title: Věc C-879/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego – Polsko) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie („Řízení o předběžné otázce – Sociální zabezpečení – Určení použitelných právních předpisů – Nařízení (EHS) č. 1408/71 – Článek 13 odst. 2 písm. a) – Článek 14 odst. 2 – Osoba obvykle zaměstnaná na území dvou nebo více členských států – Jediná pracovní smlouva – Zaměstnavatel usazený v členském státě bydliště pracovníka – Zaměstnání vykonávané výlučně v jiných členských státech – Práce vykonávaná v různých členských státech během po sobě následujících obdobích – Podmínky“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/10

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego – Polsko) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie
      (Věc C-879/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Určení použitelných právních předpisů - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 13 odst. 2 písm. a) - Článek 14 odst. 2 - Osoba obvykle zaměstnaná na území dvou nebo více členských států - Jediná pracovní smlouva - Zaměstnavatel usazený v členském státě bydliště pracovníka - Zaměstnání vykonávané výlučně v jiných členských státech - Práce vykonávaná v různých členských státech během po sobě následujících obdobích - Podmínky“)
      (2021/C 278/13)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe

         Další účastník řízení: Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

         za přítomnosti: UA

         Výrok

      Článek 14 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění změněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na osobu, která v rámci jediné pracovní smlouvy uzavřené s jediným zaměstnavatelem, jež počítá s výkonem výdělečné činnosti v několika členských státech, pracuje několik po sobě jdoucích měsíců pouze na území těchto jednotlivých členských států, jestliže doba, po kterou tato osoba nepřetržitě pracovala v každém z těchto členských států, překračuje dvanáct měsíců, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc C-890/19 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 29. dubna 2021 – Fortischem a.s. v. Evropská komise, AlzChem AG („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Výhoda – Vrácení – Hospodářská kontinuita“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/11

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 29. dubna 2021 – Fortischem a.s. v. Evropská komise, AlzChem AG
      (Věc C-890/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Výhoda - Vrácení - Hospodářská kontinuita“)
      (2021/C 278/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fortischem a.s. (zástupci: C. Arhold, Rechtsanwalt, P. Hodál a M. Staroň, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: L. Armati, P. Arenas a G. Conte, zmocněnci), AlzChem AG (zástupci: A. Borsos, advokát a V. Dolka, dikigoros)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Fortischem a.s. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, jakož i společnostmi AlzChem AG.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc C-913/19: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego w Białymstoku – Polsko) – CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością v. Gefion Insurance A/S („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Příslušnost ve věcech pojištění – Článek 10 – Článek 11 odst. 1 písm. a) – Možnost žalovat pojistitele, který je usazen v některém členském státě, v jiném členském státě v případě žaloby podané pojistníkem, pojištěným nebo oprávněnou osobou u soudu místa bydliště žalobce – Článek 13 odst. 2 – Žaloba podaná poškozeným přímo proti pojistiteli – Osobní působnost – Pojem ‚poškozený‘ – Podnikatel v odvětví pojišťovnictví – Zvláštní příslušnost – Článek 7 body 2 a 5 – Pojmy ‚pobočka‘, ‚zastoupení‘ nebo, jiná provozovna“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/11

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego w Białymstoku – Polsko) – CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością v. Gefion Insurance A/S
      (Věc C-913/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Příslušnost ve věcech pojištění - Článek 10 - Článek 11 odst. 1 písm. a) - Možnost žalovat pojistitele, který je usazen v některém členském státě, v jiném členském státě v případě žaloby podané pojistníkem, pojištěným nebo oprávněnou osobou u soudu místa bydliště žalobce - Článek 13 odst. 2 - Žaloba podaná poškozeným přímo proti pojistiteli - Osobní působnost - Pojem ‚poškozený‘ - Podnikatel v odvětví pojišťovnictví - Zvláštní příslušnost - Článek 7 body 2 a 5 - Pojmy ‚pobočka‘, ‚zastoupení‘ nebo, jiná provozovna“)
      (2021/C 278/15)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Białymstoku

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością

         Žalovaná: Gefion Insurance A/S

         Výrok

                  1)

                  Článek 13 odst. 2 nařízení (EU) Evropského parlamentu a Rady č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve spojení s článkem 10 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije v případě sporu mezi podnikatelem, který nabyl pohledávku původně vlastněnou poškozenou vůči pojišťovně z titulu pojištění občanskoprávní odpovědnosti, a touto pojišťovnou poskytující pojištění občanskoprávní odpovědnosti, takže nebrání tomu, aby byla soudní příslušnost k rozhodnutí takového sporu případně založena na čl. 7 bodě 2 nebo na čl. 7 bodě 5 tohoto nařízení.

                  2)

                  Článek 7 bod 5 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že společnost, která v jednom členském státě vykonává na základě smlouvy uzavřené s pojišťovnou se sídlem v jiném členském státě jménem a na účet této pojišťovny činnost likvidace škod v rámci pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, musí být považována za pobočku, zastoupení nebo jinou provozovnu ve smyslu tohoto ustanovení, pokud tato společnost

                              —

                              dlouhodobě vystupuje navenek jako detašované pracoviště pojišťovny a

                              —

                              má vedení a je materiálně vybavena tak, že může vést jednání s třetími osobami, takže tyto osoby se nemusejí obracet přímo na pojišťovnu.

         (1)  Úř. věst. C 54, 17.2.2020.


title: Věc C-4/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „ALTI“ OOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencia za prichodite („Řízení o předběžné otázce – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 205 – Osoby povinné odvést DPH správci daně – Solidární odpovědnost příjemce zdanitelného plnění, který uplatnil svůj nárok na odpočet DPH, přičemž věděl, že osoba povinná odvést tuto daň tak neučiní – Povinnost takovéhoto příjemce zaplatit DPH, kterou tato osoba povinná odvést daň neodvedla, jakož i úroky z prodlení dlužné z důvodu nezaplacení uvedené daně povinnou osobou“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „ALTI“ OOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencia za prichodite
      (Věc C-4/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 205 - Osoby povinné odvést DPH správci daně - Solidární odpovědnost příjemce zdanitelného plnění, který uplatnil svůj nárok na odpočet DPH, přičemž věděl, že osoba povinná odvést tuto daň tak neučiní - Povinnost takovéhoto příjemce zaplatit DPH, kterou tato osoba povinná odvést daň neodvedla, jakož i úroky z prodlení dlužné z důvodu nezaplacení uvedené daně povinnou osobou“)
      (2021/C 278/16)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varhoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„ALTI“ OOD

         Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencia za prichodite

         Výrok

      Článek 205 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být ve spojení se zásadou proporcionality vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je osoba, která společně a nerozdílně ručí ve smyslu tohoto článku, povinna uhradit kromě částky daně z přidané hodnoty (DPH), která nebyla odvedena osobou, která měla povinnost tak učinit, i úroky z prodlení, které dluží osoba povinná tuto daň odvést, pokud je prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že uvedená osoba povinná odvést daň uvedenou daň neodvede.

         (1)  Úř. věst. C 77, 9. 3. 2020.


title: Věc C-6/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Ringkonnakohus – Estonsko) – Sotsiaalministeerium v. Riigi Tugiteenuste Keskus, dříve Innove SA („Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky na dodávky – Směrnice 2004/18/ES – Články 2 a 46 – Projekt financovaný z Fondu evropské pomoci nejchudším osobám – Kritéria pro hodnocení uchazečů – Nařízení (ES) č. 852/2004 – Článek 6 – Požadavek mít registraci nebo schválení vydané vnitrostátním orgánem pro bezpečnost potravin státu plnění veřejné zakázky“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/13

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Ringkonnakohus – Estonsko) – Sotsiaalministeerium v. Riigi Tugiteenuste Keskus, dříve Innove SA
      (Věc C-6/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky na dodávky - Směrnice 2004/18/ES - Články 2 a 46 - Projekt financovaný z Fondu evropské pomoci nejchudším osobám - Kritéria pro hodnocení uchazečů - Nařízení (ES) č. 852/2004 - Článek 6 - Požadavek mít registraci nebo schválení vydané vnitrostátním orgánem pro bezpečnost potravin státu plnění veřejné zakázky“)
      (2021/C 278/17)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Tallinna Ringkonnakohus

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Sotsiaalministeerium

         Žalovaná: Riigi Tugiteenuste Keskus, dříve Innove SA

         za přítomnosti: Rahandusministeerium

         Výrok

                  1)

                  Články 2 a 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které veřejný zadavatel musí v oznámení o zakázce a jako kvalitativní kritérium pro výběr požadovat, aby uchazeči již v okamžiku podání jejich nabídky prokázali, že mají registraci nebo schválení vyžadované právní úpravou použitelnou na činnost, která je předmětem dotčené veřejné zakázky, a vydané příslušným orgánem členského státu plnění této zakázky, i tehdy, když již mají obdobnou registraci či schválení v členském státě, v němž jsou usazeni.

                  2)

                  Zásada ochrany legitimního očekávání musí být vykládána v tom smyslu, že se jí nemůže dovolávat veřejný zadavatel, který v rámci zadávacího řízení na veřejnou zakázku požadoval za účelem dosažení souladu s vnitrostátní právní úpravou v oblasti potravin od uchazečů, aby měli již v okamžiku podání jejich nabídky registraci nebo schválení vydané příslušným orgánem členského státu plnění zakázky.

         (1)  Úř. věst. C 87, 16.3.2020.


title: Věc C-8/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht- Německo) – L.R. v. Spolková republika Německo („Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví – Azylová politika – Směrnice 2013/32/EU – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Žádost o mezinárodní ochranu – Důvody nepřípustnosti – Článek 2 písm. q) – Pojem ‚následná žádost‘ – Článek 33 odst. 2 písm. d) – Odmítnutí žádosti o mezinárodní ochranu členským státem jako nepřípustné z důvodu zamítnutí předchozí žádosti podané dotyčnou osobou ve třetím státě, který uzavřel s Evropskou unií dohodu o kritériích a mechanismech určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v některém ze smluvních států této dohody – Pravomocné rozhodnutí přijaté Norským královstvím“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/14

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht- Německo) – L.R. v. Spolková republika Německo
      (Věc C-8/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví - Azylová politika - Směrnice 2013/32/EU - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Žádost o mezinárodní ochranu - Důvody nepřípustnosti - Článek 2 písm. q) - Pojem ‚následná žádost‘ - Článek 33 odst. 2 písm. d) - Odmítnutí žádosti o mezinárodní ochranu členským státem jako nepřípustné z důvodu zamítnutí předchozí žádosti podané dotyčnou osobou ve třetím státě, který uzavřel s Evropskou unií dohodu o kritériích a mechanismech určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v některém ze smluvních států této dohody - Pravomocné rozhodnutí přijaté Norským královstvím“)
      (2021/C 278/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: L.R.

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Výrok

      Článek 33 odst. 2 písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany ve spojení s jejím čl. 2 písm. q) musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která umožňuje odmítnout jakožto nepřípustnou žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu čl. 2 písm. b) této směrnice, kterou v tomto státě podal státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, jejichž předchozí žádost o přiznání postavení uprchlíka, podaná ve třetím státě, který v souladu s Dohodou mezi Evropským společenstvím a Islandskou republikou a Norským královstvím o kritériích a mechanismech určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v některém z členských států nebo na Islandu nebo v Norsku uplatňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, byla tímto třetím státem zamítnuta.

         (1)  Úř. věst. C 87, 16.3.2020.


title: Věc C-11/20: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. května 2021 – Evropská komise v. Řecká republika („Nesplnění povinnosti státem – Státní podpory – Podpora, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem – Článek 108 odst. 2 druhý pododstavec SFEU – Nepříznivé povětrnostní podmínky – Ztráty vzniklé zemědělcům – Vyrovnávací platby – Povinnost navrácení – Informační povinnost – Neprovedení“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/14

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. května 2021 – Evropská komise v. Řecká republika
      (Věc C-11/20) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Podpora, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem - Článek 108 odst. 2 druhý pododstavec SFEU - Nepříznivé povětrnostní podmínky - Ztráty vzniklé zemědělcům - Vyrovnávací platby - Povinnost navrácení - Informační povinnost - Neprovedení“)
      (2021/C 278/19)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar a T. Ramopoulos, zmocněnci)

         Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: E. Tsaousi, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1.

                  Řecká republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách veškerá opatření nezbytná k provedení rozhodnutí Komise 2021/157/EU ze dne 7. prosince 2011 o vyrovnávacích platbách uhrazených řeckým subjektem pro zemědělská pojištění (ELGA) během let 2008 a 2009 a tím, že dostatečně neinformovala Evropskou komisi o opatřeních přijatých na základě tohoto rozhodnutí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 až 4 uvedeného rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o FEU.

                  2.

                  Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc C-19/20: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Gdańsku – Polsko) – I.W., R.W. v. Bank BPH S.A. („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Účinky konstatování zneužívající povahy ujednání – Smlouva o hypotečním úvěru denominovaném v cizí měně – Určení směnného kurzu měn – Dohoda o novaci – Odrazující účinek – Povinnosti vnitrostátního soudu – Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/15

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Gdańsku – Polsko) – I.W., R.W. v. Bank BPH S.A.
      (Věc C-19/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Účinky konstatování zneužívající povahy ujednání - Smlouva o hypotečním úvěru denominovaném v cizí měně - Určení směnného kurzu měn - Dohoda o novaci - Odrazující účinek - Povinnosti vnitrostátního soudu - Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1“)
      (2021/C 278/20)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: I.W., R.W.

         Žalovaná: Bank BPH S.A.

         za přítomnosti: Rzecznika Praw Obywatelskich

         Výrok

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu přísluší konstatovat zneužívající povahu ujednání smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, i když smluvní strany toto ujednání smluvní cestou změnily. Takové konstatování má za následek nastolení situace, v níž by se spotřebitel nacházel, kdyby toto ujednání, jehož zneužívající povaha byla konstatována, nebylo sjednáno, vyjma případu, kdy se spotřebitel prostřednictvím změny tohoto zneužívajícího ujednání vzdal nastolení takové situace na základě svého svobodného a vědomého souhlasu, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu. Z tohoto ustanovení však nevyplývá, že by konstatování zneužívající povahy původního ujednání mělo v zásadě za následek zrušení smlouvy, jestliže změna tohoto ujednání umožnila nastolit rovnováhu mezi povinnostmi a právy smluvních stran vyplývajícími ze smlouvy a odstranit vadu této smlouvy.

                  2)

                  Článek čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní soud odstranil jen zneužívající prvek ujednání smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, pokud je odrazující cíl sledovaný touto směrnicí zajištěn vnitrostátními právními předpisy, které upravují používání tohoto ujednání, a to za předpokladu, že tento prvek představuje samostatný smluvní závazek, který by mohl být předmětem individualizovaného přezkumu jeho zneužívající povahy. Tato ustanovení na druhou stranu brání tomu, aby předkládající soud odstranil pouze zneužívající prvek ujednání smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, pokud by takové odstranění vedlo ke změně obsahu uvedeného ujednání s dopadem na jeho podstatu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  3)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že důsledky soudního konstatování existence zneužívajícího ujednání ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem se řídí ustanoveními vnitrostátního práva, přičemž otázku dalšího trvání takové smlouvy musí vnitrostátní soud posoudit i bez návrhu objektivním přístupem na základě těchto ustanovení vnitrostátního práva.

                  4)

                  Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu, který konstatuje zneužívající povahu některého ujednání smlouvy uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem, přísluší, aby v rámci vnitrostátních procesních pravidel a po kontradiktorním projednání informoval spotřebitele o právních důsledcích, které může zrušení takové smlouvy vyvolat, bez ohledu na to, zda je spotřebitel zastoupen profesionálním zástupcem.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc C-27/20: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Rennes – Francie) – PF, QG v. Caisse d’allocations familiales d’Ille et Vilaine (CAF) („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb pracovníků – Rovné zacházení – Sociální výhody – Horní hranice související s příjmy – Zohlednění příjmů pobíraných předposlední rok předcházející období, kdy byly přídavky vyplaceny – Pracovník, který se vrátil do členského státu původu – Snížení nároku na rodinné přídavky“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/16

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Rennes – Francie) – PF, QG v. Caisse d’allocations familiales d’Ille et Vilaine (CAF)
      (Věc C-27/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Rovné zacházení - Sociální výhody - Horní hranice související s příjmy - Zohlednění příjmů pobíraných předposlední rok předcházející období, kdy byly přídavky vyplaceny - Pracovník, který se vrátil do členského státu původu - Snížení nároku na rodinné přídavky“)
      (2021/C 278/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Rennes

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: PF, QG

         Žalovaná: Caisse d’allocations familiales d’Ille et Vilaine (CAF)

         Výrok

      Článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která jako referenční rok pro výpočet rodinných dávek, které mají být přiznány, zohledňuje předposlední rok předcházející výplatnímu období, takže v případě podstatného zvýšení příjmů, které národní úředník pobírá v rámci dočasného přidělení k orgánu Evropské unie nacházejícímu se v jiném členském státě, se výše rodinných přídavků při návratu tohoto úředníka do členského státu původu po dobu dvou let značně sníží.

         (1)  Úř. věst. C 95, 23.3.2020.


title: Věc C-47/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – F. v. Stadt Karlsruhe („Řízení o předběžné otázce – Doprava – Řidičské průkazy – Odnětí řidičského průkazu na území jiného členského státu než členského státu vydání – Prodloužení doby platnosti průkazu členským státem vydání po rozhodnutí o odnětí – Neexistence automatičnosti vzájemného uznávání“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/17

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – F. v. Stadt Karlsruhe
      (Věc C-47/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Řidičské průkazy - Odnětí řidičského průkazu na území jiného členského státu než členského státu vydání - Prodloužení doby platnosti průkazu členským státem vydání po rozhodnutí o odnětí - Neexistence automatičnosti vzájemného uznávání“)
      (2021/C 278/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: F.

         Další účastník řízení: Stadt Karlsruhe

         Výrok

      Článek 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 4 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát, na jehož území bylo držiteli řidičského průkazu skupiny A a B vydaného jiným členským státem odňato řidičské oprávnění z důvodu deliktu, který po vydání uvedeného průkazu spáchal během dočasného pobytu na tomto území, později odmítl uznat platnost tohoto řidičského průkazu po té, co byla doba jeho platnosti prodloužena na základě čl. 7 odst. 3 této směrnice členským státem, kde se nachází obvyklé místo bydliště držitele uvedeného průkazu ve smyslu článku 12 prvního pododstavce uvedené směrnice. Je však na předkládajícím soudu, aby přezkoumal, zda v souladu se zásadou proporcionality pravidla stanovená právními předpisy prvního členského státu, která stanoví podmínky, jež musí držitel řidičského průkazu splnit za účelem opětného získání řidičského oprávnění na jeho území, nepřekračují meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení cíle sledovaného směrnicí 2006/126, který spočívá ve zvýšení bezpečnosti silničního provozu.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc C-63/20 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. května 2021 – Sigrid Dickmanns v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Smlouva na dobu určitou s rozvazovací doložkou – Rozhodnutí o nezapsání na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení – Čistě potvrzující akt – Lhůta pro podání stížnosti“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/18

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. května 2021 – Sigrid Dickmanns v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-63/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou s rozvazovací doložkou - Rozhodnutí o nezapsání na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení - Čistě potvrzující akt - Lhůta pro podání stížnosti“)
      (2021/C 278/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sigrid Dickmanns (zástupce: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: A. Lukošiūtė, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, Rechtsanwalt)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Sigrid Dickmanns se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.

         (1)  Úř. věst. C 201, 15.6.2020.


title: Věc C-70/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – YL v. Altenrhein Luftfahrt GmbH („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Montrealská úmluva – Článek 17 odst. 1 – Odpovědnost leteckých dopravců v případě nehody – Pojem ‚nehoda‘ – Tvrdé přistání, které spadá do rozsahu běžného provozu letadla – Zranění, které cestující údajně utrpěl při takovém přistání – Neexistence nehody“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/18

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – YL v. Altenrhein Luftfahrt GmbH
      (Věc C-70/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Montrealská úmluva - Článek 17 odst. 1 - Odpovědnost leteckých dopravců v případě nehody - Pojem ‚nehoda‘ - Tvrdé přistání, které spadá do rozsahu běžného provozu letadla - Zranění, které cestující údajně utrpěl při takovém přistání - Neexistence nehody“)
      (2021/C 278/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: YL

         Žalovaná: Altenrhein Luftfahrt GmbH

         Výrok

      Článek 17 odst. 1 Úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, která byla uzavřena v Montrealu dne 28. května 1999, podepsána Evropským společenstvím dne 9. prosince 1999 a schválena jeho jménem rozhodnutím Rady 2001/539/ES ze dne 5. dubna 2001, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „nehoda“, který je uveden v tomto ustanovení, nezahrnuje přistání, ke kterému došlo v souladu s postupy a provozními omezeními použitelnými na dotčené letadlo, včetně stanovených tolerancí a rozpětí týkajících se faktorů ovlivňujících výkonnost, které značně ovlivňují přistání, a při zohlednění technických pravidel a osvědčené praxe v oblasti provozu letadel, i kdyby dotyčný cestující vnímal toto přistání jako nepředvídanou událost.

         (1)  Úř. věst. C 201, 15.6.2020.


title: Věc C-87/20: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hauptzollamt B v. XY („Řízení o předběžné otázce – Ochrana druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi – Nařízení (ES) č. 338/97 a č. 865/2006 – Kaviár druhů jeseterů – Dovoz exemplářů osobního nebo rodinného charakteru na celní území Evropské unie – Dovozní povolení – Výjimka – Výše 125 gramů na osobu – Překročení – Úmysl darovat jej jiným osobám“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/19

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hauptzollamt B v. XY
      (Věc C-87/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi - Nařízení (ES) č. 338/97 a č. 865/2006 - Kaviár druhů jeseterů - Dovoz exemplářů osobního nebo rodinného charakteru na celní území Evropské unie - Dovozní povolení - Výjimka - Výše 125 gramů na osobu - Překročení - Úmysl darovat jej jiným osobám“)
      (2021/C 278/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Hauptzollamt B

         Žalovaná: XY

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi, ve znění nařízení Komise (EU) č. 1320/2014 ze dne 1. prosince 2014, musí být vykládán v tom smyslu, že kaviár druhu jeseterů může být při vstupu na celní území Evropské unie považován za „exemplář osobního nebo rodinného charakteru“ ve smyslu tohoto ustanovení, je-li určen k tomu, aby byl darován třetí osobě, pokud nic nenaznačuje jeho použití pro obchodní účely, a může se na něj v této souvislosti vztahovat výjimka z povinnosti dovozce předložit dovozní povolení stanovená v uvedeném ustanovení.

                  2)

                  Článek 57 odst. 5 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 865/2006 ze dne 4. května 2006, kterým se provádí nařízení č. 338/97, ve znění nařízení Komise (EU) 2015/870 ze dne 5. června 2015, musí být vykládán v tom smyslu, že pokud množství kaviáru druhu jeseterů dovezené na celní území Unie překračuje výši 125 gramů na osobu a dovozce nemá povolení vydané pro účely uskutečněného dovozu, musí být veškeré takto dovezené množství kaviáru druhu jeseterů zabaveno příslušným celním orgánem.

         (1)  Úř. věst. C 175, 25.5.2020.


title: Věc C-130/20: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona – Španělsko) – YJ v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) („Řízení o předběžné otázce – Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení – Směrnice 79/7/EHS – Článek 4 odst. 1 – Diskriminace na základě pohlaví – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví poskytnutí příspěvku k důchodu z důvodu mateřství ženám, které měly určitý počet dětí – Vyloučení nároku na tento příspěvek k důchodu u žen, které požádaly o odchod do předčasného starobního důchodu – Oblast působnosti směrnice 79/7/EHS“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/20

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – Španělsko) – YJ v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
      (Věc C-130/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení - Směrnice 79/7/EHS - Článek 4 odst. 1 - Diskriminace na základě pohlaví - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví poskytnutí příspěvku k důchodu z důvodu mateřství ženám, které měly určitý počet dětí - Vyloučení nároku na tento příspěvek k důchodu u žen, které požádaly o odchod do předčasného starobního důchodu - Oblast působnosti směrnice 79/7/EHS“)
      (2021/C 278/28)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: YJ

         Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Výrok

      Směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení se nepoužije na vnitrostátní právní úpravu, která stanoví ve prospěch žen, které měly alespoň dvě vlastní či osvojené děti, příspěvek k důchodu z důvodu mateřství v případě odchodu do starobního důchodu v zákonném věku nebo odchodu do předčasného starobního důchodu z určitých důvodů stanovených zákonem, ale nikoliv v případě dobrovolného odchodu dotyčné osoby do předčasného starobního důchodu.

         (1)  Úř. věst. C 201, 15.6.2020.


title: Věc C-142/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana – Itálie) – Analisi G. Caracciolo srl v. Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Nařízení (ES) č. 765/2008 – Požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh – Jediný vnitrostátní akreditační orgán – Vydání osvědčení o akreditaci subjektům posuzování shody – Akreditační orgán se sídlem ve třetím státě – Článek 56 – Článek 102 – Články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie – Platnost“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/21

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana – Itálie) – Analisi G. Caracciolo srl v. Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo
      (Věc C-142/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Nařízení (ES) č. 765/2008 - Požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh - Jediný vnitrostátní akreditační orgán - Vydání osvědčení o akreditaci subjektům posuzování shody - Akreditační orgán se sídlem ve třetím státě - Článek 56 - Článek 102 - Články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie - Platnost“)
      (2021/C 278/29)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Analisi G. Caracciolo srl

         Žalovaní: Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo

         za přítomnosti: Perry Johnson Laboratory Accreditation Inc.

         Výrok

                  1)

                  Článek 4 odst. 1 a 5 a čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93, musí být vykládány v tom smyslu, že brání výkladu vnitrostátní právní úpravy, podle níž může být akreditační činnost vykonávána jinými orgány než jediným vnitrostátním akreditačním orgánem ve smyslu tohoto nařízení, které mají sídlo ve třetím státě, a to i v případě, že tyto orgány zaručují dodržování mezinárodních standardů a prokáží, zejména prostřednictvím dohod o vzájemném uznávání, že mají kvalifikaci rovnocennou kvalifikaci uvedeného jediného akreditačního orgánu.

                  2)

                  Zkoumání druhé předběžné otázky neodhalilo žádnou skutečnost, kterou by mohla být s ohledem na články 56 a 102 SFEU, jakož i články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie dotčena platnost ustanovení kapitoly II nařízení č. 765/2008.

         (1)  Úř. věst. C 209, 22.6.2020.


title: Věc C-202/20 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. května 2021 – Claudio Necci v. Evropská komise, Evropský parlament, Rada Evropské unie („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Bývalý smluvní zaměstnanec – Sociální zabezpečení – Společný systém zdravotního pojištění (JSIS) – Článek 95 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie – Zachování účasti na pojištění po odchodu do důchodu – Podmínka po dobu delší než tři roky – Žádost o účast na pojištění v JSIS po převodu nároků na důchod – Postavení uznaných roků započitatelných pro účely důchodu na roveň rokům zaměstnání ve službách Unie – Zamítnutí žádosti – Žaloba na neplatnost – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Usnesení Tribunálu, kterým se konstatuje nepřípustnost žaloby – Zrušení“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/22

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. května 2021 – Claudio Necci v. Evropská komise, Evropský parlament, Rada Evropské unie
      (Věc C-202/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Bývalý smluvní zaměstnanec - Sociální zabezpečení - Společný systém zdravotního pojištění (JSIS) - Článek 95 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie - Zachování účasti na pojištění po odchodu do důchodu - Podmínka po dobu delší než tři roky - Žádost o účast na pojištění v JSIS po převodu nároků na důchod - Postavení uznaných roků započitatelných pro účely důchodu na roveň rokům zaměstnání ve službách Unie - Zamítnutí žádosti - Žaloba na neplatnost - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Usnesení Tribunálu, kterým se konstatuje nepřípustnost žaloby - Zrušení“)
      (2021/C 278/30)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Claudio Necci (zástupci: původně S. Orlandi a T. Martin, advokáti, poté S. Orlandi, advokát)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a T. S. Bohr, zmocněnci), Evropský parlament (zástupci: J. Van Pottelberge a I. Terwinghe, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a M. Alver, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 25. března 2020, Necci v. Komise (T 129/19, nezveřejněné, EU:T:2020:131) se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 304, 14.9.2020.


title: Věc C-209/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Spojené království) – Renesola UK Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs („Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Posouzení platnosti – Prováděcí nařízení (EU) č. 1357/2013 – Určení země původu solárních modulů montovaných ve třetí zemi s použitím solárních článků vyráběných v jiné třetí zemi – Nařízení (EHS) č. 2913/92 – Celní kodex Společenství – Článek 24 – Původ zboží, na jehož výrobě se podílelo několik třetích zemí – Pojem ‚poslední podstatné zpracování nebo opracování‘“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/22

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Spojené království) – Renesola UK Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Věc C-209/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Celní unie - Posouzení platnosti - Prováděcí nařízení (EU) č. 1357/2013 - Určení země původu solárních modulů montovaných ve třetí zemi s použitím solárních článků vyráběných v jiné třetí zemi - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Celní kodex Společenství - Článek 24 - Původ zboží, na jehož výrobě se podílelo několik třetích zemí - Pojem ‚poslední podstatné zpracování nebo opracování‘“)
      (2021/C 278/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Renesola UK Ltd

         Žalovaná: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Výrok

      Posouzení první předběžné otázky neodhalilo žádnou skutečnost, která by mohla ovlivnit platnost prováděcího nařízení Komise (ES) č. 1357/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství.

         (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2020.


title: Věc C-230/20: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) – Lotyšsko) – „BTA Baltic Insurance Company“ AAS v. Valsts ieņēmumu dienests (Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 2913/92 – Celní kodex Společenství – Článek 195 – Článek 232 odst. 1 písm. a) – Článek 221 odst. 3 – Společný celní sazebník – Vymáhání celního dluhu – Sdělení částky cla dlužníkovi – Promlčecí lhůta – Vyzvání ručitele k plnění z ručení – Exekuce k vymožení pohledávky – Přiměřená lhůta)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/23

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) – Lotyšsko) – „BTA Baltic Insurance Company“ AAS v. Valsts ieņēmumu dienests
      (Věc C-230/20) (1)

      (Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 2913/92 - Celní kodex Společenství - Článek 195 - Článek 232 odst. 1 písm. a) - Článek 221 odst. 3 - Společný celní sazebník - Vymáhání celního dluhu - Sdělení částky cla dlužníkovi - Promlčecí lhůta - Vyzvání ručitele k plnění z ručení - Exekuce k vymožení pohledávky - Přiměřená lhůta)
      (2021/C 278/32)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„BTA Baltic Insurance Company“ AAS

         Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests

         Výrok

                  1)

                  Článek 195 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla, musí být vykládán v tom smyslu, že ručitele celního dluhu podle tohoto článku nelze kvalifikovat jako „dlužníka“ ve smyslu čl. 221 odst. 3 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 1186/2009, takže se na něj nemůže vztahovat promlčecí lhůta tří let ode dne vzniku celního dluhu stanovená v tomto ustanovení.

                  2)

                  Článek 232 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 1186/2009, musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost členských států stanovená tímto ustanovením a spočívající ve využití všech možností, jež jim poskytují platné předpisy, aby zajistily zaplacení cla, se vztahuje nejen na dlužníka, ale i na ručitele, takže ručitele lze na základě tohoto čl. 232 odst. 1 písm. a) považovat za povinného v exekučním řízení, na kterého se vztahují exekuční předpisy členského státu včetně předpisů upravujících lhůty.

                  3)

                  Pravidlo vyplývající ze zásady právní jistoty, podle kterého musí být dodržena přiměřená promlčecí lhůta, musí být vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje na žalobu podanou proti ručiteli s cílem zajistit vymáhání celního dluhu.

         (1)  Úř. věst. C 255, 3.8.2020.


title: Věc C-665/20 PPU: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu vydaného proti X („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Evropský zatýkací rozkaz – Důvody, pro které je možné výkon odmítnout – Článek 4 bod 5 – Vyžádaná osoba, která byla pravomocně odsouzena za stejný čin třetím státem – Trest, který již byl vykonán nebo již nemůže být vykonán podle práva státu, v němž byl vynesen odsuzující rozsudek – Provedení – Prostor vykonávajícího justičního orgánu pro uvážení – Pojem ‚stejný čin‘ – Zkrácení trestu na základě rozhodnutí jiného než soudního orgánu v rámci všeobecné milosti“)

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/24

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. dubna 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu vydaného proti X
      (Věc C-665/20 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz - Důvody, pro které je možné výkon odmítnout - Článek 4 bod 5 - Vyžádaná osoba, která byla pravomocně odsouzena za stejný čin třetím státem - Trest, který již byl vykonán nebo již nemůže být vykonán podle práva státu, v němž byl vynesen odsuzující rozsudek - Provedení - Prostor vykonávajícího justičního orgánu pro uvážení - Pojem ‚stejný čin‘ - Zkrácení trestu na základě rozhodnutí jiného než soudního orgánu v rámci všeobecné milosti“)
      (2021/C 278/33)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastník původního řízení

      X

         Výrok

                  1)

                  Článek 4 bodu 5 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že se členský stát rozhodne provést toto ustanovení do vnitrostátního práva, musí vykonávajícímu justičnímu orgánu přiznat určitý prostor pro uvážení pro účely rozhodnutí, zda je výkon evropského zatýkacího rozkazu z důvodu uvedeného v onom ustanovení namístě odmítnout, či nikoliv.

                  2)

                  Článek 3 bod 2 a čl. 4 bod 5 rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, musí být vykládány v tom smyslu, že pojem „stejný čin“ uvedený v těchto dvou ustanoveních musí být vykládán jednotně.

                  3)

                  Článek 4 bod 5 rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, který podmiňuje uplatnění důvodu, pro který je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu ve smyslu tohoto ustanovení, tím, že v případě odsouzení byl trest vykonán, je právě vykonáván nebo již nemůže být vykonán podle práva státu, který vydal odsuzující rozsudek, musí být vykládán v tom smyslu, že tato podmínka je splněna, pokud byla vyžádaná osoba za stejný čin pravomocně odsouzena k trestu odnětí svobody, který byl částečně vykonán ve státě, ve kterém došlo k odsouzení, a zbývající část trestu jí byla prominuta orgánem tohoto státu, který není jeho soudním orgánem, v rámci všeobecné milosti, která se vztahuje i na osoby odsouzené za závažné činy a nevychází z objektivních hledisek trestněprávní politiky. Vykonávajícímu justičnímu orgánu přísluší, aby v rámci prostoru pro uvážení vyvážil povinnost zabránit beztrestnosti a boj proti kriminalitě na straně jedné a záruku právní jistoty dotčené osoby na straně druhé.

         (1)  Úř. věst. C 128, 12.4.2021.


title: Věc C-428/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Apelacyjnym w Warszawie (Polsko) dne 11. září 2020 – A.K. v. Skarb Państwa

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Apelacyjnym w Warszawie (Polsko) dne 11. září 2020 – A.K. v. Skarb Państwa
      (Věc C-428/20)
      (2021/C 278/34)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: A.K.

         Odpůrce: Skarb Państwa

         Předběžná otázka

      Měl členský stát, který stanovil přechodné období k přizpůsobení minimálních částek pojistného krytí, povinnost – v souladu s článkem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (1) – zvýšit záruky alespoň na polovinu úrovní stanovených v pozměněném čl. 1 odst. 2 směrnice 84/5/EHS do třiceti měsíců od provedení směrnice:

                  —

                  u všech smluv o pojištění motorových vozidel závazných po uplynutí těchto třiceti měsíců, včetně smluv uzavřených před 11. prosincem 2009, ale závazných i po tomto datu a vztahujících se na nehody, k nimž došlo po 11. prosinci 2009,

                  —

                  nebo pouze u nových smluv o pojištění motorových vozidel uzavřených po 11. prosinci 2009?

         (1)  Úř. věst.. 2005, L 149, s. 14.


title: Věc C-580/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Neamţ (Rumunsko) dne 3. listopadu 2020 – Ministerul Public – D.N.A. – Serviciul Teritorial Bacău v. XXX, YYY

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Neamţ (Rumunsko) dne 3. listopadu 2020 – Ministerul Public – D.N.A. – Serviciul Teritorial Bacău v. XXX, YYY
      (Věc C-580/20)
      (2021/C 278/35)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Neamţ

         Účastníci původního řízení

         Obžalovaní: XXX, YYY

         Další účastník řízení: Ministerul Public – D.N.A. – Serviciul Teritorial Bacău
      Usnesením ze dne 11. května 2021 Soudní dvůr (šestý senát) prohlásil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podanou rozhodnutím Tribunalul Neamţ (soud prvního stupně v Neamt, Rumunsko) ze dne 14. října 2020 za zjevně nepřípustnou.


title: Věc C-190/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) dne 26. března 2021 – Paypal (Europe) Sàrl et Cie, SCA v. PQ

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) dne 26. března 2021 – Paypal (Europe) Sàrl et Cie, SCA v. PQ
      (Věc C-190/21)
      (2021/C 278/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Stuttgart

         Účastníci původního řízení

         Žalovaná a odvolatelka: Paypal (Europe) Sàrl et Cie, SCA

         Žalobce a odpůrce v odvolacím řízení: PQ

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být při izolovaném posuzování a autonomním výkladu nárok z deliktní odpovědnosti kvalifikován jako smluvní nárok podle čl. 7 bodu 1 nařízení (EU) 1215/2012 (1) již v případě, že je nárok z deliktní odpovědnosti nějakým způsobem v souběhu se smluvním nárokem, aniž by z hlediska existence nároku z deliktní odpovědnosti byl relevantní výklad dané smlouvy?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Kde se nachází místo, kde došlo k újmě (Erfolgsort) ve smyslu čl. 7 bodu 2 nařízení 1215/2012, pokud poskytovatel platebních služeb převede z účtu klienta elektronické peníze na účet podniku provozujícího hazardní hry vedený za účelem přijímání plateb u téhož poskytovatele platebních služeb a v součinnosti poskytovatele platebních služeb při provádění plateb ve prospěch podniku provozujícího hazardní hry je popřípadě třeba spatřovat civilní delikt:

                  2.1

                  V sídle poskytovatele platebních služeb jakožto místě provedení transakce s elektronickými penězi?

                  2.2

                  V místě, kde poskytovateli platebních služeb na základě provedení transakce (přinejmenším v případě, že je daná transakce v souladu s právem) vůči klientovi, který platbu zadal, vzniká nárok na náhradu nákladů?

                  2.3

                  V místě, kde má klient, který platbu zadal, své bydliště?

                  2.4

                  V místě, kde se nachází bankovní účet klienta, který poskytovatel platebních služeb může na základě svolení k inkasu využít za účelem nabití účtu elektronických peněz?

                  2.5

                  V místě, kde jsou při hazardní hře prohrány peníze, které poskytovatel platebních služeb převedl na sázkový účet hráče vedený podnikem provozujícím hazardní hry, tedy v místě sídla podniku provozujícího hazardní hry?

                  2.6

                  V místě, kde klient uskutečňuje zakázanou hazardní hru (pokud je místo, kde byla hra uskutečněna, zároveň bydlištěm klienta)?

                  2.7

                  Na žádném z těchto míst?

                  2.8

                  Pokud je odpověď na otázku 2.2 kladná a rozhodující je místo, kde poskytovateli platebních služeb na základě provedení transakce vůči klientovi vzniká nárok na náhradu nákladů: Kde vzniká nárok na náhradu nákladů směřující vůči klientovi, který zadal platbu? Lze za účelem určení místa vzniku tohoto závazku použít místo plnění uvedené v rámcové smlouvě o platebních službách nebo místo bydliště dlužníka?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 351, 20.12.2012, s. 1).


title: Věc C-206/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Dijon (Francie) dne 31. března 2021 – Pan X. v. Préfet de Saône-et-Loire

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Dijon (Francie) dne 31. března 2021 – Pan X. v. Préfet de Saône-et-Loire
      (Věc C-206/21)
      (2021/C 278/37)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal administratif de Dijon

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Pan X

         Žalovaný: Préfet de Saône-et-Loire

         Předběžná otázka

      Představují čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 4 směrnice 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 (1) tím, že vyžadují zdravotní pojištění a dostatečné prostředky, aby se dotyčný nestal zátěží pro systém sociální pomoci, nepřímou diskriminaci […] v neprospěch osob, které z důvodu svého zdravotního postižení nejsou schopny vykonávat výdělečnou činnost nebo mohou vykonávat pouze omezenou činnost, a mohou se tak nacházet v situaci, kdy nejsou schopny disponovat dostatečnými prostředky na zajištění svých potřeb, aniž významně či dokonce nepřiměřeně využívají systém sociální pomoci členského státu, ve kterém pobývají?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77).


title: Věc C-245/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 19. dubna 2021 – Spolková republika Německo, zastoupená Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat v. MA, PB

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 19. dubna 2021 – Spolková republika Německo, zastoupená Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat v. MA, PB
      (Věc C-245/21)
      (2021/C 278/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Spolková republika Německo

         Odpůrci v řízení o opravném prostředku „Revision“: MA, PB

         Předběžné otázky

                  1.

                  Spadá rozhodnutí správního orgánu o odkladu výkonu rozhodnutí o přemístění, které může být zrušeno a bylo vydáno pouze z důvodu faktické (dočasné) nemožnosti provádět přemístění, zapříčiněné pandemií onemocnění COVID-19, a to v průběhu soudního řízení o opravném prostředku, do rozsahu působnosti čl. 27 odst. 4 nařízení Dublin III (1)?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Má takové rozhodnutí o odkladu výkonu rozhodnutí za následek přerušení lhůty pro přemístění podle čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Je tomu tak i v případě, pokud soud před vypuknutím pandemie onemocnění COVID-19 zamítl žádost žadatele o ochranu, kterou se domáhal, aby byl výkon rozhodnutí o přemístění na základě čl. 27 odst. 3 písm. c) nařízení Dublin III odložen, dokud nebude ukončeno řízení o opravném prostředku?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-248/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 21. dubna 2021 – Spolková republika Německo, zastoupená Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat v. LE

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 21. dubna 2021 – Spolková republika Německo, zastoupená Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat v. LE
      (Věc C-248/21)
      (2021/C 278/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Spolková republika Německo

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: LE

         Předběžné otázky

                  1.

                  Spadá rozhodnutí správního orgánu o odkladu výkonu rozhodnutí o přemístění, které může být zrušeno a bylo vydáno pouze z důvodu faktické (dočasné) nemožnosti provádět přemístění, zapříčiněné pandemií onemocnění COVID-19, a to v průběhu soudního řízení o opravném prostředku, do rozsahu působnosti čl. 27 odst. 4 nařízení Dublin III (1)?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Má takové rozhodnutí o odkladu výkonu rozhodnutí za následek přerušení lhůty pro přemístění podle čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Je tomu tak i v případě, pokud soud před vypuknutím pandemie onemocnění COVID-19 zamítl žádost žadatele o ochranu, kterou se domáhal, aby byl výkon rozhodnutí o přemístění na základě čl. 27 odst. 3 písm. c) nařízení Dublin III odložen, dokud nebude ukončeno řízení o opravném prostředku?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31).


title: Věc C-254/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 22. dubna 2021 – DG v. Ministero dell'Interno – Dipartimento per le Libertà Civili e l'Immigrazione – Direzione Centrale dei Servizi Civili per L’Immigrazione e l’Asilo – Unità Dublino

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 22. dubna 2021 – DG v. Ministero dell'Interno – Dipartimento per le Libertà Civili e l'Immigrazione – Direzione Centrale dei Servizi Civili per L’Immigrazione e l’Asilo – Unità Dublino
      (Věc C-254/21)
      (2021/C 278/40)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Roma

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: DG

         Odpůrce: Ministero dell'Interno – Dipartimento per le Libertà Civili e l'Immigrazione – Direzione Centrale dei Servizi Civili per L’Immigrazione e l’Asilo – Unità Dublino

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být právo na účinný opravný prostředek ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) vykládáno v tom smyslu, že za okolností věci v původním řízení zaručují články 4 a 19 této Listiny ochranu také před rizikem nepřímého navrácení v důsledku přemístění do členského státu Unie, který již posoudil a zamítl první žádost o mezinárodní ochranu a který nevykazuje systematické nedostatky ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení č. 604/2013 (1) (při neexistenci jiných příslušných členských států na základě kritérií stanovených v kapitolách III a IV)?

                  2)

                  Musí soud členského státu, ve kterém byla podána druhá žádost o mezinárodní ochranu, který projednává odvolání podle článku 27 nařízení č. 604/2013 – a je tedy příslušný k posouzení přemístění v rámci Unie, ale nikoli k rozhodnutí o žádosti o ochranu – posoudit jako existující riziko nepřímého navrácení do třetí země, pokud členský stát, ve kterém byla podána první žádost o mezinárodní ochranu, odlišně posoudil pojem „vnitrostátní ochrana“ ve smyslu článku 8 směrnice 2011/95/EU (2)?

                  3)

                  Je posouzení [rizika] nepřímého navrácení v důsledku odlišného výkladu požadavku „vnitrostátní ochrany“ dvěma členskými státy slučitelné s čl. 3 odst. 1 (druhou částí) nařízení [č. 604/2013] a s obecným zákazem pro státní příslušníky třetích zemí zvolit si členský stát Unie, v němž podají žádost o mezinárodní ochranu?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky:

                              a)

                              Vyžaduje posouzení existence [rizika] nepřímého navrácení, učiněné soudem státu, ve kterém žadatel podal druhou žádost o mezinárodní ochranu po zamítnutí první žádosti, uplatnění ustanovení uvedeného v čl. 17 odst. 1, označeného nařízením [č. 604/2013] jako „diskreční ustanovení“?

                              b)

                              Jaká kritéria musí soud, u něhož bylo zahájeno řízení [podle] článku 27 nařízení [č. 604/2013], uplatnit k posouzení rizika nepřímého navrácení, vedle kritérií uvedených v kapitolách III a IV, s přihlédnutím k tomu, že toto riziko již bylo vyloučeno státem, který posoudil první žádost o mezinárodní ochranu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 31).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (přepracované znění) (Úř. věst. L 337, 20.12.2011, s. 9).


title: Věc C-256/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht München (Německo) dne 22. dubna 2021 – KP v. TV, Gemeinde Bodman-Ludwigshafen

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht München (Německo) dne 22. dubna 2021 – KP v. TV, Gemeinde Bodman-Ludwigshafen
      (Věc C-256/21)
      (2021/C 278/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht München

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: KP

         Žalovaní: TV, Gemeinde Bodman-Ludwigshafen

         Předběžná otázka

      Je třeba vykládat čl. 124 písm. d), článek 128 nařízení 2017/1001 (1) v tom smyslu, že soud pro ochranné známky EU je sám oprávněn k rozhodnutí o neplatnosti ochranné známky EU, kterou uplatňuje protinávrh ve smyslu článku 128 nařízení 2017/1001, ještě poté, co žaloba pro porušení práv ve smyslu čl. 124 písm. a) založená na této ochranné známce EU byla účinně vzata zpět?

         (1)  Nařízení Evorpského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. L 154, 16.6.2017, s. 1).


title: Věc C-264/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 22. dubna 2021 – Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia v. Koninklijke Philips N.V.

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 22. dubna 2021 – Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia v. Koninklijke Philips N.V.
      (Věc C-264/21)
      (2021/C 278/42)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia

         Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Koninklijke Philips N.V.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Předpokládá pojem výrobce ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374 (1), že osoba, která uvedla svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak na výrobku nebo jejich uvedení připustila, vystupuje jako jeho výrobce také jiným způsobem?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Na základě jakých hledisek má být vystupování jako výrobce výrobku posuzováno? Je pro toto posouzení relevantní, že výrobek vyrobila dceřiná společnosti majitele ochranné známky a jiná jeho dceřiná společnost jej prodávala?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/34/ES ze dne 10. května 1999, kterou se mění směrnice Rady 85/374/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (Úř. věst. 1999, L 141, s. 20).


title: Věc C-277/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Belgie) dne 29. dubna 2021 – Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC), Fédération des Établissements libres subventionnés indépendants ASBL (FELSI), Groupe scolaire Don Bosco à Woluwe-Saint-Lambert ASBL, École fondamentale libre de Chênée ASBL, Collège Saint-Guibert de Gembloux ASBL, Collège Saint-Benoit de Maredsous ASBL, Pouvoir organisateur des Centres PMS libres à Woluwe ASBL v. Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Belgie) dne 29. dubna 2021 – Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC), Fédération des Établissements libres subventionnés indépendants ASBL (FELSI), Groupe scolaire Don Bosco à Woluwe-Saint-Lambert ASBL, École fondamentale libre de Chênée ASBL, Collège Saint-Guibert de Gembloux ASBL, Collège Saint-Benoit de Maredsous ASBL, Pouvoir organisateur des Centres PMS libres à Woluwe ASBL v. Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique
      (Věc C-277/21)
      (2021/C 278/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d’État

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC), Fédération des Établissements libres subventionnés indépendants ASBL (FELSI), Groupe scolaire Don Bosco à Woluwe-Saint-Lambert ASBL, École fondamentale libre de Chênée ASBL, Collège Saint-Guibert de Gembloux ASBL, Collège Saint-Benoit de Maredsous ASBL, Pouvoir organisateur des Centres PMS libres à Woluwe ASBL

         Žalovaní: Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být bod 20.309 písm. h) přílohy A nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 549/2013 ze dne 21. května 2013 o Evropském systému národních a regionálních účtů v Evropské unii (1) vykládán v tom smyslu, že právní úprava, kterou vládní instituce příslušná pro oblast vzdělávání:

                              —

                              schvaluje studijní programy,

                              —

                              definuje jak strukturu studia, tak prioritní a zvláštní úkoly, upravuje kontrolu podmínek pro zápis a vyloučení žáků, rozhodování třídní rady a finanční účast, organizuje přeskupování školských zařízení v rámci strukturovaných sítí a vyžaduje vypracování vzdělávacích, pedagogických a zřizovacích projektů, jakož i předložení zprávy o činnosti

                              —

                              organizuje kontrolu a inspekci týkající se zvláště vyučovaných předmětů, úrovně studia a uplatnění jazykových zákonů s výjimkou pedagogických metod a

                              —

                              vyžaduje dodržování minimálního počtu žáků na třídu, sekci, stupeň nebo jiné pododdělení, s výhradou výjimky udělené ministerstvem,

                        musí být považována za „nadměrnou“ regulaci ve smyslu tohoto ustanovení, tím že ve skutečnosti určuje obecnou politiku nebo program jednotek pracujících v dotyčném oboru činnosti?

                  2.

                  Musí být bod 20.15 přílohy A téhož nařízení vykládán tak, že pod pojem „obecné předpisy“ zahrnuje zvláštní pravidla představující „řád“, která jsou použitelná na pracovníky neziskových institucí činných v oblasti vzdělávání, jež jsou financovány vládní institucí?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 174, s. 1.


title: Věc C-278/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2021 – Dansk Akvakultur som mandatar for AquaPri A/S v. Miljø- og Fødevareklagenævnet

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2021 – Dansk Akvakultur som mandatar for AquaPri A/S v. Miljø- og Fødevareklagenævnet
      (Věc C-278/21)
      (2021/C 278/44)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Østre Landsret

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Dansk Akvakultur, jednající jménem AquaPri A/S

         Žalovaná: Miljø- og Fødevareklagenævnet

         Vedlejší účastník řízení: Landbrug & Fødevarer (vystupující na podporu AquaPri A/S)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 6 odst. 3 [první věta] směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (směrnice o stanovištích) (1) vykládán v tom smyslu, že se použije na takovou situaci, jako je situace v projednávané věci, kdy je žádáno o povolení pokračovat v provozování stávající rybí farmy, přičemž nedochází ke změně v činnosti této rybí farmy ani vypouštění dusíku a jiných živin oproti činnostem a vypouštěním povoleným v roce 2006, avšak v souvislosti s předchozím povolením této rybí farmy nebylo provedeno posouzení celkové činnosti a kumulativních účinků všech rybích farem v dané oblasti, neboť příslušné orgány posuzovaly pouze celkové dodatečné vypouštění dusíku a jiných látek z dotčené rybí farmy?

                  2)

                  Je pro odpověď na otázku v bodě 1 relevantní, že národní plán pro oblasti povodí pro období let 2015–2021 zohledňuje přítomnost rybích farem v dané oblasti, když tento plán stanoví určité množství dusíku s cílem zajistit, aby stávající rybí farmy v dané oblasti mohly využít svých současných povolení k vypouštění a aby skutečné vypouštění z rybích farem nepřekračovalo stanovené limity?

                  3)

                  Musí-li být v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, provedeno posouzení podle čl. 6 odst. 3 [první věty] směrnice o stanovištích, je příslušný orgán povinen v rámci tohoto posouzení zohledňovat limity pro vypouštění dusíku stanovené v plánu pro oblasti povodí pro období let 2015–2021 a jakékoli další relevantní informace a posouzení, které by mohly z tohoto plánu pro oblasti povodí nebo z plánu sítě Natura 2000 pro danou oblast vyplynout?

         (1)  Úř. věst. 1992, L 206, s. 7


title: Věc C-279/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2021 – X v. Udlændingenævnet

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2021 – X v. Udlændingenævnet
      (Věc C-279/21)
      (2021/C 278/45)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Østre Landsret

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: X

         Žalovaný: Udlændingenævnet

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vylučuje doložka „standstill“ uvedená v článku 13 rozhodnutí č. 1/80 (1) zavedení a použití vnitrostátního pravidla, které jako podmínku pro sloučení manželů vyžaduje, aby – nejsou-li v konkrétním případě dány zvláštní důvody – manžel či manželka/druh či družka, na něž se jako tureckého pracovníka či pracovnici v dotčeném členském státě EU vztahuje dohoda o přidružení a rozhodnutí č. 1/80, úspěšně složili jazykový test v úředním jazyce hostitelského členského státu v takové situaci, jako je situace v původním řízení, v níž turecký pracovník nabyl právo trvalého pobytu v dotčeném členském státě EU na základě dříve platných pravidel, která jako podmínku nabytí tohoto práva nevyžadovala úspěšné složení testu v jazyce dotčeného členského státu?

                  2)

                  Vztahuje se zvláštní zákaz diskriminace stanovený v čl. 10 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 na vnitrostátní pravidlo, které jako podmínku pro sloučení manželů vyžaduje, aby – nejsou-li v konkrétním případě dány zvláštní důvody – manžel či manželka/druh či družka, na něž se jako tureckého pracovníka či pracovnici v dotčeném členském státě EU vztahuje dohoda o přidružení a rozhodnutí č. 1/80, úspěšně složili jazykový test v úředním jazyce hostitelského členského státu v takové situaci, jako je situace v původním řízení, v níž turecký pracovník nabyl právo trvalého pobytu v dotčeném členském státě EU na základě dříve platných pravidel, která jako podmínku nabytí tohoto práva nevyžadovala úspěšné složení testu v jazyce dotčeného členského státu?

                  3)

                  Je-li odpověď na druhou otázku záporná, brání tedy obecný zákaz diskriminace stanovený v článku 9 dohody o přidružení takovému vnitrostátnímu pravidlu, jako je uvedené pravidlo, v takové situaci, jako je situace v původním řízení, v níž turecký pracovník nabyl právo trvalého pobytu v dotčeném členském státě EU podle dříve platných pravidel, která jako podmínku nabytí tohoto práva nevyžadovala úspěšné složení testu v jazyce hostitelského členského státu, pokud takový požadavek není kladen na státní příslušníky dotčeného severského členského státu (v tomto případě Dánska) a ostatních severských zemí nebo na jiné osoby, které jsou státními příslušníky některého ze států EU (a není tedy kladen na státní příslušníky EU/EHP)?

                  4)

                  Lze se v případě kladné odpovědi na třetí otázku obecného zákazu diskriminace stanoveného v článku 9 dohody o přidružení dovolávat přímo před vnitrostátními soudy?

         (1)  Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení mezi EHS a Tureckem.


title: Věc C-280/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 30. dubna 2021 – P.I. v. Migracijos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 30. dubna 2021 – P.I. v. Migracijos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
      (Věc C-280/21)
      (2021/C 278/46)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: P.I.

         Odpůrce: Migracijos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos

         Předběžná otázka

      Je třeba odpor vůči nelegálně působící a korupční vlivné skupině, která utlačuje žadatele o azyl prostřednictvím státního mechanismu a proti které je nemožné zajistit legitimní obranu z důvodu rozsáhlé korupce ve státě, považovat za rovnocenný připisovaným politickým názorům ve smyslu článku 10 směrnice 2011/95/EU (1)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).


title: Věc C-287/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 5. května 2021 – FC v. FTI Touristik GmbH

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 5. května 2021 – FC v. FTI Touristik GmbH
      (Věc C-287/21)
      (2021/C 278/47)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Salzburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: FC

         Odpůrkyně: FTI Touristik GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 12 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách (1) („směrnice“) vykládán v tom smyslu, že ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty ze strany cestujícího z důvodu „nevyhnutelných a mimořádných okolností“ je přípustné zásadně až bezprostředně před začátkem cesty nebo k němu může v konkrétním případě dojít také tři až čtyři měsíce před tím?

                  2.

                  Je-li prohlášení o ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty v zásadě přípustné bez časového omezení, vyvstává dále otázka,

                              a)

                              zda pro prognózu ohledně plánované doby cesty, kterou je třeba provést, z hlediska cestujícího postačuje, že v rámci posouzení ex ante jsou uvedené okolnosti a z nich vycházející nepříznivý dopad na cestu již s určitou pravděpodobností odhadnutelné a že v případě již nastalého rizika nelze s vysokou pravděpodobností očekávat významné zlepšení, a

                              b)

                              zda prohlášení o ukončení smlouvy, které bylo případně předčasné, není na úkor cestujícího, pokud se okolnosti, které existují již v okamžiku prohlášení o ukončení, projeví teprve bezprostředně před plánovaným začátkem cesty tak, že cestu nelze prostřednictvím pořadatele nakonec vůbec uskutečnit nebo nelze po cestujícím rozumně požadovat, aby se cesty zúčastnil?

                  3.

                  Záleží při posuzování existence nevyhnutelných a mimořádných okolností v cestovní destinaci nebo v její bezprostřední blízkosti a významných dopadů na souborné služby pro cesty, které z těchto okolností vyplývají,

                              a)

                              pouze na objektivních okolnostech nebo je třeba zohlednit také subjektivní okolnosti na straně cestujícího, jako například zvláštní účel cesty a přítomnost dvou malých dětí, a

                              b)

                              má při posouzení pravděpodobných rizik během doby cesty kromě cesty tam a zpět prvořadý význam destinace cesty, kterou je v daném případě Sardinie, a nikoli celé zbývající území Itálie?

                  4.

                  Je právo odstoupit od smlouvy bez uhrazení storno poplatků vyloučeno, jestliže okolnosti, na které poukazuje cestující, existovaly již v okamžiku rezervace cesty nebo byly přinejmenším předvídatelné, nebo to může alespoň vést k použití přísnějšího kritéria při posuzování přijatelnosti nepříznivého dopadu na cestu?

                  5.

                  Pokud nejsou podmínky pro právo na odstoupení od smlouvy bez uhrazení storno poplatků splněny, vyvstává otázka, zda „přiměřené a zdůvodnitelné storno poplatky“ ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice se musí pohybovat pouze v mezích procentních sazeb obvyklých v daném sektoru, které jsou založené na empirických sazbách, nebo je třeba vždy provést posouzení očekávaných úspor nákladů a příjmů z alternativního využití cestovních služeb, v konkrétním případě zveřejněním výpočtových základů pořadatele?

                  6.

                  Lze při posuzování přiměřenosti paušálně sjednaných storno poplatků použít vnitrostátní právo, pokud toto právo umožňuje v případě očekávaných nepřiměřených procesních nákladů stanovení výše částky na základě soudcovského uvážení?

                  7.

                  Vztahuje se poslední věta čl. 12 odst. 1 směrnice, podle níž pořadatel na žádost cestujícího odůvodní výši storno poplatků, také na storno poplatek sjednaný na základě paušální procentní sazby, a jaké právní důsledky vyplývají pořadateli z nedodržení nebo nedostatečného splnění této povinnosti?

                  8.

                  Nese břemeno tvrzení a důkazní břemeno ohledně přiměřenosti storno poplatku sjednaného na základě paušální procentní sazby pořadatel nebo je vždy na cestujícím, aby namítal a prokazoval to, co pořadatel obvykle ušetří v závislosti na okamžiku ukončení smlouvy, a to, co může obvykle získat alternativním prodejem cestovních služeb?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS (Úř. věst. 2015, L 326, s. 1).


title: Věc C-288/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. května 2021 Universität Koblenz-Landau proti rozsudku Tribunálu (desátého rozšířeného senátu) vydanému dne 24. února 2021 ve věci T-108/18, Universität Koblenz-Landau v. Evropská výkonná agentura pro vzdělávání a kulturu

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/34

      Kasační opravný prostředek podaný dne 5. května 2021 Universität Koblenz-Landau proti rozsudku Tribunálu (desátého rozšířeného senátu) vydanému dne 24. února 2021 ve věci T-108/18, Universität Koblenz-Landau v. Evropská výkonná agentura pro vzdělávání a kulturu
      (Věc C-288/21 P)
      (2021/C 278/48)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Universität Koblenz-Landau (zástupci: C. von der Lühe, R. Di Prato, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská výkonná agentura pro vzdělávání a kulturu

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 24. února 2021 ve věci T-108/18 a určil, že vůči navrhovatelce neexistují nároky na vrácení uplatňované v rozhodnutí odpůrkyně ze dne 21. prosince 2017 (č.spisu OF/2016/0720), jakož i ze dne 7. února 2018 (č. spisu OF/2016/0720);

                  —

                  podpůrně zrušil uvedený rozsudek Tribunálu Evropské unie a věc mu vrátil;

                  —

                  uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.

                  1.

                     První důvod kasačního opravného prostředku: výtka procesní povahy z důvodu, že nebyla znovuotevřena ústní část řízení
                  Navrhovatelka tvrdí, že nové skutkové okolnosti, které uvádí a o nichž se dozvěděla až po ukončení ústní části řízení a které nemohla do té doby v řízení uvést, zbavuje napadené rozhodnutí v podstatných bodech věcného základu, jelikož toto rozhodnutí spočívá na skutkovém stavu, který nebyl potvrzen zjištěními orgánu činného v trestním řízení.
                  Dále byl návrh navrhovatelky na znovuotevření ústní části řízení z důvodu do té doby neznámých skutečností, které měly právní význam pro vyřešení sporu v tom, že jsou způsobilé ovlivnit výsledek sporu ve prospěch účastníka řízení, byl zamítnut z důvodu nesprávného posouzení.

                  2.

                     Druhý důvod kasačního opravného prostředku: nedodržení rozsahu práva být vyslechnut
                  Tribunál nezohlednil skutečnost, že odpůrkyně přijala rozhodnutí v neprospěch navrhovatelky ohledně řádného využívání finančních prostředků na základě okolnosti, že pro navrhovatelku bylo bez jejího zavinění k okamžiku vydání napadeného rozhodnutí odpůrkyní objektivně nemožné předložit dokumenty prokazující řádné využití finančních prostředků.

                  3.

                     Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nedodržení zásady ochrany legitimního očekávání a porušení rozsahu zásady proporcionality
                  Tribunál správně nezohlednil, resp. nesprávně právně posoudil legitimní očekávání, jehož se mohla dovolávat navrhovatelka z důvodu písemného potvrzení odpůrkyně ohledně řádného provádění finančně podporovaných projektů, které jsou předmětem sporu.
                  Tribunál nekonstatoval žádnou věcnou odchylku skutkového stavu, která se později projevila ve srovnání se skutkovým stavem, na kterém se zakládalo prohlášení odpůrkyně potvrzující řádné využití finančních prostředků, a která jediná byla vhodná ke zpochybnění původního pozitivního posouzení postupů využití finančních prostředků a jejich vhodnosti.
                  Nakonec tvrdí, že se zásadou proporcionality není slučitelné, že indicie poukazující na možný odchylný skutkový stav nebyly zcela objasněny vyčerpávajícím posouzením veškerých odpůrkyni a Tribunálu dostupných zdrojů informací před tím, než bylo odpůrkyní přijato nejpřísnější ze všech možných opatření (v projednávané věci vrácení veškerých schválených a poskytnutých podpor).


title: Věc C-291/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 7. května 2021 – Starkinvest SRL

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 7. května 2021 – Starkinvest SRL
      (Věc C-291/21)
      (2021/C 278/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance de Liège

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Starkinvest SRL

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje doručené soudní rozhodnutí, kterým se účastníku řízení ukládá, aby v případě porušení příkazu ke zdržení se určitého jednání zaplatil penále, rozhodnutí, na jehož základě má dlužník uhradit pohledávku věřitele, ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů (1)?

                  2)

                  Spadá soudní rozhodnutí, kterým se účastníku řízení ukládá povinnost zaplatit penále, třebaže je vykonatelné v zemi původu, pod pojem „rozhodnutí“ ve smyslu článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů, i když v něm nebyla stanovena výše penále v souladu s článkem 55 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/12 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2014, L 189, s. 59).

         (2)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc C-297/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Firenze (Itálie) dne 10. května 2021 – XXX.XX v. Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

text:
               12.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 278/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Firenze (Itálie) dne 10. května 2021 – XXX.XX v. Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino
      (Věc C-297/21)
      (2021/C 278/50)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Firenze

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: XXX.XX

         Odpůrce: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 17 odst. 1 nařízení (EU) č. 604/2013 (1) vykládán s ohledem na články 19 a 47 [Listiny základních práv Evropské unie] a článek 27 nařízení EU č. 604/2013 v tom smyslu, že je možné, aby soud členského státu, k němuž bylo podáno odvolání proti rozhodnutí Oddělení Dublin, určil příslušnost členského státu, který má provést přemístění podle čl. 18 odst. 1 písm. d), pokud zjistí, že v příslušném členském státě hrozí nebezpečí porušení zásady nenavracení prostřednictvím navrácení žadatele do země jeho původu, v níž by žadatel byl vystaven nebezpečí smrti nebo nelidského či ponižujícího zacházení.

                  2)

                  Podpůrně, musí být čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) č. 604/2013 vykládán s ohledem na články 19 a 47 [Listiny] a článek 27 nařízení (EU) č. 604/2013 v tom smyslu, že umožňuje soudu určit příslušnost státu povinného k provedení přemístění podle čl. 18 odst. 1 písm. d) tohoto nařízení, pokud se prokáže, že:

                              a)

                              v příslušném členském státě hrozí nebezpečí porušení zásady nenavracení prostřednictvím navrácení žadatele do země jeho původu, v níž by byl vystaven nebezpečí smrti nebo nelidského či ponižujícího zacházení;

                              b)

                              přemístění do jiného státu určeného na základě kritérií stanovených v kapitole III nařízení (EU) č. 604/2013 není možné?“

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 31).