title: Věc C-610/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 25. září 2018 – AFMB Ltd a další v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 25. září 2018 – AFMB Ltd a další v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Věc C-610/18)
      (2018/C 455/31)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelky: AFMB Ltd a další

         Odpůrce v odvolacím řízení: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Předběžné otázky

                  1)

                              A.

                              Musí být čl. 14 odst. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 1408/71 (1) vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je třeba řidiče nákladních vozidel vykonávajícího závislou činnost v mezinárodní dopravě považovat za součást osádky vozidel:

                                          a.

                                          dopravce, který ho najal, kterému je po neomezenou dobu fakticky plně k dispozici, který vůči němu skutečně vykonává pravomoc udělovat mu pokyny a který ve skutečnosti musí nést mzdové náklady, nebo

                                          b.

                                          podniku, který s ním formálně uzavřel pracovní smlouvu a který mu na základě dohody uzavřené s dopravcem uvedeným pod písmenem a) vyplácel odměnu za vykonanou práci a odváděl z ní příspěvky na sociální zabezpečení v členském státě, ve kterém se nachází sídlo tohoto podniku, a nikoli v členském státě, v němž se nachází sídlo dopravce uvedeného pod písmenem a);

                                          c.

                                          jak podniku uvedeného pod písmenem a), tak podniku uvedeného pod písmenem b)?

                              B.

                              Musí být čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 883/2004 (2) vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je třeba za zaměstnavatele řidiče nákladních vozidel vykonávajícího závislou činnost v mezinárodní dopravě považovat:

                                          a.

                                          dopravce, který dotyčného řidiče přijal, kterému je tento řidič po neomezenou dobu fakticky plně k dispozici, který skutečně vykonává pravomoc udělovat dotyčnému řidiči pokyny a který ve skutečnosti musí nést mzdové náklady, nebo,

                                          b.

                                          podnik, který s tímto řidičem nákladních vozidel formálně uzavřel pracovní smlouvu a který mu na základě dohody uzavřené s dopravcem uvedeným pod písmenem a) vyplácel odměnu za vykonanou práci a odváděl z ní příspěvky na sociální zabezpečení v členském státě, ve kterém se nachází sídlo tohoto podniku, a nikoli v členském státě, v němž se nachází sídlo dopravce uvedeného pod písmenem a); nebo

                                          c.

                                          jak podnik uvedený pod písmenem a), tak podnik uvedený pod písmenem b)?

                  2)

                  V případě, že se za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, za zaměstnavatele považuje podnik uvedený v otázce 1A písm. b) a v otázce 1B písm. b):
                  Vztahují se na věci v původních řízeních pro účely použití čl. 14 odst. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 1408/71 a čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 883/2004 analogicky, a to zcela nebo zčásti, zvláštní podmínky, za kterých se mohou výjimek ze zásady státu zaměstnání, které jsou uvedeny v čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1408/71 a v článku 12 nařízení (ES) č. 883/2004, dovolávat zaměstnavatelé jako agentury práce a jiní zprostředkovatelé?

                  3)

                  V případě, že se za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, za zaměstnavatele považuje podnik uvedený v otázce 1A písm. b) a v otázce 1B písm. b) a odpověď na otázku 2 bude záporná:
                  Představují skutečnosti a okolnosti uvedené v této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce skutkový stav, který je třeba posoudit jako zneužití práva Unie nebo zneužití práva ESVO? Pokud ano, jaký důsledek z toho plyne?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, 5. 7. 1971, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30. 4. 2004, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).


title: Věc T-611/18: Žaloba podaná dne 9. října 2018 – Pharmaceutical Works Polpharma v. EMA

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/29

      Žaloba podaná dne 9. října 2018 – Pharmaceutical Works Polpharma v. EMA
      (Věc T-611/18)
      (2018/C 455/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (Starogard Gdański, Polsko) (zástupci: M. Martens, N. Carbonnelle, advokáti, a S. Faircliffe, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí EMA ze dne 30. července 2018, kterým nebyla potvrzena žádost žalobkyně o registraci přípravku Dimethyl Fumarate Polpharma, generické verze přípravku Tecfidera,

                  —

                  uložil EMA náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod.
      Sporným rozhodnutím nebyla potvrzena žádost žalobkyně o registraci přípravku Dimethyl Fumarate Polpharma vzhledem k tomu, že referenční výrobek je údajně chráněn v rámci ochrany údajů.
      Námitka protiprávnosti na základě článku 277 SFEU směřuje proti rozhodnutí, kterým byla udělena registrace referenčnímu léčivému přípravku, jelikož tím došlo ke zjevně nesprávnému posouzení odlišnosti výrobku od přípravku Fumaderm pro účely „souhrnné registrace“. V rámci jediného žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že námitka protiprávnosti je přípustná a opodstatněná, a proto odůvodnění obsažené ve sporném rozhodnutí, kterým nebyla potvrzena žádost žalobkyně o registraci, není právně přípustné podle článku 296 SFEU.


title: Věc C-617/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n.° 3 bis de Albacete (Španělsko) dne 2. října 2018 – Dlužníci v. Globalcaja, S. A.

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia n.o 3 bis de Albacete (Španělsko) dne 2. října 2018 – Dlužníci v. Globalcaja, S. A.
      (Věc C-617/18)
      (2018/C 455/32)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia n.o 3 bis de Albacete

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Dlužníci

         Žalovaná: Globalcaja, S. A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vylučuje účinek „nezávaznosti“ podle čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 (1) možnost, aby podnikatel a spotřebitel prostřednictvím soukromoprávní smlouvy zmírnili klauzuli, která nesplňuje požadavek na jasnou a srozumitelnou formulaci čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice, ať snížením částky požadované podle uvedené klauzule, nebo nahrazením klauzule jinou – pro spotřebitele méně nevýhodnou – klauzulí?
                  Byla by odpověď na uvedenou otázku jiná, pokud by zmírnění spadalo do rámce smlouvy uzavřené mezi spotřebitelem a podnikatelem, jejímž účelem je právě mimosoudně urovnat spor týkající se možného nedostatku transparentnosti klauzule, která nebyla individuálně sjednána, obsažené ve smlouvě mezi nimi uzavřené dříve?

                  2)

                  Má být čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že pojmy „hlavní předmět smlouvy“ a „přiměřenost ceny a odměny na straně jedné [a] služeb nebo zboží dodávaných výměnou na straně druhé“ zahrnují dvě klauzule obsažené ve smlouvě, která nebyla sjednána individuálně mezi podnikatelem a spotřebitelem, v nichž se jednak zmírňuje klauzule obsažená ve smlouvě mezi nimi uzavřené dříve, nahrazením jinou – pro spotřebitele méně nevýhodnou – klauzulí, a jednak se spotřebitel vzdává práva soudně či mimosoudně řešit případný nedostatek transparentnosti uvedené klauzule a účinků z toho plynoucích?

                  3)

                  Má být v případě kladné odpovědi na předchozí otázku článek 4 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že „povaha zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena“ a „[odvolání] na dobu uzavření smlouvy s ohledem na všechny okolnosti, které provázely uzavření smlouvy“ mohou být zohledněny pouze při posouzení zneužívající povahy klauzule, která se nevztahuje na vymezení hlavního předmětu smlouvy? Nebo naopak, mají být tato kritéria zohledněna při posouzení klauzule, která odkazuje na hlavní předmět smlouvy, na kterou se odkazuje v čl. 4 odst. 2?

                  4)

                  Je v případě kladné odpovědi na otázku 2 slučitelná s čl. 4 odst. 2 směrnice — konkrétně s požadavky na jasnou a srozumitelnou formulaci —, vnitrostátní judikatura, která ohledně smlouvy mezi podnikatelem a spotřebitelem, která nebyla individuálně sjednána a kterou se zmírňuje uplatňování klauzule obsažené ve smlouvě mezi nimi dříve uzavřené, nepovažuje za nezbytné, aby podnikatel informoval spotřebitele o možném nedostatku transparentnosti uvedené klauzule, neboť kritéria nedostatku transparentnosti vnitrostátní judikatura považuje za všeobecně známé?

                  5)

                  Má být v případě kladné odpovědi na otázku 2 vykládán čl. 4 odst. 2 směrnice v tom smyslu, že vzdání se – ze strany spotřebitele – nároku soudně či mimosoudně řešit možný nedostatek transparentnosti klauzule, která nebyla sjednána individuálně, splňuje požadavek „jasné a srozumitelné formulace“ pouze v případě, že podnikatel předem informoval spotřebitele o konkrétních právech, kterých se vzdává, a zejména o konkrétní částce, jejíhož vymáhání se tím vzdává?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


title: Věc T-615/18: Žaloba podaná dne 8. října 2018 – Diesel v. EUIPO – Sprinter megacentrosdel deporte (D)

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/30

      Žaloba podaná dne 8. října 2018 – Diesel v. EUIPO – Sprinter megacentrosdel deporte (D)
      (Věc T-615/18)
      (2018/C 455/39)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Diesel SpA (Breganze, Itálie) (zástupkyně: A. Parassina, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sprinter megacentros del deporte, SL (Elche, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie D – Přihláška č. 11 404 019

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. srpna 2018, ve věci R 2657/2017-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení pravidla 22 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 2868/95;

                  —

                  Porušení čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 72 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-618/18: Žaloba podaná dne 15. října 2018 – ZI v. Komise

text:
               17.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 455/30

      Žaloba podaná dne 15. října 2018 – ZI v. Komise
      (Věc T-618/18)
      (2018/C 455/40)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZI (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil, že rozhodnutí Komise, kterým se zamítá účast manžela žalobkyně ve společném systému zdravotního pojištění orgánů Evropské unie, se zrušuje;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby žalobkyně předkládá jediný žalobní důvod vycházející z protiprávnosti článku 13 společného systému zdravotního pojištění úředníků Evropské unie, vzhledem k tomu, že podle jejího názoru tento článek porušuje článek 72 služebního řádu úředníků Evropské unie tím, že omezuje jeho oblast působnosti.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. září 2018 ve věci E-10/17 – Nye Kystlink AS v. Color Group AS a Color Line AS (Článek 53 Dohody o EHP – Článek 54 Dohody o EHP – Zásada rovnocennosti – Zásada účinnosti – Vnitrostátní pravidla pro promlčecí lhůtu u nároků na náhradu škody)

text:
               20.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 459/47

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 17. září 2018
      ve věci E-10/17
      Nye Kystlink AS v. Color Group AS a Color Line AS

         (Článek 53 Dohody o EHP – Článek 54 Dohody o EHP – Zásada rovnocennosti – Zásada účinnosti – Vnitrostátní pravidla pro promlčecí lhůtu u nároků na náhradu škody)

      (2018/C 459/16)
      Ve věci E-10/17, Nye Kystlink AS v. Color Group AS a Color Line AS – ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru odvolacím soudem Borgarting (Borgarting lagmannsrett) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu zásad rovnocennosti a účinnosti v rámci vnitrostátních pravidel pro promlčecí lhůtu u nároků na náhradu škody v případech, kdy byly podle článků 53 a 54 Dohody o Evropském hospodářském prostoru uloženy pokuty, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda a soudce-zpravodaj, Per Christiansenn a Bernd Hammermann, soudci, dne 17. září 2018 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Zásada rovnocennosti vyžaduje, aby vnitrostátní pravidlo týkající se promlčení, které stanoví zvláštní promlčecí lhůtu v délce jednoho roku pro podání žaloby na náhradu škody vzniklé v důsledku spáchání trestného činu, o němž bylo rozhodnuto v pravomocném odsuzujícím rozsudku, bylo odpovídajícím způsobem použito v souvislosti s řízením o náhradu škody za porušení článků 53 a 54 Dohody o EHP stanovené v pravomocném rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO o uložení pokuty, pokud dané žaloby mají podobný předmět, důvod a podstatné náležitosti.

                  2.

                  Zásada účinnosti neomezuje právo států EHP uplatňovat promlčecí lhůtu v délce tří let pro podání žaloby o náhradu škody za porušení článků 53 a 54 Dohody o EHP, pokud je tato promlčecí lhůta spojena s povinností vyšetřování poškozené strany, která by mohla vést k tomu, že by uvedená promlčecí lhůta vypršela dříve, než Kontrolní úřad ESVO dospěje ve věci týkající se porušení článků 53 a 54 Dohody o EHP na základě stížnosti poškozené strany k rozhodnutí, pokud uplatňování této promlčecí lhůty neznemožňuje podání žaloby na náhradu škody za porušení pravidel hospodářské soutěže EHP či jej nadměrně neztěžuje. Uvedené posouzení musí zohledňovat zvláštní náležitosti věcí týkajících se hospodářské soutěže.


title: Věc C-490/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 26. července 2018 – SD v. Agrárminiszter

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 26. července 2018 – SD v. Agrárminiszter
      (Věc C-490/18)
      (2019/C 25/17)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SD

         Žalovaný: Agrárminiszter

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být „spolehlivá metoda“, podle článku 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 2015/1366 (1), jíž se každoročně v období od 1. září do 31. prosince určí počet úlů připravených k přezimování, vykládat v tom smyslu, že žadatel o podporu musí oznámit počet včelstev, a v případě kladné odpovědi, je tato metoda spolehlivá?

                  2)

                  Pokud se má v souladu s článkem 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/1366 z důvodu biologických charakteristik včel každoročně v období od 1. září do 31. prosince určit počet úlů, na němž se zakládá podpora v oblasti včelařství, lze uvedené nařízení vykládat v tom smyslu, že se členské státy mohou od uvedeného pravidla odchýlit?

                  3)

                  Může v případě kladné odpovědi vnitrostátní právní úprava stanovit, že se požadovaný počet včelstev určí se zpětnou palností v lednu?

                  4)

                  Lze skutečnost, finanční prostředky Unie určené pro včelařské programy na období 2017–2019 by se měly přidělovat na základě počtu úlů, který členské státy sdělily v roce 2013 ve svých včelařských programech na období 2014–2016, vykládat v tom smyslu, že počet úlů pro účely rozdělení podpory lze stanovit jiným způsobem po uplynutí období, které skončilo dne 31. prosince 2016, a které slouží jako základ pro rozdělení podpory na rok 2017?

                  5)

                  Lze uvedené nařízení EU vykládat tak, že umožňuje přijmout vnitrostátní právní úpravu, která podmiňuje vyplacení de minimis požadavku, který není v souladu s unijním právem? Má být podpora stanovená unijním právem přiměřená také v praxi výkonu včelařské činnosti?

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1366 ze dne 11. května 2015, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013, pokud jde o podporu v odvětví včelařství (Úř. věst. L 211, 8.8.2015, s. 3).


title: Věc C-618/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di L’Aquila (Itálie) dne 1. října 2018 – Gabriele Di Girolamo v. Ministerstvo spravedlnosti

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di L’Aquila (Itálie) dne 1. října 2018 – Gabriele Di Girolamo v. Ministerstvo spravedlnosti
      (Věc C-618/18)
      (2019/C 25/19)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Giudice di pace di L’Aquila

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Gabriele Di Girolamo

         Odpůrce: Ministerstvo spravedlnosti

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba obecné zásady platného práva Evropské unie, kterými jsou přednost unijního práva, právní jistota, ochrana legitimního očekávání, rovnost procesních zbraní, účinná soudní ochrana, právo na nezávislý soud a obecněji na spravedlivý proces, zaručené článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 267 Smlouvy o fungování Evropské unie, ve světle judikatury Soudního dvora EU v oblasti odpovědnosti italského státu za zjevné porušení právních předpisů Společenství ze strany soudu posledního stupně v rozsudcích [ze dne 30. září 2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513; ze dne 13. června 2006, Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391 a ze dne 24. listopadu 2011, Komise v. Itálie, C-379/10, EU:C:2011:775], vykládat v tom smyslu, že tato ustanovení a uvedená judikatura Soudního dvora brání tomu, aby členský stát ve svůj prospěch nebo ve prospěch jeho orgánů veřejné moci, jako je tomu v projednávané věci, přijal takovou právní úpravu, jaká byla zavedena zákonem č. 18/2015 s deklarovaným záměrem dosáhnout souladu s výše uvedenými rozhodnutími Soudního dvora EU, avšak se skutečným cílem zmařit jejich účinky a ovlivnit vnitrostátní judikaturu, která v novém znění článku 2 odst. 3 a 3a legge 13 aprile 1988, n.117, sulla responsabilità civile dei magistrati (zákon č. 117 ze dne 13. dubna 1988 o občanskoprávní odpovědnosti soudců) zavádí pojem odpovědnost za úmyslné protiprávní jednání nebo hrubou nedbalost „v případě zjevného porušení zákona a práva Evropské unie“. Uvedená vnitrostátní právní úprava totiž staví vnitrostátní soud před volbu – přičemž ať se rozhodne jakkoli, jeho volba povede k založení občanskoprávní a disciplinární odpovědnosti vůči státu v řízeních, v nichž hraje významnou roli samotná veřejná správa – jako je tomu v projednávané věci, zda postupovat v rozporu s vnitrostátní právní úpravou tím, že se tato právní úprava neuplatní a uplatní se právo Evropské unie, jak jej vykládá Soudní dvůr, nebo naopak postupovat v rozporu s právem Evropské unie tím, že se uplatní vnitrostátní předpisy, které brání přiznání účinné ochrany a jsou v rozporu s čl. 1 odst. 3 a 7 směrnice 2003/88, s ustanoveními 2 a 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedenými směrnicí 1999/70, a s čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, ve světle výkladu podaného v judikatuře Soudního dvora v rozsudcích [ze dne 1. března 2012, O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110; a ze dne 29. listopadu 2017, King, C-214/16, EU:C:2017:914]?

                  2)

                  Může být v případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku a s ohledem na stanovisko Corte costituzionale italiana (Ústavní soud, Itálie) [v náleze] č. 269/2017 ze dne 14. prosince 2017 v návaznosti na rozsudek [Soudního dvora ze dne 5. prosince 2010, M.A.S. a M.B., C-42/17, EU:C:2017:936] rozhodnutí Soudního dvora, jež má být přijato v tomto řízení o předběžné otázce a v němž Soudní dvůr shledá rozpor mezi právem Evropské unie a čl. 2 odst. 3 a 3a zákona č. 117 ze dne 13. dubna 1988, a to v rámci původního řízení, v němž je odpůrcem orgán státní správy, přiznána s ohledem na čl. 31 odst. 2 a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, článek 267 SFEU a článek 4 Smlouvy o Evropské unii právní síla předpisu práva Evropské unie s přímým účinkem a uplatněním ze strany vnitrostátního soudu, takže se neuplatní odporující ustanovení vnitrostátního práva?

                  3)

                  Je v případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku možno pro účely uplatnění ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedeného směrnicí 1999/70 (1), považovat řádného soudce nebo soudce „v taláru“ za srovnatelného zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou ve vztahu k zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou, kterým je smírčí soudce se stejným počtem odpracovaných let jako dotyčný řádný soudce, pokud jsou soudní funkce stejné, ale liší se výběrová řízení na obsazení míst řádných soudců (na základě dosažené kvalifikace a zkoušek se přijímají do stálé služby a až na výjimečné případy velmi závažného porušení služebních povinností je jejich pracovní poměr na dobu neurčitou v zásadě nezrušitelný) a smírčích soudců (na základě dosažené kvalifikace se přijímají do dočasné služby, kterou lze na základě diskrečního uvážení prodloužit v závislosti na kladném výsledku pravidelného hodnocení, které provádí Consiglio superiore della magistratura (Nejvyšší soudcovská rada, Itálie), přičemž v případě záporného hodnocení jsou tito honorární soudci okamžitě odvolatelní)?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


title: Věc C-639/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Kiel (Německo) dne 12. října 2018 – KH v. Sparkasse Südholstein

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Kiel (Německo) dne 12. října 2018 – KH v. Sparkasse Südholstein
      (Věc C-639/18)
      (2019/C 25/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Kiel

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: KH

         Žalovaná: Sparkasse Südholstein

         Předběžné otázky

                  1.

                  Představuje v případě, kdy banka se sítí poboček uzavírá smlouvy o úvěru, které souvisejí s financováním pořízení nemovitostí a jsou zajištěny věcnými právy k nemovitostem, jen ve svých obchodních prostorách, avšak v rámci stávajících smluvních vztahů zčásti uzavírá dodatky k již uzavřeným smlouvám o úvěru za výhradního použití prostředků na dálku, smluvní ujednání, kterým je stávající smlouva o úvěru změněna výlučně co se týče výše sjednané úrokové sazby (dodatek o stanovení úrokové sazby na další období), „smlouvu uzavřenou v rámci systému odbytu na dálku nebo poskytování služeb na dálku provozovaného poskytovatelem“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2002/65/ES (1)?

                  2.

                  Jedná se v případě, že dojde ke změně stávající smlouvy o úvěru, která se týká výlučně sjednané úrokové sazby (dodatek o stanovení úrokové sazby na další období), aniž by byla prodloužena doba, na kterou byl úvěr poskytnut, nebo jeho výše, o „smlouvu o finančních službách“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2002/65/ES?

         (1)  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES (Úř. věst. L 271, 9.10.2002, s. 16; Zvl. vyd. 06/04, s. 321).


title: Věc C-641/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Genova (Itálie) dne 12. října 2018 – LG a další v. Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Genova (Itálie) dne 12. října 2018 – LG a další v. Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale
      (Věc C-641/18)
      (2019/C 25/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Genova

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: LG a další

         Žalované: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Předběžná otázka

      Je třeba čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 vykládat – rovněž ve světle článku 47 Listiny základních práv EU, čl. 6 odst. 1 EÚLP a bodu 16 odůvodnění směrnice 2009/15/ES (2) – v tom smyslu, že vylučuje, aby v souvislosti s řízením ve věci žaloby na náhradu škody v případě úmrtí nebo újmy na zdraví, jež byly způsobeny potopením osobní lodi, a stanovením odpovědnosti za nedbalostní jednání, mohl soud členského státu odmítnout svou příslušnosti tím, že uzná jurisdikční imunitu ve prospěch soukromých institucí a právnických osob vykonávajících činnost spočívající v klasifikaci nebo vydávání osvědčení, které mají sídlo v tomto členském státě, a které tyto činnosti spočívající v klasifikaci nebo vydávání osvědčení vykonávají jménem státu, který není členem EU?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES ze dne 23. dubna 2009 , kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy (Úř. věst. 2009, L 131, s. 47).


title: Věc T-546/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Haufe-Lexware v. EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Leshare – Starší mezinárodní slovní ochranná známka LEXWARE – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Podobnost označení“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Haufe-Lexware v. EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)
      (Věc T-546/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Leshare - Starší mezinárodní slovní ochranná známka LEXWARE - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Podobnost označení“)
      (2019/C 25/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Friburg-en-Brisgau, Německo) (zástupce: N. Hebeis, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Fischer a D. Walicka, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Peking, Čína)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. června 2017 (věc R 1691/2016-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Haufe-Lexware a Le Shi Holdings (Beijing).

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Společnosti Haufe-Lexware GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 338, 9.10.2017.


title: Věc C-29/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Novartis Farma SpA v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità „Řízení o předběžné otázce – Humánní léčivé přípravky – Směrnice 2001/83/ES – Článek 3 bod 1 – Článek 6 – Směrnice 89/105/EHS – Nařízení (ES) č. 726/2004 – Články 3, 25 a 26 – Přebalení léčivého přípravku za účelem jeho užití k léčbě, na kterou se nevztahuje jeho registrace léčivého přípravku (mimo registraci léčivého přípravku) – Úhrada vnitrostátním systémem zdravotního pojištění“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Novartis Farma SpA v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità
      (Věc C-29/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Článek 3 bod 1 - Článek 6 - Směrnice 89/105/EHS - Nařízení (ES) č. 726/2004 - Články 3, 25 a 26 - Přebalení léčivého přípravku za účelem jeho užití k léčbě, na kterou se nevztahuje jeho registrace léčivého přípravku (mimo registraci léčivého přípravku) - Úhrada vnitrostátním systémem zdravotního pojištění“)
      (2019/C 25/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Novartis Farma SpA

         Odpůrkyně: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

         za přítomnosti: Ministero della Salute, Regione Veneto, Società Oftalmologica Italiana (SOI) – Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/26/EU ze dne 25. října 2012 musí být vykládán v tom smyslu, že léčivý přípravek Avastin poté, co byl přebalen za podmínek stanovených vnitrostátními opatřeními dotčenými v původním řízení, spadá do oblasti působnosti této směrnice.

                  2)

                  Článek 6 směrnice 2001/83 ve znění směrnice 2012/26 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním opatřením, jako jsou opatření dotčená v původním řízení, která vymezují podmínky, za nichž lze Avastin přebalit za účelem jeho užívání pro léčbu oftalmologických indikací, na něž se nevztahuje jeho registrace léčivého přípravku.

                  3)

                  Články 3, 25 a 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1027/2012 ze dne 25. října 2012, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jako je opatření vyplývající z čl. 1 odst. 4a decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante „Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l’anno 1996“, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (legislativní nařízení č. 536 ze dne 21. října 1996, kterým se stanoví „Opatření kontroly farmaceutických výdajů a opatření nové maximální výše výdajů za rok 1996“, změněné zákonem č. 648 ze dne 23. prosince 1996), ve znění změn provedených decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (legislativní nařízení č. 36 ze dne 20. března 2014, změněné zákonem č. 79 ze dne 16. května 2014, který opravňuje Agenzia Italiana del farmaco (italská agentura pro léčivé přípravky) monitorovat léčivé přípravky, jako je Avastin, jejichž užívání mimo registraci léčivého přípravku je hrazeno Servizio Sanitario Nazionale (Národní zdravotní služba, Itálie), a v případě potřeby přijímat opatření nezbytná k zajištění ochrany bezpečnosti pacientů.

         (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.


title: Věc C-687/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 7. října 2018 – SY v. Associated Newspapers Ltd

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 7. října 2018 – SY v. Associated Newspapers Ltd
      (Věc C-687/18)
      (2019/C 25/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SY

         Žalovaný: Associated Newspapers Ltd

         Předběžná otázka

      Jsou ustanovení vnitrostátního práva, jako jsou článek 32 odst. 4 a odst. 5 Data Protection Act 1998 (zákon o ochraně údajů z roku 1998; dále jen „DPA“), která stanoví, že pokud správce údajů tvrdí, že jakékoliv osobní údaje, kterých se týká řízení vedené proti němu, jsou zpracovány i) pouze pro účely žurnalistiky nebo pro umělecké či literární účely a ii) s cílem zveřejnění žurnalistického, literárního nebo uměleckého materiálu, který jím nebyl předtím zveřejněn, pak se takové řízení přeruší, pokud se týká nezveřejněných osobních údajů, a to do a) rozhodnutí Information Commissioner (komisařka pro informace, Spojené království), že podmínky i) nebo ii) nejsou splněny, b) odvolání tvrzení správce údajů nebo c) zveřejnění osobních údajů, v souladu s články 9, 22 a 23 směrnice 95/46/ES (1) a články 7, 8 a 47 Listiny základních práv Evropské unie?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31).


title: Věc C-147/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas a další v. Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa „Řízení o předběžné otázce – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Listina základních práv Evropské unie – Článek 31 – Směrnice 2003/88/ES – Oblast působnosti – Odchylka – Článek 1 odst. 3 – Směrnice 89/391/EHS – Článek 2 odst. 2 – Činnost vykonávaná pěstounem“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas a další v. Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa
      (Věc C-147/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Listina základních práv Evropské unie - Článek 31 - Směrnice 2003/88/ES - Oblast působnosti - Odchylka - Článek 1 odst. 3 - Směrnice 89/391/EHS - Článek 2 odst. 2 - Činnost vykonávaná pěstounem“)
      (2019/C 25/06)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Constanţa

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas, Silvica Jianu, Dumitra Bocu, Cader Aziz, Georgeta Crângaşu, Sema Cutlacai

         Odpůrce: Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

         Výrok

      Článek 1 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, vykládaný ve spojení s čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci, musí být vykládán v tom smyslu, že do oblasti působnosti směrnice 2003/88 nespadá činnost vykonávaná pěstounem, která v rámci pracovního poměru s veřejným orgánem spočívá v péči a začlenění dítěte do pěstounovy domácnosti a v tom, že je soustavně zajišťován harmonický rozvoj a vzdělávání tohoto dítěte.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc C-295/17: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko] – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira „Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Oblast působnosti – Zdanitelná plnění – Plnění za úplatu – Rozdíl mezi náhradou škody nepodléhající zdanění a službami podléhajícími zdanění poskytovanými proti platbě ‚náhrady‘“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/8

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko] – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-295/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Oblast působnosti - Zdanitelná plnění - Plnění za úplatu - Rozdíl mezi náhradou škody nepodléhající zdanění a službami podléhajícími zdanění poskytovanými proti platbě ‚náhrady‘“)
      (2019/C 25/09)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že předem stanovená částka, kterou hospodářský subjekt obdrží v případě předčasného ukončení smlouvy o poskytování služeb s minimální dobou vázanosti ze strany jeho zákazníka nebo z důvodu tomuto zákazníkovi přičitatelného, přičemž tato částka odpovídá částce, kterou by daný hospodářský subjekt obdržel po zbytek uvedené doby v případě, že by k takovému ukončení nedošlo, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, musí být považována za odměnu za poskytnutí služby za úplatu a jako taková podléhá této dani.

                  2)

                  Pro kvalifikaci částky předem stanovené ve smlouvě o poskytování služeb, kterou dluží zákazník při předčasném ukončení této smlouvy, není rozhodující skutečnost, že účelem této paušální částky je odradit zákazníky od nedodržení minimální doby vázanosti a nahradit škodu vzniklou hospodářskému subjektu v případě nedodržení této doby, skutečnost, že odměna obdržená obchodním zástupcem za uzavření smluv stanovujících minimální dobu vázanosti je vyšší, než je odměna určená v rámci smluv, které takovouto dobu nestanovují, ani skutečnost, že uvedená částka je ve vnitrostátním právu kvalifikována jako smluvní pokuta.

         (1)  Úř. věst. C 256, 7.8.2017.


title: Věc T-681/18: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2018 – „Korporacija ‚Masternet‘“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/55

      Žaloba podaná dne 16. listopadu 2018 – „Korporacija ‚Masternet‘“ v. EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Věc T-681/18)
      (2019/C 25/71)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZAO „Korporacija ‚Masternet‘“ (Moskva, Rusko) (zástupce: N. Bürglen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie „STAYER“ – Ochranná známka Evropské unie č. 4 675 881

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. září 2018, ve věci R 1940/2017-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-661/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 22. října 2018 – CTT – Correios de Portugal v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 22. října 2018 – CTT – Correios de Portugal v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-661/18)
      (2019/C 25/26)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně v rozhodčím řízení: CTT – Correios de Portugal

         Žalovaný v rozhodčím řízení: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání zásady neutrality, efektivity, rovnocennosti a proporcionality takovému výkladu čl. 98 odst. 2 CIVA (1), který vylučuje použití tohoto ustanovení na změnu nebo opravu již provedených odpočtů?

                  2)

                  Brání tyto zásady takové právní úpravě, jako je čl. 23 odst. 1 písm. b) a odst. 6 CIVA, která je vykládána v tom smyslu, že osoba povinná k dani, která si pro účely výpočtu nároku na odpočet daně na vstupu ze zboží nebo služeb ke smíšenému využití zvolila určitou metodu stanovení koeficientu nebo určité rozdělovací kritérium a provedla úpravy základu konečných hodnot vztahujících se k roku, za nějž se odpočet uplatňuje, podle odstavce 6 tohoto ustanovení, nemůže v rámci dodatečného přiznání k DPH z činnosti, která byla původně považována za činnost osvobozenou od této daně, tyto prvky zpětně změnit a znovu vypočítat původní odpočet, který již podle tohoto ustanovení provedla?

         (1)  Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (zákoník o dani z přidané hodnoty)


title: Věc C-575/17: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA v. Ministre de l'Action et des Comptes publics „Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb kapitálu – Srážková daň z hrubé částky dividend vnitrostátního původu vyplácených společnostem-nerezidentům – Odklad zdanění dividend v případě ztrátového zdaňovacího období – Rozdílné zacházení – Odůvodnění – Srovnatelnost – Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy – Účinnost vymáhání daní – Proporcionalita – Diskriminace“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/10

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA v. Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Věc C-575/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Srážková daň z hrubé částky dividend vnitrostátního původu vyplácených společnostem-nerezidentům - Odklad zdanění dividend v případě ztrátového zdaňovacího období - Rozdílné zacházení - Odůvodnění - Srovnatelnost - Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy - Účinnost vymáhání daní - Proporcionalita - Diskriminace“)
      (2019/C 25/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

         Žalovaný: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Výrok

      Články 63 a 65 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž podléhají dividendy vyplácené společností-rezidentem srážkové dani, pokud je jejich příjemcem společnost-nerezident, zatímco pokud je jejich příjemce společnost-rezident, k jejich zdanění na základě režimu podle obecné právní úpravy korporační daně dochází na konci zdaňovacího období, ve kterém byly obdrženy, a to pouze tehdy, pokud posledně uvedená společnost dosáhla v tomto zdaňovacím období zisku, přičemž k takovému zdanění nemusí případně vůbec dojít, pokud uvedená společnost ukončí svou činnost, aniž dosáhla ve zdaňovacích obdobích po přijetí dividend zisku.

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-619/17: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Ministerio de Defensa v. Ana de Diego Porras „Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 4 – Zásada zákazu diskriminace – Odůvodnění – Ustanovení 5 – Opatření, která mají předcházet zneužitím vznikajícím využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou – Odstupné při ukončení pracovní smlouvy na dobu neurčitou z objektivního důvodu – Neposkytnutí odstupného při uplynutí období, na kterou byla uzavřena pracovní smlouva o dočasném obsazení pracovního místa“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/10

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Ministerio de Defensa v. Ana de Diego Porras
      (Věc C-619/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Odůvodnění - Ustanovení 5 - Opatření, která mají předcházet zneužitím vznikajícím využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou - Odstupné při ukončení pracovní smlouvy na dobu neurčitou z objektivního důvodu - Neposkytnutí odstupného při uplynutí období, na kterou byla uzavřena pracovní smlouva o dočasném obsazení pracovního místa“)
      (2019/C 25/12)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Ministerio de Defensa

         Odpůrkyně: Ana de Diego Porras

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která nestanoví vyplacení odstupného zaměstnancům zaměstnaným na základě takových pracovních smluv na dobu určitou uzavřených za účelem zastupování zaměstnance, jenž má nárok na zachování svého pracovního místa, jako je smlouva o dočasném obsazení pracovního místa dotčená ve věci v původním řízení, po uplynutí doby, na kterou byly tyto smlouvy uzavřeny, zatímco zaměstnancům v pracovním poměru na dobu neurčitou je odstupné vypláceno při ukončení pracovní smlouvy z objektivního důvodu.

                  2)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu přísluší, aby v souladu se všemi použitelnými vnitrostátními předpisy posoudil, zda takové opatření, jako je opatření dotčené v původním řízení, které stanoví povinné vyplacení odstupného zaměstnancům zaměstnaným na základě určitých pracovních smluv na dobu určitou po uplynutí doby, na kterou byly tyto smlouvy uzavřeny, představuje opatření vhodné k předcházení a případně k sankcionování zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenné právní opatření ve smyslu uvedeného ustanovení.

                  3)

                  V případě, že vnitrostátní soud konstatuje, že takové opatření, jako je opatření dotčené v původním řízení, které stanoví povinné vyplacení odstupného zaměstnancům zaměstnaným na základě určitých pracovních smluv na dobu určitou po uplynutí doby, na kterou byly tyto smlouvy uzavřeny, představuje opatření vhodné k předcházení a případně k sankcionování zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být dané ustanovení vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle níž uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny pracovní smlouvy na dobu určitou náležející do určitých kategorií, vede k výplatě odstupného pro zaměstnance, kteří byli na jejich základě zaměstnáni, zatímco uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny pracovní smlouvy na dobu určitou náležející do jiných kategorií, k výplatě jakéhokoliv odstupného pro zaměstnance, kteří byli zaměstnáni na základě posledně uvedených smluv, nevede, ledaže by ve vnitrostátním právním řádu neexistovalo žádné jiné účinné opatření, kterým lze takovým případům zneužití vůči posledně uvedeným zaměstnancům zamezit a sankcionovat je, což musí ověřit vnitrostátní soud.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.1.2018.


title: Věc T-683/18: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2018 – Conte v. EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/56

      Žaloba podaná dne 20. listopadu 2018 – Conte v. EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM)
      (Věc T-683/18)
      (2019/C 25/73)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Santa Conte (Neapol, Itálie) (zástupci: C. Demichelis, E. Ortaglio a G. Iorio Fiorelli, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „CANNABIS STORE AMSTERDAM“ v barvách černé, olivově zelené, světle zelené a bílé – Přihláška č. 16 176 968

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. srpna 2018, ve věci R 2181/2017-2

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů tohoto řízení, včetně nákladů vynaložených žalobcem v řízení před průzkumovým referentem a druhým odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 71 odst. 1 ve spojení s čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Neposouzení skutečnosti relevantní pro zápis sporné ochranné známky;

                  —

                  Nedostatek nestrannosti a péče při posuzování významu sporné ochranné známky a vnímání této ochranné známky relevantní veřejností;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. f) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Nesprávné určení relevantní veřejnosti a vnímání sporné ochranné známky;

                  —

                  Neexistence rozporu s veřejným pořádkem.


title: Věc C-670/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itálie) dne 29. října 2018 – CO v. Comune di Gesturi

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itálie) dne 29. října 2018 – CO v. Comune di Gesturi
      (Věc C-670/18)
      (2019/C 25/28)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: CO

         Žalovaná: Comune di Gesturi

         Předběžná otázka

      Brání zásada zákazu diskriminace uvedená v článcích 1 a 2 směrnice 2000/78/ES (1) ustanovení čl. 5 odst. 9 nařízení vlády s mocí zákona č. 95 ze dne 6. července 2012 (přeměněného se změnami na zákon č. 135 ze dne 7. srpna 2012, ve znění článku 6 nařízení vlády s mocí zákona č. 90 ze dne 24. června 2014 přeměněného na zákon č. 114 ze dne 11. srpna 2014), které orgánům veřejné správy ukládá zákaz zadávat zakázky na studii a poradenství osobám, které jsou bývalými zaměstnanci v soukromém sektoru v důchodu nebo bývalými státními zaměstnanci v důchodu?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


title: Věc T-239/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Sigma Alimentos Exterior v. Komise „Státní podpory – Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílu v podnicích, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí – Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a jejím vrácení – Pojem státní podpora“ – Selektivita – Referenční systém – Výjimka – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Sigma Alimentos Exterior v. Komise
      (Věc T-239/11) (1)

      („Státní podpory - Ustanovení týkající se korporační daně umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepsat goodwill vzniklý nabytím podílu v podnicích, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí - Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a jejím vrácení - Pojem státní podpora“ - Selektivita - Referenční systém - Výjimka - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení“)
      (2019/C 25/43)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sigma Alimentos Exterior, SL (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně A. Morillo Méndez a M. Ferre Navarrete, poté A. Morillo Méndez, J. Igual Gorgonio a C. Cañizares Pacheco, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně R. Lyal, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, poté R. Lyal a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení čl. 1 odst. 1 a článku 4 rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 135, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Sigma Alimentos Exterior, SL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


title: Věc C-625/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG v. Finanzamt Feldkirch „Řízení o předběžné otázce – Články 56 a 63 SFEU – Volný pohyb služeb a volný pohyb kapitálu – Úvěrové instituce – Stabilizační poplatek a zvláštní příspěvek k tomuto poplatku, které se vyměřují na základě nekonsolidované bilanční sumy úvěrových institucí usazených v Rakousku – Zahrnutí bankovních operací, které mají přeshraniční povahu – Vyloučení operací dceřiných společností v jiném členském státě – Rozdílné zacházení – Omezení – Odůvodnění“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG v. Finanzamt Feldkirch
      (Věc C-625/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Články 56 a 63 SFEU - Volný pohyb služeb a volný pohyb kapitálu - Úvěrové instituce - Stabilizační poplatek a zvláštní příspěvek k tomuto poplatku, které se vyměřují na základě nekonsolidované bilanční sumy úvěrových institucí usazených v Rakousku - Zahrnutí bankovních operací, které mají přeshraniční povahu - Vyloučení operací dceřiných společností v jiném členském státě - Rozdílné zacházení - Omezení - Odůvodnění“)
      (2019/C 25/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

         Žalovaný: Finanzamt Feldkirch

         Výrok

      Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, v rozsahu, v němž úvěrovým institucím usazeným v Rakousku, které stejně jako instituce, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, poskytují služby svým zákazníkům s bydlištěm v jiných členských státech, aniž přitom využívají stálých provozoven se sídlem v těchto státech, ukládá povinnost zaplatit poplatek, který se určuje na základě „průměrné nekonsolidované bilanční sumy“, která zahrnuje bankovní operace, které tyto instituce provádějí přímo se státními příslušníky jiných členských států, zatímco tytéž operace prováděné dceřinými společnostmi úvěrových institucí usazených v Rakousku vylučuje, pokud jsou tyto dceřiné společnosti usazeny v jiných členských státech.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26. 3. 2018.


title: Věc C-672/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. října 2018 – DN v. Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. října 2018 – DN v. Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Věc C-672/18)
      (2019/C 25/29)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DN

         Žalovaný: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení článku 8 směrnice ze dne 19. října 2009 (1) vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby kapitálové zisky z převodu cenných papírů získaných při výměně a kapitálové zisky v režimu odloženého zdanění byly zdaňovány podle odlišných pravidel pro určení základu daně a daňových sazeb?

                  2)

                  Musí být tato ustanovení vykládána zejména v tom smyslu, že brání tomu, aby se snížení daňového základu určená k zohlednění doby, po kterou trvalo držení cenných papírů, nevztahovala na kapitálový zisk v režimu odloženého zdanění, jelikož se toto pravidlo pro určení základu daně nepoužilo k datu, kdy bylo tohoto kapitálového zisku dosaženo, a vztahovala se na kapitálový zisk z převodu cenných papírů získaných výměnou, přičemž se přihlíží k datu výměny a nikoli k datu nabytí cenných papírů předaných při výměně?

         (1)  Směrnice Rady 2009/133/ES ze dne 19. října 2009 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, částečných rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států a při přemístění sídla evropské společnosti nebo evropské družstevní společnosti mezi členskými státy (Úř. věst. L 310, s. 34).


title: Věc T-646/18: Žaloba podaná dne 26. října 2018 – Bonnafous v. Komise

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/42

      Žaloba podaná dne 26. října 2018 – Bonnafous v. Komise
      (Věc T-646/18)
      (2019/C 25/55)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Laurence Bonnafous (Brusel, Belgie) (zástupci: A. Blot a S. Rodrigues, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a odůvodněnou;

            v důsledku toho

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. října 2018, kterým se zamítá potvrzující žádost o přístup k dokumentu (auditní zpráva o řízení lidských zdrojů Výkonné agentury pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast z roku 2018 s interním registračním číslem ARES(2018)361356 ze dne 21. ledna 2018), předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení nařízení č. 1049/2001, čl. 15 odst. 3 SFEU a článku 42 Listiny z důvodu, že Komise porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z práva veřejnosti na přístup k dokumentům orgánů a povinnosti transparentnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 296 SFEU a článku 41 Listiny, tj. povinnosti uvést odůvodnění, jelikož analýza vypracovaná v napadeném rozhodnutí spočívá na obecných tvrzeních a abstraktním odůvodnění.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality z důvodu, že Komise odmítla přístup k požadovanému dokumentu, přičemž se neprávem odvolala na obecnou domněnku nezpřístupnění.


title: Věc T-685/18: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2018 – Apple v. EUIPO – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/57

      Žaloba podaná dne 16. listopadu 2018 – Apple v. EUIPO – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT)
      (Věc T-685/18)
      (2019/C 25/74)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: J. Olsen a P. Andreottola, solicitors)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication SCRL (La Hulpe, Belgie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SWIFT – Přihláška č. 13 370 861

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. srpna 2018, ve věci R 476/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  vyhověl žalobě žalobkyně směřující proti napadenému rozhodnutí v plném rozsahu;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc C-627/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Dunajská Streda – Slovensko) – ZSE Energia, a.s., v. RG „Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 861/2007 – Evropské řízení o drobných nárocích – Článek 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 – Oblast působnosti – Pojem ‚strany‘ – Přeshraniční případy“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/12

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Dunajská Streda – Slovensko) – ZSE Energia, a.s., v. RG
      (Věc C-627/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 861/2007 - Evropské řízení o drobných nárocích - Článek 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 - Oblast působnosti - Pojem ‚strany‘ - Přeshraniční případy“)
      (2019/C 25/14)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Okresný súd Dunajská Streda

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: ZSE Energia, a.s.

         Žalovaný: RG

         Za účasti: ZSE Energia CZ, s.r.o.

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 861/2007 ze dne 11. července 2007, kterým se zavádí evropské řízení o drobných nárocích, ve znění nařízení Rady (EU) č. 517/2013 ze dne 13. května 2013, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „strany“ se vztahuje jen na žalobkyni v původním řízení a žalovaného v původním řízení.

                  2)

                  Článek 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 nařízení č. 861/2007, ve znění nařízení č. 517/2013, musí být vykládány v tom smyslu, že takový případ, jaký nastal ve věci v původním řízení, kdy žalobce i žalovaný mají bydliště či sídlo nebo místo obvyklého pobytu ve stejném členském státě, jako je členský stát soudu, u něhož byla podána žaloba, nespadá do oblasti působnosti tohoto nařízení.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc T-653/18: Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Armani v. EUIPO – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/43

      Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Armani v. EUIPO – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)
      (Věc T-653/18)
      (2019/C 25/56)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Giorgio Armani SpA (Milán, Itálie) (zástupkyně: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie GIORGIO ARMANI le Sac 11 – přihláška č. 13 826 623

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. srpna 2018, ve věci R 2462/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí tak, aby jím bylo rozhodnuto, že odvolání podané žalobkyní k odvolacímu senátu je odůvodněné a že je tudíž třeba námitku zamítnout a přihlášku ochranné známky Evropské unie přijmout; nebo alternativně zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO a případně vedlejšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení i nákladů řízení vzniklých v rámci odvolacího řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení procesních pravidel použitelných v řízení před EUIPO a zejména článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 18 a čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc C-673/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d’appel de Paris (Francie) dne 30. října 2018 – Santen SAS v. Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d’appel de Paris (Francie) dne 30. října 2018 – Santen SAS v. Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle
      (Věc C-673/18)
      (2019/C 25/30)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d’appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Santen SAS

         Žalovaný: Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být pojem odlišný způsob použití ve smyslu rozsudku Soudního dvora Evropské unie ve věci NEURIM ze dne 19. července 2012, C-130/11, vykládán restriktivně, a sice tak, že

                              —

                              je omezen jen na případ použití v oblasti lidského zdraví poté, co byl použit ve veterinární oblasti,

                              —

                              nebo se týká indikace spadající do nové terapeutické působnosti ve smyslu nového lékařského oboru ve vztahu k dřívější registraci, nebo léčivého přípravku, v němž účinná složka působí jinak, než v léčivém přípravku, který byl poprvé registrován;

                              —

                              nebo obecně s ohledem na cíle nařízení (ES) č. 469/2009 (1), kterými jsou zavedení vyváženého systému zohledňujícího veškeré dotčené zájmy, včetně zájmů týkajících se veřejného zdraví, musí být posuzován podle přísnějších kritérií, než jsou kritéria, kterými se řídí posuzování skutečnosti, zda vynález je patentem;

                        či musí být naopak vykládán extenzivně, a sice tak, že zahrnuje nejen jiné terapeutické indikace a nemoci, ale také jiná složení, dávkování nebo způsoby podávání?

                  2)

                  Nese s sebou pojem způsob použití spadající do rozsahu ochrany základního patentu ve smyslu rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 19. července 2012 vydaného ve věci NEURIM, C-130/11, že rozsah základního patentu musí být totožný s rozsahem uplatňované registrace, a tudíž se omezovat na nový způsob zdravotního použití odpovídající terapeutické indikaci uvedené registrace?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1).


title: Věc T-654/18: Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Armani v. EUIPO – Asunción (le Sac 11)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/44

      Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Armani v. EUIPO – Asunción (le Sac 11)
      (Věc T-654/18)
      (2019/C 25/57)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Giorgio Armani SpA (Milano, Itálie) (zástupce: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, lawyer)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie le Sac 11 – Přihláška č. 13 612 593

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. srpna 2018, ve věci R 2646/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí a rozhodl, že odvolání přihlašovatele k odvolacímu senátu je opodstatněné a že se v důsledku toho námitka zamítá a přihláška ochranné známky Evropské unie se přijímá; nebo podpůrně, aby rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a případně dalšímu účastníku řízení náhradu nákladů řízení před Tribunálem, jakož i před odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení procesních pravidel použitelných v řízení před EUIPO a zejména článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení článku 18 a čl. 47 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc C-677/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 5. listopadu 2018 – Amoena Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 5. listopadu 2018 – Amoena Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Věc C-677/18)
      (2019/C 25/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Amoena Ltd

         Odpůrkyně: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Předběžné otázky

                  1)

                  Postupovaly Výbor (1) a/nebo Evropská komise zjevně nesprávně, když podprsenky po mastektomii zařadily:

                              a)

                              do kapitoly 62 kombinované nomenklatury (2) Evropské unie, čísla 6212, které výslovně zahrnuje „podprsenky“, a kódu KN 6212 10 90;
                              namísto

                              b)

                              kapitoly 90, čísla 9021 a kódu KN 9021 10 10 jako příslušenství umělých částí těla ve smyslu poznámky 2 písm. b) ke kapitole 90 KN?

                  2)

                  Platí, že prováděcí nařízení Komise (3) protiprávně zužuje rozsah klasifikace pro příslušenství umělých částí těla dle čísla 9021 a poznámky 2 písm. b) kapitoly 90 KN, čímž dochází k překročení pravomocí Evropské komise (akt ultra vires)?

                  3)

                  Představuje prováděcí nařízení Komise porušení zásady loajální spolupráce zakotvené v čl. 4 odst. 3 [SEU], když:

                              a)

                              Evropská komise musí respektovat rozhodnutí vnitrostátních soudů, ale musí rovněž podporovat jednotné (a správné) uplatňování celního kodexu a KN;

                              b)

                              Supreme Court (Nejvyšší soud, Spojené království) dospěl k jednomyslnému závěru, že podprsenky po mastektomii mají být správně zařazeny do kapitoly 90 KN pod číslo 9021; a

                              c)

                              rozhodnutí Supreme Court (Nejvyšší soud, Spojené království bylo předloženo Evropské komisi, která jej předložila všem členským státům EU, spolu se shrnutím odůvodnění Supreme Court (Nejvyšší soud)?

         (1)  Výbor pro celní kodex (dale jen „Výbor“).

         (2)  Dále jen „KN“.

         (3)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/1167 ze dne 26. června 2017 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2017, L 170, s. 50) (dále jen „prováděcí nařízení Komise“).


title: Věc T-655/18: Žaloba podaná dne 30. října 2018 – Aupicon a další v. ESVČ

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/45

      Žaloba podaná dne 30. října 2018 – Aupicon a další v. ESVČ
      (Věc T-655/18)
      (2019/C 25/58)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Delphine Aupicon (Gaborone, Botswana) a dalších deset žalobců (zástupce: N. de Montigny, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního ředitele pro rozpočet a administrativu Evropské služby pro vnější činnost ADMIN(2017)26 ze dne 19. prosince 2017 ohledně určení zemí, ve kterých lze životní podmínky považovat za srovnatelné se životními podmínkami v Evropské unii, kde nevzniká nárok na vyplácení příspěvku za životní podmínky podle článku 10 přílohy X služebního řádu – rozpočtový rok 2018;

                  —

                  bude-li to nezbytné, zrušil výplatní pásky žalobců za leden 2018;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 1 třetího pododstavce přílohy X služebního řádu úředníků Evropské unie s odůvodněním, že ESVČ nepřijala obecná prováděcí ustanovení v souladu s článkem 110 služebního řádu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se ESVČ údajně dopustila v analýze kritérií, které je třeba zohlednit v rámci posuzování příspěvku za životní podmínky a dále z neposkytnutí příslušného odůvodnění.


title: Věc C-713/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Rakousko) – Ahmad Shah Ayubi v. Bezirkshauptmannschaft Linz-Land „Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2011/95/EU – Normy o obsahu mezinárodní ochrany – Postavení uprchlíka – Článek 29 – Sociální péče – Odlišné zacházení – Uprchlíci, kteří mají dočasné právo pobytu“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/13

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Rakousko) – Ahmad Shah Ayubi v. Bezirkshauptmannschaft Linz-Land
      (Věc C-713/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2011/95/EU - Normy o obsahu mezinárodní ochrany - Postavení uprchlíka - Článek 29 - Sociální péče - Odlišné zacházení - Uprchlíci, kteří mají dočasné právo pobytu“)
      (2019/C 25/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Ahmad Shah Ayubi

         Žalovaný: Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         Výrok

                  1)

                  Článek 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany, musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, která stanoví, že uprchlíkům, jež mají právo na dočasný pobyt v členském státě, jsou poskytovány nižší dávky sociální péče, než jsou dávky poskytované státním příslušníkům tohoto členského státu a uprchlíkům, kterým bylo uděleno právo na trvalý pobyt v uvedeném členském státě.

                  2)

                  Uprchlík se před vnitrostátními soudy může dovolávat neslučitelnosti takové právní úpravy, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, s čl. 29 odst. 1 směrnice 2011/95 za tím účelem, aby nebylo uplatněno omezení jeho práv, které obsahuje tato právní úprava.

         (1)  Úř. věst. C 123, 9.4.2018.


title: Věc C-678/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 5. listopadu 2018 – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 5. listopadu 2018 – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden
      (Věc C-678/18)
      (2019/C 25/32)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 90 odst. 1 nařízení č. 6/2002 (1) vykládán v tom smyslu, že kogentně přenáší příslušnost k vydávání předběžných a ochranných opatření na všechny v něm vyjmenované soudy členského státu, nebo ponechává zcela či zčásti na členských státech, aby příslušnost k vydávání takovýchto opatření svěřily výlučně soudům, které jsou podle čl. 80 odst. 1 nařízení č. 6/2002 určeny jako soudy pro (průmyslové) vzory Společenství (prvního a druhého stupně)?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).


title: Věc T-405/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Axa Mediterranean v. Komise „Státní podpory – Ustanovení týkající se korporační daně a umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepisovat goodwill vzniklý z nabytí podílu ve společnostech, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její vrácení – Pojem ‚státní podpora‘ – Selektivita – Referenční systém – Odchylná úprava – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení – Podniky, které jsou příjemci daného opatření – Legitimní očekávání“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Axa Mediterranean v. Komise
      (Věc T-405/11) (1)

      („Státní podpory - Ustanovení týkající se korporační daně a umožňující podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku, odepisovat goodwill vzniklý z nabytí podílu ve společnostech, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její vrácení - Pojem ‚státní podpora‘ - Selektivita - Referenční systém - Odchylná úprava - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení - Podniky, které jsou příjemci daného opatření - Legitimní očekávání“)
      (2019/C 25/45)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Axa Mediterranean Holding, SA (Palma de Mallorca, Španělsko) (zástupci: původně J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan a R. Calvo Salinero, poté J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro a R. Calvo Salinero, a nakonec J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení čl. 1 odst. 1 a článku 4 rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích č. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 135, s. 1).

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Axa Mediterranean Holding, SA, ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-686/18: Žaloba podaná dne 19. listopadu 2018 – LegalCareers v. EUIPO (LEGALCAREERS)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/58

      Žaloba podaná dne 19. listopadu 2018 – LegalCareers v. EUIPO (LEGALCAREERS)
      (Věc T-686/18)
      (2019/C 25/75)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: LegalCareers GmbH (Kolín, Německo) (zástupce: M. Nielen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie LEGALCAREERS – Přihláška č. 9 978 594

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. září 2018, ve věci R 234/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 2) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-406/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise „Státní podpory – Ustanovení týkající se korporační daně, jež umožňují podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů ve společnostech, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí – Rozhodnutí, které prohlašuje podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její navrácení – Pojem státní podpora – Selektivita – Referenční systém – Odchylka – Rozdílné zacházení – Odůvodnění rozdílného zacházení – Podniky, které jsou beneficienty opatření – Legitimní očekávání“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise
      (Věc T-406/11) (1)

      („Státní podpory - Ustanovení týkající se korporační daně, jež umožňují podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku odepsat goodwill vzniklý nabytím podílů ve společnostech, které jsou daňovými rezidenty v zahraničí - Rozhodnutí, které prohlašuje podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její navrácení - Pojem státní podpora - Selektivita - Referenční systém - Odchylka - Rozdílné zacházení - Odůvodnění rozdílného zacházení - Podniky, které jsou beneficienty opatření - Legitimní očekávání“)
      (2019/C 25/46)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Prosegur Compañía de Seguridad, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro a M. Muñoz de Juan, poté J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení čl. 1 odst. 1 a článku 4 rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 135, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Prosegur Compañía de Seguridad, SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-487/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – CHEMK a KF v. Komise „Dumping – Dovoz ferosilicia pocházejícího z Ruska – Konečné antidumpingové clo – Přezkum před pozbytím platnosti – Stanovení vývozní ceny – Jediný hospodářský subjekt – Zohlednění antidumpingového cla v ceně dalšího prodeje v Unii – Použití jiné metody než v předchozím šetření – Přetrvávání nebo obnovení dumpingu a újmy – Článek 2 odst. 9, článek 3 a čl. 11 odst. 9 a 10 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 9, článek 3 a čl. 11 odst. 9 a 10 nařízení (EU) 2016/1036]“

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 – CHEMK a KF v. Komise
      (Věc T-487/14) (1)

      („Dumping - Dovoz ferosilicia pocházejícího z Ruska - Konečné antidumpingové clo - Přezkum před pozbytím platnosti - Stanovení vývozní ceny - Jediný hospodářský subjekt - Zohlednění antidumpingového cla v ceně dalšího prodeje v Unii - Použití jiné metody než v předchozím šetření - Přetrvávání nebo obnovení dumpingu a újmy - Článek 2 odst. 9, článek 3 a čl. 11 odst. 9 a 10 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 9, článek 3 a čl. 11 odst. 9 a 10 nařízení (EU) 2016/1036]“)
      (2019/C 25/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Čeljabinsk, Rusko) a Kuzneckie Ferrosplavy OAO (KF) (Novokuzněck, Rusko) (zástupci: B. Evtimov a M. Krestiyanova, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. França, J.-F. Brakeland, A. Stobiecka-Kuik a A. Demeneix, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Euroalliages (Brusel, Belgie) (zástupci: O. Prost a M.-S. Dibling, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 360/2014 ze dne 9. dubna 2014 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz ferosilicia pocházejícího z Čínské lidové republiky a Ruska na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (Úř. věst. 2014, L 107, s. 13) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) a Kuzneckie Ferrosplavy OAO (KF) ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Euroalliages ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 282, 25. 8. 2014.


title: Věc T-658/18: Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Hästens Sängar v. EUIPO (vyobrazení čtvercového vzoru)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/46

      Žaloba podaná dne 31. října 2018 – Hästens Sängar v. EUIPO (vyobrazení čtvercového vzoru)
      (Věc T-658/18)
      (2019/C 25/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hästens Sängar AB (Köping, Švédsko) (zástupci: M. Johansson and R. Wessman, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky v modré a bílé barvě (vyobrazení čtvercového vzoru) – Přihláška č. 1 340 047.

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. srpna 2018, ve věci R 442/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 94 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2001, neboť odvolací senát neprovedl řádný přezkum a/nebo neuvedl ve svém rozhodnutí odůvodnění stran různých přihlášených výrobků a služeb;

                  —

                  porušení článků 94 a 95 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2001, neboť předmětem ochranné známky není opakovaný vzor ani prostorová ochranná známka;

                  —

                  nesprávné posouzení dotčeného odůvodňujícího veřejného zájmu, jež je porušením čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2001;

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2001, neboť odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, pokud jde o inherentní rozlišovací způsobilost.


title: Věc T-688/18: Žaloba podaná dne 21. listopadu 2018 – Exploitatiemaatschappij De Berghaaf v. EUIPO – Brigade Electronics Group (CORNEREYE)

text:
               21.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/59

      Žaloba podaná dne 21. listopadu 2018 – Exploitatiemaatschappij De Berghaaf v. EUIPO – Brigade Electronics Group (CORNEREYE)
      (Věc T-688/18)
      (2019/C 25/77)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV (Barneveld, Nizozemsko) (zástupci: R. Pansch, S. Klopschinski a M. von Rospatt, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Brigade Electronics Group plc (Kent, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie CORNEREYE – Přihláška č. 15 175 284

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. července 2018, ve věci R 1966/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.