title: Věci T-760/15 a T636/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2019 – Nizozemsko a další v. Komise („Státní podpory – Podpora poskytnutá Nizozemskem – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem a ukládá se její navrácení – Daňové rozhodnutí (tax ruling) – Převodní ceny – Výpočet základu daně – Zásada obvyklých tržních podmínek – Výhoda – Referenční systém – Daňová a procesní autonomie členských států“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/40

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2019 – Nizozemsko a další v. Komise
      (Věci T-760/15 a T636/16) (1)

      („Státní podpory - Podpora poskytnutá Nizozemskem - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem a ukládá se její navrácení - Daňové rozhodnutí (tax ruling) - Převodní ceny - Výpočet základu daně - Zásada obvyklých tržních podmínek - Výhoda - Referenční systém - Daňová a procesní autonomie členských států“)
      (2019/C 413/47)
      Jednací jazyk: nizozemština a angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce ve věci T-760/15: Nizozemské království (zástupkyně: původně M. Bulterman, B. Koopman, M. de Ree a M. Noort, poté M. Bulterman, M. de Ree a M. Noort, zmocněnkyně)

         Žalobkyně ve věci T-636/16: Starbucks Corp. (Seattle, Washington, Spojené státy), Starbucks Manufacturing Emea BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: S. Verschuur, M. Petite a M. Stroungi, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci ve věci T-760/15: původně P-J. Loewenthal a B. Stromsky, poté P-J. Loewenthal a F. Tomat, zmocněnci, a ve věci T-636/16: P-J. Loewenthal a F. Tomat, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobce ve věci T-760/15: Irsko (zástupci: původně E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan a A. Joyce, poté G. Hodge, A. Joyce, K. Duggan, M. Browne a J. Quaney, zmocněnci, ve spolupráci s M. Collinsem, P. Gallagherem, SC, a B. Dohertym a S. Kingston, barristers)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/502 ze dne 21. října 2015 o státní podpoře SA.38374 (2014/C ex 2014/NN) provedené Nizozemskem ve prospěch společnosti Starbucks (Úř. věst. 2017, L 83, s. 38).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Věci T-760/15 a T-636/16 se spojují pro účely tohoto rozsudku.

                  2)

                     Rozhodnutí Komise (EU) 2017/502 ze dne 21. října 2015 o státní podpoře SA.38374 (2014/C ex 2014/NN) provedené Nizozemskem ve prospěch společnosti Starbucks se zrušuje.

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Nizozemským královstvím, společností Starbucks Corp. a společností Starbucks Manufacturing Emea BV.

                  4)

                     Irsko ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


title: Věc T-105/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2019 – HSBC Holdings a další v. Komise („Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Odvětví úrokových derivátů denominovaných v eurech – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP – Manipulace s mezibankovními referenčními sazbami Euribor – Výměna důvěrných informací – Omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu – Jediné a trvající protiprávní jednání – Pokuty – Základní částka – Hodnota tržeb – Článek 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               9.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 413/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2019 – HSBC Holdings a další v. Komise
      (Věc T-105/17) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví úrokových derivátů denominovaných v eurech - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Manipulace s mezibankovními referenčními sazbami Euribor - Výměna důvěrných informací - Omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu - Jediné a trvající protiprávní jednání - Pokuty - Základní částka - Hodnota tržeb - Článek 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 413/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: HSBC Holdings plc (Londýn, Spojené království), HSBC Bank plc (Londýn), HSBC France (Paříž, Francie) (zástupci: K. Bacon, QC, D. Bailey, barrister, M. Simpson, solicitor a Y. Anselin a C. Angeli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Farley, B. Mongin a F. van Schaik, zmocněnci, ve spolupráci s B. Laskem barrister)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící jednak na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2016) 8530 final ze dne 7. prosince 2016 týkajícím se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (AT.39914 – Úrokové deriváty v eurech) a jednak na změnu pokuty uložené žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Článek 2 písm. b) rozhodnutí Komise C(2016) 8530 final ze dne 7. prosince 2016 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (AT.39914 – Úrokové deriváty v eurech) se zrušuje.

                  2)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                     HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc a HSBC France ponesou vlastní náklady řízení.

                  4)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 10.4.2017.


title: Věc T-628/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. října 2019 – E.I. Papadopoulos v. EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie Caprice – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/50

      Rozsudek Tribunálu ze dne 17. října 2019 – E.I. Papadopoulos v. EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre)
      (Věc T-628/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie Caprice - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 432/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.J. Papadopoulos S. A. (Moschato-Tavros, Řecko) (zástupci: C. Chrysanthis, P.–V. Chardalia a A. Vasilogamvrou, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: L. Lapinskaite, S. Palmero Cabezas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Europastry, SA (Sant Cugat del Vallès, Španělsko) (zástupce: L. Estropá Navarro, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. srpna 2018 (věc R 493/2018-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos a Europastry.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E. I. Papadopoulos SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018.


title: Věc T-764/19: Žaloba podaná dne 8. listopadu 2019 – Keller Holdings v. Komise

text:
               10.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/40

      Žaloba podaná dne 8. listopadu 2019 – Keller Holdings v. Komise
      (Věc T-764/19)
      (2020/C 45/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Keller Holdings Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Whitehouse a P. Halford, solicitors)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2019/1352 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností (Úř. věst. 2019, L 216, s. 1);

                  —

                  podpůrně zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž porušuje svobodu usazování žalobkyně podle článku 49 SFEU; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když vyslovila závěr, že systém osvobození příjmů z financování v rámci skupiny („napadené opatření“) zakládá hospodářské zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU a spadající do působnosti tohoto článku.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení při identifikaci referenčního systému pro účely analýzy „selektivnosti“.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když nesprávně či neúplně identifikovala a nesprávně pochopila relevantní cíle jejího zvoleného referenčního systému.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když napadené opatření identifikovala jako opatření představující odchylku od jejího zvoleného referenčního systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když nesprávně kvalifikovala napadené opatření jako prima facie selektivní, přičemž nesprávně určila, že obnáší rozdílné zacházení s podniky nacházejícími se v právně i fakticky srovnatelné situaci.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, kdy při posuzování selektivnosti napadeného opatření vzala v úvahu směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), ačkoli tento předpis vstoupil v platnost až po skončení období, během kterého dle rozhodnutí Komise napadené opatření představovalo státní podporu.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí představuje zneužití pravomoci Komisí, které je v rozporu s daňovou svrchovaností Spojeného království.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že tvrzená odchylka není odůvodněná ve vztahu ke zdanění neobchodních finančních zisků ze způsobilých úvěrových vztahů, které prima facie spadají pod článek 371EB („činnosti ve Spojeném království“) Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010]. V souvislosti s daňovým osvobozením v případě „způsobilých zdrojů“ a „zisků z odpovídajícího úroku“ je rozhodnutí Komise rovněž vadné v důsledku toho, že neuvedla žádné odůvodnění, pokud jde o jejich odůvodněnost či neodůvodněnost.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise jednala v rozporu s čl. 108 odst. 2 SFEU a článkem 6 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (2) a v rozporu s povinností řádné správy podle článku 41 Listiny základních práv. Konkrétně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuvedla, že má pochybnosti ohledně odůvodněnosti „75 % osvobození“ podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010, aby se tak vyhnula praktickým obtížím s provedením analýzy významných rozhodovacích funkcí ve vztahu k vnitroskupinové úvěrové činnosti, kterážto analýza by zúčastněným stranám poskytla přiměřenou příležitost se k tomu vyjádřit; v průběhu svého vyšetřování si v tomto ohledu nevyžádala vyjádření zúčastněných stran a v napadeném rozhodnutí ponechala taková vyjádření, jež byla ve skutečnosti zúčastněnými stranami v tomto ohledu poskytnuta, bez povšimnutí. V důsledku toho je napadené rozhodnutí neplatné.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla, že zdanění společnosti ze Spojeného království ze zisků zahraničních dceřiných společností „v rozsahu, v jakém je lze připsat domácím aktivům a činnostem“ neomezuje svobodu usazování a že sporné opatření není zapotřebí k zajištění souladu se svobodami zakotvenými ve Smlouvě.
                  Na podporu svého podpůrného návrhového žádání znějícího na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí předkládá žalobkyně následující žalobní důvod:

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vycházející z toho, že i kdyby (což je popíráno) sporné opatření představovalo režim státní podpory, dopustila se Komise nesprávného právního posouzení, když určila, že by navrácení podpory neporušovalo základní zásady unijního práva, a když nařídila navrácení bez ohledu na to, zda zřízení ovládaných zahraničních společností a poskytování jejich úvěrů společnostem ve skupině-nerezidentům ve skutečnosti obnášelo výkon svobody usazování nebo volného pohybu kapitálu. V projednávané věci by navrácení konkrétně porušilo svobodu usazování žalobkyně podle článku 49 SFEU a volného pohybu kapitálu podle článku 63 SFEU. V rozsahu tohoto porušení musí být příkaz k navrácení obsažený v článku 2 napadeného rozhodnutí zrušen.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-778/19: Žaloba podaná dne 12. listopadu 2019 – RDI Reit v. Komise

text:
               10.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/60

      Žaloba podaná dne 12. listopadu 2019 – RDI Reit v. Komise
      (Věc T-778/19)
      (2020/C 45/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: RDI Reit plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, advokát, a K. Desai, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že se nejedná o protiprávní státní podporu, zrušil článek 1 napadeného rozhodnutí C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, a to v rozsahu, v němž bylo rozhodnuto, že se jedná o protiprávní státní podporu, a zrušil povinnost uloženou Spojenému království zajistit navrácení údajné protiprávní státní podpory, kterou měla žalobkyně v této souvislosti obdržet (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí),

                  —

                  podpůrně zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž je Spojenému království uložena povinnost zajistit, aby žalobkyně navrátila údajnou státní podporu, a

                  —

                  v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně pochopila kontext, cíl a fungování pravidel Spojeného království týkajících se ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC), pokud jde o režim neobchodních finančních zisků. Závěry Komise v napadeném rozhodnutí jsou založeny na souboru zjevných pochybení. Konkrétně se Komise dopustila zjevného pochybení, pokud jde o pochopení daňového systému Spojeného království jako celku a cílů režimu CFC a pokud jde o specifický předmět daňového osvobození příjmů z financování v rámci skupiny a o vymezení způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně chápe daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny jako daňové osvobození, a tudíž jako zvýhodnění. V případě neobchodních finančních zisků je daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny režimem pro určení osoby povinné k dani a je součástí vymezení působnosti pravidel CFC, a nikoli selektivním zvýhodněním. Komise neposkytla žádnou kvantitativní analýzu, která by prokazovala, že se jedná o zvýhodnění, a bez přesvědčivých důkazů o tom, že dané opatření vede ke zvýhodnění, nemůže napadené rozhodnutí obstát.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně určila referenční systém pro posouzení účinků pravidel CFC a nesprávně považovala pravidla CFC jako soubor pravidel odlišný od obecného systému korporační daně Spojeného království. Komise nepochopila správně cíl pravidel CFC a pominula prostor pro uvážení náležející Spojenému království.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise ve své analýze státní podpory dopustila zjevných pochybení a použila nesprávná kritéria při posuzování otázky srovnatelnosti. Komise neuznala odlišnou úroveň rizika v souvislosti se základem daně ve Spojeném království v případě půjčování skupině podléhající dani ve Spojeném království a v případě půjčování skupině, která ve Spojeném království dani nepodléhá, a nelogicky dospěla k závěru, že vnitroskupinové půjčování je srovnatelné s půjčování třetím subjektům.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že i za předpokladu, že by předmětná opatření CFC představovala prima facie podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, v napadeném rozhodnutí byl učiněn nesprávný závěr, že neexistuje odůvodnění, kterým by bylo možné obhájit slučitelnost těchto opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc nelogické a vnitřně rozporné, neboť Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněná v případech, kdy jediným důvodem pro uplatnění zdanění CFC podle alternativní úpravy obsažené v kapitole 5 uvedené části 9A by bylo kritérium „kapitálu vázaného na Spojené království“, neboť toto kritérium může být v praxi neúměrně obtížné uplatnit, přičemž Komise zároveň tvrdí, bez podání odpovídajícího odůvodnění, že uvedená kapitola 9 není nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí by vedlo k uplatnění zdanění CFC podle uvedené kapitoly 5. Kritérium významných rozhodovacích funkcí je totiž v praxi neúměrně obtížné uplatnit, takže Komise měla shledat, že uvedená kapitola 9 je odůvodněná i v kontextu tohoto kritéria, a měla tedy učinit závěr, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že pokud by bylo napadené rozhodnutí potvrzeno, jeho výkon prostřednictvím navrácení údajné státní podpory ze strany žalobkyně by porušoval základní zásady unijního práva, včetně svobody usazování a svobody poskytování služeb, přičemž je třeba mít na paměti, že v případě žalobkyně se příslušné CFC nacházejí v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že příkaz k zajištění navrácení podpory obsažený v napadeném rozhodnutí je neopodstatněný a v rozporu se základními unijními zásadami.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nepodala odpovídající odůvodnění k zásadním bodům napadeného rozhodnutí, jako je závěr, že zdanění CFC podle uvedené kapitoly 5 by mohlo být uplatněno s použitím kritéria významných rozhodovacích funkcí bez obtíží či neúměrné zátěže.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu žádné správy, která požaduje, aby Komise zajistila ve svých správních postupech transparentnost a předvídatelnost a vydávala svá rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Není přiměřené, když vydání rozhodnutí o zahájení vyšetřování v projednávané věci trvalo Komisi déle než čtyři roky a když rozhodla déle než šest let poté, co sporné opatření nabylo účinnosti.


title: Věc T-779/19: Žaloba podaná dne 12. listopadu 2019 – Ashtead Financing v. Komise

text:
               10.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/62

      Žaloba podaná dne 12. listopadu 2019 – Ashtead Financing v. Komise
      (Věc T-779/19)
      (2020/C 45/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ashtead Financing Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Whitehouse a P. Halford, Solicitors)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí C(2019) 2019/1352 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností (Úř. věst. 2019, L 216, s. 1);

                  —

                  podpůrně zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž porušuje svobodu usazování žalobkyně podle článku 49 SFEU; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když vyslovila závěr, že systém osvobození příjmů z financování v rámci skupiny („napadené opatření“) zakládá hospodářské zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU a spadající do působnosti tohoto článku.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení při identifikaci referenčního systému pro účely analýzy „selektivnosti“.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když nesprávně či neúplně identifikovala a nesprávně pochopila relevantní cíle jejího zvoleného referenčního systému.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když napadené opatření identifikovala jako opatření představující odchylku od jejího zvoleného referenčního systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech nesprávného právního posouzení či zjevně nesprávného posouzení, když nesprávně kvalifikovala napadené opatření jako prima facie selektivní, přičemž nesprávně určila, že obnáší rozdílné zacházení s podniky nacházejícími se v právně i fakticky srovnatelné situaci.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, kdy při posuzování selektivnosti napadeného opatření vzala v úvahu směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), ačkoli tento předpis vstoupil v platnost až po skončení období, během kterého dle rozhodnutí Komise napadené opatření představovalo státní podporu.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí představuje zneužití pravomoci Komisí, které je v rozporu s daňovou svrchovaností Spojeného království.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že tvrzená odchylka není odůvodněná ve vztahu ke zdanění neobchodních finančních zisků ze způsobilých úvěrových vztahů, které prima facie spadají pod článek 371EB („činnosti ve Spojeném království“) Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010]. V souvislosti s daňovým osvobozením v případě „způsobilých zdrojů“ a „zisků z odpovídajícího úroku“ je rozhodnutí Komise rovněž vadné v důsledku toho, že neuvedla žádné odůvodnění, pokud jde o jejich odůvodněnost či neodůvodněnost.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise jednala v rozporu s čl. 108 odst. 2 SFEU a článkem 6 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (2) a v rozporu s povinností řádné správy podle článku 41 Listiny základních práv. Konkrétně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuvedla, že má pochybnosti ohledně odůvodněnosti „75% osvobození“ podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010, aby se tak vyhnula praktickým obtížím s provedením analýzy významných rozhodovacích funkcí ve vztahu k vnitroskupinové úvěrové činnosti, kterážto analýza by zúčastněným stranám poskytla přiměřenou příležitost se k tomu vyjádřit; v průběhu svého vyšetřování si v tomto ohledu nevyžádala vyjádření zúčastněných stran a v napadeném rozhodnutí ponechala taková vyjádření, jež byla ve skutečnosti zúčastněnými stranami v tomto ohledu poskytnuta, bez povšimnutí. V důsledku toho je napadené rozhodnutí neplatné.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla, že zdanění společnosti ze Spojeného království ze zisků zahraničních dceřiných společností „v rozsahu, v jakém je lze připsat domácím aktivům a činnostem“ neomezuje svobodu usazování a že sporné opatření není zapotřebí k zajištění souladu se svobodami zakotvenými ve Smlouvě.
                  Na podporu svého podpůrného návrhového žádání znějícího na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí předkládá žalobkyně následující žalobní důvod:

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vycházející z toho, že i kdyby (což je popíráno) sporné opatření představovalo režim státní podpory, dopustila se Komise nesprávného právního posouzení, když určila, že by navrácení podpory neporušovalo základní zásady unijního práva, a když nařídila navrácení bez ohledu na to, zda zřízení ovládaných zahraničních společností a poskytování jejich úvěrů společnostem ve skupině-nerezidentům ve skutečnosti obnášelo výkon svobody usazování nebo volný pohyb kapitálu. V projednávané věci by navrácení konkrétně porušilo svobodu usazování žalobkyně podle článku 49 SFEU a volný pohyb kapitálu podle článku 63 SFEU. V rozsahu tohoto porušení musí být příkaz k navrácení obsažený v článku 2 napadeného rozhodnutí zrušen.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc C-582/18 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 – Viscas Corp. v. Evropská komise, Furukawa Electric Co. Ltd („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s podzemními a podmořskými elektrickými kabely – Rozdělení trhu v rámci projektů – Pokuty – Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 – Určení významu evropských a mimoevropských účastníků kartelové dohody – Účast evropských podniků na několika úrovních kartelové dohody – Zásada rovného zacházení“)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/13

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 – Viscas Corp. v. Evropská komise, Furukawa Electric Co. Ltd
      (Věc C-582/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s podzemními a podmořskými elektrickými kabely - Rozdělení trhu v rámci projektů - Pokuty - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Určení významu evropských a mimoevropských účastníků kartelové dohody - Účast evropských podniků na několika úrovních kartelové dohody - Zásada rovného zacházení“)
      (2020/C 61/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Viscas Corp. (zástupce: J.-F. Bellis, avocat)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, A. Biolan a I. Zaloguin, zmocněnci), Furukawa Electric Co. Ltd (zástupci: původně A. Luke a C. Pouncey, solicitors, poté A. Luke a K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Viscas Corp. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Společnost Electric Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-589/18 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd v. Evropská komise, Viscas Corp. („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s podzemními a podmořskými elektrickými kabely – Rozdělení trhu v rámci projektů – Pokuty – Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 – Stanovení hodnoty tržeb – Zásada rovného zacházení“)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/14

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. prosince 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd v. Evropská komise, Viscas Corp.
      (Věc C-589/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s podzemními a podmořskými elektrickými kabely - Rozdělení trhu v rámci projektů - Pokuty - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Stanovení hodnoty tržeb - Zásada rovného zacházení“)
      (2020/C 61/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Furukawa Electric Co. Ltd (zástupci: původně A. Luke a C. Pouncey, solicitors, poté A. Luke a K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, A. Biolan a I. Zaloguin, zmocněnci), Viscas Corp. (zástupce: J.-F. Bellis, avocat)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Furukawa Electric Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Společnost Viscas Corp. ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-696/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. září 2019 Andreasem Hauzenbergerem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 11. července 2019 ve věci T-349/18, Andreas Hauzenberger v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. září 2019 Andreasem Hauzenbergerem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 11. července 2019 ve věci T-349/18, Andreas Hauzenberger v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-696/19 P)
      (2020/C 61/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Andreas Hauzenberger (zástupci: B. Bittner, Rechtsanwalt, U. Heinrich, Rechtsanwältin)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 19 prosinec rozhodl o nepřijatelnosti kasačního opravného prostředku a o tom, že účastník řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-855/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 22. listopadu 2019 – G. Sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 22. listopadu 2019 – G. Sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (Věc C-855/19)
      (2020/C 61/22)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: G. Sp. z o.o.

         Žalovaný: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání článek 110 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) takovému ustanovení, jako je čl. 103 odst. 5a ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zákon ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb) (2), který stanoví, že v případě pořízení motorových paliv uvnitř Společenství je osoba povinná k dani povinna, aniž by byla vyzvána vedoucím celního úřadu, vypočítat a zaplatit částky daně na účet celního odboru (izba celna) příslušného pro platby spotřební daně:

                              a)

                              do 5 dnů ode dne, kdy bylo toto zboží dovezeno do místa příjmu zboží podléhajícího spotřební dani uvedeného v příslušném povolení – je-li zboží nabyto uvnitř Společenství ve smyslu ustanovení ustawy z dnia 6 grudnia 2008 r. o podatku akcyzowym (zákon ze dne 6. prosince 2008 o spotřební dani) registrovaným příjemcem v režimu podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani;

                              b)

                              do 5 dnů ode dne dovozu tohoto zboží z jiného členského státu, než je tuzemsko, do daňového skladu;

                              c)

                              v okamžiku přemístění tohoto zboží do tuzemska – je-li zboží přemísťováno mimo režim podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani?

                  2.

                  Brání článek 69 směrnice o DPH takovému ustanovení, jako je čl. 103 odst. 5a zákona ZDZS, který stanoví, že v případě pořízení motorových paliv uvnitř Společenství je osoba povinná k dani povinna, aniž by byla vyzvána vedoucím celního úřadu, vypočítat a zaplatit částky daně na účet celního odboru příslušného pro platby spotřební daně:

                              a)

                              do 5 dnů ode dne, kdy bylo toto zboží dovezeno do místa přijetí zboží podléhajícího spotřební dani uvedeného v příslušném povolení – je-li zboží nabyto uvnitř Společenství ve smyslu ustanovení zákona ze dne 6. prosince 2008 o spotřební dani registrovaným příjemcem v režimu podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani;

                              b)

                              do 5 dnů ode dne dovozu tohoto zboží z jiného členského státu, než je tuzemsko, do daňového skladu;

                              c)

                              v okamžiku přemístění tohoto zboží do tuzemska – je-li zboží přemísťováno mimo režim podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani;
                              při výkladu, že výše uvedené částky nepředstavují zálohy na DPH ve smyslu článku 206 směrnice 2006/112?

                  3.

                  Ztrácí záloha na DPH ve smyslu článku 206 směrnice 2006/112, jež nebyla zaplacena včas, své ratio legis na konci zdaňovacího období, za které měla být zaplacena?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.

         (2)  Dz. U. z roku 2016, položka 710, ve znění pozdějších předpisů; dále jen „ZDZS“.


title: Věc C-569/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Potenza (Itálie) dne 26. července 2019 – OM v. Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca a další

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Potenza (Itálie) dne 26. července 2019 – OM v. Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca a další
      (Věc C-569/19)
      (2020/C 87/02)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Potenza

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: OM

         Žalovaní: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      Usnesením ze dne 7. listopadu 2019 prohlásil Soudní dvůr (devátý senát) žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podanou Tribunale di Potenza za zjevně nepřípustnou.


title: Věc C-829/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 13. listopadu 2019 – XY v. KLM Cityhopper BV

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 13. listopadu 2019 – XY v. KLM Cityhopper BV
      (Věc C-829/19)
      (2020/C 87/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XY

         Žalovaná: KLM Cityhopper BV
      Věc byla usnesením Soudního dvora ze dne 17. ledna 2020 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc C-836/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Gera (Německo) dne 18. listopadu 2019 – Toropet Ltd. v. Landkreis Greiz

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Gera (Německo) dne 18. listopadu 2019 – Toropet Ltd. v. Landkreis Greiz
      (Věc C-836/19)
      (2020/C 87/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Gera

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Toropet Ltd.

         Žalovaný: Landkreis Greiz

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 10 písm. a) nařízení č. 1069/2009 (1) vykládán v tom smyslu, že původní klasifikace jako materiál kategorie 3 ztratí platnost, pokud dotčený materiál v důsledku rozkladu a znehodnocení přestane být vhodný k lidské spotřebě?

                  2.

                  Musí být čl. 10 písm. f) nařízení č. 1069/2009 vykládán v tom smyslu, že původní klasifikace produktů živočišného původu nebo potravin obsahujících produkty živočišného původu jako materiálu kategorie 3 ztratí platnost, pokud z dotčeného materiálu v důsledku následných procesů vedoucích k rozkladu, resp. znehodnocení vzniká riziko pro zdraví lidí a zvířat?

                  3.

                  Musí být ustanovení čl. 9 písm. d) nařízení č. 1069/2009 vykládáno restriktivně v tom smyslu, že materiál smíšený s cizími tělesy, jako jsou piliny, se do kategorie 2 zařazuje pouze tehdy, pokud se jedná o materiál, který je nutno zpracovat a je určen ke krmení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (Úř. věst. 2009, L 300, s. 1).


title: Věc C-854/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 22. listopadu 2019 – Vodafone GmbH v. Spolková republika Německo

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 22. listopadu 2019 – Vodafone GmbH v. Spolková republika Německo
      (Věc C-854/19)
      (2020/C 87/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Vodafone GmbH

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                              a)

                              Musí být pojem „regulovaná roamingová datová služba“ ve smyslu článku 6a ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. m) nařízení č. 531/2012 (1) v případě, že mobilní tarif, který zákazníci mohou využívat v zahraničí a který stanoví základní měsíční objem dat pro mobilní datový provoz, který je v něm zahrnut a po jehož vyčerpání dojde ke snížení přenosové rychlosti, lze rozšířit o bezplatné tarifní zvýhodnění, na jehož základě lze v domovském státě využívat určité služby partnerských podniků dotčené telekomunikační společnosti, aniž by se data spotřebovaná v důsledku využívání těchto služeb započítávala do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu, zatímco v zahraničí se dotčená data do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu započítávají, chápán v tom smyslu, že mobilní tarif a tarifní zvýhodnění musí být společně kvalifikovány jako jediná regulovaná roamingová datová služba, v důsledku čehož je nezapočítávání dat, která byla spotřebována využíváním služeb partnerských podniků pouze v domovském státě, do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat nepřípustné?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 a): Musí být článek 6a nařízení č. 531/2012 v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, vykládán v tom smyslu, že započítávání dat spotřebovaných v důsledku využívání služeb partnerských podniků v zahraničí do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu musí být kvalifikováno jako účtování příplatku?

                              c)

                              V případě kladných odpovědí na otázku 1 a) a na otázku 1 b): Platí výše uvedené i v případě, že je v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, za dotčené tarifní zvýhodnění požadována úplata?

                  2.

                              a)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 a): Musí být čl. 6b odst. 1 první pododstavec nařízení č. 531/2012 v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, vykládán v tom smyslu, že politiku přiměřeného využívání („fair use policy“), pokud jde o spotřebu regulovaných maloobchodních roamingových služeb, lze stanovit rovněž pro dotčené tarifní zvýhodnění jako takové?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 a) a záporné odpovědi na otázku 2 a): Musí být čl. 6b odst. 1 první pododstavec nařízení č. 531/2012 v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, chápán v tom smyslu, že lze stanovit společnou politiku přiměřeného využívání („fair use policy“), pokud jde o spotřebu regulovaných maloobchodních roamingových služeb, jak pro dotčený mobilní tarif, tak i pro dotčené tarifní zvýhodnění, v důsledku čehož se při stanovení objemu dat, který má být poskytnut v rámci společné „fair use policy“, musí vycházet z celkové vnitrostátní maloobchodní ceny dotčeného mobilního tarifu, respektive ze součtu celkových vnitrostátních maloobchodních cen dotčeného mobilního tarifu a dotčeného tarifního zvýhodnění?

                              c)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 a) a záporných odpovědí na otázku 2 a) a na otázku 2 b): Lze čl. 6b odst. 1 první pododstavec nařízení č. 531/2012 ve spojení s čl. 4 odst. 2 prvním pododstavcem prováděcího nařízení č. 2016/2286 (2) v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, analogicky použít v tom smyslu, že politiku přiměřeného využívání („fair use policy“) lze stanovit pro dotčené tarifní zvýhodnění jako takové?

                  3.

                              a)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 2 a) nebo 2 c): Musí být pojem „otevřený datový balíček“ ve smyslu čl. 6b odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 531/2012 ve spojení s čl. 4 odst. 2 prvním pododstavcem a čl. 2 odst. 2 písm. c) prováděcího nařízení č. 2016/2286 vykládán v tom smyslu, že tarifní zvýhodnění, za které je požadována úplata, musí být samo o sobě kvalifikováno jako otevřený datový balíček?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 3 a): Platí výše uvedené rovněž v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, pokud za dotčené tarifní zvýhodnění není požadována úplata?

                  4.

                  V případě kladné odpovědi na otázku 2 a) nebo c) a záporné odpovědi na otázku 3 a) nebo b): Musí být čl. 6b odst. 1 první pododstavec nařízení č. 531/2012 ve spojení s čl. 4 odst. 2 prvním pododstavcem prováděcího nařízení č. 2016/2286 v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, vykládán v tom smyslu, že se celková vnitrostátní maloobchodní cena dotčeného mobilního tarifu musí použít rovněž pro účely výpočtu objemu, který roamingovému zákazníkovi musí být poskytnut v rámci „fair use policy“ vztahující se izolovaně na dotčené tarifní zvýhodnění jako takové?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 531/2012 ze dne 13. června 2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. L 172, 30.6.2012, s. 10).

         (2)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/2286 ze dne 15. prosince 2016, kterým se stanoví podrobná pravidla týkající se uplatňování politiky přiměřeného využívání a metodologie posuzování udržitelnosti zrušení maloobchodních příplatků za roaming a týkající se žádosti, kterou má podat poskytovatel roamingu pro účely tohoto posouzení (Úř. věst. L 344, 17.12.2016, s. 46).


title: Věc C-869/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 28. listopadu 2019 – L v. Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 28. listopadu 2019 – L v. Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.
      (Věc C-869/19)
      (2020/C 87/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastnice původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): L

         Žalovaná: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

         Předběžná otázka

      Brání čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS (1) uplatnění procesních zásad, a sice zásady projednací, zásady shody a zásady zákazu reformatio in peius, které soudu, jenž rozhoduje o opravném prostředku podaném bankou proti rozsudku, kterým bylo časově omezeno vrácení částek bezdůvodně uhrazených spotřebitelem v důsledku ujednání o minimálním úroku prohlášeného za neplatné, brání přiznat vrácení všech uvedených částek v celém rozsahu, a tudíž zhoršit postavení účastníka řízení, jenž podal opravný prostředek, protože spotřebitel proti uvedenému omezení žádný opravný prostředek nepodal?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26).


title: Věc C-873/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Německo) dne 29. listopadu 2019 – Deutsche Umwelthilfe eV v. Spolková republika Německo

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Německo) dne 29. listopadu 2019 – Deutsche Umwelthilfe eV v. Spolková republika Německo
      (Věc C-873/19)
      (2020/C 87/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Umwelthilfe eV

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Vedlejší účastnice: Volkswagen AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 9 odst. 3 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí uzavřené dne 25. června 1998 v Aarhusu a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (1) ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že sdružení na ochranu životního prostředí musí mít v zásadně možnost napadnout u soudu rozhodnutí, které – možná v rozporu s čl. 5 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (2) – povoluje výrobu osobních motorových vozidel s naftovými motory vybavenými odpojovacím zařízením?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:

                              a)

                              Musí být čl. 5 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla vykládán v tom smyslu, že měřítkem pro otázku potřeby odpojovacího zařízení z důvodu ochrany motoru proti poškození nebo poruše a bezpečného provozu vozidla je v zásadě současná úroveň stavu techniky ve smyslu technicky možného v okamžiku udělení ES schválení typu?

                              b)

                              Je nutno – kromě úrovně stavu techniky – přihlédnout také k dalším okolnostem, které mohou vést k přípustnosti odpojovacího zařízení, ačkoliv „potřeba“ tohoto zařízení by podle současné úrovně stavu techniky nebyla oprávněná ve smyslu čl. 5 odst. 2 druhé věty písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla?

         (1)  Rozhodnutí Rady ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. 2005, L 124, s. 1).

         (2)  Úř. věst. 2007, L 171, s. 1.


title: Věc C-880/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 3. prosince 2019 – VZ a další v. Eurowings GmbH

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 3. prosince 2019 – VZ a další v. Eurowings GmbH
      (Věc C-880/19)
      (2020/C 87/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: VZ a další

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je třeba čl. 5 odst. 1 písm. c) bod iii) nařízení ES č. 261/2004 (1) vykládat v tom smyslu, že přesměrování letu uvedené v tomto ustanovení, které umožní cestujícímu odletět nejpozději jednu hodinu před plánovaným časem odletu, se musí uskutečnit z téhož místa odletu jako rezervované letecké spojení nebo přichází v úvahu i odlet z jiného letiště?

                  2.

                  V případě, že přichází v úvahu rovněž odlet z jiného letiště, je rozhodující pouze skutečnost, že se odlet uskuteční nejpozději jednu hodinu před plánovaným časem odletu bez ohledu na otázku, jak dlouho trvá příjezd cestujícího na letiště nebo se musí časový rozdíl vypočítat rovněž v souvislosti s příjezdem cestujícího na letiště?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc C-882/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 3. prosince 2019 – Sumal, S.L., v. Mercedes Benz Trucks España, S.L.

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) dne 3. prosince 2019 – Sumal, S.L., v. Mercedes Benz Trucks España, S.L.
      (Věc C-882/19)
      (2020/C 87/09)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: Sumal, S.L.

         Žalovaná a odpůrkyně v odvolacím řízení: Mercedes Benz Trucks España, S.L.

         Předběžné otázky

                  A)

                  Odůvodňuje doktrína hospodářské jednoty, která plyne z judikatury Soudního dvora Evropské unie, rozšíření odpovědnosti mateřské společnosti na dceřinou společnost, nebo se tato doktrína vztahuje pouze na rozšíření odpovědnosti dceřiných společností na mateřskou společnost?

                  B)

                  Má se rozšíření pojmu hospodářské jednoty uskutečnit v rámci vztahů uvnitř skupiny výlučně na základě faktorů kontroly, nebo lze vycházet i z jiných kritérií, mimo jiné ze skutečnosti, že dceřiná společnost mohla mít z protiprávního jednání prospěch?

                  C)

                  V případě připuštění možnosti rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na dceřinou společnost, za jakých podmínek je rozšíření možné?

                  D)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázky a přijetí rozšíření odpovědnosti za jednání mateřských společností na dceřiné společnosti, je v souladu s uvedenou doktrínou Společenství vnitrostátní právní úprava, jako je čl. [71 odst. 2] Ley de Defensa de la Competencia (zákon o ochraně hospodářské soutěže), který stanoví možnost rozšířit odpovědnost dceřiné společnosti na mateřskou společnost pouze za předpokladu, že mateřská společnost vykonává kontrolu nad dceřinou společností?


title: Věc C-901/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 10. prosince 2019 – CF, DN v. Spolková republika Německo

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 10. prosince 2019 – CF, DN v. Spolková republika Německo
      (Věc C-901/19)
      (2020/C 87/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: CF, DN

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání čl. 15 písm. c) a čl. 2 písm. f) směrnice 2011/95/EU (1) výkladu a používání ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého vážné a individuální ohrožení života nebo nedotknutelnosti civilisty v důsledku svévolného násilí během ozbrojeného konfliktu (v tom smyslu, že civilista by už v důsledku své přítomnosti na dotčeném území čelil reálnému riziku být vystaven takovému ohrožení) v těch případech, ve kterých tato osoba není specificky dotčená z důvodu okolností vlastních její osobní situaci, může existovat jen tehdy, když se zjistil minimální počet již vzniklých civilních obětí (mrtvých a zraněných)?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, má být posouzení, zda vznikne ohrožení v tom smyslu, provedeno na základě komplexního zohlednění všech okolností konkrétního případu? Pokud nikoliv: jaké jiné požadavky vyplývající z unijního práva musí toto posouzení splňovat?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).


title: Věc C-914/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 12. prosince 2019 – Ministero della Giustizia, zastoupené současným ministrem v. GN

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 12. prosince 2019 – Ministero della Giustizia, zastoupené současným ministrem v. GN
      (Věc C-914/19)
      (2020/C 87/12)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Ministero della Giustizia, zastoupené současným ministrem

         Odpůrce: GN

         za účasti: HM, JL, JJ

         Předběžná otázka

      Brání článek 21 Listiny základních práv Evropské unie, článek 10 SFEU a článek 6 směrnice Rady 20007/8/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000 v rozsahu, v němž zakazují diskriminaci na základě věku při přístupu k povolání, tomu, aby členský stát mohl stanovit věkovou hranici pro přístup k povolání notáře?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16).


title: Věc C-919/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdem Slovenskej republiky (Slovensko) dne 16. prosince 2019 – trestní řízení proti X.Y.

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdem Slovenskej republiky (Slovensko) dne 16. prosince 2019 – trestní řízení proti X.Y.
      (Věc C-919/19)
      (2020/C 87/13)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Účastníci původního řízení

      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, X.Y.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Má být čl. 4 odst. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí (1) vykládán v tom smyslu, že kritéria, která jsou v něm uvedena, jsou splněna jen tehdy, jestliže má odsouzená osoba v členském státě, jehož je státním občanem, také rodinné, sociální, profesní nebo jiné vazby, vzhledem k nimž lze důvodně předpokládat, že výkon trestu v tomto státě může usnadnit její společenskou rehabilitaci, tedy že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je § 4 odst. 1 písm. a) zákona č. 549/2011 (ve znění účinném do 31. prosince 2019), která umožňuje v těchto případech uznat a vykonat rozsudek jen na základě formálně evidovaného obvyklého pobytu ve vykonávajícím státě bez ohledu na to, zda má odsouzená osoba v tomto státě konkrétní vazby umožňující zvýšit možnost její společenské rehabilitace?

                  2.

                  Má být v případě kladné odpovědi na předchozí otázku čl. 4 odst. 2 rámcového rozhodnutí vykládán v tom smyslu, že i v situaci upravené v čl. 4 odst. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí je příslušný orgán vydávajícího státu povinen se ještě před postoupením rozsudku a osvědčení přesvědčit o tom, že výkon trestu vykonávajícím státem poslouží účelu, jímž je usnadnění společenské rehabilitace odsouzené osoby, a zároveň je povinen informace získané v tomto ohledu zvláště uvést v části d) bodě 4 osvědčení, pokud odsouzená osoba v stanovisku podle čl. 6 odst. 3 rámcového rozhodnutí tvrdí, že má konkrétní rodinné, sociální nebo profesní vazby ve vydávajícím státě?

                  3.

                  Má být v případě kladné odpovědi na první otázku čl. 9 odst. 1 písm. b) rámcového rozhodnutí vykládán v tom smyslu, že důvod pro odmítnutí uznání a výkonu rozsudku bude dán i tehdy, jestliže se v situaci uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí navzdory konzultaci podle odstavce 3 tohoto ustanovení a případném poskytnutí dalších nezbytných informací neprokáže existence takových rodinných, sociálních nebo profesních vazeb, vzhledem k nimž by bylo možné důvodně předpokládat, že výkon trestu ve vykonávajícím státě může usnadnit společenskou rehabilitaci odsouzeného?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii (Úř. věst. 2008, L 327, s. 27), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24).


title: Věc C-931/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 20. prosince 2019 – Titanium Ltd

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 20. prosince 2019 – Titanium Ltd
      (Věc C-931/19)
      (2020/C 87/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Titanium Ltd

         Žalovaný: Finanzamt Wien 1/23

         Předběžná otázka (1)

      Musí být pojem „stálá provozovna“ chápán v tom smyslu, že je vždy nezbytná existence lidských a technických zdrojů a že v provozovně musí být tedy bezpodmínečně k dispozici vlastní zaměstnanci poskytovatele služby, nebo lze v konkrétním případě zdanitelného pronájmu nemovitosti nacházející se v tuzemsku, který je pouhým pasivním plněním spočívajícím ve strpění, chápat tuto nemovitost i bez lidských zdrojů jako „stálou provozovnu“?

         (1)  K výkladu směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1), ve znění směrnice 2008/8/ES (Úř. věst. 2008, L 44, s. 11), jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112 (Úř. věst. 2011, L 77, s. 1).


title: Věc C-933/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2019 Autostrada Wielkopolska S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 24. října 2019 ve věci T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A. v. Komise

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/11

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2019 Autostrada Wielkopolska S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 24. října 2019 ve věci T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A. v. Komise
      (Věc C-933/19 P)
      (2020/C 87/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Autostrada Wielkopolska S.A. (zástupci: O. Geiss, Rechtsanwalt, T. Siakka, dikigoros)

         Další účastnice řízení: Evropská komise a Polská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2018/556 ze dne 25. srpna 2017 o státní podpoře SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N), poskytnuté Polskem ve prospěch společnosti Autostrada Wielkopolska, nebo, podpůrně, vrátil věc Tribunálu,

                  —

                  v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení ve věci T-778/7 před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje čtyři důvody:

            První důvod kasačního opravného prostředku:
          Tribunál se zjevně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že zamítl první žalobní důvod navrhovatelky, jelikož poté, co zcela správně konstatoval, že Komise měla navrhovatelce umožnit předložit ve fázi správního řízení své vyjádření (přičemž toto konstatování není v rámci tohoto kasačního opravného prostředku zpochybňováno), uplatnil chybné právní kritérium (požadující prokázání možného účinku rozhodnutí), zkreslil obsah napadeného rozhodnutí a dostatečně neodůvodnil konstatování, že dané (chybné) kritérium nebylo splněno.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku
         : zjevně nesprávná právní posouzení Tribunálu zahrnují neposouzení toho, zda Komise uplatnila kritérium investora v tržním hospodářství jako relevantní právní kritérium, čímž porušil čl. 107 odst. 1 SFEU, překročení kontrolních pravomocí tím, že odůvodnění napadeného rozhodnutí nahradil svým vlastním odůvodněním, obrácení důkazního břemene, nedostatečné odůvodnění, zkreslení důkazů, nedodržení pravidel dokazování (týkající se jeho vlastních konstatování a jeho povinnosti přezkoumat posouzení Komise z pohledu použitelných právních kritérií) a porušení základní zásady přednosti unijního práva. Konkrétně se pochybení týkají konstatování, že Komise nemusela zohlednit a posoudit změnu rizik souvisejících s inflací a se směnným kursem, toho, že Tribunál vycházel ze zákona ze dne 28. července 2005 jakožto omezení kritéria investora v tržním hospodářství, konstatování, že Komise nemusela zohlednit a posoudit rizika týkající se řešení krize a soudních sporů, a nesprávných posouzení Tribunálu ohledně třetího prvku v bodě 152 odůvodnění.

            Třetí důvod kasačního opravného prostředku
         : tím, že zamítl druhou část druhého žalobního důvodu, se Tribunál dopustil zjevně nesprávného právního posouzení, jelikož chybně uplatnil použitelná kritéria, protiprávně nahradil odůvodnění Komise svým vlastním odůvodněním, převrátil důkazní břemeno, neposkytl dostatečné odůvodnění a nedodržel pravidla dokazování.

            Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku
         : tím, že zamítl první část pátého žalobního důvodu, se Tribunál dopustil zjevně nesprávného právního posouzení, jelikož zkreslil zjevný smysl důkazů a neposkytl dostatečné odůvodnění.


title: Věc C-934/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2019 společnostmi Algebris (UK) Ltd a Anchorage Capital Group LLC proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. října 2019 ve věci T-2/19, Algebris (UK) a Anchorage Capital Group v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/12

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2019 společnostmi Algebris (UK) Ltd a Anchorage Capital Group LLC proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. října 2019 ve věci T-2/19, Algebris (UK) a Anchorage Capital Group v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc C-934/19 P)
      (2020/C 87/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (zástupci: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, D. Mackersie, Barrister)

         Další účastník řízení: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil bod 1 výroku napadeného usnesení,

                  —

                  zrušil bod 2 výroku napadeného usnesení a rozhodl, že Jednotný výbor pro řešení krizí ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené navrhovatelkami v řízení v prvním stupni a v tomto řízení o kasačním opravném prostředku, a

                  —

                  určil, že jsou navrhovatelky aktivně legitimovány navrhnout zrušení sporného rozhodnutí před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že když Tribunál rozhodl, že navrhovatelky nejsou bezprostředně dotčeny, dopustil se nesprávného právního posouzení v důsledku nesprávného výkladu čl. 20 odst. 11 prvního pododstavce nařízení (EU) 806/2014 (1) a porušení vlastnického práva navrhovatelek.
      Výklad podaný Tribunálem je přivedl k nesprávnému závěru, že za okolností, o jaké jde v projednávané věci, (1) vyvlastněné osoby, jako jsou navrhovatelky, jsou aktivně legitimovány k tomu, aby napadly rozhodnutí o neprovedení konečného následného ocenění, pouze mohou-li se domoci odškodnění podle čl. 20 odst. 11 druhého pododstavce písm. b) nařízení 806/2014, (2) nárok na odškodnění podle čl. 20 odst. 11 druhého pododstavce písm. b) je dán pouze tehdy, když použitý program řešení krize využívá buď nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů podle článku 27 nařízení 806/2014, nástroje překlenovací instituce podle článku 25 nařízení 806/2014 nebo nástroje oddělení aktiv podle článku 26 nařízení 806/2014, (3) věřitelé (a akcionáři) proto nemají aktivní legitimaci. Za okolností, o jaké jde v projednávané věci, kdy je stěží myslitelné, aby kdokoli jiný než vyvlastnění akcionáři a věřitelé měl aktivní legitimaci k napadení rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí o neprovedení konečného následného ocenění, je v důsledku toho Jednotnému výboru pro řešení krizí umožněno vycházet ze zásadně vadných a vysoce nespolehlivých předběžných ocenění. Navrhovatelky jsou bezprostředně dotčeny rozhodnutím neprovést konečné ocenění, protože je velmi pravděpodobné, že konečné následné ocenění 1 a 2 potvrdí, že banka byla oceněna nesprávně, což bude vyžadovat, aby Jednotný výbor pro řešení krizí zvážil, zda je třeba navrhovatelky odškodnit zvýšením hodnoty pohledávek věřitelů nebo zvýšením protiplnění hrazeného společností Santander podle čl. 20 odst. 12 nařízení 806/2014. Pokud by Jednotný výbor pro řešení krizí v rámci svého uvážení rozhodl, že náhradu neposkytne, bylo by toto rozhodnutí taktéž napadnutelné a bylo by možné podat žalobu na náhradu škody.
      Výklad článku 20 odst. 11 podaný Tribunálem rovněž porušuje právo na vlastnictví zakotvené v článku 17 Listiny základních práv, neboť konečné následné ocenění je nezbytné k zajištění, aby (1) vyvlastnění dluhopisů AT1 a T2 navrhovatelek bylo provedeno za podmínek stanovených zákonem a (2) aby byla poskytnuta spravedlivá náhrada, tj. určením hodnoty banky na základě konečného následného ocenění.
      2. Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že se Tribunál každopádně dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že navrhovatelky nejsou oprávněny k náhradě podle čl. 20 odst. 12 písm. a) nařízení 806/2014, čímž uvedené ustanovení nesprávně vyložil a porušil zásadu zákazu diskriminace.
      Navrhovatelky tvrdí, že v kontextu řešení krizí bank by měl čl. 20 odst. 12 písm. a) zahrnovat okolnosti, kdy příslušné kapitálové nástroje (tj. dluhopisy AT1 a T2) jsou odepsány v rozsahu 100 % (jako tomu je v projednávané věci), ať již jsou odepsány podle čl. 22 odst. 1 nařízení 806/2014, nebo v rámci nástroje rekapitalizace, a to ze dvou důvodů. Zaprvé je tento přístup odpovídá skutečnosti, že 100 % rekapitalizace a 100 % odpis / konverze dluhopisů AT1 a T2 jsou ve skutečnosti ve své podstatě totéž (se stejnými ekonomickými důsledky), jelikož oběma dochází k odpisu dluhů banky vůči jejím věřitelům nebo k jejich konverzi na vlastní kapitál. Zadruhé by bylo diskriminační a zcestné, kdyby věřitelé / akcionáři, jejichž dluhové nástroje byly odepsány a konvertovány podle čl. 22 odst. 1 nařízení 806/2014, nemohli obdržet náhradu, zatímco ti, v jejichž případě se provádí rekapitalizace z vnitřních zdrojů podle článku 27 nařízení 806/2014, by náhradu obdržet mohli, a to navzdory skutečnosti, že (1) právní mechanismus a praktický účinek odpisu a konverze podle článku 21 nařízení 806/2014 a rekapitalizace z vlastních zdrojů podle článku 27 nařízení 806/2014 jsou stejné a (2) obě opatření byla založena na stejném předběžném ocenění.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).


title: Věc C-947/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. prosince 2019 Carmen Liaño Reig proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 24. října 2019 ve věci T-557/17, Liaño Reig v. SRB

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/13

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. prosince 2019 Carmen Liaño Reig proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 24. října 2019 ve věci T-557/17, Liaño Reig v. SRB
      (Věc C-947/19 P)
      (2020/C 87/17)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Carmen Liaño Reig (zástupce: F. López Antón, abogado)

         Další účastnice řízení: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  (i)

                  vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a zrušil usnesení Tribunálu (osmého senátu) ze dne 24. října 2019 vydané ve věci T-557/17 (Carmen Liaño Reig v. Jednotný výbor pro řešení krizí), pokud jde o prohlášení žaloby podané navrhovatelkou k Tribunálu za nepřípustnou a uložení n8hrady nákladů řízení vynaložených SRB navrhovatelce, uvedená v bodech 1 a 3 výroku usnesení;

                  (ii)

                  na základě čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie vydal konečné rozhodnutí ve věci předložené navrhovatelkou Tribunálu, a vyhověl v plném rozsahu návrhovým žádáním uvedeným navrhovatelkou v žalobě podané k Tribunálu, pokud bude mít za to, že to soudní řízení dovoluje, a pokud tomu tak nebude, aby vrátil věc zpět Tribunálu k rozhodnutí, přičemž o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody a hlavní argumenty

      A)   Pokud jde o důvod nepřípustnosti žaloby na základě toho, že částečné zrušení rozhodnutí o řešení krize, které požaduje navrhovatelka, nelze oddělit od zbývající části mechanismu řešení krize bez toho, aby byla dotčena podstata rozhodnutí.

                  1.

                  Argument obsažený v bodě 40 usnesení je nedostatečně odůvodněn.

                  2.

                  Tvrzení obsažené v bodě 40 usnesení je nesprávné a nepodložené, jelikož nezohledňuje údaje týkající se hodnoty kapitálových nástrojů tier 2, na které odkazuje čl. 6 odst. 1 písm. d) rozhodnutí o řešení krize a které byly konvertovány na akcie Banco Popular.

                  3.

                  Usnesení nezohledňuje judikaturu Soudního dvora, podle níž musí být změna podstaty aktu posuzována na základě objektivního kritéria.

                  4.

                  V bodech 30 a 35 usnesení je nedostatečně odůvodněna údajná nezbytnost konverze všech kapitálových nástrojů tier 2 jako předchozí požadavek nezbytný k uplatnění nástroje řešení spočívajícího v převodu činnosti.

                  5.

                  Usnesení se dopouští nesprávného právního posouzení, když vychází z nabídky koupě předložené ze strany Banco de Santander, která není součástí spisu.

                  6.

                  Usnesení se dopouští nesprávného právního posouzení, když v bodech 31 a 32 nezohledňuje tvrzení navrhovatelky v souvislosti s účinností ocenění 2 a neposuzuje dokumenty založené do spisu prokazující tato tvrzení.

                  7.

                  Bod 42 usnesení se dopouští nesprávného právního posouzení z důvodu nedostatečného odůvodnění.

                  8.

                  Usnesení pomíjí tvrzení navrhovatelky týkající se uplatnění čl. 21 odst. 1 písm. c) nařízení č. 806/2014 v souvislosti s nesplněním požadavku oddělitelnosti a odůvodnění bodu 42 usnesení je tedy nesprávné.

            B)   Pokud jde o důvod nepřípustnosti žaloby na základě toho, že částečné zrušení rozhodnutí o řešení krize, které požaduje navrhovatelka, je v rozporu se zásadou rovného zacházení s věřiteli téže kategorie.

                  9.

                  Usnesení se v bodech 48 a 51 dopouští nesprávného posouzení tvrzení navrhovatelky.

                  10.

                  Body 45 a 46 usnesení se dopouštějí nesprávného právního posouzení, jelikož ve vztahu k dluhopisům BPEF neoprávněně uplatňují obecnou zásadu řešení krize stanovenou v čl. 15 odst. 1 písm. f) nařízení č. 806/2014.

                  11.

                  Usnesení se dopouští v bodech 44 až 46 a 51 nesprávného právního posouzením jelikož ve vztahu k dluhopisům BPEF nesprávně uplatňuje zásadu rovného zacházení a kromě toho uvádí nesprávné odůvodnění.

            C)   Pokud jde o nepřípustnost návrhového žádání na zrušení ocenění 1 a 2

                  12.

                  Usnesení (bod 55) odůvodňuje nepřípustnost návrhového žádání na zrušení ocenění 1 a 2 výlučně nepřípustností návrhového žádání navrhovatelky na částečné zrušení rozhodnutí o řešení krize.

            D)   Pokud jde o nepřípustnost návrhového žádání na vyrovnání

                  13.

                  Usnesení (bod 66) odůvodňuje nepřípustnost návrhového žádání navrhovatelky na vyrovnání výlučně nepřípustností návrhového žádání na zrušení konverze dluhopisů BPEF na akcie Banco Popular.


title: Věc C-6/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Ringkonnakohus (Estonsko) dne 7. ledna 2020 – Sotsiaalministeerium v. Innove SA

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Ringkonnakohus (Estonsko) dne 7. ledna 2020 – Sotsiaalministeerium v. Innove SA
      (Věc C-6/20)
      (2020/C 87/18)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Ringkonnakohus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Sotsiaalministeerium

         Odpůrkyně v odvolacím řízení: Innove SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 2 a 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (1) ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je § 41 odst. 3 Riigihangete seadus (zákon o veřejných zakázkách, dále jen RHS), podle nějž veřejný zadavatel jsou-li zákonem stanoveny zvláštní požadavky na činnosti vykonávané na základě veřejné zakázky, musí v oznámení o plánované veřejné zakázce uvést, které registrace nebo povolení činnosti jsou nezbytné pro kvalifikaci uchazeče, musí za účelem kontroly splnění zvláštních zákonných požadavků požadovat v oznámení o plánované veřejné zakázce předložení dokladu o povolení činnosti nebo registraci a uchazeče, nedisponuje-li příslušným povolením činnosti nebo registrací, odmítnout jako nekvalifikovaného?

                  2)

                  Musí být články 2 a 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby veřejný zadavatel u zakázky na nákup potravinové pomoci přesahující mezinárodní prahovou hodnotu stanovil pro uchazeče kritérium pro výběr, podle nějž musí všichni uchazeči nezávisle na dosavadním místě činnosti již při podání nabídky disponovat povolením činnosti nebo registrací v zemi, kde bude potravinová pomoc poskytována, dokonce i tehdy, pokud uchazeč dosud v tomto členském státě nepůsobil?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na předcházející otázku:

                              a)

                              Musí být články 2 a 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby považovány za ustanovení, která jsou tak zjevná, že se vůči nim nelze dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání?

                              b)

                              Musí být články 2 a 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby vykládány v tom smyslu, že situace, v níž veřejný zadavatel ve veřejné zakázce na potravinovou pomoc v souladu se zákonem o potravinách požaduje od uchazečů, aby již v okamžiku podání nabídky disponovali povolením činnosti, může být považována za zjevné porušení platných ustanovení, nedbalost nebo nesrovnalost, která brání uplatnění zásady ochrany legitimního očekávání?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst.2004, L 134, s. 114).


title: Věc C-8/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Německo) dne 9. ledna 2020 – L.R . v. Spolková republika Německo

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Německo) dne 9. ledna 2020 – L.R . v. Spolková republika Německo
      (Věc C-8/20)
      (2020/C 87/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: L.R.

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžná otázka

      Je s čl. 33 odst. 2 písm. d) a čl. 2 písm. q) směrnice 2013/32/EU (1) slučitelné vnitrostátní ustanovení, podle nějž může být žádost o udělení mezinárodní ochrany zamítnuta jako nepřípustná následná žádost, pokud bylo neúspěšné první azylové řízení vedeno nikoliv v členském státu EU, nýbrž v Norsku?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 60).


title: Věc C-13/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 14. ledna 2020 – Top System SA v. Belgický stát

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 14. ledna 2020 – Top System SA v. Belgický stát
      (Věc C-13/20)
      (2020/C 87/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Top System SA

         Žalovaný: État belge

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (1) vykládán v tom smyslu, že oprávněný nabyvatel počítačového programu může provést rozklad dotčeného programu jako celku nebo jeho části, pokud je takový rozklad nezbytný k tomu, aby mohl dotyčný uživatel opravit chyby ovlivňující funkčnost zmíněného programu, a to i v případě, kdy tato oprava spočívá ve vypnutí funkce ovlivňující řádné fungování aplikace obsahující daný program?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být krom toho splněny podmínky stanovené v článku 6 směrnice nebo jiné podmínky?

         (1)  Úř. věst. 1991, L 122, s. 42.


title: Věc C-51/20: Žaloba podaná dne 29. ledna 2020 – Evropská komise v. Řecká republika

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/18

      Žaloba podaná dne 29. ledna 2020 – Evropská komise v. Řecká republika
      (Věc C-51/20)
      (2020/C 87/22)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Α. Bouchagiar a B. Stromsky)

         Žalovaná: Řecká republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Řecká republika tím, že nepřijala veškerá opatření nezbytná pro splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 9. listopadu 2017 ve věci C-481/16, Komise v. Řecko EU:C:2017:845, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto rozsudku a z čl. 260 odst. 1 SFEU;

                  —

                  uložil Řecké republice povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 26 697,89 eur za každý den prodlení se splněním povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 9. listopadu 2017 ve věci C-481/16 za období ode dne vydání rozsudku v projednávané věci do dne, kdy bude rozsudku ze dne 9. listopadu 2017 plně vyhověno;

                  —

                  uložil Řecké republice povinnost zaplatit Komisi paušální částku, jejíž výše se rovná součinu denní částky ve výši 3 709,23 eur a počtu dní, které uplynou ode dne vydání rozsudku ze dne 9. listopadu 2017 do dne vydání rozsudku v projednávané věci;

                  —

                  uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      V souladu s rozhodnutím Evropské komise ze dne 27. března 2014 v řízení SA.34572 měla Řecká republika povinnost do čtyř měsíců získat zpět neslučitelné státní podpory poskytnuté společnosti Larco a právně dostačujícím způsobem uvědomit Komisi o přijetí opatření nezbytných za tímto účelem. Dotčené podpory spočívaly ve státních zárukách ve prospěch společnosti Larco v letech 2008, 2010 a 2011 a v účasti státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009.
      Dne 2. září 2016 podala Komise žalobu u Soudního dvora pro nesplnění povinnosti podle čl. 108 odst. 2 SFEU (věc C-481/16). Soudní dvůr dne 9. listopadu 2017 rozhodl, že Řecká republika tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala veškerá opatření nezbytná k výkonu rozhodnutí Komise a tím, že neuvědomila Komisi o opatřeních přijatých na základě tohoto rozhodnutí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 5 dotčeného rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o fungování Evropské unie.
      Řecká republika tím, že nepřijala opatření nezbytná pro splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 9. listopadu 2017, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto rozhodnutí a z čl. 260 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.


title: Věc C-57/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/18

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
      (Věc C-57/20)
      (2020/C 87/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Pethke a J. Jokubauskaitė, zmocněnci)

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Spolková republika tím, že na všechny zemědělce v zásadě uplatnila režim daňového paušálu nezávisle na tom, zda by jim uplatněním běžného režimu nebo zvláštního režimu pro malé podniky vznikly obtíže, a dále tím, že uplatnila daňovou sazbu paušální náhrady, která vede ke strukturální nadměrné kompenzaci zaplacené daně na vstupu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 296 odst. 1 a článku 299 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1);

                  —

                  uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 296 odst. 1 směrnice 2006/112/ES
      V rámci prvního žalobního důvodu Komise tvrdí, že Spolková republika Německo porušila čl. 296 odst. 1 směrnice 2006/112, neboť režim daňového paušálu uplatnila na všechny zemědělce nezávisle na případných obtížích zemědělců při uplatnění běžného režimu nebo zvláštního režimu pro malé podniky.
      Článek 296 směrnice 2006/112 podle Komise požaduje odpovídající odlišení zemědělců, kteří smí využívat režim daňového paušálu. Zvýhodnění zemědělci tak musejí splnit kvalifikační kritérium, kterým je existence obtíží při uplatňování běžného režimu nebo zvláštní režimu podle kapitoly 1. Spolková republika Německo opomněla provést takovýto kvalifikovaný výběr zvýhodněných zemědělců.
      V rámci druhého žalobního důvodu Komise tvrdí, že Spolková republika Německo porušila článek 299 směrnice 2006/112, neboť jí stanovená daňová sazba paušální náhrady vede ke strukturální nadměrné kompenzaci daně, kterou zemědělci podléhající daňovému paušálu skutečně platí na vstupu.
      Ve výpočtu jsou na jedné straně od obratu celého zemědělského odvětví odpočteny zemědělské služby smluvních poskytovatelů, na druhé straně však je od daně na vstupu celého zemědělského odvětví odpočtena jen daň na vstupu zemědělců podléhajících běžnému režimu, a nikoli také daň na vstupu smluvních poskytovatelů. Z toho plyne strukturální nadměrná kompenzace v důsledku paušálně nahrazované daně na vstupu v případě zemědělců podléhajících daňovému paušálu.

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-619/19 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 12. prosince 2019 – KF v. SATCEN („Rozhodnutí o zahájení správního šetření – Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí – Návrh na předběžná opatření – Nepřípustnost – Neexistence naléhavosti“)

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/20

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 12. prosince 2019 – KF v. SATCEN
      (Věc T-619/19 R)
      („Rozhodnutí o zahájení správního šetření - Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí - Návrh na předběžná opatření - Nepřípustnost - Neexistence naléhavosti“)
      (2020/C 87/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: KF (zástupci: A. Kunst, advokátka, a N. Macaulay, barrister)

         Žalovaný: Satelitní středisko Evropské unie (zástupce: A. Guillerme, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh na základě článků 278 a 279 SEU znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí ředitele Satelitního střediska Evropské unie ze dne 3. července 2019 o zahájení správního šetření proti KF.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na nařízení předběžných opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-873/19: Žaloba podaná dne 11. prosince 2019 – Multi-Service v. Komise

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/20

      Žaloba podaná dne 11. prosince 2019 – Multi-Service v. Komise
      (Věc T-873/19)
      (2020/C 87/25)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Multi-Service S.A. (Kwidzyn, Polsko) (zástupce: P. Jankowski, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ARES (2019) 6103796 ze dne 3. října 2019 ve věci stavu zápisu do rejstříku v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) 2019/661, rejstříkového čísla 9920, a obnovil zápis společnosti do rejstříku,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení,

                  —

                  uznal důkaz z dopisu ze dne 23. října 2019.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod.
      Tvrdí, že žalovaná porušila článek 17 nařízení č. 517/2014 ve spojení s článkem 6 prováděcího nařízení 2019/661 tím, že neoprávněně zrušila registraci žalující společnosti v rejstříku částečně fluorovaných uhlovodíků (HFC).


title: Věc T-881/19: Žaloba podaná dne 31. prosince 2019 – GABO:mi v. Komise

text:
               16.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 87/21

      Žaloba podaná dne 31. prosince 2019 – GABO:mi v. Komise
      (Věc T-881/19)
      (2020/C 87/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupce: C. Mayer, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uložil žalované povinnost zaplatit žalobkyni částku 1 680 681,82 eura s úroky ve výši 76 552,60 eura;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná musí nahradit uznatelné výdaje.

                              —

                              Žalobkyně poskytovala své služby podle dohod o dotaci RP6 a RP7. V období od 1. srpna 2015 do 30. dubna 2016 pracovala žalobkyně celkově na 37 výzkumných projektech. V období od 1. května 2016 do 30. června 2016 žalobkyně poskytovala své služby celkově v rámci 38 výzkumných projektů. Všechny výdaje vynaložené v průběhu těchto období splňují kritéria uznatelnosti stanovená v dohodách o dotaci uzavřených mezi smluvními stranami (článek II.14.1). Tyto výdaje žalovaná dosud nenahradila. Žalovaná je povinna tyto výdaje nahradit podle dohod o dotaci.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že náhrada výdajů za období od srpna 2015 do dubna 2016 je vyloučena.

                              —

                              Náhrada výdajů za období od srpna 2015 do dubna 2016 je podle německého insolvenčního práva vyloučena. Pokud jde o částku 274 248,27 eura, nemožnost dovolávat se náhrady výdajů na základě tvrzení žalobkyně vyplývá z § 95 odst. 1 třetí věty německého insolvenčního zákona (dále jen „IZ“). Pokud jde o náhradu výdajů ve zbývající výši 1 144 394,33 eura na základě rozsudku ze dne 25. září 2018 ve věci GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG v. Komise (T-10/16, EU:T:2018:600), tato náhrada se považuje za vyloučenou podle § 96 odst. 1 třetí věty IZ ve spojení s § 133 odst. 1 IZ (v předchozím znění).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že náhrada výdajů během předběžného insolvenčního řízení (květen až červen 2016) je vyloučena.

                              —

                              Náhrada výdajů žalovanou v období od května do června 2016 je podle § 96 odst. 1 třetí věty IZ, ve spojení s § 130 odst. 1 bodem 2 IZ vyloučena. Ustanovení § 96 odst. 1 třetí věty IZ uvádí, že tyto náhrady výdajů jsou v souvislosti s platební neschopností vyloučené v případě, že byly vyhlášeny před zahájením insolvenčního řízení nebo po něm, pokud byl nárok na náhradu výdajů získán způsobem, na jehož základě může být zrušen.