title: Věc C-429/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Halle — Německo) — Günter Fuß v. Stadt Halle (Saale) ( Sociální politika — Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků — Směrnice 93/104/ES a 2003/88/ES — Úprava pracovní doby — Hasiči zaměstnaní ve veřejném sektoru — Článek 6 písm. b) směrnice 2003/88/ES — Maximální délka týdenní pracovní doby — Překročení — Náhrada újmy způsobené porušením práva Unie — Podmínky pro přiznání práva na náhradu újmy — Procesní podmínky — Povinnost podat zaměstnavateli nejprve žádost — Forma a rozsah náhrady — Dodatečné náhradní volno nebo odškodnění — Zásady rovnocennosti a efektivity )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Halle — Německo) — Günter Fuß v. Stadt Halle (Saale)
   (Věc C-429/09) (1)

   (Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 93/104/ES a 2003/88/ES - Úprava pracovní doby - Hasiči zaměstnaní ve veřejném sektoru - Článek 6 písm. b) směrnice 2003/88/ES - Maximální délka týdenní pracovní doby - Překročení - Náhrada újmy způsobené porušením práva Unie - Podmínky pro přiznání práva na náhradu újmy - Procesní podmínky - Povinnost podat zaměstnavateli nejprve žádost - Forma a rozsah náhrady - Dodatečné náhradní volno nebo odškodnění - Zásady rovnocennosti a efektivity)
   2011/C 30/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Halle

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Günter Fuß

      Žalovaná: Stadt Halle

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Halle — Výklad směrnic Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 (Úř. věst. L 307, s. 18; Zvl. vyd. 05/02, s. 197) a Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 9) a především čl. 6 písm. b), čl. 16, písm. b) a druhého pododstavce článku 19 směrnice 2003/88/ES — Vnitrostátní právní předpisy, které v rozporu s uvedenými směrnicemi upravují týdenní pracovní dobu, která u osob zaměstnaných u zásahových sil požární služby překračuje 48 hodin — Nárok zaměstnance, který překročil maximální délku pracovní doby, na vyrovnání ve formě náhradního volna nebo finanční náhrady

      Výrok

               1)

               Takový pracovník, jako je G. Fuß ve věci v původním řízení, který jako hasič zaměstnaný u zásahové služby spadající do veřejného sektoru odpracoval průměrnou týdenní pracovní dobu přesahující pracovní dobu upravenou v čl. 6 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby 2003/88, se může dovolávat práva Unie k uplatnění vzniku odpovědnosti orgánů dotyčného členského státu k získání náhrady újmy vzniklé v důsledku porušení tohoto ustanovení.

               2)

               Právo Unie brání takovým právním předpisům, o jaké jde ve věci v původním řízení,

                           —

                           které podřizují, což musí ověřit předkládající soud, právo pracovníka zaměstnaného ve veřejném sektoru na náhradu újmy vzniklé v důsledku porušení právního pravidla Unie ze strany orgánů dotyčného členského státu, v daném případě článku 6 písm. b) směrnice 2003/88, podmínce vycházející z pojmu zavinění, jež přesahuje dostatečně závažné porušení uvedeného práva, a

                           —

                           které podřizují právo pracovníka zaměstnaného ve veřejném sektoru na náhradu újmy vzniklé v důsledku porušení článku 6 písm. b) směrnice 2003/88 ze strany orgánů dotyčného členského státu podmínce, aby předtím požádal svého zaměstnavatele o dodržování tohoto ustanovení.

               3)

               Náhrada újmy ze strany orgánů členských států, kterou tyto způsobily jednotlivcům porušeními práva Unie, musí být přiměřená vzniklé újmě. Neexistují-li ustanovení práva Unie v dané oblasti, je na vnitrostátním právním řádu dotyčného členského státu, aby s výhradou dodržení zásad rovnocennosti a efektivity jednak stanovil, zda újma vzniklá takovému pracovníkovi, jako je G. Fuß ve věci v původním řízení, v důsledku porušení právního pravidla Unie musí být nahrazena přiznáním dodatečného náhradního volna tomuto pracovníkovi, nebo finančním odškodněním, a jednak definoval pravidla týkající se způsobu výpočtu této náhrady. Referenční doby upravené v článcích 16 až 19 směrnice 2003/88 nejsou v této souvislosti rozhodné.

               4)

               Odpovědi na otázky položené předkládajícím soudem jsou shodné bez ohledu na to, zda se na skutkový stav ve věci v původním řízení vztahují ustanovení směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/34/ES ze dne 22. června 2000 nebo ustanovení směrnice 2003/88.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-359/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) dne 23. července 2014 – ERGO Insurance SE, jednající prostřednictvím své litevské pobočky ERGO Insurance SE v. If P&C Insurance AS, jednající prostřednictvím své pobočky If P&C Insurance AS

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) dne 23. července 2014 – ERGO Insurance SE, jednající prostřednictvím své litevské pobočky ERGO Insurance SE v. If P&C Insurance AS, jednající prostřednictvím své pobočky If P&C Insurance AS
   (Věc C-359/14)
   2014/C 329/11
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Vilniaus miesto apylinkės teismas

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: ERGO Insurance SE, jednající prostřednictvím své litevské pobočky ERGO Insurance SE

      Žalovaná: If P&C Insurance AS, jednající prostřednictvím své pobočky If P&C Insurance AS

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 4 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. [června] 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (1), podle něhož „[n]ení-li možné určit rozhodné právo podle odstavce 1 nebo 2, řídí se smlouva právem země, s níž je nejúžeji spojena“, vykládán v tom smyslu, že se za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, použije německé právo?

               2)

               V případě záporné otázky na první odpověď, musí být zásada zakotvená v článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) (2) vykládána v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, musí být rozhodné právo pro spor mezi pojistitelem tahače a pojistitelem přívěsu určeno podle práva státu místa vzniku škody z dopravní nehody?

      (1)  Úř. věst. L 177, s. 6.

      (2)  Úř. věst. L 199, s. 40.


title: Věc T-574/11: Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Unipol Banca v. OHIM — Union Investment Privatfonds (unicard)

text:
               7.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/23

         Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Unipol Banca v. OHIM — Union Investment Privatfonds (unicard)
   (Věc T-574/11)
   2012/C 6/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Unipol Banca SpA (Bologna, Itálie) (zástupci: P. Costa a P. Creta, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí vydané dne 13. července 2011 druhým odvolacím senátem OHIM v řízení č. R 0597/2010-2 zahájeném dne 14. dubna 2010 na návrh Union Investment Privatfonds GmbH, a následně

               —

               vyhověl přihlášce ochranné známky Společenství č. 005240080, podané dne 18. července 2006, jejímž předmětem je označení unicard, zejména pro služby náležející do třídy 36 Niceského třídění;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „unicard“ (přihláška č. 5.240.080), pro služby náležející do třídy 36

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Union Investment Privatfonds GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: německé slovní ochranné známky „UNIFONDS“ (č. 991.995), „UNIGLOBAL“ (č. 991.996) a „UniGarant“ (č. 301 38 306.5), pro služby náležející do třídy 36

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky k zápisu dotčené ochranné známky

      Dovolávané žalobní důvody: nesprávné použití a výklad čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


title: Věc T-372/07: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. dubna 2008 – Dimos Kerateas v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Lhůty — Nepřípustnost )

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/37

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. dubna 2008 – Dimos Kerateas v. Komise
   (Věc T-372/07) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Lhůty - Nepřípustnost“)
   (2008/C 171/69)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Dimos Kerateas (obec Keratea) (Řecko) (zástupci: A. Papakonstantinou a M. Chaïntarlis, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Triantafyllou a A. Steiblytė, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žádost o zrušení rozhodnutí Komise K (2004) 5611 ze dne 22. prosince 2004 ohledně poskytnutí finanční pomoci z Fondu soudržnosti na realizaci projektu nakládání s odpady v oblasti Atiky (Řecko)
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Dimos Kerateas se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


title: Věc C-484/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München I (Německo) dne 3. listopadu 2014 – Landgericht München I v. Sony Music Entertainment Germany GmbH

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München I (Německo) dne 3. listopadu 2014 – Landgericht München I v. Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Věc C-484/14)
   (2015/C 046/25)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht München I

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Landgericht München I

      Žalovaná: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Předběžné otázky

               1)

                  První otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (1), ve spojení s čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) a ve spojení s čl. 1 bodem 2 směrnice 98/34/ES ve znění směrnice 98/48/ES (2) vykládat v tom smyslu, že slovní obrat „zpravidla za úplatu“ znamená, že vnitrostátní soud musí zjistit, zda

                           a.

                           konkrétně dotčená osoba, která se odvolává na svou povahu poskytovatele služeb, tuto konkrétní službu zpravidla nabízí za úplatu,
                           nebo

                           b.

                           na trhu vůbec existují poskytovatelé, kteří tuto službu či srovnatelné služby poskytují za úplatu,
                           nebo

                           c.

                           většina těchto nebo srovnatelných služeb je nabízena za úplatu?

               2)

                  Druhá otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat v tom smyslu, že slovní spojení „zprostředkování přístupu ke komunikační síti“ znamená, že pro zprostředkování v souladu se směrnicí postačuje výlučně to, že je přístup ke komunikační síti (např. internetu) úspěšně zprostředkován?

               3)

                  Třetí otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) ve spojení s ustanovením čl. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat v tom smyslu, že pro „poskytování“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“), postačuje, pokud je služba informační společnosti čistě fakticky poskytnuta, tedy že je v konkrétním případě poskytnuta otevřená síť WLAN, nebo je kromě toho například zapotřebí také určité „propagace“?

               4)

                  Čtvrtá otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat v tom smyslu, že slovní spojení „nebyl […] odpovědný za přenášené informace“ znamená, že případné nároky vůči poskytovateli přístupu týkající se zdržení se protiprávního jednání, náhrady škody, náhrady nákladů spojených s výzvou a uhrazení soudních poplatků ze strany osoby dotčené porušením autorských práv jsou ze zásady, či v každém případě pokud jde o první zjištěné porušení autorských práv, vyloučeny?

               5)

                  Pátá otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 ve spojení s ustanovením čl. 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat v tom smyslu, že členské státy nesmějí umožnit vnitrostátnímu soudu, aby v hlavním řízení proti poskytovateli přístupu vydal nařízení, podle nějž je tento poskytovatel do budoucna povinen zdržet se toho, aby třetí osobě umožnil prostřednictvím konkrétního internetového připojení zpřístupňování určitého autorským právem chráněného díla formou stahování z internetových výměnných systémů?

               6)

                  Šestá otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“), vykládat v tom smyslu, že za okolností původního řízení se právní úprava v čl. 14 odst. 1 písm. b) směrnice 2000/31/ES použije analogicky na nárok na zdržení se protiprávního jednání?

               7)

                  Sedmá otázka:

               Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) ve spojení s čl. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat v tom smyslu, že požadavky na poskytovatele služeb jsou splněny již splněním podmínky, že poskytovatel služeb je každá fyzická nebo právnická osoba, která poskytuje určitou službu informační společnosti?

               8)

                  Osmá otázka:

               V případě záporné odpovědi na sedmou otázku, jaké další požadavky je nutno v rámci výkladu ustanovení čl. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) klást na poskytovatele služeb?

               9)

                  Devátá otázka:

                           a)

                           Je nutno ustanovení čl. 12 úvodní části odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) vykládat s ohledem na stávající ochranu duševního vlastnictví jakožto základního práva, jež vyplývá z práva na vlastnictví (čl. 17 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie), jakož i z právní úpravy na ochranu duševního vlastnictví – zejména autorského práva – obsažené v následujících směrnicích:

                                       —

                                       směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti,

                                       —

                                       směrnice 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví,

                                 a s přihlédnutím k informační svobodě a základnímu právu Unie – svobodě podnikání (článek 16 Listiny základních práva Evropské unie)
                           v tom smyslu, že nebrání rozhodnutí vnitrostátního soudu v řízení ve věci hlavní, pokud bylo v tomto rozhodnutí poskytovateli přístupu, pod hrozbou pokuty, uloženo, aby se v budoucnu zdržel toho, aby třetí osobě umožnil prostřednictvím konkrétního internetového připojení zpřístupňování určitého autorským právem chráněného díla nebo jeho části formou stahování z internetových výměnných systémů, a tím bylo ponecháno na rozhodnutí poskytovatele přístupu, jaká technická opatření konkrétně přijme, aby toto nařízení splnil?

                           b)

                           Platí to také v případě, že poskytovatel přístupu může zákaz uložený soudem fakticky splnit pouze tím, že vypne internetové připojení, že je zpřístupní pod heslem nebo že bude veškerou komunikaci probíhající prostřednictvím tohoto připojení kontrolovat s ohledem na to, zda určité dílo chráněné autorským právem nebude znovu protiprávně sdíleno, přičemž je to již od počátku jasné a nevyplyne to až v rámci řízení o nuceném výkonu rozhodnutí či sankčním řízení?

      (1)  Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399.

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, kterou se mění směrnice 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 217, s. 18; Zvl. vyd. 13/21, s. 8).


title: Věc T-191/16: Žaloba podaná dne 25. dubna 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/33

         Žaloba podaná dne 25. dubna 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise
   (Věc T-191/16)
   (2016/C 251/39)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atény, Řecko) (zástupkyně: E. Tzannini, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               vyhověl této žalobě;

               —

               zrušil napadený akt, tj. rozhodnutí Komise C(2016) 1080 ze dne 16. února 2016 o vymáhání částky 109 415,20 eura, spolu s úroky, od LITO HOSPITAL FOR WOMEN AE;

               —

               určil, že pracovní čas vynaložený jejími zaměstnanci na realizaci projektu odpovídá času uvedenému ve vylíčení skutkového stavu v žalobě;

               —

               zohlednil její argumenty, pokud bude mít za to, že částky uvedené v písemnosti ze dne 5. listopadu 2009 musí být vráceny;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí i v části týkající se třetí části, jež nebyla vyplacena;

               —

               vzájemně započetl případně vratitelné částky na částky, jež nebyly nikdy vyplaceny v rámci třetí části, jejíž výplata byla pozastavena již po deset let;

               —

               rozhodl, že tato žaloba je skutečností přerušující běh promlčecí doby v souvislosti s nárokem na vyplacení třetí části; a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila právní normu a nemohla v projednávané věci přijmout napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise nezohlednila předložené důkazy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise nevzala v úvahu skutková tvrzení, jež byla uplatněna během řízení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zneužívající povahy smluvního ustanovení, jež stanoví jediný způsob důkazu o vykonané práci.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z promlčení pohledávky vymáhané Komisí.


title: Věc C-345/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep — Nizozemsko) — J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens v. College van zorgverzekeringen ( Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Hlava III kapitola 1 — Články 28, 28a a 33 — Nařízení (EHS) č. 574/72 — Článek 29 — Volný pohyb osob — Články 21 SFEU a 45 SFEU — Dávky zdravotního pojištění — Poživatelé starobního důchodu nebo důchodu vypláceného z důvodu pracovní neschopnosti — Bydliště v jiném členském státě, než je stát povinný k vyplácení důchodu — Poskytování věcných dávek ve státě bydliště na náklady státu povinného k vyplácení důchodu — Neprovedení registrace ve státě bydliště — Povinnost platit příspěvky ve státě povinném k vyplácení důchodu — Změna vnitrostátních právních předpisů státu povinného k vyplácení důchodu — Kontinuita zdravotního pojištění — Rozdílné zacházení s rezidenty a nerezidenty )

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/17

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep — Nizozemsko) — J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens v. College van zorgverzekeringen
   (Věc C-345/09) (1)

   (Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Hlava III kapitola 1 - Články 28, 28a a 33 - Nařízení (EHS) č. 574/72 - Článek 29 - Volný pohyb osob - Články 21 SFEU a 45 SFEU - Dávky zdravotního pojištění - Poživatelé starobního důchodu nebo důchodu vypláceného z důvodu pracovní neschopnosti - Bydliště v jiném členském státě, než je stát povinný k vyplácení důchodu - Poskytování věcných dávek ve státě bydliště na náklady státu povinného k vyplácení důchodu - Neprovedení registrace ve státě bydliště - Povinnost platit příspěvky ve státě povinném k vyplácení důchodu - Změna vnitrostátních právních předpisů státu povinného k vyplácení důchodu - Kontinuita zdravotního pojištění - Rozdílné zacházení s rezidenty a nerezidenty)
   2010/C 346/28
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens

      Žalovaný: College van zorgverzekeringen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Centrale Raad van Beroep — Výklad Smlouvy o ES, článků 28, 28a a 33 a přílohy VI části R bodu 1 písm. a) a b) nařízení Rady č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) a článku 29 nařízení Rady č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83) — Osoby pobírající důchod — Povinná registrace u instituce zdravotního pojištění v Nizozemsku — Povinnost platit příspěvky

      Výrok

               1)

               Články 28, 28a a 33 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, ve spojení s článkem 29 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 311/2007 ze dne 19. března 2007, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, o jakou jde ve věci v původním řízení, která stanoví, že poživatelé důchodu vypláceného podle právních předpisů tohoto členského státu, kteří mají bydliště v jiném členském státě, kde mají podle článků 28 a 28a nařízení č. 1408/71 nárok na věcné dávky v nemoci poskytované příslušnou institucí posledně uvedeného členského státu, jsou povinni platit formou srážky z uvedeného důchodu příspěvek na tyto dávky, i když se nezaregistrovali u příslušné instituce členského státu svého bydliště.

               2)

               Článek 21 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, o jakou jde ve věci v původním řízení, která stanoví, že poživatelé důchodu vypláceného podle právních předpisů tohoto státu, kteří mají bydliště v jiném členském státě, kde mají podle článků 28 a 28a nařízení č. 1408/71 ve znění nařízení č. 1992/2006 nárok na věcné dávky v nemoci poskytované příslušnou institucí posledně uvedeného členského státu, musejí platit formou srážky z uvedeného důchodu příspěvek na tyto dávky, i když se nezaregistrovali u příslušné instituce členského státu svého bydliště.
               Článek 21 SFEU musí být naproti tomu vykládán v tom smyslu, že takové vnitrostátní právní úpravě brání, pokud má za následek nebo zahrnuje neodůvodněné rozdílné zacházení s rezidenty a nerezidenty, pokud jde o kontinuitu celkové ochrany pro případ nemoci, jaké požívali v rámci pojistných smluv uzavřených před vstupem této právní úpravy v platnost, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


title: Věc C-136/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. března 2015 Mohammadem Makhloufem proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 21. ledna 2015 ve věci T-509/11, Makhlouf v. Rada

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. března 2015 Mohammadem Makhloufem proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 21. ledna 2015 ve věci T-509/11, Makhlouf v. Rada
   (Věc C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mohammad Makhlouf (zástupce: G. Karouni, avocat)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek,

               —

               prohlásit rozhodnutí a nařízení Rady Evropské unie uvedené v projednávaném návrhu za neplatné v rozsahu, v němž se týkají navrhovatele,

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení navrhovatele, které vznikly v řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního navrhovatel uvádí jediný důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se dopustil Tribunál při použití pravidel týkajících se povinnosti Rady.
   Konkrétněji navrhovatel Tribunálu vytýká, že vycházel z odůvodnění Rady, které bylo neúplné a nekonkrétní, což mu neumožnilo identifikovat specifické a konkrétní důvody jeho zapsání na seznam. V důsledku toho si navrhovatel nemohl zajistit přiměřenou obhajobu, jelikož neměl vědomost o skutku, který se mu vytýká a který spočívá v represích proti demonstrantům, poskytování podpory režimu nebo i využívání režimu.
   Navíc Tribunál zjevně zkreslil svou povinnost uvést odůvodnění, neboť se snažil zmírnit nečinnost Rady tím, že nesprávně a poprvé ve svém rozsudku uvedl skutečnost, že navrhovatel „má prospěch z politiky režimu“.
   Skutečnost, že v odůvodnění Rady není jasně a přesně uvedeno, jaký skutek vedoucí k omezujícímu opatření se navrhovateli klade za vinu, vážným způsobem zasahla do výkonu práva navrhovatele na obhajobu.


title: Věc T-100/14: Žaloba podaná dne 12. února 2014 – Tecalan v. OHIM – Ensinger (TECALAN)

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/51

         Žaloba podaná dne 12. února 2014 – Tecalan v. OHIM – Ensinger (TECALAN)
   (Věc T-100/14)
   2014/C 112/66
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tecalan GmbH (Grünberg, Německo) (zástupce: S. Holthaus, Rechtsanwältin)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ensinger GmbH (Nufringen, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. prosince 2013 ve věci R 2308/2012-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka TECALAN pro výrobky zařazené do třídy 17 (přihláška ochranné známky Společenství č. 6 203 285)

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Ensinger GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: ochranná známka TECADUR pro výrobky zařazené do třídy 17

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-180/10: Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2012 — Nickel Institute v. Komise ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Klasifikace, balení a označování některých látek obsahujících uhličitan nikelnatý jakožto nebezpečných látek — Směrnice 2008/58/ES a 2009/2/ES — Třicáté a třicáté první přizpůsobení směrnice 67/548/EHS technickému pokroku — Částečné odepření přístupu — Žaloba na neplatnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/24

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2012 — Nickel Institute v. Komise
      (Věc T-180/10) (1)

      (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Klasifikace, balení a označování některých látek obsahujících uhličitan nikelnatý jakožto nebezpečných látek - Směrnice 2008/58/ES a 2009/2/ES - Třicáté a třicáté první přizpůsobení směrnice 67/548/EHS technickému pokroku - Částečné odepření přístupu - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
      (2012/C 331/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Nickel Institute (Toronto, Kanada) (zástupci: původně K. Nordlander, advokát, a H. Pearson, solicitor, poté K. Nordlander)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalobce: Finská republika (zástupci: J. Heliskoski a M. Pere, zmocněnci); a Švédské království (zástupci: A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer-Seitz a S. Johannesson, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 8. února 2010 (SG.E3/HP/psi — Ares(2010) 65824), jímž zamítla poskytnout Nickel Institute plný přístup k určitým interním dokumentům vytvořeným v rámci dvou po sobě následujících řízení, jež vedly zejména ke klasifikací některých látek obsahujících uhličitan nikelnatý zahrnutých do přílohy I směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (Úř. věst. 196, s. 1; Zvl. vyd. 13/07, s. 27).

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Nickel Institute.

                  3)

                  Nickel Institute ponese polovinu vlastních nákladů řízení.

                  4)

                  Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


title: Věc T-408/10: Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Roca Sanitario v. Evropská komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/55

         Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Roca Sanitario v. Evropská komise
   (Věc T-408/10)
   ()
   2010/C 301/88
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Roca Sanitario, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. Folguera Crespo a M. Merola, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit, že články 1, 2 a 4 rozhodnutí Evropské komise ze dne 23. června 2010, jsou částečně neplatné v rozsahu, v němž se vztahují na společnost Roca Sanitario;

               —

               podpůrně, snížit pokutu uloženou společnost Roca Sanitario, jak je navrhováno v žalobě, v rozsahu, v němž to Tribunál bude považovat za vhodné na základě uvedených důvodů a dalších důvodů, ke kterým přihlédne;

               —

               podpůrně a pro případ, že Tribunál rozhodne o dalších žalobách podaných společností Roca France nebo Laufen Austria a sníží pokutu uloženou rozhodnutím Evropské komise ze dne 23. června 2010 za protiprávní jednání, kterého se dopustily tyto společnosti a za něž společnost Roca Sanitario nese společnou a nerozdílnou odpovědnost, určit, že společnost Roca Sanitario má právo na odpovídající snížení výše pokuty, za kterou nese společnou a nerozdílnou odpovědnost;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totéž, jako ve věcech T-364/10, Duravit a další v. Komise a T-368/10, Rubinetteria Cisal v. Komise.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné důvodům a argumentům uplatňovaným v uvedených věcech.
   Žalobkyně zejména poukazuje na zjevně nesprávné posouzení při určení společné a nerozdílné odpovědnosti za protiprávní jednání, kterého se údajně dopustily společnosti Roca France a Laufen Austria, přičemž byla výrazně překročena maximální výše pokuty, kterou je možné uložit v rámci čl. 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (1).
   Žalobkyně rovněž tvrdí, že napadené rozhodnutí bez jakéhokoliv odůvodnění přehlíží při určení odpovědnosti a výpočtu pokuty řadu předložených důkazů, které vyvracejí domněnku, že žalobkyně vykonávala na společnosti Roca France a Laufen Austria rozhodující vliv.
   Podle žalobkyně je napadené rozhodnutí v rozporu s právem na obhajobu, jelikož její odpovědnost opírá o skutkové okolnosti a subjektivní posouzení, které nebyly uvedeny v oznámení námitek a ohledně kterých neměla možnost se vyjádřit.

      (1)  Úř. věst L, s. 1.


title: Věc T-151/05: Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Nederlandse Vakbond Varkenshouders a dalšími proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/24

         Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Nederlandse Vakbond Varkenshouders a dalšími proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-151/05)
   (2005/C 171/40)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Nederlandse Vakbond Varkenshouders, se sídlem v Lunteren (Nizozemsko); Mariem Schepem, s bydlištěm v Lopik (Nizozemsko) a Nederlandse Bond van Handelaren in Vee, se sídlem v 's-Gravenhage (Nizozemsko), zastoupenými Johannesem Kneppelhoutem a Monique Charlotte van der Kaden.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci navrhují zrušení rozhodnutí Komise ze dne 21. prosince 2004, kterým se prohlašuje spojení podniků slučitelné se společným trhem (věc IV/M.3605–SOVION/HMG).
   Žalobci tvrdí, že Komise porušila články 2, 6 a 8 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (1) („Nařízení ES o spojování“). Tvrdí, že Komise nesprávně rozhodla, že navrhované spojení podniků nezpůsobí žádné problémy soutěžitelům na trhu týkajícím se nákupu živých prasat a prasnic určených na porážku a že nepovede k dominantnímu postavení na relevantním trhu. Dodávají, že Komise při stanovení základů pro napadené rozhodnutí použila chybnou definici relevantního trhu, jelikož usoudila, že prasnice tvoří součást trhu s prasaty. Dále tvrdí, že Komise definovala geografický trh nesprávným způsobem.
   Žalobci rovněž tvrdí, že došlo k porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady postupovat s řádnou péčí. Podle nich jim Komise neposkytla příležitost k vysvětlení jejich stanoviska a nevzala v úvahu jimi předložené informace.

      (1)  Úř. věst. L 24, s. 1.


title: Věc F-13/14: Žaloba podaná dne 17. února 2014 – ZZ v. Komise

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/46

         Žaloba podaná dne 17. února 2014 – ZZ v. Komise
   (Věc F-13/14)
   2014/C 102/68
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti o prodloužení předchozího svolení pro proplacení logopedických nákladů syna žalobce v rámci léčby jeho vážného onemocnění na rok 2012/2013.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 26. dubna o zamítnutí žádosti o prodloužení proplácení logopedických nákladů syna žalobce v rámci léčby jeho vážného onemocnění na rok 2012/2013,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-198/06: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 1999/94/ES — Nové osobní automobily — Informace o spotřebě paliva a emisích CO 2 )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/21

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-198/06) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/94/ES - Nové osobní automobily - Informace o spotřebě paliva a emisích CO2)
   (2006/C 331/37)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a F. Simonetti, zmocněnci)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nevypracování či nepředání Komisi zprávy stanovené v článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/94/ES ze dne 13. prosince 1999 o dostupnosti informací pro spotřebitele o spotřebě paliva a emisích CO2 při prodeji nových osobních automobilů (Úř. věst. L 12, s. 16)
   Výrok

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že nevypracoval zprávu stanovenou v článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/94/ES ze dne 13. prosince 1999 o dostupnosti informací pro spotřebitele o spotřebě paliva a emisích CO2 při prodeji nových osobních automobilů, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

               2)

               Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


title: Věc T-235/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – CEDC International v. OHIM – Underberg (Tvar stébla trávy v lahvi) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství — Tvar stébla trávy v lahvi — Starší národní trojrozměrná ochranná známka — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 75 a čl. 76 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 207/2009 — Předložení důkazů poprvé před odvolacím senátem — Posuzovací pravomoc přiznaná čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/44

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – CEDC International v. OHIM – Underberg (Tvar stébla trávy v lahvi)
   (Věc T-235/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar stébla trávy v lahvi - Starší národní trojrozměrná ochranná známka - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 75 a čl. 76 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Předložení důkazů poprvé před odvolacím senátem - Posuzovací pravomoc přiznaná čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2015/C 046/54)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Polsko) (zástupci: M. Siciarek, G. Rząsa a J. Mrozowski, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Underberg AG (Dietlikon, Švýcarsko) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck a J. Fuhrmann, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. března 2012 (věc R 2506/2010-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna) a Underberg AG.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. března 2012 (věc R 2506/2010-4) se zrušuje.

               2.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností CEDC International sp. z o.o.

               3.

               Společnost Underberg AG ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


title: Věc C-82/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 25. února 2009 – Dimos Agios Nikalaos v. Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

text:
               1.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 25. února 2009 – Dimos Agios Nikalaos v. Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon
   (Věc C-82/09)
   2009/C 102/24
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Symvoulio tis Epikrateias

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Dimos Agios Nikalaos

      Žalovaný: Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

      Předběžné otázky

               A)

               Použijí se definice lesa a zalesněné plochy, uvedené v čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003, i na oblasti, které jsou předmětem ochrany a správy lesů a zalesněných ploch obecně ve smyslu výše uvedené definice, oblasti, které nejsou výslovně upraveny nařízením, ale které jsou nicméně stanoveny vnitrostátními právními řády?

               B)

               V případě kladné odpovědi na otázku A), mohou vnitrostátní právní řády definovat jako lesy nebo zalesněné plochy i plochy, které netvoří lesy nebo zalesněné plochy ve smyslu definicí čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003?

               C)

               V případě kladné odpovědi na otázku B), může se definice lesů a zalesněných ploch, kterou je podle vnitrostátních právních řádů možno použít i na plochy, které netvoří lesy nebo zalesněné plochy ve smyslu definicí čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003, odchýlit od definice v uvedeném nařízením, co se týče základních údajů pojmu lesa nebo zalesněné plochy obsažených v nařízení, nebo co se týče číselného stanovení hodnot případných základních společných údajů tohoto nařízení, anebo může tato definice ve vnitrostátních právních řádech obsahovat základní údaje pojmu lesa nebo zalesněné plochy odlišné od údajů obsažených v definici nařízení, ale co se týče údajů společných s nařízením, mohou je vnitrostátní právní řády stanovit jen v číselné podobě či nikoli, přičemž v případě, kdy stanoví tyto číselné údaje, se nemohou odchýlit od číselného stanovení podle nařízení?


title: Věc C-261/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. května 2016 Kühne + Nagel International AG a dalšími proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 29. února 2016 ve věci T-254/12, Kühne + Nagel International AG a další v. Evropská komise

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/18

         Kasační opravný prostředek podaný dne 10. května 2016 Kühne + Nagel International AG a dalšími proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 29. února 2016 ve věci T-254/12, Kühne + Nagel International AG a další v. Evropská komise
   (Věc C-261/16 P)
   (2016/C 251/19)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zástupci: U. Denzel, C. von Köckritz a C. Klöppner, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu (devátého senátu) ze dne 29. února 2016 ve věci T-254/12,

               —

               zrušit čl. 1 odst. 1 a 2, články 2 a 3 rozhodnutí Komise ze dne 28. května 2012 ve věci COMP/39462 – Přepravní služby C(2012) 1959 final podle čl. 263 odst. 4 SFEU v rozsahu, v němž se týká účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“);

               —

               zrušit nebo podstatně snížit pokuty, které byly navrhovatelkám ve výše uvedeném rozhodnutí uloženy;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení navrhovatelek před Tribunálem i Soudním dvorem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelky uvádějí pět důvodů kasačního opravného prostředku:

               —

               Zaprvé Tribunál vycházel nesprávně ze skutečnosti, že jednání týkající se NES a AMS porušuje článek 101 SFEU. Článek 101 SFEU se na toto jednání nepoužije, jelikož nemohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy.

               —

               Zadruhé pokuta uložená navrhovatelkám byla vypočtena nesprávně. Byla zjištěna jednání porušující právo hospodářské soutěže, pokud jde o některé poplatky („fees“ nebo „surcharges“). Tribunál mohl v tomto ohledu stanovit pokutu pouze na základě obratu dosaženého příslušnými poplatky. Tribunál nezohlednil, že Komise zahrnutím dodatečných nákladů (zejména sazeb za dopravu) do výpočtu pokuty porušila bod 13 pokynů pro výpočet pokut. Tím, že Tribunál použil implicitně tutéž metodu i při výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, se dopustil nesprávného přezkumu při výkonu této pravomoci.

               —

               Zatřetí Tribunál porušil zásadu rovného zacházení. Společnost K+N nepracuje – na rozdíl od běžných přepravců – podle konsolidačního modelu, avšak ve smyslu hospodářského přístupu vystupuje ve více než 90 % obchodních operací jako klasický zprostředkovatel. Kvůli značným rozdílům v obchodním modelu měl Tribunál postupovat odlišně a neměl různé skutkové stavy posuzovat stejně. Tribunál měl zejména zrušit pokutu uloženou Komisí a stanovit navrhovatelkám pokutu pouze na základě obratu dosaženého příslušnými „fees“ nebo „surcharges“.

               —

               Začtvrté je pokuta, kterou uložil Tribunál, zcela nepřiměřená. Pokuta, kterou Tribunál potvrdil, je zjevně nadměrná a není rovněž odůvodněná odrazujícím účinkem.

               —

               Zapáté Tribunál nezohlednil Air Transport Exemption, a proto v souvislosti s NES a AMS vycházel nesprávně z použitelnosti článku 101 SFEU.


title: Věc C-107/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Litva) dne 3. března 2017 – UAB Aviabaltika v. BAB Ūkio bankas

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Litva) dne 3. března 2017 – UAB Aviabaltika v. BAB Ūkio bankas
   (Věc C-107/17)
   (2017/C 161/14)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos Aukščiausiojo Teismo

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku (žalovaná v prvním stupni): UAB Aviabaltika

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku (žalobkyně v prvním stupni): BAB Ūkio bankas

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 4 odst. 5 směrnice 2002/47 (1) vykládán v tom smyslu, že členské státy jsou povinny přijmout právní úpravu, podle níž finanční zajištění není součástí majetkové podstaty příjemce zajištění (banky, která je v likvidaci)? Jinými slovy, jsou členské státy povinny zavést právní úpravu, podle níž by příjemce zajištění (banka) měl být de facto schopen dosáhnout uspokojení své pohledávky, která je zajištěna ve formě finančního zajištění (peněžními prostředky na bankovním účtu a pohledávkou k takovým prostředkům), ačkoli rozhodná událost pro vymáhání nastala po zahájení řízení o likvidaci příjemce zajištění (banky)?

               2)

               Je třeba čl. 4 odst. 1 a 5 směrnice 2002/47 vykládat systematicky v tom smyslu, že přiznává poskytovateli zajištění právo požadovat, aby příjemce zajištění (banka) dosáhl uspokojení své pohledávky, která je zajištěna ve formě finančního zajištění (peněžními prostředky na bankovním účtu a pohledávkou k takovým prostředkům), přednostně z takového finančního zajištění, a ukládá tak příjemci finančního zajištění povinnost vyhovět takovému požadavku i přes zahájení řízení o jeho likvidaci?

               3)

               V případě záporné odpovědi na druhou otázku, pokud poskytovatel zajištění uspokojí pohledávku příjemce zajištění, která je zajištěna ve formě finančního zajištění, s použitím jiných svých prostředků, je třeba ustanovení směrnice 2002/47, a zejména její články 4 a 8, vykládat v tom smyslu, že by se na poskytovatele zajištění měla rovněž uplatnit výjimka z rovného zacházení s věřiteli příjemce zajištění (banky) v likvidačním řízení a pro účely vrácení předmětu finančního zajištění by měl mít přednost před ostatními věřiteli v likvidačním řízení?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/47/ES ze dne 6. června 2002 o dohodách o finančním zajištění (Úř. věst. 2002, L 168, s. 43; Zvl. vyd. 10/03, s. 89).


title: Věc T-346/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2009 – IMS v. Komise ( Žaloba na neplatnost a na náhradu škody — Směrnice 98/37/ES — Strojní zařízení opatřené označením CE — Ohrožení bezpečnosti osob — Vnitrostátní opatření zákazu — Stanovisko Komise o odůvodněnosti opatření — Žaloba na neplatnost — Zpětvzetí napadeného aktu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Žaloba na náhradu škody — Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu — Nepřípustnost )

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/26

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 18. února 2009 – IMS v. Komise
   (Věc T-346/06) (1)

   („Žaloba na neplatnost a na náhradu škody - Směrnice 98/37/ES - Strojní zařízení opatřené označením ‚CE‘ - Ohrožení bezpečnosti osob - Vnitrostátní opatření zákazu - Stanovisko Komise o odůvodněnosti opatření - Žaloba na neplatnost - Zpětvzetí napadeného aktu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu - Nepřípustnost“)
   2009/C 90/42
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Itálie) (zástupci: F. Colonna a T. Romolotti, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: Z. Zadra a D. Lawunmi, zmocněnci)

      Další účastnice na podporu žalované: Francouzská republika (zástupce: G. de Bergues, zmocněnec)

      Předmět věci

   Jednak zrušení stanoviska Komise K(2006) 3914 konečné ze dne 6. září 2006 k opatření zákazu týkajícímu se některých mechanických lisů ochranné známky IMS přijatému francouzskými orgány, a jednak žaloba na náhradu škody směřující k náhradě škody, která údajně žalobkyni vznikla v důsledku přijetí napadeného aktu

      Výrok

               1)

               Není třeba rozhodnout o žalobě na neplatnost.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá jako nepřípustná.

               3)

               Komise uhradí náklady řízení o předběžném opatření. Ve zbývající části Komise a Industria Masetto Schio Srl (IMS) uhradí každá polovinu nákladů řízení.

               4)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Věc T-875/16: Žaloba podaná dne 12. prosince 2016 – Falcon Technologies International v. Komise

text:
               13.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/23

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2016 – Falcon Technologies International v. Komise
   (Věc T-875/16)
   (2017/C 046/26)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Falcon Technologies International LLC (Ras Al Khaimah, Spojené arabské emiráty) (zástupci: R. Sciaudone a G. Arpea, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Komisi povinnost předložit Závěrečnou zprávu,

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise ze dne 14. října 2016, kterým Komise zamítla potvrzující žádost žalobkyně o přístup k dokumentu „Final report of an assessment of ICIM (NB 0425), carried out in the framework of the joint assessment process for notified bodies (DG (SANTE) 2015-7552)“.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1049/2001 (1).

                           —

                           Žalobkyně zaprvé vytýká Komisi, že nesprávně uplatnila pojem „obchodní zájmy“ ve smyslu čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1049/2001. Stanovisko vyplývající ze Závěrečné zprávy, jež bylo přijato po skončení úplného správního řízení týkajícího se dodržení právních předpisů ze strany ICIM — prováděcího nařízení (EU) č. 920/2013 (2) — použitelných na oznámené subjekty, neobsahuje žádné informace obvykle považované za obchodní. Tvrzená újma na pověsti vzniklá v důsledku zpřístupnění Závěrečné zprávy by každopádně nebyla sama o sobě dostačující k tomu, aby se uplatnila výjimka upravená v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení č. 1049/2001. Zadruhé z napadeného rozhodnutí zřetelně, podrobně a jednoznačně nevyplývají skutečnosti, na základě kterých měla Komise za to, že by bylo na újmu ICIM, kdyby FTI měla přístup k Závěrečné zprávě, ani neuvádí výsledek zvážení obchodních zájmů ICIM a zájmů jejích obchodních partnerů — včetně žalobkyně — na znalosti míry spolehlivosti a důvěryhodnosti oznámeného subjektu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z vyloučení převažujícího veřejného zájmu a nesprávného výkladu a použití poslední čl. 4 odst. 2 in fine nařízení č. 1049/2001.

                           —

                           Napadené rozhodnutí musí být zrušeno v rozsahu, v němž Komise vyloučila jednak existenci převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění a jednak existenci jiných veřejných zájmů, které by mohly převažovat nad zájmy chráněnými podle čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1049/2001. Žalobkyně tvrdí, že na rozdíl od judikatury obsažené v rozsudku Komise v EnBW (3), základní podstata Závěrečné zprávy pro účely soudní ochrany před vnitrostátními soudy nebyla zohledněna a nebyla považována za převažující veřejný zájem. Napadené rozhodnutí je každopádně stiženo tím, že Komise nezohlednila ochranu hospodářské soutěže a veřejného zdraví jakožto převažující veřejné zájmy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a použití čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001.

                           —

                           Konečně Komise náležitě nezvážila možnost přiznání částečného přístupu k Závěrečné zprávě, čímž porušila zásadu proporcionality. Ve správním rozhodnutí přijatým Komisí mohly být skryty citlivé nebo objektivně tajné údaje. Nic nebránilo přípravě nedůvěrného znění Závěrečné zprávy, které by FTI umožnilo dostatečně se seznámit s posouzením ICIM, aniž by tím bylo odhaleno případné (byť nepravděpodobné) obchodní tajemství.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).

      (2)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 920/2013 ze dne 24. září 2013 o jmenování oznámených subjektů podle směrnice Rady 90/385/EHS o aktivních implantabilních zdravotnických prostředcích a směrnice Rady 93/42/EHS o zdravotnických prostředcích a dozoru nad těmito subjekty (Text s významem pro EHP).

      (3)  Viz rozsudek Soudního dvora ze dne 27. února 2014, Komise v EnBW, C-365/12 P, bod 107.


title: Věc T-224/09: Usnesení Tribunálu ze dne 13. září 2011 — CEVA v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Zvláštní program výzkumu, technologického vývoje a prokazování v oblasti Energie, životního prostředí a trvale udržitelného rozvoje — Projekt Protop — Grantová dohoda — Žádost o vrácení záloh uhrazených v rámci smlouvy o financování výzkumu — Subdodávky — Upomínka — Akt, proti kterému nelze podat žalobu — Nepřípustnost )

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/20

         Usnesení Tribunálu ze dne 13. září 2011 — CEVA v. Komise
   (Věc T-224/09) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Zvláštní program výzkumu, technologického vývoje a prokazování v oblasti „Energie, životního prostředí a trvale udržitelného rozvoje“ - Projekt Protop - Grantová dohoda - Žádost o vrácení záloh uhrazených v rámci smlouvy o financování výzkumu - Subdodávky - Upomínka - Akt, proti kterému nelze podat žalobu - Nepřípustnost)
   2011/C 331/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Francie) (zástupce: J.-M. Peyrical, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Joris, zmocněnec, ve spolupráci s E. Bouttierem, advokátem)

      Předmět

   Návrh na zrušení upomínky Komise ze dne 6. dubna 2009, kterou Komise vyzvala žalobkyni, aby jí vrátila částky uhrazené jako zálohy v rámci grantové dohody uzavřené pro projekt, který měl být uskutečněn v rámci zvláštního programu výzkumu, technologického vývoje a prokazování nazvaného „Energie, životní prostředí a trvale udržitelný rozvoj“

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


title: Věc T-27/17: Žaloba podaná dne 18. ledna 2017 – Jalkh v. Parlament

text:
               6.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 70/29

         Žaloba podaná dne 18. ledna 2017 – Jalkh v. Parlament
   (Věc T-27/17)
   (2017/C 070/38)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jean François Jalkh (Gretz Armainvillers, Francie) (zástupce: J. P. Le Moigne, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 22. listopadu 2016 o přijetí zprávy č. A8-3018/2016 de p. [X] , jímž byl žalobce zbaven poslanecké imunity,

               —

               uložil Evropskému parlamentu povinnost zaplatit p. Jalkhovi částku 8 000 eur z důvodu vzniklé morální újmy,

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu všech nákladů řízení,

               —

               uložil Evropskému parlamentu povinnost zaplatit p. Jalkhovi částku 5 000 eur z důvodu nákladů, jejichž náhradu lze přiznat.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce devět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 9 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství. Žalobce má za to, že Parlament chybně uplatnil pravidla týkající se imunity poslanců francouzského parlamentu a úmyslně zaměnil články 8 a 9 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nutného uplatnění článku 9 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství. Podle žalobce mu francouzské soudní orgány přičítají výroky, jejichž autorem není a o nichž uvedené orgány nepopírají, že spadají do rámce politických činností žalobce.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení samotného pojmu „poslanecká imunity“. Žalobce má za to, že Parlament předstírá neznalost toho, že poslanecká imunita přiznává v demokratickém systému dvojí vynětí z pravomoci soudů: neodpovědnost a nedotknutelnost.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení ustálené rozhodovací praxe Výboru pro právní záležitosti Evropského parlamentu v oblasti:

                           —

                           svobody projevu

                           —

                              fumus persecutionis.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z nerespektování unijní právní jistoty a z porušení legitimního očekávání.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení poslanecké nezávislosti.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení ustanovení jednacího řádu Evropského parlamentu týkajících se řízení, které může vést ke ztrátě mandátu poslance [čl. 3 odst. 4 (nový) druhý pododstavec uvedeného řádu]. Žalobce tvrdí, že ačkoli francouzské právní předpisy předvídají vedlejší trest ztráty způsobilosti vedoucí ke ztrátě mandátu v případě obvinění dotyčné osoby z trestného činu, francouzská vláda o tomto činu neuvědomila předsedu Parlamentu, přestože to postup vyžaduje, a žádný příslušný orgán Parlamentu (předseda, výbor pro právní záležitosti, sněmovna) nepožádal dotyčného o vysvětlení. Opomenutí této podstatné náležitosti postačuje k tomu, aby uvedená zpráva a napadené rozhodnutí byly stiženy vadami.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobce se v řízení účinně bránit. Žalobce nebyl pozván na hlasování v plénu Parlamentu týkající se žádosti o zbavení žalobce imunity. Měl tedy pouze 10 minut na to, aby uplatnil důvody na svoji obranu v souvislosti se dvěma záležitostmi, které se jej týkaly, před výborem pro právní záležitosti, a to po skončení jeho činností kolem 18 hod..

               9.

               Devátý žalobní důvod vycházející z neexistence důvodu ke stíhání nebo žádostí o zbavení imunity v rozsahu, v němž:

                           —

                           nejprve žalobce není vydavatelem zveřejňujícím papírového vydání Front national („FN“) a jejích svazů, ani vydavatelem internetových stránek svazů FN, a tudíž ani vydavatelem svazu FN z 66 (Východní Pyreneje), takže zpráva přijatá v tomto ohledu Parlamentem je dvojnásobně nepravdivá;

                           —

                           dále žalobce není autorem sporné brožury, ale její autoři jsou známí a přesto nebyli stíháni, když byl žalobce zbaven imunity;

                           —

                           kromě toho zahájení stíhání zvolených představitelů jen na základě toho, že ve svém programu požadují změnu stávajících právních předpisů, představuje podle žalobce mimořádně nebezpečnou protidemokratickou tendenci, jelikož by mimořádně vážně zasahovala do svobody názoru.


title: Věc C-324/12: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien — Rakousko) — Novontech-Zala kft v. LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH ( „Článek 99 jednacího řádu — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 1896/2006 — Řízení o evropském platebním rozkazu — Opožděné podání odporu — Článek 20 — Přezkum ve výjimečných případech — Neexistence „mimořádných“ nebo „výjimečných“ okolností“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/45

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien — Rakousko) — Novontech-Zala kft v. LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
   (Věc C-324/12) (1)

   (Článek 99 jednacího řádu - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1896/2006 - Řízení o evropském platebním rozkazu - Opožděné podání odporu - Článek 20 - Přezkum ve výjimečných případech - Neexistence „mimořádných“ nebo „výjimečných“ okolností)
   2013/C 225/78
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Handelsgericht Wien

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Novontech-Zala kft

      Žalovaná: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Handelsgericht Wien — Výklad čl. 20 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (Úř. věst. L 399, s. 1) — Odpor proti evropskému platebnímu rozkazu odeslaný po uplynutí lhůty v důsledku přehlédnutí advokáta dotčeného účastníka řízení — Možná existence případu force majeur nebo mimořádných okolností

      Výrok

   Nedodržení lhůty k podání odporu proti evropskému platebnímu rozkazu v důsledku pochybení zástupce žalovaného nemůže být důvodem pro přezkum tohoto platebního rozkazu, neboť takové nedodržení lhůty nepředstavuje ani mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, ani výjimečné okolnosti ve smyslu druhého odstavce tohoto článku.

      (1)  Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


title: Věc T-492/14: Žaloba podaná dne 30. června 2014 – La Perla v. OHIM – Alva Management (LA PERLA)

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/52

         Žaloba podaná dne 30. června 2014 – La Perla v. OHIM – Alva Management (LA PERLA)
   (Věc T-492/14)
   2014/C 282/68
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: La Perla sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupce: M. Siciarek, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alva Management GmbH (Icking, Německo

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. dubna 2014 ve věci R 626/2013-4;

               —

               uložil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem, vstoupí-li do tohoto řízení, náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „LA PERLA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5 a 44 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 8 54  225

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „PERLAMAR“ zapsána jako ochranná známka Společenství a národní ochranná známka

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


title: Věc C-52/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Revere (Itálie) dne 2. února 2012 — trestní řízení proti Ionovi Beregovoiovi

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Revere (Itálie) dne 2. února 2012 — trestní řízení proti Ionovi Beregovoiovi
   (Věc C-52/12)
   2012/C 98/33
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Giudice di Pace di Revere

      Účastník původního trestního řízení

   Ion Beregovoi

      Předběžné otázky

               1)

               Brání s ohledem na zásady loajální spolupráce a užitečného účinku směrnic články 2, 4, 6, 7, 8, směrnice 2008/115/ES (1) tomu, aby státnímu příslušníkovi třetího státu, jehož pobyt na území členského státu je neoprávněný, byl uložen pouze na základě jeho neoprávněného vstupu a pobytu peněžitý trest, který je jako trestněprávní sankce nahrazen domácím vězením, ještě předtím, než nedodržel rozhodnutí o vyhoštění vydané správním orgánem?

               2)

               Brání s ohledem na zásady loajální spolupráce a užitečného účinku články 2, 15 a 16 směrnice 2008/115/ES tomu, aby následně po vydání směrnice, členský stát přijal právní předpis, který stanoví, že státnímu příslušníkovi třetí země, jehož pobyt na území členského státu je neoprávněný, bude uložen peněžitý trest, který je nahrazen okamžitým vyhoštěním vykonatelným jako trestněprávní sankce, aniž by byl dodržen postup a práva cizince stanovená směrnicí?

               3)

               Brání zásada loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 SEU vnitrostátnímu právnímu předpisu přijatému v době lhůty pro provedení směrnice s cílem obejít nebo v každém případě omezit oblast působnosti této směrnice, a jaká opatření má soud přijmout v případě, že zjistí existenci takového cíle?

      (1)  Úř. věst. L 348, s. 98.


title: Věc C-118/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. března 2012 společností Enviro Tech Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. v. Evropská komise

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. března 2012 společností Enviro Tech Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. v. Evropská komise
   (Věc C-118/12 P)
   2012/C 227/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Enviro Tech Europe Ltd (zástupci: C. Mereu, K. Van Maldegem, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise, Enviro Tech International, Inc.

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-291/04, pokud jde o návrh na náhradu škody účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek; a

               —

               určit, že odpůrkyně je odpovědná za škodu, kterou účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek utrpěla, nebo,

               —

               podpůrně vrátit věc Tribunálu k rozhodnutí o návrhu na náhradu škody účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek; a

               —

               uložit odpůrkyni náhradu nákladů řízení (včetně nákladů řízení před Tribunálem).

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uvádí, že Tribunál porušil právo Evropské unie, když zamítl její návrh na náhradu škody s odůvodněním, že neprokázala, že Komise jednala protiprávně. Tribunál především nesprávně vyložil rozsudek Soudního dvora ve věci C-425/08, a tudíž se dopustil nesprávného právního posouzení, když nepřezkoumal třetí část prvního žalobního důvodu, v jehož rámci se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dovolávala protiprávnosti v souvislosti s „běžnými podmínkami pro zacházení nebo používáním“, a rozhodl, že návrh na náhradu škody má být zamítnut.
   Z těchto důvodů účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-291/04, pokud jde o její návrh na náhradu škody, a určit, že odpůrkyně je odpovědná za škodu, kterou utrpěla.


title: Věc T-48/12: Žaloba podaná dne 6. února 2012 — Euroscript — Polska v. Parlament

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/19

         Žaloba podaná dne 6. února 2012 — Euroscript — Polska v. Parlament
   (Věc T-48/12)
   2012/C 109/43
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Euroscript — Polska Sp. z o.o. (Krakov, Polsko) (zástupce: J. F. Steichen, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 9. prosince 2011;

               —

               podpůrně zrušil nabídkové řízení č. PL/2011/EP;

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení;

               —

               vyhradil žalobkyni veškerá ostatní práva, prostředky a postupy.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci v rozsahu, v němž Evropský parlament nesdělil, resp. sdělil opožděně informace, které žalobkyně požadovala v důsledku nového zadání zakázky v rámci nabídkového řízení na poskytování překladatelských služeb do polštiny (1).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení pravidel a zásad Evropské unie, k nimž patří finanční nařízení (2) a prováděcí nařízení k finančnímu nařízení (3), jelikož vybraný uchazeč byl v době, kdy požadoval opětovné posouzení své nabídky, již vyloučený, a Parlament tak již nemohl změnit své rozhodnutí zadat zakázku žalobkyni bez toho, aby přerušil nebo zrušil nabídkové řízení.

      (1)  Úř. věst. 2011/S 56-090361.

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).

      (3)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


title: Spojené věci C-372/09 a C-373/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — řízení zahájená Josep Penarroja Fa ( „Článek 43 ES — Svoboda usazování — Článek 49 ES — Volný pohyb služeb — Omezení — Soudní znalci v oboru překladatelství — Výkon veřejné moci — Vnitrostátní právní úprava vyhrazující postavení soudního znalce osobám zapsaným na seznamech vedených vnitrostátními soudními orgány — Odůvodnění — Proporcionalita — Směrnice 2005/36/ES — Pojem „regulované povolání“  “ )

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — řízení zahájená Josep Penarroja Fa
   (Spojené věci C-372/09 a C-373/09) (1)

   (Článek 43 ES - Svoboda usazování - Článek 49 ES - Volný pohyb služeb - Omezení - Soudní znalci v oboru překladatelství - Výkon veřejné moci - Vnitrostátní právní úprava vyhrazující postavení soudního znalce osobám zapsaným na seznamech vedených vnitrostátními soudními orgány - Odůvodnění - Proporcionalita - Směrnice 2005/36/ES - Pojem „regulované povolání“)
   2011/C 139/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

   Josep Penarroja Fa

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad článků 43 ES, 45 ES, 49 ES s 50 ES — Vnitrostátní právní úprava vyhrazující postavení soudního znalce osobám zapsaným na seznamech vedených vnitrostátními soudními orgány a podmiňující tento zápis splnění požadavků na věk, kvalifikaci, bezúhonnost a nezávislost, ale nestanovující zohlednění přiznání postavení znalce soudními orgány jiného členského státu, ani zavedení jiných způsobů přezkumu výše uvedených podmínek — Slučitelnost této právní úpravy s ustanoveními primárního práva týkajícími se svobody usazování a volného pohybu služeb

      Výrok

               1)

               Úkoly svěřené odborníkovi v postavení soudního znalce — překladatele, a to soudem případ od případu v rámci sporu, který projednává, představují poskytování služeb ve smyslu článku 50 ES, který odpovídá nynějšímu článku 57 SFEU.

               2)

               Takové činnosti soudních znalců v oblasti překladatelství, jako jsou činnosti, které jsou předmětem původního řízení, nejsou činnostmi spojenými s výkonem veřejné moci ve smyslu čl. 45 prvního pododstavce ES, který odpovídá nynějšímu čl. 51 prvnímu pododstavci SFEU.

               3)

               Článek 49 ES, odpovídající nynějšímu článku 56 SFEU, brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je dána v původním řízení, podle které zápis do seznamu soudních znalců — překladatelů podléhá splnění podmínek kvalifikace, aniž se jednotlivci musí dozvědět důvody přijatého rozhodnutí, které se jich týká, a aniž může být předmětem účinného opravného prostředku podaného k soudu umožňujícího ověřit jeho legalitu, zejména pak pokud jde o požadavek vyplývající z práva Unie, aby jejich kvalifikace získaná a uznaná v jiných členských státech byla řádně zohledněna.

               4)

               Článek 49 ES, kterému odpovídá nynější článek 56 SFEU, brání takovému požadavku, jako je požadavek, který je stanoven v článku 2 zákona č. 71-498, ze kterého vyplývá, že zápis určité osoby jakožto překladatele do celostátního seznamu soudních znalců nelze provést, pokud znalec nedoloží svůj zápis na seznam soudních znalců sestavovaný cour d’appel po tři po sobě následující roky, jestliže je patrné, že takový požadavek zamezuje v rámci posuzování žádosti osoby usazené v jiném členském státě, která takový zápis nedoloží, tomu, aby kvalifikace získaná touto osobou a uznaná v jiném členském státě byla náležitě zohledněna za účelem zjištění toho, zda a v jaké míře mohou odpovídat dovednostem obvykle očekávaným od osoby zapsané po tři po sobě následující roky na seznam vedený cour d’appel.

               5)

               Úkoly soudních znalců — překladatelů poskytované znalci zapsanými na takový seznam, jako je celostátní seznam soudních znalců vedený Cour de cassation, nespadají pod pojem „regulované povolání“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací.

      (1)  Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


title: Věc C-139/12: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona v. Generalidad de Cataluña „Řízení o předběžné otázce  — Šestá směrnice o DPH  — Osvobození  — Operace, které se týkají prodeje cenných papírů a mají za následek převod vlastnictví k nemovitostem  — Podrobení nepřímé dani, která se liší od DPH  — Články 49 SFEU a 63 SFEU  — Čistě vnitrostátní situace“

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/5

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona v. Generalidad de Cataluña
   (Věc C-139/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Osvobození - Operace, které se týkají prodeje cenných papírů a mají za následek převod vlastnictví k nemovitostem - Podrobení nepřímé dani, která se liší od DPH - Články 49 SFEU a 63 SFEU - Čistě vnitrostátní situace“)
   2014/C 142/05
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona

      Žalovaná: Generalidad de Cataluña

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Supremo – Výklad článku 13 části B písm. d) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Osvobození operací týkajících se cenných papírů uvedených v čl. 13 části B písm. d) bodě 5 – Výjimka – Operace, které se týkají prodeje cenných papírů a mají za následek převod vlastnictví k nemovitostem – Vnitrostátní právní předpisy, které podrobují nabytí většiny základního kapitálu společností, jejichž aktiva jsou převážně tvořena nemovitým majetkem, dani odlišné od DPH

      Výrok

   Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 108 zákona 24/1988 o trhu s cennými papíry (Ley 24/1988 del Mercado de Valores) ze dne 28. července 1988, ve znění zákona 18/1991 o dani z příjmů fyzických osob (Ley 18/1991 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas) ze dne 6. června 1991, který podrobuje nabytí většinového podílu na základním kapitálu společnosti, jejíž aktiva jsou tvořena převážně nemovitostmi, takové nepřímé dani odlišné od daně z přidané hodnoty, jako je daň dotčená v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


title: Věc C-360/05: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2003/96/ES — Zdanění energetických produktů a elektřiny — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/18

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-360/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 294/29)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Gross a M. Velardo, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. De Bellis a I. Braguglia, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Neprovedení směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003 ve stanovené lhůtě (Úř. věst. C 283, s. 51)
   Výrok

               1)

                  Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve stanovené lhůtě, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

                  Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


title: Věc T-207/14: Žaloba podaná dne 28. března 2014 – Aluwerk Hettstedt v. ECHA

text:
               30.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/24

         Žaloba podaná dne 28. března 2014 – Aluwerk Hettstedt v. ECHA
   (Věc T-207/14)
   2014/C 202/31
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aluwerk Hettstedt GmbH (Hettstedt, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a J. Schrotz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že je rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky č. SME(2013) 4525 ze dne 21. ledna 2014 a faktura č. 1 0 0 46  841 ze dne 23. ledna 2014 neplatné; a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených žalobkyní

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod spočívá v nedostatku pravomoci žalované

                           —

                           Žalovaná neměla pravomoc přijmout napadené rozhodnutí SME(2013) 4525. Nařízení (ES) 1907/2006 (1) ani nařízení (ES) 340/2008 (2) žalovanou neopravňují k vydání zvláštního rozhodnutí o tom, zda žadatel o registraci splňuje kritéria MSP.

               2.

               Druhý žalobní důvod spočívá v porušení nařízení č. 1 ze dne 15. dubna 1958

                           —

                           Žalovaná v rámci komunikace se žalobkyní ignorovala svou povinnost obracet se na osobu podrobenou svrchovanosti členského státu v úředním jazyce tohoto státu. Toto porušení znemožnilo žalobkyni splnit požadavky, co se týče prokázání jejího postavení jakožto malého podniku.

               3.

               Třetí žalobní důvod spočívá v neodůvodněnosti napadeného rozhodnutí a nepřiměřenosti správního poplatku uloženého žalobkyni

                           —

                           Napadená rozhodnutí jsou věcně nesprávná. Žalobkyně má nárok snížení poplatku podle nařízení (ES) č. 340/2008. Faktura žalované za správní poplatek je neodůvodněná, jelikož správní poplatek byl žalobkyni uložen na základě nesprávného postupu. Správní poplatek postrádá odpovídající právní základ a je nepřiměřený.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH).