy před jejím skončením.

               16

               V případě smlouvy typu „Agility“ jsou měsíční splátky zpravidla nižší než u smlouvy typu „Hire Purchase“, takže jejich celková výše činí přibližně pouze 60 % kupní ceny vozidla včetně nákladů na financování. Pokud si uživatel přeje využít opce odkupu vozidla, musí proto ještě uhradit přibližně 40 % kupní ceny. Tato „vyvazující“ částka má představovat odhadovanou průměrnou zbytkovou hodnotu vozidla na konci smlouvy. Zákazník je tři měsíce před skončením smlouvy dotázán, zda chce využít opce. Podle zjištění předkládajícího soudu využívá opci odkupu vozidla přibližně polovina nájemců.

               17

               Pro účely DPH není sporné, že smlouva typu „Leasing“ spadá do kategorie „poskytování služeb“, takže je na základě článku 64 směrnice o DPH předmětem zdanění při každé měsíční splátce, přičemž základem daně je částka měsíční platby. Nesporné je také to, že smlouva typu „Hire Purchase“ představuje naopak „dodání zboží“ ve smyslu čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH. Podle článku 63 této směrnice proto vzniká daňová povinnost v plném rozsahu předáním vozidla, přičemž základ daně tvoří celková cena dodání.

               18

               Daňový orgán má za to, že smlouva typu „Agility“ představuje stejně jako smlouva typu „Hire Purchase“„dodání zboží“ ve smyslu čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH. Požadoval proto od společnosti Mercedes-Benz Financial Services UK plné uhrazení daně v době předání vozidel, k nimž došlo na základě této smlouvy.

               19

               Mercedes-Benz Financial Services UK napadla tuto kvalifikaci u First-tier Tribunal (Tax Chamber) [soud prvního stupně (daňový senát), Spojené království], jelikož podle jejího názoru musí být smlouva typu „Agility“, která nutně nevyžaduje převod vlastnictví, považována za „poskytování služeb“, a povinnost k DPH vzniká proto pouze pro každou měsíční splátku.

               20

               First-tier Tribunal (Tax Chamber) [soud prvního stupně (daňový senát)] žalobu Mercedes-Benz Financial Services UK zamítl, načež tato podala odvolání k Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) [vyšší soud (senát pro daňové záležitosti), Spojené království], jemuž bylo vyhověno.

               21

               Daňový orgán podal u předkládajícího soudu proti tomuto posledně uvedenému rozhodnutí opravný prostředek. Uvedený soud má za to, že vyřešení sporu, který mu byl předložen, vyžaduje výklad unijního práva a zejména čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH.

               22

               Za těchto podmínek se Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Odvolací soud (Anglie a Wales) (občanskoprávní oddělení), Spojené království] rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Jaký je význam výrazu ‚smlouvy […], v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky‘ v čl. 14 odst. 2 písm. b) [směrnice 2006/112]?

                        2)

                        Vyžaduje zejména výraz ‚za obvyklých okolností‘ v kontextu projednávané věci, aby daňový orgán pouze ověřil, zda je ve smlouvě obsažena opce odkupu, kterou lze využít nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky?

                        3)

                        Podpůrně, vyžaduje výraz ‚za obvyklých okolností‘, aby vnitrostátní orgán provedl hlubší analýzu a určil hospodářský účel smlouvy?

                        4)

                        V případě kladné odpovědi na třetí otázku:

                                 a)

                                 Je výklad čl. 14 odst. 2 dotčen tím, zda je pravděpodobné, že zákazník opci odkupu využije?

                                 b)

                                 Je výše ceny splatné při využití opce odkupu relevantní pro účely určení hospodářského účelu smlouvy?“

         K předběžným otázkám

               23

               Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda a v jakém rozsahu je třeba výraz „smlouva o nájmu, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky“ použitý v čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH, vykládat v tom smyslu, že se vztahuje na takovou smlouvu o nájmu s opcí odkupu, jako je typ smlouvy dotčené ve věci v původním řízení.

               24

               Úvodem je třeba připomenout, že taková smlouva o nájmu motorového vozidla s opcí odkupu, jako je smlouva typu „Agility“ nabízená společností Mercedes-Benz Financial Services UK, patří mezi smlouvy nazývané smlouvy o finančním nebo kapitálovém leasingu.

               25

               Jak uvedl generální advokát v bodech 22 a 23 svého stanoviska, vyznačují se tyto smlouvy tím, že slouží jako náhrada za bezprostřední nabytí vlastnictví, jelikož leasingový nájemce může věc užívat, aniž musí v okamžiku, kdy mu je věc předána, uhradit celou kupní cenu.

               26

               Tento typ smluv může nebo nemusí mít charakteristiky srovnatelné s nabytím věci, jelikož v nich strany mohou ujednat, že se leasingový nájemce může rozhodnout uvedenou věc po uplynutí doby nájmu nabýt, či nikoli (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2012, Eon Aset Menidjmunt, C‑118/11, EU:C:2012:97, body 34 a 37).

               27

               Skutečnost, že má být na konci smlouvy převedeno vlastnické právo nebo že současná hodnota splátek je prakticky totožná s prodejní hodnotou zboží, představují, samostatně nebo společně, kritéria umožňující určit, zda smlouva může být kvalifikována jako „smlouva o finančním leasingu“ (viz rozsudky ze dne 16. února 2012, Eon Aset Menidjmunt, C‑118/11, EU:C:2012:97, bod 38 a ze dne 2. července 2015, NLB Leasing, C‑209/14, EU:C:2015:440, bod 30).

               28

               Kvalifikace smlouvy jako „smlouvy o finančním leasingu“ však nemá sama o sobě takovou povahu, aby skutečné předání věci uskutečněné na jejím základě bylo považováno za operaci spadající do kategorie operací podléhajících DPH. K tomu, aby bylo takové předání považováno za „dodání zboží“ ve smyslu směrnice o DPH, je ještě třeba zjistit, zda je předmětem smlouvy „nájem obsahující klauzuli, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky“ ve smyslu čl. 14 odst. 2 písm. b) této směrnice.

               29

               Tato právní kvalifikace vyžaduje splnění dvou předpokladů.

               30

               Zaprvé je třeba toto ustanovení vykládat tak, že předpokládá, že smlouva, na jejímž základě dochází k předání věci, musí obsahovat výslovnou klauzuli o přechodu vlastnictví k této věci z leasingového pronajímatele na leasingového nájemce.

               31

               Ze samotného znění čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH totiž vyplývá, že toto ustanovení odkazuje nikoli na převod práva nakládat s hmotným majetkem jako vlastník, jako je tomu v případě prvního odstavce tohoto článku, ale explicitně na „nabytí vlastnictví“ k tomuto zboží.

               32

               Kromě toho používá toto ustanovení výraz „splátky“, který je rozšířený u úvěrových smluv a je naopak neobvyklý u čistě nájemních smluv, které obecně hovoří o „nájemném“.

               33

               Jak uvedl generální advokát v bodě 50 svého stanoviska, pokud smlouva obsahuje opci odkupu předmětu leasingu, lze mít za to, že obsahuje výslovnou klauzuli o přechodu vlastnictví.

               34

               Zadruhé musí z ustanovení smlouvy, objektivně posuzovaných k okamžiku jejího podpisu, jasně vyplývat, že vlastnické právo k věci přejde automaticky na leasingového nájemce, jestliže smlouva bude plněna podle plánu až do jejího konce.

               35

               Z výrazu „za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky“ nelze totiž vyvodit nic jiného než to, že zaplacení poslední částky leasingovým nájemcem dlužné na základě smlouvy vede právně k přechodu vlastnictví k věci, která je předmětem smlouvy, na tohoto nájemce.

               36

               Pokud smlouva upravuje doložku, která tak jako v případě typu smlouvy dotčené ve věci v původním řízení stanoví, že leasingový nájemce má možnost využít opce odkupu, je nutné příslovečné spojení „za obvyklých okolností“ považovat za výraz, který odkazuje pouze na to, že smlouva plněná v dobré víře jejími stranami bude v souladu se zásadou pacta sunt servanda plněna předvídatelně až do jejího konce.

               37

               Jak uvedl generální advokát v bodech 51 a 53 svého stanoviska, je toto smluvně určené vyústění přechodu vlastnického práva neslučitelné s existencí skutečné ekonomické alternativy pro leasingového nájemce, která mu umožňuje, aby v okamžiku, v němž se musí rozhodnout, v závislosti na vlastních zájmech věc buď nabyl, tuto věc leasingovému pronajímateli vrátil, anebo si ji nadále pronajal.

               38

               Jinak by tomu bylo pouze tehdy, kdyby se využití opce odkupu, byť zcela formálně fakultativní, zdálo být v praxi z hlediska finančních smluvních podmínek jedinou ekonomicky rozumnou volbou, kterou by mohl leasingový nájemce učinit. Tak tomu může být zejména v případě, stanoví-li tak smlouva, pokud v okamžiku, k němuž může být opce využita, bude součet smluvních splátek odpovídat prodejní ceně věci včetně nákladů na financování a leasingový nájemce nebude muset v důsledku využití opce uhradit značnou dodatečnou částku.

               39

               Takový výklad znění čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH je potvrzen obecnou systematikou této směrnice v oblasti klasifikace zdanitelných plnění.

               40

               Jakýkoli jiný výklad by totiž nutil vnitrostátní daňové orgány u smluv, které se tak jako smlouvy v projednávané věci objektivně nepojí od počátku jejich plnění ke zdanitelným operacím, provádět šetření za účelem zjištění úmyslu smluvního partnera osoby povinné k dani k okamžiku využití opce, a případně k provedení oprav.

               41

               Taková povinnost by přitom byla v rozporu s cílem sledovaným systémem DPH, jímž je zajištění právní jistoty a usnadnění úkonů spojených s výběrem daně tím, že se až na výjimečné případy bude vycházet z objektivní povahy dotyčného plnění (obdobně viz rozsudek ze dne 6. dubna 1995, BLP Group, C‑4/94, EU:C:1995:107, bod 24).

               42

               Skutečnost, zda smlouva, na jejímž základě bylo vozidlo předáno uživateli, splňuje podmínky uvedené v tomto rozsudku, musí určit v konkrétním případě a v závislosti na okolnostech vlastních každé věci pouze vnitrostátní soud, který je příslušný k posouzení skutkového stavu.

               43

               Z výše uvedených úvah vyplývá, že výraz „smlouva o nájmu, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky“ použitý v čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice o DPH, musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na typovou smlouvu o nájmu s opcí odkupu, pokud lze z finančních podmínek smlouvy vyvodit, že využití opce se jeví jako jediná ekonomicky rozumná volba, kterou bude moci nájemce v daném okamžiku učinit, pokud je smlouva plněna až do konce, což musí ověřit vnitrostátní soud.

         K nákladům řízení

               44

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

                     Výraz „smlouva o nájmu, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnické právo převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky“ použitý v čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na typovou smlouvu o nájmu s opcí odkupu, pokud lze z finančních smluvních podmínek vyvodit, že využití opce se jeví jako jediná ekonomicky rozumná volba, kterou bude moci nájemce v daném okamžiku učinit, pokud je smlouva plněna až do konce, což musí ověřit vnitrostátní soud.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26. října 2006. # Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/42/ES - Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě. # Věc C-77/06.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26 října 2006 – Komise v. Lucembursko
       (Věc C‑77/06)
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2001/42/ES – Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí – Neprovedení ve stanovené lhůtě“
      Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Situace ke zohlednění – Stav po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (Článek 226 ES) (viz bod 6)
      Předmět

               Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského
                  parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř.
                  věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157)

            Výrok

                  1)

                  Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se
                     směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001, o posuzování vlivů některých plánů a programů na
                     životní prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

                  2)

                  Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 12. dubna 2013. # Irish Music Rights Organisation Ltd proti Evropské komisi. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny. # Věc T-415/08.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. ledna 1984. # Ludwig-Maximilians-Universität München proti Hauptzollamt München-West. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Finanzgericht München - Německo. # Osvobození od cla pro vědecké přístroje. # Věc 45/83.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. února 2006.#Siemens AG proti VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesgerichtshof - Německo.#Sbližování právních předpisů - Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES - Srovnávací reklama - Protiprávní těžení z dobré pověsti rozlišovacího znaku soutěžitele.#Věc C-59/05.

text:
      Věc C-59/05
      Siemens AG
      v.
      VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof )
      „Sbližování právních předpisů – Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES – Srovnávací reklama – Protiprávní těžení z dobré pověsti rozlišovacího znaku soutěžitele“
      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. února 2006
      Shrnutí rozsudku
      Sbližování právních předpisů – Klamavá a srovnávací reklama – Směrnice 84/450
      (Směrnice Rady 84/450, čl. 3a odst. 1 písm. g), ve znění směrnice 97/55)
      V rámci čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice 97/55, musí být výhoda,
         kterou pro spotřebitele představuje srovnávací reklama, nezbytně zohledněna při posouzení protiprávního charakteru těžení
         zadavatele reklamy z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele. Naproti tomu
         prospěch, který zadavatel reklamy má ze srovnávací reklamy, jehož existence je v každém případě zjevná z důvodu samotné povahy
         tohoto typu reklamy, nemůže sám o sobě představovat určující prvek při posouzení legality chování zmíněného zadavatele reklamy.

      Z toho vyplývá, že toto ustanovení musí být vykládáno v tom smyslu, že když použije soutěžící dodavatel ve svých katalozích
         v odborných kruzích známý ústřední prvek rozlišovacího znaku výrobce, a sice číselný systém objednávek pro jeho výrobky, netěží
         protiprávně z dobré pověsti tohoto rozlišovacího znaku.

      (viz body 24–25, 27 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      23. února 2006(*)

      „Sbližování právních předpisů – Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES – Srovnávací reklama – Protiprávní těžení z dobré pověsti rozlišovacího znaku soutěžitele“
      Ve věci C‑59/05,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesgerichtshof
         (Německo) ze dne 2. prosince 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 10. února 2005, v řízení

      Siemens AG
      proti
      VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), K. Lenaerts, M. Ilešič a E. Levits, soudci,
      generální advokát: A. Tizzano,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za Siemens AG S. Jackermeierem, Rechtsanwalt, a D. Laufhüttem, Patentanwalt,
      –       za VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH A. Osterlohem a E. Osterlohem, Rechtsanwälte,
      –       za Polskou republiku T. Nowakowskim, jako zmocněncem,
      –       za Komisi Evropských společenství A. Aresuem a F. Hoffmeisterem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984
         o klamavé a srovnávací reklamě (Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd. 15/01 s. 227), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady
         97/55/ES ze dne 6. října 1997 (Úř. věst. L 290, s. 18; Zvl. vyd. 15/03 s. 365, dále jen „směrnice  84/450“)

      2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Siemens AG (dále jen „Siemens“) a společností VIPA Gesellschaft für
         Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH (dále jen „VIPA“) ohledně reklamy prováděné touto posledně zmíněnou společností
         za účelem podpory prodeje součástí použitelných v automatech vyráběných a prodávaných Siemens.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3       Podle čl. 2 bodu 2a směrnice 84/450 se pro účely této směrnice „srovnávací reklamou“ rozumí „každá reklama, která výslovně
         nebo nepřímo označuje soutěžitele nebo zboží či služby nabízené soutěžitelem“.

      4       Článek 3a odst. 1 téže směrnice stanoví:
      „Srovnávací reklama, pokud jde o srovnání, je dovolena při splnění následujících podmínek:
      […]
      c)      objektivně srovnává jeden nebo více základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů tohoto zboží nebo těchto
         služeb, mezi nimiž může být i cena;

      […]
      g)      protiprávně netěží z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele anebo označení
         původu konkurujících výrobků;

      […]“
      5       Druhý, čtrnáctý a patnáctý bod odůvodnění směrnice 97/55 znějí následovně:
      „(2)      vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu bude znamenat ještě širší okruh nabídky; že spotřebitelé mohou a musejí co možná
         nejvíce využívat vnitřní trh a že reklama je velmi důležitým prostředkem otevírajícím skutečná odbytiště pro veškeré zboží
         a služby v celém Společenství a základní ustanovení upravující formu a obsah srovnávací reklamy musejí být jednotná a podmínky
         využívání srovnávací reklamy v členských státech musejí být harmonizovány; že naplnění těchto podmínek pomůže objektivně objasnit
         přednosti různých srovnatelných výrobků; že srovnávací reklama může také podněcovat soutěžení mezi dodavateli zboží a služeb
         ku prospěchu spotřebitelů;

      […]
      (14)      vzhledem k tomu, že však může být nezbytné, ve snaze učinit srovnávací reklamu účinnou, identifikovat zboží nebo služby soutěžitele
         odvolávkou na jeho ochrannou známku nebo jeho obchodní firmu;

      (15)      vzhledem k tomu, že takové použití ochranné známky, obchodní firmy nebo jiného rozlišovacího znaku jiného soutěžitele neporušuje
         toto výlučné právo v případech, že jsou dodrženy podmínky stanovené touto směrnicí a je-li jeho cílem pouze mezi nimi rozlišit
         a objektivně tak vyzdvihnout rozdíly.“

       Vnitrostátní právní úprava
      6       Článek 6 zákona ze dne 7. června 1909 o boji proti nekalé soutěži (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, dále jen „UWG“)
         zejména stanoví:

      „(1)      Srovnávací reklamu představuje každá reklama, která nepřímo nebo výslovně označuje soutěžitele nebo zboží či služby nabízené
         soutěžitelem.

      (2)      Každý, kdo provádí srovnávací reklamu, jedná protiprávně […], pokud srovnání:
      [...]
      4. protiprávně těží z dobré pověsti znaku používaného soutěžitelem nebo ji poškozuje. [...]“
       Spor v původním  řízení a předběžné otázky
      7       Siemens vyrábí a prodává mezi jiným programovatelné automaty s názvem „Simatic“. V roce 1983 zavedla pro tyto automaty a jejich
         doplňkové součásti číselný systém objednávek vycházející z kombinace několika velkých písmen a čísel.

      8       VIPA také vyrábí a prodává součásti použitelné v automatech „Simatic“, pro které používá od roku 1988 identifikační systém
         téměř totožný se systémem, který používá Siemens. První část kombinace znaků, které tvoří čísla objednávek Siemens, například
         „6ES5“ nebo „6ES7“, je totiž nahrazena zkratkou společnosti „VIPA“, a za ní následuje ústřední prvek čísla objednávky původního
         výrobku Siemens. Tento ústřední prvek čísla objednávky odkazuje na rysy dotčeného výrobku a jeho použití v automatizační platformě,
         protože tento výrobek musí být  do ní zaveden, aby automat byl uveden do chodu.

      9       VIPA tak prodává součást odpovídající původnímu výrobku Siemens, jehož číslo objednávky je „6ES5 928-3UB21“ pod číslem objednávky
         „VIPA 928-3UB21“. VIPA uvádí toto číslo na svých výrobcích a ve svém katalogu s upřesněním: „Žádáme Vás, abyste v návodu k použití
         vaší platformy laskavě ověřili číslo objednávky pro programovací modul, který potřebujete nebo nám zavolali! Čísla objednávek
         odpovídají číslům programovacích modulů Siemens.“

      10     Siemens podala žalobu proti VIPA, ve které jí vytýkala protiprávní těžení z dobré pověsti výrobků Siemens. Soud prvního stupně,
         jemuž byla věc předložena, vyhověl návrhům Siemens rozhodnutím, které bylo změněno v řízení o odvolání. Siemens poté podala
         k Bundesgerichtshof opravný prostředek „Revision“.

      11     Vzhledem k tomu, že Bundesgerichtshof považoval výklad směrnice 84/450 za nezbytný pro vyřešení před ním probíhajícího sporu,
         rozhodl se přerušit  řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Jedná se o protiprávní těžení z ,jiných rozlišovacích znaků‘ soutěžitele ve smyslu čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450/EHS,
         když zadavatel reklamy identicky převezme v odborných kruzích známý ústřední prvek rozlišovacího znaku (v tomto případě číselný
         systém objednávek) svého soutěžitele a odvolává se ve své reklamě na to, že identicky převzal tento rozlišovací znak?

      2)      Je výhoda, kterou představuje pro zadavatele reklamy a spotřebitele toto identické převzetí rozlišovacího znaku, určujícím
         prvkem při posouzení protiprávního charakteru těžení z využití dobré pověsti tohoto rozlišovacího znaku?“

       K předběžným otázkám
      12     Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda soutěžící dodavatel, který ve svých katalozích
         použije v odborných kruzích známý ústřední prvek rozlišovacího znaku výrobce, tj. číselný systém objednávek pro jeho výrobky,
         protiprávně těží z dobré pověsti tohoto rozlišovacího znaku ve smyslu čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 a zda pro účely
         tohoto posouzení je třeba zohlednit výhodu, kterou takové použití představuje pro spotřebitele a pro zadavatele reklamy.

      13     Podle čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 je srovnávací reklama dovolena, zejména pokud protiprávně netěží z dobré pověsti
         ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele anebo označení původu konkurujících výrobků.

      14     Podle judikatury Soudního dvora pro posouzení, zda podmínka stanovená v čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 byla dodržena,
         je třeba vzít v úvahu patnáctý bod odůvodnění směrnice 97/55, podle něhož použití ochranné známky nebo rozlišovacího znaku
         neporušuje  právo z ochranné známky, pokud byly dodrženy podmínky stanovené směrnicí 84/450 a je-li jeho cílem pouze rozlišit
         mezi výrobky a službami zadavatele reklamy a výrobky a službami jeho soutěžitele, a tedy objektivně vyzdvihnout rozdíly (viz
         rozsudek ze dne 25. října 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, Recueil, s. I‑7945, bod 53).

      15     Zadavatele reklamy nelze v tomto ohledu považovat za protiprávně těžícího z dobré pověsti rozlišovacích znaků svého soutěžitele,
         pokud odvolání se na tyto znaky je podmínkou účinné hospodářské soutěže na dotčeném trhu (viz výše uvedený rozsudek Toshiba
         Europe, bod 54).

      16     Soudní dvůr kromě toho rozhodl, že pokud třetí osoby použijí ochrannou známku, mohou protiprávně těžit z rozlišovací způsobilosti
         nebo z dobré pověsti ochranné známky nebo je poškozovat, například vytvořením nesprávných dojmů v mysli veřejnosti o vztazích
         mezi zadavatelem reklamy a majitelem ochranné známky  (viz výše uvedený rozsudek Toshiba Europe, bod 55).

      17     Jak vyplývá z předkládajícího usnesení, převzetí ústředního prvku číselného systému objednávek Siemens společností VIPA veřejnosti
         umožňuje dozvědět se o existenci rovnocennosti technických rysů obou dotčených výrobků. V důsledku toho se jedná o srovnání
         základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů ve smyslu čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 (viz výše
         uvedený rozsudek Toshiba Europe, bod 56).

      18     Je nicméně třeba ověřit, zda toto převzetí může mít za účinek vytvoření v mysli veřejnosti, kterou má reklama prováděná VIPA
         oslovit, asociace mezi výrobcem automatů dotčených v původním řízení, jakož i jejich doplňkových součástí, a soutěžícím dodavatelem,
         jelikož zmíněná veřejnost by mohla přenést dobrou pověst výrobků tohoto výrobce na výrobky, které prodává zmíněný dodavatel.

      19     Nejdříve je namístě konstatovat, že výrobky dotčené v původním řízení jsou určené odborné veřejnosti. Asociace mezi dobrou
         pověstí výrobků Siemens a výrobků VIPA je tedy mnohem méně pravděpodobná, než kdyby tyto výrobky byly určeny konečným spotřebitelům
         (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Toshiba Europe, bod 52).

      20     Dále skutečnost, že VIPA používá vlastní zkratku v první části čísel objednávek a ve svém katalogu upřesňuje, že tato čísla
         odpovídají číslům programovacích modulů Siemens, umožňuje rozlišit identitu VIPA a identitu Siemens a nemůže vytvořit nesprávné
         dojmy, pokud jde o původ výrobků VIPA nebo asociaci mezi těmito dvěma podniky (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Toshiba
         Europe, bod 59).

      21     Konečně, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že čísla a písmena, která tvoří ústřední prvek čísla objednávky neodkazují
         pouze na rysy dotčeného výrobku, ale také na jeho použití v automatizační platformě. Uvedení automatu do chodu totiž závisí
         na zadání těchto čísel a písmen do zmíněné platformy.

      22     Pokud jde o výhodu, kterou představuje pro zadavatele reklamy a spotřebitele identické převzetí rozlišovacího znaku, jednak
         Soudní dvůr již rozhodl, že srovnávací reklama má za cíl umožnit spotřebitelům co nejvíce využívat vnitřní trh, vzhledem k tomu,
         že reklama je velmi důležitým prostředkem otevírajícím skutečná odbytiště pro veškeré zboží a služby v celém Společenství
         (viz rozsudek ze dne 8. dubna 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Recueil, s. I‑3095, bod 64).

      23     Dále pak z druhého bodu odůvodnění směrnice 97/55 vyplývá, že srovnávací reklama má také za cíl podněcovat soutěžení mezi
         dodavateli zboží a služeb ku prospěchu spotřebitelů.

      24     Z toho vyplývá, že výhoda, kterou pro spotřebitele představuje srovnávací reklama, musí být nezbytně zohledněna při posouzení
         protiprávního charakteru těžení zadavatele reklamy z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích
         znaků soutěžitele.

      25     Naproti tomu prospěch, který zadavatel reklamy má ze srovnávací reklamy, jehož existence je v každém případě zjevná z důvodu
         samotné povahy tohoto typu reklamy, nemůže sám o sobě představovat určující prvek při posouzení legality chování zmíněného
         zadavatele reklamy.

      26     V projednávaném případě by přijetí jiného ústředního prvku čísel objednávek výrobků prodávaných VIPA a určených k použití
         jakožto doplňkových součástí v automatech Siemens vyžadovalo, aby dotčení uživatelé vyhledali za pomoci srovnávacího listu
         odpovídající čísla objednávek výrobků nabízených Siemens. Z toho by vyplývaly, jak konstatuje předkládající soud, nevýhody
         pro spotřebitele a VIPA. Omezující účinky na hospodářskou soutěž na trhu doplňkových součástí automatů vyráběných Siemens
         by tedy nemohly být vyloučeny.

      27     S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450 musí
         být vykládán v tom smyslu, že když za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, použije soutěžící
         dodavatel ve svých katalozích v odborných kruzích známý ústřední prvek rozlišovacího znaku výrobce, netěží protiprávně z dobré
         pověsti tohoto rozlišovacího znaku.

       K nákladům řízení
      28     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      Článek 3a odst. 1 písm. g) směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice
            Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že když za takových okolností,
            jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, použije soutěžící dodavatel ve svých katalozích v odborných kruzích známý ústřední
            prvek rozlišovacího znaku výrobce, netěží protiprávně z dobré pověsti tohoto rozlišovacího znaku.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.