title: Věc T-585/11: Žaloba podaná dne 10. listopadu 2011 — Cheverny Investments v. Komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/60

      Žaloba podaná dne 10. listopadu 2011 — Cheverny Investments v. Komise
      (Věc T-585/11)
      (2012/C 25/115)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Cheverny Investments Ltd (St. Julians, Maltská republika) (zástupce: H. Prinz zu Hohenlohe-Langenburg, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí K(2011) 275 přijaté Komisí dne 26. ledna 2011 v řízení „Státní podpora C 7/2010 týkající se systému převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“)“, jejímž adresátem je Spolková republika Německo;

                  —

                  podpůrně, částečně zrušil výše uvedené rozhodnutí v rozsahu, v němž se podle výkladu vnitrostátního práva ustanovení o převodu daňových ztrát stanovené v § 8c odst. 1a německého zákona o korporační dani (Körperschaftssteuergesetz, dále jen „KStG“) netýká pouze předlužených společností nebo společností v platební neschopnosti či společností, které se do ní mohou dostat, jelikož převod ztrát ve smyslu výše uvedeného rozhodnutí může umožnit rovněž společnostem, které se mohou platební neschopnosti či předlužení vyhnout, převod ztrát v případě změny držitelů vlastnických podílů, jsou-li splněny odpovídající podmínky;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladu řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 první větou jednacího řádu Tribunálu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že se žalovaná tím, že měla chybně ve své analýze § 8c odst. 1a KStG za to, že ustanovení o převodu daňových ztrát představuje státní podporu, dopustila nesprávného právního posouzení. Žalovaná má totiž za to, že

                  —

                  se napadené ustanovení týká pouze podniků, jimž hrozí platební neschopnost, nebo které v ní jsou, ale nikoliv podniků, u nichž jsou platební neschopnost nebo předlužení pouze možné;

                  —

                  napadené ustanovení je selektivní, jelikož žalovaná zohlednila jako referenční režim pouze § 8c KStG, a nikoliv samotný KStG.

            Krom toho žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení tím, že

                  —

                  neurčila referenční režim s ohledem na KStG, vzhledem ke svému vlastnímu sdělení o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (Úř. věst. C 384, s. 3) a svému návrhu směrnice Rady o společném konsolidovaném základu daně z příjmů právnických osob (CCCTB);

                  —

                  neměla za to, že ustanovení o převodu daňových ztrát je odůvodněno narušením makroekonomické rovnováhy, k němuž došlo v roce 2009.

            Podle žalobkyně z výše uvedeného vyplývá, že žalovaná porušila čl. 107 odst. 1 SFEU.


title: Věc C-523/08: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/20

         Žaloba podaná dne 27. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-523/08)
   (2009/C 19/35)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a M.-A. Rabanal Suárez, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2005/71/ES (1) o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu, a v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice 2005/71/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 12. října 2007.

      (1)  Úř. věst. L 289, s. 15.


title: Věc C-459/08: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/31

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 17. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-459/08) (1)

   2009/C 220/60

      Jednací jazyk: portugalština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


title: Věc T-107/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2013 Cornelia Trentea proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-112/10, Trentea v. FRA

text:
               4.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2013 Cornelia Trentea proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-112/10, Trentea v. FRA
   (Věc T-107/13 P)
   2013/C 129/45
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cornelia Trentea (Barcelona, Španělsko) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

      Další účastnice řízení: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA)

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. prosince 2012 ve věci F- 112/10;

               —

               v důsledku toho zrušil rozhodnutí orgánu odpovědného za uzavírání pracovních smluv ze dne 5. června 2010, kterým byla odmítnuta přihláška účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (č. TA-AMDIN-AST 4-2009), a rozhodnutí, kterým byl jmenován jiný uchazeč; uložil FRA náhradu majetkové újmy vzniklé účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek, která odpovídá rozdílu mezi jejím stávajícím platem a platem AST 4, a to až do důchodového věku včetně všech příspěvků a náhrad a důchodových náhrad; uložil FRA náhradu nemajetkové újmy vzniklé účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek ohodnocené ex aequo et bono na částku 10 000 eur;

               —

               a uložil FRA náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka pět důvodů kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení úpravy přípustnosti žalobních důvodů: přípustnost podání předložených na jednání v prvním stupni týkajících se nepřítomnosti zástupce rady zaměstnanců ve výběrové komisi — porušení povinnosti uvést odůvodnění soudem v prvním stupni. Navrhovatelka má za to, že SVS zaprvé porušil čl. 43 odst. 1 svého jednacího řádu, jelikož nezohlednil, že sporná podání vycházela z dokumentů a informací, které FRA předložila teprve v průběhu řízení před SVS, a zadruhé nedospěl k závěru, že sporná podání je nutno považovat za nepřípustná, jelikož jsou úzce propojena s ostatními žalobními důvody předloženými v písemné části řízení. Zatřetí, SVS v každém případě nesprávně a bez jakéhokoli odůvodnění dospěl k závěru, že žalobní důvod nepatří k důvodům, jež může uplatnit bez návrhu.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z faktické nepřesnosti stran písemných testů, jež vedla k porušení zásady rovného zacházení a ke zkreslení důkazů ze strany SVS. Navrhovatelka má za to, že SVS nesprávně konstatoval, že nebylo prokázáno a či dokonce tvrzeno, že otázky v písemném testu byly pro všechny uchazeče totožné, jelikož to žalovaná potvrdila ve své žalobní odpovědi. Tato nepřesnost měla vliv na právní závěry SVS, jelikož podle zásady rovného zacházení musí písemné testy probíhat pro všechny uchazeče současně a nikoli v různých dnech, jak tomu bylo v případě výběrového řízení navrhovatelky. Prvostupňový soud navíc zamítl žalobní důvod navrhovatelky, podle něhož nebyly písemné testy anonymní, pouze na základě tvrzení FRA, které navrhovatelka napadla.

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z vadného složení výběrové komise, zkreslení důkazů a porušení povinnosti uvést odůvodnění ze strany SVS. Navrhovatelka má za to, že SVS provedl nesprávné právní posouzení a zkreslil důkazy, když bez dalšího odůvodnění konstatoval, že ředitel administrativního oddělení FRA a finanční manažer FRA měli hluboké znalosti a zkušenosti v oblasti veřejných zakázek, pouze na základě tvrzení FRA, které navrhovatelka napadla. Tato nedostatečná expertíza měla vliv na výsledek výběrového řízení.

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a neodůvodněné doby uplynulé do vydání rozsudku. Navrhovatelka má za to, že prvostupňový soud provedl nesprávné právní posouzení, když rozhodl, že žalovaná splnila povinnost uvést odůvodnění, jelikož navrhovatelka až do řízení v prvním stupni nevěděla, jaká kritéria byla použita k posouzení její přihlášky, neměla informace o tom, jakou kvalifikaci nesplnila, a rozpis celkového počtu bodů obdržela až na jednání. SVS také protiprávně vycházel z dokumentu předloženého žalovanou na jednání pro účely závěru, že posledně jmenovaná splnila povinnost uvést odůvodnění, a nijak nezdůvodnil výjimečné okolnosti. Pokud by navíc navrhovatelka obdržela tento dokument ve správním řízení, jak požadovala, byla by zaprvé s to lépe porozumět důvodům, proč nebyla vybrána, a účinněji se proti tomuto rozhodnutí bránit. Délka řízení před SVS by zadruhé byla přiměřenější.

               5)

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 87 odst. 2 a článku 88 jednacího řádu SVS týkajících se nákladů a porušení povinnosti uvést odůvodnění. Navrhovatelka má za to, že jí SVS protiprávně uložil povinnost nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení žalované.


               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/1

         (2008/C 183/01)
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 171, 5.7.2008

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 158, 21.6.2008

      Úř. věst. C 142, 7.6.2008

      Úř. věst. C 128, 24.5.2008

      Úř. věst. C 116, 9.5.2008

      Úř. věst. C 107, 26.4.2008

      Úř. věst. C 92, 12.4.2008

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc T-179/09: Žaloba podaná dne 28. dubna 2009 — Dunamenti Erőmű v. Komise

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/16

         Žaloba podaná dne 28. dubna 2009 — Dunamenti Erőmű v. Komise
   (Věc T-179/09)
   2009/C 167/32
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dunamenti Erőmű Zrt. (Százhalombatta, Maďarsko) (zástupci: J. Lever, QC, A. Nourry a R. Griffith, Solicitors)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí a všechna operativní ustanovení výroku v rozsahu, v němž se použijí na žalobkyni;

               —

               podpůrně zrušit články 2 a 5 rozhodnutí v rozsahu, v němž žalobkyni nařizují navrácení podpor, které jdou nad rámec jakékoli podpory, která měla být Komisí shledána jako neslučitelná se společným trhem;

               —

               nařídit dokazování podle článku 65 jednacího řádu ukládajícího Komisi, aby Soudnímu dvoru předložila kopie veškeré korespondence mezi Komisí a Maďarskými orgány a všech zápisů ze schůzí a rozhovorů mezi nimi, jaké jsou stanoveny odstavcem 466 napadeného rozhodnutí;

               —

               jestliže Soudní dvůr bude pokládat za vhodné, aby byl pověřen znalec nebo znalci, nařídit dokazování vypracováním posudku nebo posudků z téhož nebo jakéhokoli jiného dokazování tak, jak Soudní dvůr uzná za vhodné

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů žalobkyně v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) v konečném znění ze dne 4. června 2008 prohlašujícího podporu přiznanou maďarskými orgány ve prospěch určitých výrobců elektřiny ve formě dohod o dlouhodobém nákupu elektřiny (Power Purchase Agreement, dále jen „PPA“) uzavřených před přidružením Maďarské republiky k Evropské unii mezi provozovatelem sítě „MVM“, drženým Maďarským státem, a výrobci za neslučitelnou se společným trhem [Státní podpora C 41/2005 (ex NN 49/2005) — „Uvízlé náklady“ v Maďarsku]. Žalobkyně je v napadeném rozhodnutí označena jako příjemce údajné podpory a rozhodnutí nařizuje Maďarsku, aby od žalobkyně vymohlo navrácení podpory včetně úroků.
   Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje čtyři žalobní důvody.
   Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 87 odst. 1 ES tím, že PPA žalobkyně kvalifikovala jako opatření podpory, přestože Komise uznala, že PPA žalobkyně představuje „základní“ předprivatizační smlouvu. Podle žalobkyně tudíž Maďarské orgány jednaly v souladu se zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství. Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně použila Smlouvu o přistoupení Maďarska a čl. 1 písm. b) a v) nařízení Rady č. 659/1999 (1).
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že i když, quod non, PPA byla v roce 1995 žalobkyni poskytnuta státní podpora, může se žalobkyně dovolávat legitimního očekávání, že taková podpora je podle práva Společenství považována za existující podporu.
   Zatřetí žalobkyně tvrdí, že tím, že byla PPA žalobkyně kvalifikována jako neslučitelná státní podpora, rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality tím, že podpora byla nesprávně kvalifikována jako provozní podpora a nemělo být rozhodnuto, že je neslučitelná také vzhledem k tomu, že kompenzovala žalobkyni její uvízlé náklady. Žalobkyně dále tvrdí, že tento závěr je stižen nevhodným nebo vadným odůvodněním a porušuje čl. 87 odst. 3 písm. a) tím, že neuznává roli PPA žalobkyně jakožto podpory hospodářského rozvoje.
   Začtvrté žalobkyně tvrdí, že příkaz k navrácení podpor porušuje čl. 14 odst. 1 nařízení Rady č. 659/1999 a obecné zásady práva Společenství, jako je zásada legitimních zájmů a zásada legitimního očekávání. Nakonec žalobkyně uvádí, že Komise porušila podstatné formalin náležitosti, jako je její procesní právo být vyslechnuta.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. 1999 L 83, s. 1


title: Věc T-347/08: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. prosince 2008 – iTouch International v. OHIM – Touchnet Information Systems (iTouch)

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/68

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. prosince 2008 – iTouch International v. OHIM – Touchnet Information Systems (iTouch)
   (Věc T-347/08) (1)

   (2009/C 44/117)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


title: Věc T-76/15: Žaloba podaná dne 18. února 2015 – KENUP Foundation a další v. EIT

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/40

         Žaloba podaná dne 18. února 2015 – KENUP Foundation a další v. EIT
   (Věc T-76/15)
   (2015/C 146/54)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: KENUP Foundation (Kalkara, Malta), Candena GmbH (Lüneburg, Německo), Center odličnosti za biosenzoriko, instrumentacijo in procesno kontrolo (CO BIK) (Ajdovščina, Slovinsko), Evotec AG (Hamburg, Německo) (zástupci: U. Soltész, C. Wagner a H. Weiß, advokáti)

      Žalovaný: European Institute of Innovation and Technology (EIT)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí European Institute of Innovation and Technology ze dne 9. prosince 2014 o určení znalostních a inovačních společenství (02008.EIT.2014.I.EIT.GB) a o zrušení návrhu KENUP doručeného dopisem ze dne 10. prosince 2014(012234.EIT.D.2014.MK) a

               —

               uložil EIT náhradu nákladů řízení vynaložených žalobci.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci devět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že napadená rozhodnutí, jimiž byl zamítnut návrh KENUP, nebyla přijata příslušným orgánem EU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že EIT při přijímání napadených rozhodnutí nepostupoval v souladu s pravidly výběrového řízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že EIT nesplnil povinnost uvést důvody tím, že rozhodnutí o určení společenství žalobcům nesdělil.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že hodnocení návrhu KENUP, jež provedl externí znalec EIT, porušuje zásadu rovného zacházení.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že hodnocení návrhu KENUP, jež provedli externí znalci EIT, porušuje zásadu transparentnosti a zásadu povinnosti uvést odůvodnění.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že hodnocení návrhu KENUP, jež provedli externí znalci EIT, porušuje pravidla nařízení o účasti v programu Horizont 2020 týkající se kontroly etiky.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že hodnocení návrhu KENUP, jež provedli externí znalci EIT, obsahuje zjevně nesprávné posouzení návrhu.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že znalci EIT a členové správní rady EIT, kteří se zúčastnili výběrového řízení ukončeného napadeným rozhodnutím, byli v takovém postavení, že došlo ke střetu jejich zájmů se zájmy Evropské unie.

               9.

               Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že výzva EIT týkající se znalostních a inovačních společenství (KIC) pro rok 2014 porušuje pravidla pro postup upravující výběrové řízení pro znalostní a inovační společenství.


title: Věc C-272/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel d'Angers – Francie) – EARL Mainelvo v. Denkavit France SARL

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/25

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel d'Angers – Francie) – EARL Mainelvo v. Denkavit France SARL
   (Věc C-272/06) (1)

   (2007/C 199/41)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc T-450/17: Žaloba podaná dne 18. července 2017 – Eurosupport – Fineurop support v. EIGE

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/16

         Žaloba podaná dne 18. července 2017 – Eurosupport – Fineurop support v. EIGE
   (Věc T-450/17)
   (2017/C 357/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eurosupport – Fineurop support Srl (Milán, Itálie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů (EIGE)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí ze dne 8. května 2017, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně v zadávacím řízení EIGE/2017/OPER/04 „Female Genital Mutilation: Estimating Girls at Risk“, a následná rozhodnutí, jimiž byla vybrána nabídka jiného uchazeče a byla mu udělena zakázka;

               —

               uložil žalovanému zaplatit žalobkyni náhradu škody navýšenou o 8 % úrok, nebo alternativně odškodnění navýšené o 8 % úrok;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení, zásady transparentnosti, zásady jednání s náležitou péčí a povinnosti chránit důvěrné informace, jakož i z nesprávného právního posouzení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nekonzistentnosti základu pro hodnotící rozhodnutí a porušení zásady proporcionality při posuzování nabídky žalobkyně.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu.


title: Věc C-479/04: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Laserdisken ApS v. Kulturministeriet (Směrnice 2001/29/ES — Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti — Článek 4 — Právo na rozšiřování — Pravidlo vyčerpání — Právní základ — Mezinárodní dohody — Politika v oblasti hospodářské soutěže — Zásada proporcionality — Svoboda projevu — Zásada rovnosti — Články 151 ES a 153 ES)

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/10

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Laserdisken ApS v. Kulturministeriet
   (Věc C-479/04) (1)

   (Směrnice 2001/29/ES - Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti - Článek 4 - Právo na rozšiřování - Pravidlo vyčerpání - Právní základ - Mezinárodní dohody - Politika v oblasti hospodářské soutěže - Zásada proporcionality - Svoboda projevu - Zásada rovnosti - Články 151 ES a 153 ES)
   (2006/C 281/15)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Østre Landsret – Dánsko
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Laserdisken ApS

      Žalovaný: Kulturministeriet
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Østre Landsret – Platnost a výklad čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10) – Vyčerpání práv nositele pouze v případě, kdy je první prodej nebo jiný první převod vlastnictví ve Společenství uskutečněn nositelem práv nebo s jeho souhlasem – Dovoz DVD s kinematografickými díly ze třetích států
   Výrok

               1)

               Přezkum první předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti.

               2)

               Článek 4 odst. 2 směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním pravidlům stanovícím vyčerpání práva na rozšiřování u originálu nebo rozmnoženin díla uvedených na trh mimo Evropské společenství nositelem práv nebo s jeho souhlasem.

      (1)  Úř. věst. C 31, 5.2.2005


title: Věc C-339/13: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. května 2014 – Evropská komise v. Italská republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 1999/74/ES — Články 3 a 5 odst. 2 — Zákaz chovu nosnic v takzvaných nezdokonalených klecových systémech — Chov nosnic v klecích, které nejsou v souladu s požadavky této směrnice“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/12

         Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. května 2014 – Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-339/13) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/74/ES - Články 3 a 5 odst. 2 - Zákaz chovu nosnic v takzvaných nezdokonalených klecových systémech - Chov nosnic v klecích, které nejsou v souladu s požadavky této směrnice“)
   2014/C 253/15
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi aB. Schima, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, F Urbani Neri, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 3 a čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic (Úř. věst. L 203, s. 53)

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že nedohlédla na to, aby od 1. ledna 2012 již nebyly nosnice chovány v nezdokonalených klecových systémech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 a čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 252, 31.8.2013.


title: Věc C-341/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Arbetsdomstolen ze dne 15. září 2005 ve věci Laval un Partneri Ltd. proti Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundets avdelning 1 Byggettan a Svenska Elektrikerförbundet

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Arbetsdomstolen ze dne 15. září 2005 ve věci Laval un Partneri Ltd. proti Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundets avdelning 1 Byggettan a Svenska Elektrikerförbundet
   (Věc C-341/05)
   (2005/C 281/18)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Arbetsdomstolen (Švédsko) ze dne 15. září 2005 ve věci Laval un Partneri Ltd. proti Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundets avdelning 1 Byggettan a Svenska Elektrikerförbundet, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 19. září 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Arbetsdomstolen žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je v souladu s ustanoveními Smlouvy o ES týkajícími se volného pohybu služeb a zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, jakož i s ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/EHS ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb, aby se odborové organizace prostřednictvím kolektivních akcí v podobě blokád snažily přimět zahraničního poskytovatele služeb k podpisu kolektivní smlouvy v hostitelské zemi, týkající se takových pracovních podmínek, jaké jsou uvedeny ve výše uvedeném usnesení Arbestdomstolen, za takové situace v hostitelské zemi, v jaké právní předpisy provádějící uvedenou směrnici neobsahují žádná výslovná ustanovení o uplatnění pracovních podmínek v kolektivní smlouvě?

               2)

               Švédský zákon „medbestämmandelagen“ (zákon o účasti zaměstnanců na rozhodování) zakazuje odborové kolektivní akce směřující k potlačení kolektivní smlouvy uzavřené mezi jinými sociálními partnery. Tento zákaz je však uplatňován na základě zvláštního ustanovení, které je součástí tzv. lex Britannia, pouze tehdy, pokud odborová organizace zahájí kolektivní akci z důvodů pracovních podmínek, na které je přímo použitelný zákon medbestämmandelagen, což v praxi znamená, že zákaz neplatí u kolektivních akcí vůči zahraničním podnikům, které ve Švédsku dočasně podnikají s vlastním personálem. Brání ustanovení Smlouvy o ES týkající se volného pohybu služeb a zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, jakož i ustanovení směrnice 96/71, uplatnění posledně uvedeného ustanovení – které spolu s ostatními částmi lex Britannia v praxi rovněž znamená, že švédské kolektivní smlouvy platí a mají přednost před již uzavřenými zahraničními kolektivními smlouvami – kolektivní akci v podobě blokády, uskutečněné švédskými odborovými organizacemi vůči poskytovateli služeb dočasně pobývajícímu ve Švédsku?


title: Věc T-644/13 R: Usnesení soudce Tribunálu příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 4. února 2014 – Serco Belgium a další v. Komise „Řízení o předběžných opatřeních — Veřejná zakázka — Zadávací řízení — Odmítnutí nabídky — Návrh na odklad vykonatelnosti — „Fumus boni juris“

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/45

         Usnesení soudce Tribunálu příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 4. února 2014 – Serco Belgium a další v. Komise
   (Věc T-644/13 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejná zakázka - Zadávací řízení - Odmítnutí nabídky - Návrh na odklad vykonatelnosti - „Fumus boni juris“)
   2014/C 175/62
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Serco Belgium SA (Brusel, Belgie); SA Bull NV (Brusel); a Unisys Belgium SA (Brusel) (zástupci: V. Ost a M. Vanderstraeten, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude, L. Cappelletti a F. Moro, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. října 2013, kterým byla odmítnuta nabídka předložená seskupením, jehož členy byly žalobkyně, v nabídkovém řízení DIGIT/R2/PO/2012/026 – ITIC SM (správa služeb informačních technologií pro integrované a konsolidované IT prostředí stolních počítačů Komise) (Úř. věst. 2012/S 69-112095), a zakázka byla zadána jinému seskupení, zadruhé návrh to, aby bylo Komisi zakázáno zadat uvedenou rámcovou smlouvu, jakož i specifické zakázky v rámci této smlouvy, a zatřetí návrh na uložení jakéhokoli jiného vhodného opatření.

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-466/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social ze dne 1. října 2004 ve věci Manuel Acereda Herrera proti Servicio Cántabro de Salud

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social ze dne 1. října 2004 ve věci Manuel Acereda Herrera proti Servicio Cántabro de Salud
   (Věc C-466/04)
   (2005/C 19/25)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social, ze dne 1. října 2004 ve věci Manuel Acereda Herrera proti Servicio Cántabro de Salud, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Tribunal Superior de Justicia de Cantabria žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Mají být čl. 22 odst. 1 písm. c), čl. 22 odst. 2 a článek 36 nařízení Rady (EHS) č. 1408/1971 ze dne 14. června 1971, ve verzi vyplývající z úplného znění schváleného nařízením Rady (ES) č. 118/1997 (1), vykládány v tom smyslu, že povolení k přesunu na území jiného členského státu za účelem přiměřeného léčení udělené příslušnou institucí s sebou nese právo dotčeného jednotlivce na náhradu nákladů na přesun, pobyt nebo stravu na území členského státu, do nějž se přesunuje, ze strany instituce, která udělila povolení?

               2.

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Vyplývá z práva Společenství nějaké pravidlo nebo kritérium, podle nichž se stanoví náklady, které se nahrazují a výše náhrady?

               3.

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Je to, že členský stát rozvíjí ustanovení nařízení Společenství prostřednictvím svých vnitrostátních předpisů, tak, že vydává dodatečné předpisy doplňující obsah nařízení, jejichž prostřednictvím zavádí odlišnou úpravu ve vztahu k případům, na něž se v nařízení vztahuje stejný právní režim, takže odrazuje občany od využívání určitých možností a práv, jež jim uděluje právní předpis Společenství, slučitelné s rozdělením pravomocí mezi členské státy a orgány Společenství, uvedeným ve Smlouvě o založení Evropského společenství a konkrétně v článku 10 Smlouvy (dříve článek 5), jakož i s právní povahou nařízení Společenství upravenou v článku 249 Smlouvy (dříve článek 189)? Konkrétně: Je to, že Španělské království zachovává ustanovení vnitrostátního práva, která poskytují pojištěným v rámci systému sociálního zabezpečení dodatečná práva na dávky nad práva udělená v článku 22 uvedeného nařízení, ovšem s rozlišením mezi různými případy zahrnutými v tomto nařízení, takže dodatečné dávky jsou poskytovány pouze v případě čl. 22 odst. 1 písm. c), aniž by existovalo objektivní, přiměřené a rozumné odůvodnění takového rozlišení, slučitelné se Smlouvou o založení Evropského společenství a s nařízením Rady (EHS) č. 1408/71?

               4.

               V každém případě:

                           a)

                           Je vnitrostátní pravidlo, jako je to, obsažené v čl. 5 odst. 3 královského nařízení č. 63/1995, které zrušením čl. 18 odst. 3 nařízení č. 2766/1967 ruší možnost pojištěných v rámci veřejného systému španělského sociálního zabezpečení získat náhradu nákladů zdravotní péče poskytnuté zdravotnickými zařízeními nebo odborníky se sídlem na španělském území v případě, že jim ošetření, na které mají nárok, nemůže být veřejným systémem poskytnuto v přiměřené lhůtě, s přihlédnutím k jejich stavu a pravděpodobnému průběhu nemoci, ačkoliv řídící orgán systému sociálního zabezpečení je v takových případech povinen pojištěnému povolit léčení ve zdravotnických zařízeních nebo u odborníků se sídlem na území členských států jiných než Španělsko, slučitelné se zákazem diskriminace na základě státní příslušnosti stanoveným článkem 12 Smlouvy o založení Evropského společenství?

                           b)

                           Je vnitrostátní pravidlo, jako je to, obsažené v čl. 5 odst. 3 královského nařízení č. 63/1995, které zrušením čl. 18 odst. 3 nařízení č. 2766/1967 ruší možnost pojištěných v rámci veřejného systému španělského sociálního zabezpečení získat náhradu nákladů zdravotní péče poskytnuté zdravotnickými zařízeními nebo odborníky se sídlem na španělském území v případě, že jim ošetření, na které mají nárok, nemůže být veřejným systémem poskytnuto v přiměřené lhůtě, s přihlédnutím k jejich stavu a pravděpodobnému průběhu nemoci, ačkoliv řídící orgán systému sociálního zabezpečení je v takových případech povinen pojištěnému povolit léčení ve zdravotnických zařízeních nebo u odborníků se sídlem na území členských států jiných než Španělsko, slučitelné s volným pohybem služeb zaručeným článkem 49 a následujícími Smlouvy o založení Evropského společenství?

                           c)

                           Je vnitrostátní pravidlo, jako je to, obsažené v čl. 5 odst. 3 královského nařízení č. 63/1995, které zrušením čl. 18 odst. 3 nařízení č. 2766/1967 ruší možnost pojištěných v rámci veřejného systému španělského sociálního zabezpečení získat náhradu nákladů zdravotní péče poskytnuté zdravotnickými zařízeními nebo odborníky se sídlem na španělském území v případě, že jim ošetření, na které mají nárok, nemůže být veřejným systémem poskytnuto v přiměřené lhůtě, s přihlédnutím k jejich stavu a pravděpodobnému průběhu nemoci, ačkoliv řídící orgán systému sociálního zabezpečení je v takových případech povinen pojištěnému povolit léčení ve zdravotnických zařízeních nebo u odborníků se sídlem na území členských států jiných než Španělsko, slučitelné s ustanoveními článků 81, 82 a 87 Smlouvy o založení Evropského společenství o hospodářské soutěži?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, kterým se mění a aktualizuje nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systému sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a nařízení (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 28, 30.1.1997, s.1).


title: Věc T-155/15: Žaloba podaná dne 27. března 2015 – Kaddour v. Rada

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/23

         Žaloba podaná dne 27. března 2015 – Kaddour v. Rada
   (Věc T-155/15)
   (2015/C 190/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Khaled Kaddour (Damašek, Sýrie) (zástupci: A. Boesch, D. Amaudruz a M. Ponsard, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               nařídil použití spisu v řízení T-654/11;

               —

               vyhradil žalobci právo podat repliku a při této příležitosti předložit nové písemnosti a předvolat svědky;

               —

               zrušil v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce:

                           —

                           prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/108 ze dne 26. ledna 2015;

                           —

                           prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/117 ze dne 26. ledna 2015;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody, které jsou v zásadě shodné nebo podobné těm, které byly předloženy ve věci T-653/11, Jaber v. Rada (1).

      (1)  Úř. věst. 2012, C 58, s. 12.


title: Věc T-712/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Monster Energy v. OHIM (REHABILITATE) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství REHABILITATE — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/52

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Monster Energy v. OHIM (REHABILITATE)
   (Věc T-712/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství REHABILITATE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 046/66)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Monster Energy Company (Corona, Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupce: P. Brownlow, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. října 2013 (věc R 609/2013-1) týkajícímu přihlášky slovního označení REHABILITATE jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Monster Energy Company se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


title: Věc C-546/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2010 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo ( Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb služeb — Článek 49 ES — Příloha XII aktu o přistoupení — Seznam uvedený v článku 24 aktu o přistoupení: Polsko — Kapitola 2 odstavec 13 — Možnost Spolkové republiky Německo odchýlit se od čl. 49 odst. 1 ES — Doložka stand-still — Dohoda ze dne 31. ledna 1990 mezi vládou Spolkové republiky Německo a vládou Polské republiky o vysílání pracovníků polských podniků pro provádění smluv o dílo — Vyloučení možnosti, aby podniky usazené v jiných členských státech uzavřely s polskými podniky smlouvy o dílo o pracích, které mají být provedeny v Německu — Prodloužení omezení existujících ke dni podpisu přístupové smlouvy pro přístup polských pracovníků na německý pracovní trh )

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. ledna 2010 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-546/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Článek 49 ES - Příloha XII aktu o přistoupení - Seznam uvedený v článku 24 aktu o přistoupení: Polsko - Kapitola 2 odstavec 13 - Možnost Spolkové republiky Německo odchýlit se od čl. 49 odst. 1 ES - Doložka stand-still - Dohoda ze dne 31. ledna 1990 mezi vládou Spolkové republiky Německo a vládou Polské republiky o vysílání pracovníků polských podniků pro provádění smluv o dílo - Vyloučení možnosti, aby podniky usazené v jiných členských státech uzavřely s polskými podniky smlouvy o dílo o pracích, které mají být provedeny v Německu - Prodloužení omezení existujících ke dni podpisu přístupové smlouvy pro přístup polských pracovníků na německý pracovní trh“)
   2010/C 63/04
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Traversa a P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller, M. Lumma a C. Blaschke, zmocněnci)

      Vedlejší účastníce podporující žalobkyni: Polská republika (zástupce: M. Dowgielewicz, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 49 ES a přílohy XII (seznam podle čl. 24 aktu o přistoupení: Polsko) kapitoly 2 (Volný pohyb osob) bodu 13 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 875) — Výklad a uplatnění dohody ze dne 31. ledna 1990 mezi vládou Spolkové republiky Německo a vládou Polské republiky o vysílání pracovníků polských podniků pro provádění smluv o dílo — Vyloučení možnosti, aby podniky usazené v jiných členských státech uzavřely s polskými podniky smlouvy o dílo o pracích, které mají být provedeny v Německu — Prodloužení účinnosti regionálních omezení existujících ke dni podpisu přístupové smlouvy pro přístup polských pracovníků pracujících na smlouvy o dílo na dobu určitou („Werkvertragsarbeitnehmer“) na vnitrostátní pracovní trh

      Výrok

               1)

               Spolková republika Německo tím, že ve své správní praxi vykládá výraz „podnik druhé strany“ uvedený v čl. 1 odst. 1 dohody mezi vládou Spolkové republiky Německo a vládou Polské republiky ze dne 31. ledna 1990 o vysílání pracovníků polských podniků pro provádění smluv o dílo, ve znění ze dne 1. března a 30. dubna 1993, jako „německý podnik“, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise a Spolková republika Německo ponesou vlastní náklady řízení.

               4)

               Polská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


title: Věc C-66/07: Žaloba podaná dne 8. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/14

         Žaloba podaná dne 8. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-66/07)
   (2007/C 69/33)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Stromsky a D. Lawunmi, zmocněnci)

      Žalované: Irsko
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (1), a v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 3 této směrnice;

               —

               uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 30. října 2005.

      (1)  Úř. věst. L 136, s. 34.


title: Věc C-387/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemsko) – VAEX Varkens- en Veehandel BV v. Productschap Vee en Vlees „Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Nařízení (ES) č. 612/2009 — Vývozní náhrady — Nařízení (ES) č. 376/2008 — Režim vývozních licencí — Vývozní prohlášení předložené před vydáním vývozní licence — Vývoz uskutečněný během doby platnosti vývozní licence — Náprava nesrovnalostí“

text:
               22.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/9

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemsko) – VAEX Varkens- en Veehandel BV v. Productschap Vee en Vlees
   (Věc C-387/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 612/2009 - Vývozní náhrady - Nařízení (ES) č. 376/2008 - Režim vývozních licencí - Vývozní prohlášení předložené před vydáním vývozní licence - Vývoz uskutečněný během doby platnosti vývozní licence - Náprava nesrovnalostí“)
   (2014/C 462/14)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: VAEX Varkens- en Veehandel BV

      Žalovaná: Productschap Vee en Vlees

      Výrok

               1)

               Ustanovení nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, jakož i nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty a nařízení Komise (ES) č. 382/2008 ze dne 21. dubna 2008 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa musí být vykládána v tom smyslu, že brání vyplacení vývozní náhrady a uvolnění jistoty, která byla v této souvislosti složena, pokud dotčený vývozce neměl v okamžiku přijetí vývozního prohlášení k dispozici platnou vývozní licenci, přestože skutečný vývoz dotčeného zboží se uskutečnil během doby platnosti jemu vydané vývozní licence.

               2)

               Ustanovení nařízení č. 612/2009, jakož i nařízení č. 376/2008 a 382/2008, ve spojení s článkem 78 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání dodatečné opravě vývozního prohlášení umožňující zahrnout danou operaci do vývozní licence, vyplatit na jejím základě vývozní náhradu a případně uvolnit složenou jistotu.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


title: Věc C-572/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 8. listopadu 2013 — Hewlett-Packard Belgium SPRL v. Reprobel SCRL

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 8. listopadu 2013 — Hewlett-Packard Belgium SPRL v. Reprobel SCRL
   (Věc C-572/13)
   2014/C 24/11
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hewlett-Packard Belgium SPRL

      Žalovaný: Reprobel SCRL

      Předběžné otázky

               1)

                  „Musí být pojem ‚spravedlivá odměna‘ uvedený v čl. 5 odst. 2 písm. a) a v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 (1) vykládán různě podle toho, zda je rozmnoženina na papíře nebo jakémkoliv podobném nosiči, přičemž tyto rozmnoženiny vznikly použitím jakékoliv fotografické techniky nebo některým jiným procesem s podobnými účinky, pořízena jakýmkoliv uživatelem, anebo fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční? Je-li třeba na tuto otázku odpovědět kladně, na jakých kritériích se má tento výkladový rozdíl zakládat?“

               2)

               „Musí být čl. 5 odst. 2 písm. a) a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 vykládány tak, že členským státům dovolují stanovit spravedlivou odměnu připadající nositelům práv formou:

                           1)

                           paušální odměny placené výrobcem, dovozcem nebo nabyvatelem přístrojů umožňujících rozmnožování chráněných děl, který je usazen ve Společenství, a to při uvedení těchto přístrojů do oběhu na státním území, jejíž výše je počítána pouze v závislosti na rychlosti, s jakou je kopírovací stroj schopen provést určitý počet kopií za minutu, a bez dalších vazeb na újmu případně způsobenou nositelům práv,
                           a

                           2)

                           přiměřené odměny určené pouze jednotkovou cenou vynásobenou počtem pořízených kopií, která se různí podle toho, zda osoba povinná poskytla či neposkytla součinnost při výběru této odměny, kterou platí fyzické či právnické osoby, které pořizují rozmnoženiny děl nebo případně namísto nich osoby, které za úplatu nebo bezplatně poskytují rozmnožovací přístroj jiným osobám.

                     Je-li třeba na tuto otázku odpovědět záporně, jakými relevantními a konzistentními kritérii se musí členské státy řídit, aby v souladu s unijním právem bylo možné považovat odměnu za spravedlivou a nastolit mezi dotyčnými osobami spravedlivou rovnováhu?“

               3)

                  „Musí být čl. 5 odst. 2 písm. a) a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 vykládány tak, že členským státům dovolují, aby polovinu spravedlivé odměny připadající nositelům práv přidělily vydavatelům děl vytvořených autory, s tím, že vydavatelé nemají žádnou povinnost poskytnout autorům třeba i nepřímo prospěch z části odměny, o niž byli autoři připraveni?“

               4)

                  „Musí být čl. 5 odst. 2 písm. a) a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 vykládány tak, že členským státům dovolují zavést nediferencovaný systém výběru spravedlivé odměny připadající nositelům práv formou paušálu a částky na každou pořízenou rozmnoženinu, jež implicitně, leč nepochybně zčásti pokrývá rozmnožování hudebnin a protiprávní rozmnožování?“

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10).


title: Věc T-303/13: Usnesení Tribunálu ze dne 14. ledna 2014 — Miettinen v. Rada ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Stanovisko právní služby Rady — Odepření přístupu — Zveřejnění po podání žaloby — Zánik předmětu sporu — Nedostatek právního zájmu na podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/22

      Usnesení Tribunálu ze dne 14. ledna 2014 — Miettinen v. Rada
      (Věc T-303/13) (1)

      (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Stanovisko právní služby Rady - Odepření přístupu - Zveřejnění po podání žaloby - Zánik předmětu sporu - Nedostatek právního zájmu na podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
      (2014/C 71/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Samuli Miettinen (Espoo, Finsko) (zástupci: O. Brouwer, E. Raedts, advokáti, a A. Villette, solicitor)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: K. Pellinghelli a É. Sitbon, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 25. března 2013, kterým byl žalobci odepřen úplný přístup ke stanovisku právní služby Rady (dokument č. 15309/12).

         Výrok

                  1)

                  Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.

                  2)

                  Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Není již důvodné rozhodnout o návrzích na vstup Švédského království a Finské republiky do řízení jako vedlejší účastníci.

         (1)  Úř. věst. C 215, 27.7.2013.


title: Věc C-115/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Koblenz (Německo) dne 11. března 2014 – RegioPost GmbH & Co. KG v. Stadt Landau

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Koblenz (Německo) dne 11. března 2014 – RegioPost GmbH & Co. KG v. Stadt Landau
   (Věc C-115/14)
   2014/C 175/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Koblenz

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: RegioPost GmbH & Co. KG

      Žalovaná: Stadt Landau

      Další účastnice: PostCon Deutschland GmbH, Deutsche Post AG

      Předběžné otázky

               1)

               Má se článek 56 Smlouvy odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) vykládat v tom smyslu, že je s ním v rozporu vnitrostátní úprava, která přikazuje veřejnému zadavateli, aby pověřil veřejnou zakázkou pouze podniky a jejich subdodavatele, kteří se při podání nabídky písemně zavážou k tomu, že budou platit spolupracovníkům pověřeným prováděním zakázky minimální mzdu stanovenou pro veřejné, avšak nikoli soukromé zakázky, pokud neexistuje všeobecně zákonem stanovená minimální mzda ani kolektivní smlouva, která by zavazovala potencionálního poskytovatele a eventuální subdodavatele?

               2)

               V případě, že bude první otázka zodpovězena záporně:
               Má se unijní právo v oblasti zadávání veřejných zakázek, především článek 26 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (2) vykládat v tom smyslu, že je s ní v rozporu vnitrostátní úprava, jakou je § 3 odst. 1 Landesgesetz zur Gewährleistung von Tariftreue und Mindestentgelt bei öffentlichen Auftragsvergaben, která upravuje povinné vyloučení nabídky pro případ, že se hospodářský subjekt nezaváže již při předložení nabídky formou zvláštního prohlášení k tomu, že by jím byl smluvně zavázán v případě získání zakázky i bez odevzdání tohoto prohlášení?

      (1)  Úř. věst. L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431.

      (2)  (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07 d. 132)


title: Věc C-416/05: Žaloba podaná dne  24. listopadu 2005  Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/17

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-416/05)
   (2006/C 10/33)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 24. listopadu 2005 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou C. F. Durand a F. Simonetti, jako zmocněnkyně, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo opatření k vykonání rozsudku Soudního dvora Evropských společenství ze dne 2. října 2003 ve věci C-89/03 týkajícího se neprovedení směrnice 93/15/EHS (1) do lucemburského práva, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 228 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;

               2.

               nařídil Lucemburskému velkovévodství, aby zaplatilo Komisi Evropských společenství na účet „vlastní zdroje Evropského společenství“ penále ve výši 9 000 EUR za každý den prodlení s vykonáním rozsudku vydaného ve věci C-89/03 ode dne vyhlášení rozsudku v této věci do dne, kdy bude rozsudek vydaný ve věci C-89/03 vykonán;

               3.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Soudní dvůr svým rozsudkem ze dne 2. října 2003 vydaným ve věci C-89/03, Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství, rozhodl, že „Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 93/15/EHS ze dne 5. dubna 1993 o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.“
   Komise dopisem ze dne 7. listopadu 2003 upozornila lucemburské orgány na rozsudek ze dne 2. října 2003 a požádala je, aby jí sdělily opatření přijatá pro dosažení souladu s tímto rozsudkem.
   Lucemburské orgány v odpovědi uvedly, že návrh velkovévodského nařízení by mohl být dokončen nejpozději v listopadu 2004.
   Komise vydala dne 14. prosince 2004 odůvodněné stanovisko, jímž Lucemburské velkovévodství vyzývá, aby přijalo opatření nezbytná pro dosažení souladu ve lhůtě dvou měsíců.
   Lucemburské orgány v dopise ze dne 19. září 2005 uvedly, že Conseil d'État se ve svém stanovisku domníval, že rozsah působnosti nařízení je podle Ústavy vyhrazen zákonu.
   Podle informací, která má Komise k dispozici, Lucemburské velkovévodství dotčenou směrnici stále neprovedlo.
   Podle čl. 228 odst. 2 druhého pododstavce druhé věty navrhne Komise v žalobě paušální částku nebo penále, již je dotyčný členský stát povinen zaplatit, ve výši, kterou považuje za přiměřenou okolnostem.
   V projednávaném případě se Komise domnívá, že penále ve výši 9 000 EUR denně je přiměřené závažnosti a trvání tohoto porušení a zohledňuje nezbytnost dát tomuto penále odstrašující účinek.

      (1)  Směrnice Rady 93/15/EHS ze dne 5. dubna 1993 o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití (Úř. věst. L 121, 15.5.1993, s. 20; Zvl. vyd. 13/12, s. 58).


title: Věc T-47/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Sison v. Rada ( Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření namířená proti některým osobám a entitám v rámci boje proti terorismu — Zmrazení finančních prostředků — Pravomoc Společenství — Žaloba na neplatnost — Práva obhajoby — Odůvodnění — Právo na účinnou soudní ochranu — Žaloba na náhradu škody )

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/27

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Sison v. Rada
   (Věc T-47/03) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření namířená proti některým osobám a entitám v rámci boje proti terorismu - Zmrazení finančních prostředků - Pravomoc Společenství - Žaloba na neplatnost - Práva obhajoby - Odůvodnění - Právo na účinnou soudní ochranu - Žaloba na náhradu škody“)
   (2007/C 199/49)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Jose Maria Sison (Utrecht, Nizozemsko) (zástupci: J. Fermon, A. Comte, H. Schultz, D. Gurses et T. Olsson, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Vitsentzatos a M. Bishop, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines (Utrecht); Luis G. Jalandoni (Utrecht); Fidel V. Agcaoili (Utrecht); Maria Consuelo K. Ledesma (Utrecht) (zástupce: B. Tomlow, advokát)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Nizozemské království (zástupce: H. Sevenster, zmocněnkyně) a Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně R. Caudwell, poté C. Gibbs, zmocněnci, ve spolupráci se S. Moorem, barrister)
   Předmět věci
   Jednak žaloba na neplatnost části rozhodnutí Rady 2002/974/ES ze dne 12. prosince 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2002/848/ES (Úř. věst. L 337, s. 85) a jednak žaloba na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady 2006/379/ES ze dne 29. května 2006, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2005/930/ES se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká žalobce.

               2)

               Žaloba na náhradu škody se zamítá.

               3)

               Rada ponese kromě vlastních nákladů řízení i náklady řízení žalobce, včetně nákladů řízení o předběžném opatření, jakož i náklady řízení Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, Luise G. Jalandoniho, Fidela V. Agcaoiliho, Marie Consuelo K. Ledesma.

               4)

               Nizozemské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


title: Věc T-316/07: Žaloba podaná dne 20. srpna 2007 – Commercy v. OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel)

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/26

         Žaloba podaná dne 20. srpna 2007 – Commercy v. OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel)
   (Věc T-316/07)
   (2007/C 235/49)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Commercy AG (Weimar, Německo) (zástupce: F. Jaschke, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: easyGroup IP Licensing Limited
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               prohlásit ochrannou známku Společenství č. 1 866 706„easyHotel“ za neplatnou.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „easyHotel“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 25, 32, 33, 35, 36, 39, 41 a 42 (ochranná známka Společenství č. 1 866 706).

      Majitelka ochranné známky Společenství: easyGroup IP Licensing Limited.

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Bettina Breitenbücher, Sozietät Kübler.

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Německá slovní ochranná známka „EASYHOTEL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 38 a 42 (č. 30 043 724).

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání ve věci R 1295/2006-2.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož toto ustanovení bylo vykládáno příliš restriktivně. Na základě totožnosti označení existuje nebezpečí záměny, i když výrobky a služby jsou si podobné pouze vzdáleně.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-152/05: Shrnutí žaloby podané dne 5. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/18

         Shrnutí žaloby podané dne 5. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-152/05)
   (2005/C 132/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 5. dubna 2005 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou R. Lyalem a K. Grossem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Spolková republika Německo tím, že v § 2 odst. 1 větě první zákona o příplatcích na vlastní bydlení [„Eigenheimzulagengesetz“] vylučuje z poskytnutí příplatku na vlastní bydlení osoby neomezeně povinné k dani s objekty umístěnými v jiných členských státech nezávisle na tom, zda tam může být uplatňována srovnatelná podpora, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18, 39 a 43 Smlouvy o ES

               2.

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Podle názoru Evropské komise vykazuje příplatek na vlastní bydlení poskytovaný německým státem diskriminační rysy. Nárok na poskytnutí příplatku na vlastní bydlení mají v Německu osoby neomezeně povinné k dani, které v Německu nabudou byt nebo dům pro účely bydlení. Osobám v Německu neomezeně povinným k dani, které žijí mimo Německo a chtějí zde nabýt nemovitost pro účely bydlení, oproti tomu příplatek na vlastní bydlení poskytnut není.
   Touto německou úpravou jsou znevýhodněny tři skupiny osob: 1. Státní zaměstnanci s bydlištěm v cizině, 2. Přeshraniční pracovníci, jejichž příjmy podléhají nejméně z 90 % německé dani z příjmu a 3. Diplomaté a úředníci EU pocházející z Německa.
   Komise spatřuje v tomto v závislosti na statutu dotčené skupiny osob porušení volného pohybu pracovníků (článek 39 ES), svobody usazování (článek 43 ES) resp. volného pohybu podle článku 18 ES. Všechny konstelace případů vykazují dostatečné znaky vztahu překračujícího hranice, takže je odůvodněna použitelnost příslušného ustanovení Smlouvy.
   Komise považuje za uplatnitelnou judikaturu Soudního dvora ve věci Schumacker (C-279/93). Každý, kdo je v Německu osobou neomezeně povinnou k dani, kdo tedy své celosvětové příjmy zdaňuje zásadně v Německu a podílí se tak na financování německé společnosti, musí mít ve stejné míře prospěch ze zvýhodnění financovaných daněmi jako ten, kdo na území trvale žije. Musí být zabráněno tomu, že dotyční nemohou využívat výhod souvisejících s jejich osobní situací ve státě, kde mají bydliště ani ve státě, kde vykonávají svou činnost.
   V praxi je málo pravděpodobné, že osoba v Německu neomezeně povinná k dani je současně osobou neomezeně povinnou k dani v jiném státě. Tato výjimečná situace může mít na zřeteli to, že kumulace německého příplatku na vlastní bydlení a jiné srovnatelné zahraniční podpory je zakázána.
   Omezení příplatku na vlastní bydlení na objekty umístěné v Německu není opodstatněné. Bytová situace v Německu by mohla být také zlepšena, pokud by například přeshraniční pracovníci namísto toho, aby se odstěhovali do Německa, nabyli vlastnictví k bytu v příhraniční oblasti v cizině. Spolková vláda nedoložila uspokojivě v předběžném řízení, jakému účelu omezení podpory na vlastní území státu v podstatě slouží. I kdyby bylo přípustné, aby členský stát mohl podporovat jen výstavbu bytů na svém území, není německá úprava logicky správná. Jestliže chce totiž Spolková republika podporovat každou formu výstavby bytů v Německu, je nepochopitelné, proč je podpora omezena na osoby, které jsou v Německu neomezeně povinné k dani. Také osoby, jejichž povinnost k dani v Německu je omezena, by mohly nabývat obytné prostory a podporovat tak výstavbu bytů.
   Právo Společenství nijak nevyžaduje finanční podporu nabývání bytů sloužících jako přechodné bydliště v jiných členských státech. Stanovení rozsahu podpory přísluší pouze vnitrostátnímu zákonodárci. Jeho volnost úpravy je však omezena základními svobodami stanovenými ve Smlouvě o ES.


title: Věc F-76/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012 — Grazyte v. Komise ( „Veřejná služba — Odměna — Příspěvek za práci v zahraničí — Podmínka stanovená čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII Služebního řádu — Desetileté referenční období — Počátek — Uplynutí — Neutralizace dob služby vykonávané pro mezinárodní organizaci — Obdobné použití ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII Služebního řádu“ )

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/31

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012 — Grazyte v. Komise
   (Věc F-76/11) (1)

   (Veřejná služba - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Podmínka stanovená čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII Služebního řádu - Desetileté referenční období - Počátek - Uplynutí - Neutralizace dob služby vykonávané pro mezinárodní organizaci - Obdobné použití ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII Služebního řádu)
   2013/C 38/58
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Diana Grazyte (Utena, Litva) (zástupce R. Guarino, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin, zmocněnec a ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem, poté V. Joris, zmocněnec, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)

      Předmět věci

   Veřejná služba — Návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Orgánu oprávněného ke jmenování, kterým se zamítá žádost žalobkyně o přiznání příspěvku za práci v zahraničí

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               D. Grazite ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 319, 29.10.2011, s. 29.


title: Věc C-281/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 6. června 2012 — Trento Sviluppo Srl a Centrale Adriatica Soc. coop. v. AGCOM

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 6. června 2012 — Trento Sviluppo Srl a Centrale Adriatica Soc. coop. v. AGCOM
   (Věc C-281/12)
   2012/C 235/20
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: Trento Sviluppo Srl a Centrale Adriatica Soc. coop.

      Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCOM)

      Předběžná otázka

   Má být čl. 6 odst. 1 směrnice 2005/29/ES (1) v části, v níž italské znění používá slova „e in ogni caso“ („což v obou případech“), vykládán v tom smyslu, že pro to, aby byla obchodní praktika považována za klamavou, postačuje, aby existoval i jeden jediný z předpokladů uvedených v první části tohoto odstavce, nebo je pro to, aby byla obchodní praktika považována za klamavou, nutné, aby existoval také další předpoklad, který je dán způsobilostí obchodní praktiky ovlivnit rozhodnutí spotřebitele o obchodní transakci?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22).


title: Věc C-499/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie – Belgie) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert v. Belgische Staat „Řízení o předběžné otázce — Celní unie a společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Výklad — Všeobecná pravidla — Pravidlo 3 písm. b) — Pojem, zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej‘ — Samostatná balení“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/12

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie – Belgie) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert v. Belgische Staat
   (Věc C-499/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Celní unie a společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Výklad - Všeobecná pravidla - Pravidlo 3 písm. b) - Pojem, zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej‘ - Samostatná balení“)
   (2016/C 156/15)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert

      Žalovaný: Belgische Staat

      Výrok

   Pravidlo 3 písm. b) všeobecných pravidel pro výklad kombinované nomenklatury podle přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění vyplývajícím z nařízení Komise (ES) č. 1214/2007 ze dne 20. září 2007, je třeba vykládat v tom smyslu, že takové zboží, jako je zboží, které je předmětem věci v původním řízení, jež je předloženo k proclení v samostatných baleních a je zabaleno společně až po tomto úkonu, lze nicméně považovat za „zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej“ ve smyslu tohoto pravidla, a může tudíž patřit do jednoho a téhož sazebního čísla, jestliže se s přihlédnutím k dalším objektivním faktorům prokáže, že toto zboží tvoří jeden celek, který je jako takový určen k drobnému prodeji, což přísluší posoudit vnitrostátnímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Věc C-329/12: Žaloba podaná dne 11. července 2012 — Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/23

         Žaloba podaná dne 11. července 2012 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-329/12)
   2012/C 287/42
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch a B. Schima, zplnomocněný zástupce)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/24/ES ze dne 15. března 2006 o uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo veřejných komunikačních sítí a o změně směrnice 2002/58/ES, a v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech v plném rozsahu neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;

               —

               uložil Spolkové republice Německo podle čl. 260 odst. 3 SFEU kvůli porušení povinnosti sdělit prováděcí opatření zaplacení penále ve výši 315 036,54 eur denně, které bude vyplaceno na účet vlastních prostředků Evropské unie;

               —

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení předmětné směrnice uplynula dne 15. září 2007.
   Rozsudkem ze dne 2. března 2010 prohlásil německý Bundesverfassungsgerichtshof prováděcí předpisy přijaté Německem za protiústavní a zrušil je. Následně německá vláda nejprve sdělila Komisi, že směrnice je zčásti nadále provedena platnými právními předpisy. Později spolková vláda předložila návrh zákona, kterým se provádí ostatní ustanovení směrnice.
   Jelikož předmětný návrh dosud nebyl přijat, je podle názoru Komise nesporné, že Spolková republika německo nesplnila svou povinnost plně provést tuto směrnici. Uvedené částečné provedení není dostatečné k dosažení cílů směrnice podle článku 1. Komise nakonec poukazuje na skutečnost, že pokládá návrh předložený Německem za nedostatečný pro účely úplného provedení směrnice.


title: Věc T-30/07: Žaloba podaná dne 5. února 2007 – Denka International v. Komise

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/41

         Žaloba podaná dne 5. února 2007 – Denka International v. Komise
   (Věc T-30/07)
   (2007/C 82/90)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Denka International BV (Barneveld, Nizozemsko) (zástupci: K. Van Maldegem, C. Mereu, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 2 písm. b) a přílohu II směrnice Komise 2006/92/ES; a

               —

               uložit žalované náhradu veškerých nákladů a výdajů tohoto řízení, jakož i úroků s nimi spojených.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svým návrhem se žalobkyně domáhá částečného zrušení směrnice Komise 2006/92/ES (1) ze dne 9. listopadu 2006, kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o maximální limity reziduí pro dichlorvos (dále jen „směrnice o maximálních limitech reziduí “nebo „napadené opatření“) a zejména její čl. 2 písm. b) a přílohu II.
   Žalobkyně uplatňuje, že tato ustanovení mění na základě posouzení spisu žalobkyně, které bylo provedeno v rámci souvisejícího hodnocení podle směrnice 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, maximální limit reziduí pro dotčenou látku z dřívějších 2 mg/kg na novou prahovou hodnotu 0,01 mg/kg, což je procesně, vědecky i hmotněprávně chybné.
   Co se týče procesní stránky, žalobkyně uplatňuje, že napadené opatření bylo přijato v rozporu s procesními zárukami stanovenými v článku 8 nařízení č. 451/2000, v rozporu se zásadou auditum alteram partem nebo zásadou spravedlivého procesu a rovněž porušuje povinnost odůvodnění (článek 235 ES). Kromě toho žalobkyně uplatňuje, že přijetím napadeného opatření Komise zneužila své pravomoci, jelikož bez toho, že by využila rozhodnutí o nezařazení, dosáhla stejného cíle jako toto rozhodnutí.
   Z hlediska hmotněprávního je napadené opatření údajně založeno na zjevně nesprávném posouzení a podle žalobkyně porušuje (i) čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS, (ii) článek 5 směrnice o maximálních limitech reziduí, jakož i (iii) základní zásady práva Společenství, totiž (a) zásadu ochrany legitimního očekávání a zásadu právní jistoty, (b) článek 211 ES a zásadu řádné správy a (c) zásadu proporcionality.

      (1)  Směrnice Komise 2006/92/ES ze dne 9. listopadu 2006, kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o maximální limity reziduí pro kaptan, dichlorvos, ethion a folpet (Úř. věst. L 311, s. 31).


title: Věc C-488/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 30. listopadu 2009 — Asociación de Transporte por Carretera v. Administración General del Estado

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 30. listopadu 2009 — Asociación de Transporte por Carretera v. Administración General del Estado
   (Věc C-488/09)
   2010/C 63/33
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Asociación de Transporte por Carretera

      Žalovaný: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               V případě, že bylo určeno místo skutečného porušení předpisů až poté, co členský stát zjistil nesrovnalost v celním režimu přepravy TIR a požádal o zaplacení příslušné částky ve výměru zaslaném záručnímu sdružení na svém území, je slučitelná s čl. 454 odst. 3 a článkem 455 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993 skutečnost, že členský stát, kde došlo k porušení předpisů, zahájí nové řízení, aby vymáhal příslušné clo na hlavních povinných osobách a záručním sdružení v místě, kde došlo k porušení předpisů, jestliže bylo místo, kde došlo k porušení předpisů, určeno po lhůtě stanovené v právním předpise Společenství?

         V případě kladné odpovědi:

               2)

               Může záruční sdružení členského státu, ve kterém skutečně došlo k porušení předpisů, namítat na základě čl. 454 odst. 3 a článku 455 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (1) nebo čl. 221 odst. 3 celního kodexu Společenství promlčení práva na vymáhání částky ze záruční odpovědnosti z důvodu, že stanovená lhůta uplynula, aniž by se sdružení o uvedených skutečnostech dozvědělo před koncem uvedené lhůty?

               3)

               Má žádost o zaplacení vůči záručnímu sdružení státu, který porušení předpisů zjistil, podaná celním orgánem tohoto státu na základě čl. 11 odst. 2 Úmluvy TIR, odkladný účinek ve vztahu k řízení zahájenému vůči záručnímu sdružení místa, kde došlo k porušení předpisů?

               4)

               Lze poslední větu čl. 11 odst. 2 Úmluvy TIR vykládat v tom smyslu, že lhůta v ní stanovená se vztahuje na stát místa porušení předpisů, a to i když stát, který porušení předpisů zjistil, žádost o zaplacení vůči záručnímu sdružení nepozastavil, ačkoliv probíhalo trestní řízení ohledně týchž zjištěných skutečností?

      (1)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).


title: Věc T-28/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2007 – Fels-Werke a další v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Směrnice 2003/87/ES — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů — Národní alokační plán Německa pro přidělování povolenek na emise pro období od roku 2008 do roku 2012 — Zamítavé rozhodnutí Komise — Nedostatek osobního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/27

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2007 – Fels-Werke a další v. Komise
   (Věc T-28/07) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Národní alokační plán Německa pro přidělování povolenek na emise pro období od roku 2008 do roku 2012 - Zamítavé rozhodnutí Komise - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2007/C 283/49)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fels-Werke GmbH (Goslar, Německo), Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (Cáchy, Německo) a Spenner-Zement GmbH & Co. KG (Erwitte, Německo) (zástupci: H. Posser a S. Altenschmidt, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: U. Wölker, zmocněnec)
   Předmět
   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeném Spolkovou republikou Německo pro období od roku 2008 do roku 2012 v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631)
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnostem Fels-Werke GmbH, Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH a Spenner-Zement GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


title: Věc T-376/07: Žaloba podaná dne 26. září 2007 – Německo v. Komise

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/42

         Žaloba podaná dne 26. září 2007 – Německo v. Komise
   (Věc T-376/07)
   (2007/C 297/86)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a J. Möller)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 3226 ze dne 18. července 2007 o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně MX 19/2006 – kontrola režimu státní podpory XS 24/2002 – financování založení a růstu (GuW) – Německo a MX 9/2006 – kontrola režimu státní podpory XS 29/2002 – směrnice, kterou se provádí bavorské regionální programy podpory v oblasti živnostenského podnikání – Německo;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně navrhuje zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 3226 konečné ze dne 18. července 2007 o uložení povinnosti poskytnout informace na základě článku 9 nařízení (ES) č. 70/2001 (1), týkající se režimu státní podpory XS 24/2002 a XS 29/2002.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně nejprve poukazuje na to, že napadené rozhodnutí porušuje nařízení (ES) č. 994/98 (2). V této souvislosti tvrdí, že prostřednictvím vyžádání informací Komise vykonává ex post automatickou kontrolu. Podle názoru žalobkyně jde tato kontrola nad rámec oprávnění, které žalované přiznává nařízení č. 994/98, jelikož Komise má právo na informace jedině v případě, kdy má pochybnosti o řádném vykonávání nařízení o skupinových výjimkách.
   Kromě toho žalobkyně poukazuje na porušení zákazu venire contra factum proprium, neboť z více dokumentů Komise vyplývá, že samotná Komise nevychází z oprávnění k výkonu automatické kontroly ex post.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (Úř. věst. L 10, s. 33; Zvl. vyd. 08/02, s. 141).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (Úř. věst. L 142, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 312).


               9.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/60

         Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 8. března 2007 proti Islandské republice
   (Věc E-3/07)
   (2007/C 186/09)
   Dne 8. března 2007 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, Nielsem Fengerem a Arnem Torstenem Andersenem, žalobu proti Islandské republice k Soudnímu dvoru ESVO.
   Žalobce navrhuje, aby soud:

               1)

               prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného ve druhé odrážce bodu 1 písm. a) kapitoly XXIV přílohy II k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/88/ES z 9. prosince 2002, kterou se mění směrnice 97/68/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje), pozměněné protokolem č. 1 Dohody o EHP, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě, Islandská republika nesplnila své povinnosti podle čl. 2 tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP a

               2)

               uložil Islandské republice nést náklady řízení.

         Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Věc se týká neprovedení směrnice o ochraně životního prostředí.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda neposkytla žádný údaj o provedení této směrnice.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda nepopřela neprovedení této směrnice.


title: Věc C-44/10: Žaloba podaná dne 28. ledna 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/23

         Žaloba podaná dne 28. ledna 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-44/10)
   2010/C 100/33
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby vydáním povolení podle článků 6 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (směrnice IPOZ) (1) nebo přezkoumáním a případně aktualizací povolení existujících zařízení zajistila, aby tato zařízení byla ode dne 30. října 2007 provozována v souladu s články 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice.

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Z článku 4 ve spojení s čl. 5 odst. 1 směrnice IPOZ vyplývá, že členské státy měly zajistit udělení povolení pro nová nebo existující zařízení v souladu s články 6 a 8 směrnice. Dále měly do 31. října 2007 přezkoumat podmínky povolení pro existující zařízení a případně je aktualizovat.
   Podle údajů portugalských správních orgánů v roce 2008 jednak pro mnohá zařízení nebyla podána žádost o udělení odpovídajícího povolení. Zároveň bylo 280 z celkového počtu 632 zařízení provozováno bez udělení odpovídajícího povolení.
   Podle aktualizovaných údajů bylo pro 481 zařízení z celkového počtu 577 vydáno povolení, 17 posuzovacích řízení stále probíhá.

      (1)  Úř. věst. L 24, s. 8.


title: Věc F-82/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015 – De Nicola v. EIB „Veřejná služba — Zaměstnanci EIB — Hodnocení — Hodnotící zpráva za rok 2007 — Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru — Odmítnutí povýšení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/89

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015 – De Nicola v. EIB
   (Věc F-82/12) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Hodnotící zpráva za rok 2007 - Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru - Odmítnutí povýšení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2016/C 048/99)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)

      Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: G. Nuvoli a F. Martin, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí odvolacího výboru, kterým se zamítá odvolání žalobce podané proti výsledku druhého celkového hodnocení jeho výkonu během roku 2007.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí odvolacího výboru Evropské investiční banky ze dne 15. února 2012 se zrušuje.

               2)

               Není namístě rozhodnout o návrhových žádáních znějících na zrušení nové hodnotící zprávy za rok 2007.

               3)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               4)

               Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené C. De Nicolou.

      (1)  Úř. věst. C 319, 20.10.2012, s. 18.


title: Věc C-537/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal — Spojené království) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor v. Secretary of State for Work and Pensions ( „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Složka „pohyblivost“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené ( „disability living allowance“ ) — Samostatná dávka — Zvláštní nepříspěvková dávka — Neposkytování dávek do zahraničí“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal — Spojené království) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor v. Secretary of State for Work and Pensions
   (Věc C-537/09) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Složka „pohyblivost“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené („disability living allowance“) - Samostatná dávka - Zvláštní nepříspěvková dávka - Neposkytování dávek do zahraničí“)
   2011/C 186/09
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Upper Tribunal

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor

      Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Upper Tribunal — Výklad čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2, Zvl. vyd. 05/01, s. 35) ve znění platném před 5. květnem 2005 — Příspěvek na živobytí pro zdravotně postižené, který se skládá jednak ze složky „péče“ přiznávané osobám, které potřebují osobní pomoc, a jednak ze složky „pohyblivost“ určené osobám, které potřebují pomoc při pohybu („Disability living allowance“) — Možnost považovat pro účely použití nařízení složku „pohyblivost“ za samostatnou dávku — Kvalifikace uvedené dávky

      Výrok

               1)

               Článek 4 odst. 2a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 631/2004 ze dne 31. března 2004, jakož i nařízení č. 1408/71 v tomto posledně uvedeném znění pozměněném nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že složka „pohyblivost“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené („disability living allowance“) je zvláštní peněžitou nepříspěvkovou dávkou ve smyslu tohoto ustanovení uvedenou v příloze IIa těchto nařízení.

               2)

               Přezkum třetí otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 10a nařízení č. 1408/71 v kterémkoliv z jeho znění použitelných ve sporech v původním řízení z důvodu, že tento článek umožňuje podrobit přiznání složky „pohyblivost“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené podmínkám bydliště a pobytu ve Velké Británii.

      (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc F-37/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 5. září 2012 — Skovbjerg Gras v. Komise

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/33

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 5. září 2012 — Skovbjerg Gras v. Komise
   (Věc F-37/11) (1)

   2013/C 46/67
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 173, 11.6.2011, s. 16.


title: Věc C-322/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Krefeld – Německo) – Jaouad El Majdoub v. CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH „Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 23 — Dohoda o určení příslušnosti — Formální náležitosti — Sdělení elektronickými prostředky, které umožňuje trvalý záznam dohody — Pojem — Všeobecné obchodní podmínky, které lze konzultovat a vytisknout z odkazu, který umožní jejich zobrazení v novém okně — Vyjádření souhlasu ‚kliknutím‘“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/19

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Krefeld – Německo) – Jaouad El Majdoub v. CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH
   (Věc C-322/14) (1)

   („Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 23 - Dohoda o určení příslušnosti - Formální náležitosti - Sdělení elektronickými prostředky, které umožňuje trvalý záznam dohody - Pojem - Všeobecné obchodní podmínky, které lze konzultovat a vytisknout z odkazu, který umožní jejich zobrazení v novém okně - Vyjádření souhlasu ‚kliknutím‘“)
   (2015/C 236/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Krefeld

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jaouad El Majdoub

      Žalovaná: CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

      Výrok

   Článek 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že technika vyjádření souhlasu „kliknutím“ se všeobecnými podmínkami takové kupní smlouvy, o jakou se jedná v původním řízení a jež byla uzavřena elektronickou cestou, přičemž tyto podmínky obsahují dohodu o založení příslušnosti, je sdělením elektronickými prostředky, které umožňuje trvalý záznam dohody ve smyslu tohoto ustanovení, jestliže tato technika umožňuje tisk a uložení textu zmíněných podmínek před uzavřením smlouvy.

      (1)  Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


title: Věc T-144/13: Usnesení Tribunálu ze dne 1. dubna 2014 – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology v. Komise

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/52

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. dubna 2014 – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology v. Komise
   (Věc T-144/13) (1)

   2014/C 175/71
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.4.2013.