Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. února 1996. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. proti Johanně Lewark. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesarbeitsgericht - Německo. # Věc C-457/93.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. června 1987. # Komise Evropských společenství proti Italské republice. # Věc 118/85.


Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 11. září 2002. # Claude Willeme proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci. # Věc T-89/01.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. června 1982. # Antonia Camera, provdaná Caracciolo, proti Institut national d'assurance maladie-invalidité a Union nationale des mutualités socialistes. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Cour de cassation - Belgie. # Sociální zabezpečení migrujících pracovníků. # Věc 92/81.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. října 1998. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) a Raymond Escallier (C-194/97) proti Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal administratif - Lucemburské velkovévodství. # Svoboda usazování. # Spojené věci C-193/97 a C-194/97.


title: Rozsudek Tribunálu (první senát) ze dne 13. července 2011. # Unipetrol a.s. proti Evropské komisi. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Účast na kartelové dohodě - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty. # Věc T-45/07.

text:
      Věc T-45/07
      Unipetrol a.s.
      v.
      Evropská komise
      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Účast na kartelové dohodě – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty“
      Shrnutí rozsudku
      Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Důkazy, které musí být
            shromážděny
      (Článek 81 odst. 1 ES)
      Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je Komise povinna prokázat protiprávní jednání,
         která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících
         protiprávní jednání. Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání,
         uvedla přesné a shodující se důkazy.

      Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje
         protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise právně dostačujícím způsobem prokázala dotčené protiprávní
         jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti.

      Mimoto je běžné, že se činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, odehrávají tajně, schůzky se konají
         v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující
         protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat
         některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství
         shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat
         důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže.

      Jestliže skutečnosti uváděné Komisí, přestože mohou mít jistou důkazní hodnotu, nejsou s ohledem na protichůdné informace
         uvedené v rozhodnutí Komise, vztahující se zejména ke schůzkám uspořádaným v rámci kartelové dohody, a na pochybnosti, které
         musí být ku prospěchu dotyčného podniku, dostatečné pro odůvodnění konstatování, že se dotyčný podnik dopustil protiprávního
         jednání, je třeba rozhodnutí Komise zrušit.

       (viz body 48–49, 66, 68)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (prvního senátu)
      13. července 2011(*)

      „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Účast na kartelové dohodě – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty“
      Ve věci T‑45/07,
      Unipetrol a.s., se sídlem v Praze (Česká republika), zastoupená J. Matějčkem a I. Jandou, advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Evropské komisi, původně zastoupené M. Kellerbauerem, V. Bottkou a O. Weberem, dále M. Kellerbauerem, V. Bottkou a V. Di Buccim, jako zmocněnci,

      žalované,
      jejímž předmětem je návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006
         v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren‑butadienový kaučuk
         vyrobený emulzní polymerizací) v rozsahu, v jakém se týká společnosti Unipetrol a.s., nebo podpůrně k tomu, aby Tribunál vykonal
         svou pravomoc přezkumu v plné jurisdikci,

      TRIBUNÁL (první senát),
      ve složení F. Dehousse (zpravodaj), zastupující předseda, I. Wiszniewska-Białecka a N. Wahl, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Pocheć, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. října 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Komise Evropských společenství rozhodnutím K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 (věc COMP/F/38.638 – Butadienový
         kaučuk a styren‑butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací, dále jen „napadené rozhodnutí“), konstatovala, že několik
         podniků svou účastí na kartelové dohodě na trhu s výše uvedenými výrobky porušilo čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 Dohody o Evropském
         hospodářském prostoru (EHP).

      2        Napadené rozhodnutí je určeno následujícím podnikům:

      –        Bayer AG, se sídlem v Leverkusen (Německo);
      –        The Dow Chemical Company, se sídlem v Midlandu, Michigan (USA) (dále jen „Dow Chemical“);
      –        Dow Deutschland Inc., se sídlem ve Schwalbachu (Německo);
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (dříve Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), se sídlem ve Schwalbachu;
      –        Dow Europe, se sídlem v Horgen (Švýcarsko);
      –        Eni SpA, se sídlem v Římě (Itálie);
      –        Polimeri Europa SpA, se sídlem v Brindisi (Itálie) (dále jen „Polimeri“);
      –        Shell Petroleum NV, se sídlem v Haagu (Nizozemsko);
      –        Shell Nederland BV, se sídlem v Haagu;
      –        Shell Nederland Chemie BV, se sídlem v Rotterdamu (Nizozemsko);
      –        Unipetrol a.s., se sídlem v Praze (Česká republika);
      –        Kaučuk a.s., se sídlem v Kralupech nad Vltavou (Česká republika);
      –        Trade-Stomil sp. z o.o., se sídlem v Lodži (Polsko) (dále jen „Stomil“).
      3        Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe jsou přímo nebo nepřímo zcela kontrolovány společností Dow
         Chemical (dále společně jen „Dow“) (body 16 až 21 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      4        Aktivity Eni v oblasti dotčených výrobků zajišťovala původně EniChem Elastomeri Srl, kterou Eni nepřímo kontrolovala prostřednictvím
         své dceřiné společnosti EniChem SpA (dále jen „EniChem SpA“). Dne 1. listopadu 1997 se EniChem Elastomeri sloučila s EniChem
         SpA. Eni kontrolovala 99,97 % společnosti EniChem SpA. Dne 1. ledna 2002 převedla EniChem SpA svou strategickou chemickou
         výrobu (včetně aktivit souvisejících s butadienovým kaučukem a styren-butadienovým kaučukem vyráběným emulzní polymerizací)
         na svou dceřinou společnost Polimeri, ve které měla 100% podíl. Eni přímo a zcela kontroluje Polimeri od 21. října 2002. Od
         1. května 2003 změnila EniChem SpA firmu na Syndial SpA (body 26 až 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise v napadeném
         rozhodnutí používá označení „EniChem“ pro všechny společnosti vlastněné společností Eni (dále jen „EniChem“) (bod 36 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí).

      5        Shell Nederland Chemie je dceřiná společnost společnosti Shell Nederland, která je zcela kontrolována společností Shell Petroleum
         (body 38 až 40 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      6        Kaučuk vznikla v roce 1997 sloučením společností Kaučuk Group a. s. a Chemopetrol Group a. s. Dne 21. července 1997 přešel
         na Unipetrol veškerý obchodní majetek, práva a závazky sloučených podniků. Unipetrol vlastní 100 % akcií společnosti Kaučuk
         (body 45 a 46 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Podle napadeného rozhodnutí Tavorex s. r. o. (dále jen „Tavorex“), se sídlem
         v České republice, zastupovala Kaučuk (a jejího předchůdce Kaučuk Group) při vývozech od roku 1991 do 28. února 2003. Podle
         napadeného rozhodnutí dále Tavorex od roku 1996 zastupovala Kaučuk na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk
         (European Synthetic Rubber Association; bod 49 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      7        Podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala přibližně po dobu 30 let, nejméně do roku 2001, při vývozech polského výrobce
         Chemical Company Dwory S.A. (dále jen „Dwory“). Stále podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala Dwory v letech 1997 a 2000
         také na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (bod 51 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      8        Zjištěná doba trvání protiprávního jednání trvala od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002 (pro Bayer, Eni a Polimeri), od
         20. května 1996 do 31. května 1999 (pro Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie), od 1. července 1996 do
         28. listopadu 2002 (pro Dow Chemical), od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001 (pro Dow Deutschland), od 16. listopadu 1999
         do 28. listopadu 2002 (pro Unipetrol a Kaučuk), od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000 (pro Stomil), od 22. února 2001 do
         28. února 2002 (pro Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002 (pro Dow Europe) (body
         476 až 485 odůvodnění a článek 1 výroku napadeného rozhodnutí).

      9        Butadienový kaučuk (dále jen „BK“) a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací (dále jen „SBK“) jsou syntetické
         kaučuky používané převážně při výrobě pneumatik. Oba výrobky jsou vzájemně zastupitelné a nahradit je lze i jinými syntetickými
         kaučuky a přírodním kaučukem (body 3 až 6 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      10      Vedle výrobců uvedených v napadeném rozhodnutí prodávali na území EHP omezené množství BK a SBK i další výrobci z Asie a z východní
         Evropy. Kromě toho velkou část BK vyrábí přímo velcí výrobci pneumatik (bod 54 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      11      Dne 20. prosince 2002 Bayer navázala kontakt se službami Komise a vyjádřila přání spolupracovat na základě oznámení Komise
         o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen
         „oznámení o spolupráci“) ve věci BK a SBK. V souvislosti s SBK podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové
         dohody. Toto ústní prohlášení bylo zaznamenáno na magnetickou pásku (bod 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      12      Dne 14. ledna 2003 podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové dohody v oblasti BK. Toto ústní prohlášení
         bylo zaznamenáno na magnetickou pásku. Bayer poskytla také zápisy ze zasedání výboru pro BK Evropského sdružení pro syntetický
         kaučuk (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      13      Dne 5. února 2003 oznámila Komise společnosti Bayer rozhodnutí, kterým jí podmínečně prominula pokutu (bod 69 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      14      Dne 27. března 2003 provedla Komise šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení,
         kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v prostorách společnosti
         Dow Deutschland & Co. (bod 70 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      15      V období od září 2003 do července 2006 zaslala Komise podnikům uvedeným v napadeném rozhodnutí několik žádostí o informace
         podle článku 11 nařízení č. 17 a článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské
         soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (bod 71 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      16      Dne 16. října 2003 se Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. sešly se službami Komise a vyjádřily přání spolupracovat podle
         oznámení o spolupráci. Na setkání byly ústně vylíčeny aktivity kartelové dohody v souvislosti s BK a SBK. Tato ústní prezentace
         byla zaznamenána. Byl rovněž předán spis obsahující dokumentaci vztahující se ke kartelové dohodě (bod 72 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      17      Dne 4. března 2005 byla Dow Deutschland informována o záměru Komise snížit jí pokutu o 30 až 50 % (bod 73 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      18      Dne 7. června 2005 zahájila Komise řízení a zaslala společnosti Dwory a podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou
         společnosti Unipetrol, první oznámení námitek. První oznámení námitek bylo určeno i společnosti Tavorex, ale nebylo jí doručeno,
         neboť společnost byla od října 2004 v úpadku. Řízení vůči této společnosti proto bylo ukončeno (body 49 a 74 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      19      Dotyčné podniky podaly k prvnímu oznámení námitek písemná vyjádření (bod 75 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Měly rovněž
         přístup ke spisu ve formě kompaktního disku a v prostorách Komise jim byla zpřístupněna ústní prohlášení a související dokumenty
         (bod 76 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      20      Dne 3. listopadu 2005 požádala Manufacture française des pneumatiques Michelin (dále jen „Michelin“) o vstup do řízení jako
         vedlejší účastnice. Dne 13. ledna 2006 podala písemné stanovisko (bod 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      21      Dne 6. dubna 2006 přijala Komise druhé oznámení námitek, které zaslala podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí. Dotyčné
         podniky se k němu vyjádřily písemně (bod 84 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      22      Dne 12. května 2006 podala Michelin stížnost podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení
         řízení Komise podle článků 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81) (bod 85 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí).

      23      Dne 22. června 2006 se Michelin a podniky, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou společnosti Stomil, účastnily slyšení
         před Komisí (bod 86 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      24      S ohledem na nedostatek důkazů k prokázání účasti společnosti Dwory na kartelové dohodě se Komise rozhodla ukončit řízení
         vůči ní (bod 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise rozhodla o ukončení řízení i vůči společnosti Syndial (bod 89 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí).

      25      Původně sice byly používány dvě samostatné spisové značky (COMP/E-1/38.637 pro BK a COMP/E-1/38.638 pro SBK), Komise však
         od prvního oznámení námitek používá značku jedinou (COMP/F/38.638) (body 90 a 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      26      Dne 29. listopadu 2006 ukončila Komise správní řízení přijetím napadeného rozhodnutí.

      27      Podle článku 1 výroku napadeného rozhodnutí se tím, že se po uvedenou dobu účastnily jediné a trvající dohody, v jejímž rámci
         bylo dohodnuto stanovování cílových cen, rozdělení zákazníků dohodami o nezasahování a vyměňování citlivých informací týkajících
         se cen, soutěžitelů a zákazníků v odvětví BK a SBK, dopustily protiprávního jednání porušujícího článek 81 ES a článek 53 EHP
         následující podniky:

      a)      Bayer od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;
      b)      Dow Chemical od 1. července 1996 do 28. listopadu 2002; Dow Deutschland od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001; Dow Deutschland
         Anlagengesellschaft od 22. února 2001 do 28. února 2002; Dow Europe od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002;

      c)      Eni od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002; Polimeri od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;
      d)      Shell Petroleum od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland
         Chemie od 20. května 1996 do 31. května 1999;

      e)      Unipetrol od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002; Kaučuk od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002;
      f)      Stomil od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000.
      28      Na základě skutkových zjištění a právního posouzení provedeného v napadeném rozhodnutí uložila Komise dotyčným podnikům pokuty,
         jejichž výše byla vypočtena metodou uvedenou v Pokynech o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení
         č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“), jakož i v oznámení
         o spolupráci.

      29      V článku 2 výroku napadeného rozhodnutí se ukládají následující pokuty:

      a)       Bayer: 0 eur;
      b)      Dow Chemical: 64,575 milionů eur, z nichž:
      i)      60,27 milionů eur solidárně se společností Dow Deutschland;
      ii)      47,355 milionů eur solidárně se společnostmi Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;
      c)      ENI a Polimeri solidárně: 272,25 milionů eur;
      d)      Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárně: 160,875 milionů eur;
      e)      Unipetrol a Kaučuk solidárně: 17,55 milionů eur;
      f)      Stomil: 3,8 milionů eur.
      30      V článku 3 výroku napadeného rozhodnutí se podnikům uvedeným v článku 1 nařizuje, aby okamžitě ukončily protiprávní jednání
         uvedené v témž článku, pokud tak již neučinily, a aby neopakovaly žádné výše popsané jednání a zdržely se veškerého jednání
         s rovnocenným cílem či účinkem.

       Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
      31      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 16. února 2007 podala Unipetrol projednávanou žalobu.

      32      Rozhodnutím předsedy Tribunálu ze dne 2. dubna 2009 byl N. Wahl určen k doplnění senátu následkem překážky na straně jednoho
         z členů senátu.

      33      Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (první senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

      34      Tribunál v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu vyzval Komisi, aby mu
         zaslala určité dokumenty. Komise této výzvě ve stanovené lhůtě vyhověla.

      35      Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 20. října 2009.

      36      Unipetrol navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu nebo částečně alespoň v rozsahu, ve kterém se jí týká;
      –        podpůrně vykonal svou pravomoc přezkumu v plné jurisdikci;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      37      Komise navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil společnosti Unipetrol náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      38      Žaloba společnosti Unipetrol spočívá na sedmi žalobních důvodech. V rámci prvního žalobního důvodu Unipetrol tvrdí, že Komise
         zjevně nesprávně posoudila její čistě finanční účast ve společnosti Kaučuk. Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného
         posouzení samostatnosti jednání společnosti Kaučuk na trhu. V rámci třetího žalobního důvodu Unipetrol tvrdí, že došlo k nesprávnému
         dvojímu přičtení jednoho a téhož jednání. V rámci druhého žalobního důvodu Unipetrol uvádí, že podle ní neexistuje důkaz o účasti
         společnosti Tavorex na dohodách o stanovování cen a o rozdělení trhu. Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení
         Komise stran účasti Tavorex na kartelové dohodě ve srovnání s tím, jak rozhodla v případě společnosti Dwory. Šestý žalobní
         důvod vychází z nesprávného použití práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže na společnosti Tavorex a Unipetrol. Sedmý
         žalobní důvod vychází s nezohlednění nedbalosti, k níž mělo dojít ze strany společnosti Unipetrol.

      39      Je třeba se nejprve zabývat čtvrtým žalobním důvodem společnosti Unipetrol.

       Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z neexistence důkazu o účasti společnosti Tavorex na dohodách o stanovování cen
            a o rozdělení trhu
       Argumenty účastnic řízení
      –       Argument společnosti Unipetrol
      40      Unipetrol úvodem připomíná judikaturu k důkaznímu břemenu Komise. Zvláště se pak domnívá, že s podáními podniků vypracovanými
         s externími poradci v rámci oznámení o spolupráci je třeba zacházet obezřetně.

      41      Dále Unipetrol poukazuje zaprvé v zásadě na to, že napadené rozhodnutí obsahuje jen málo konkrétních informací týkajících
         se účasti společnosti Tavorex na kartelové dohodě. Unipetrol konkrétně cituje body 125, 141, 155 až 159 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí a shledává, že prohlášení v nich obsažená jsou vágní. Jsou navíc v rozporu se skutkovým stavem.

      42      Zadruhé Unipetrol odmítá, že by se pan T. (Tavorex) přímo podílel na kartelové dohodě ve dnech 15. a 16. listopadu 1999. Zejména
         zpochybňuje přesnost čísel, která se jí týkají a která jsou zachycena v rukou psaných poznámkách pana N. (Dow), i skutečností
         uvedených v prohlášení společnosti Dow. Unipetrol v této souvislosti předložila tabulku a zdůrazňuje zejména to, že hodnoty
         prodeje dosažené ve vztahu ke dvěma společnostem, Bridgestone a Michelin, v letech 1999 a 2000 jsou v rozporu se skutečností.
         Významné odchylky údajně existují i ve vztahu k dalším zákazníkům. Unipetrol proto dospěla k názoru, že tyto poznámky pravděpodobně
         odrážejí spíš odhady pana N. Unipetrol dále podotýká, že důkazy založené do spisu prokazují na rozdíl od toho, co tvrdí Dow,
         že dne 16. listopadu 1999 se neuskutečnila žádná neoficiální schůzka. Konkrétněji Unipetrol uvádí, že pan P. (Bayer) opustil
         Frankfurt (Německo) dne 16. listopadu 1999 v 16 hodin. Unipetrol předpokládá, že kdyby se nějaká neoficiální schůzka konala,
         byla by proběhla dne 15. listopadu 1999 večer. Z žádného dokumentu nelze prokázat, že by byl pan T. v dané chvíli přítomen.
         Pan T. se účastnil jen oficiálního zasedání dne 16. listopadu 1999.

      43      Zatřetí Unipetrol tvrdí, že neexistuje žádný důkaz o jediném a pokračujícím protiprávním jednání od 15. a 16. listopadu 1999,
         který by se na ni vztahoval. Unipetrol uvádí, že Komise klade důraz na tři schůzky, k nimž mělo dojít v roce 2000, dvě schůzky
         v roce 2001 a dvě schůzky v roce 2002. V souvislosti se schůzkami konanými ve dnech 31. srpna a 1. září 2000 v Praze, 30. listopadu
         a 1. prosince 2000 ve Frankfurtu, 30. a 31. srpna 2001 ve Frankfurtu a 26. a 27. listopadu 2001 v Hamburku (Německo) ovšem
         Komise Tavorex nezmiňuje. V souvislosti se schůzkou konanou ve dnech 2. a 3. září 2002 v Praze Unipetrol poukazuje na to,
         že Komise navzdory tomu, že se Dwory této schůzky účastnila, nekonstatovala účast společnosti Dwory na jediném a pokračujícím
         protiprávním jednání (poznámka pod čarou 161 napadeného rozhodnutí). Unipetrol má za to, že Komise měla dospět ke stejnému
         závěru i v jejím případě. Kromě toho jsou odpovědi zaměstnanců společnosti Dow vágní a nejednoznačné. Pokud jde konečně o schůzku
         konanou ve dnech 28. a 29. listopadu 2002 v Londýně (Spojené království), nedošlo na ní k žádné protiprávní debatě. Unipetrol
         z toho dovozuje, že Komisi se nepodařilo v souvislosti se společností Tavorex prokázat jediné a pokračující protiprávní jednání
         v době od listopadu 1999 do listopadu 2002. Důkazy jsou příliš slabé na to, aby bylo možno prokázat odpovědnost společnosti
         Tavorex, potažmo společností Kaučuk a Unipetrol.

      –       Argumenty Komise
      44      Komise úvodem předkládá vlastní výklad důkazního břemene, které nese, z pohledu judikatury a dospívá k závěru, že v projednávaném
         případě všechny důkazy jako celek přesvědčivě prokazují účast společnosti Tavorex/Kaučuk, potažmo Unipetrol, na kartelové
         dohodě po dobu uvedenou v napadeném rozhodnutí. Komise zdůrazňuje zejména to, že prohlášení podniků učiněná v rámci oznámení
         o spolupráci představují důkazy.

      45      Dále Komise zaprvé odkazuje na informace ze spisu, které podle jejího názoru prokazují účast společnosti Tavorex na dotčeném
         protiprávním jednání. Komise konkrétně poukazuje na schůzky kartelové dohody ve vztahu ke společnosti Kaučuk a na schůzku
         konanou ve dnech 2. a 3. září 1999 v Richmondu nad Temží (Spojené království). Kromě odmítavých prohlášení společnosti Kaučuk/Unipetrol
         neexistuje žádný důkaz toho, že by se tyto společnosti kartelové dohody neúčastnily. Navíc neexistuje nic, co by prokazovalo,
         že Tavorex kartelovou dohodu opustila. Unipetrol nepopírá, že pan T. byl přítomen na všech odvětvových zasedáních v letech
         1999 až 2002. Schůzky kartelové dohody se podle Komise konaly vedle oficiálních zasedání. Konkrétně Komise odmítá argumenty
         společnosti Unipetrol k bodům 125, 141 a 155 až 159 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

      46      Zadruhé Komise v souvislosti s přímou účastí pana T. (Tavorex) na neoficiální schůzce konané ve dnech 15. a 16. listopadu
         1999 zdůrazňuje, že Unipetrol ve svých odpovědích na první a druhé oznámení námitek nezpochybnila místo, kde se nacházel pan T.
         Podle Komise Unipetrol nikdy netvrdila, že by pan T. nemohl být přítomen na této schůzce popsané v napadeném rozhodnutí. Argumenty,
         které Unipetrol uvádí před Tribunálem, jsou v tomto ohledu nepřípustné (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 8. března 2007,
         France Télécom v. Komise, T‑339/04, Sb. rozh. s. II‑521). Ve věci samé Komise připouští, že prohlášení společnosti Dow o datu
         neoficiální schůzky (která se dle Dow konala 16. listopadu 1999 večer) podle všeho nejsou přesná. Ze spisové dokumentace však
         plyne, že neoficiální schůzka proběhla v noci z 15. na 16. listopadu 1999. Komise také zdůrazňuje, že je velmi pravděpodobné,
         že pan T. byl ve Frankfurtu v předvečer 16. listopadu 1999, neboť z Prahy vždy přijížděl svým soukromým vozidlem. Komise dále
         tvrdí, že přítomnost pana T. na schůzce prokazuje i řada dalších důkazů, přestože na vyúčtování výdajů pana P. (Bayer) není
         pan T. mezi účastníky uveden. Komise rovněž podotýká, že Dow uvádí pana T. mezi účastníky této schůzky. Dow, jejíž slova potvrdila
         i Bayer, také prohlásila, že se všichni účastníci, včetně pana T., dohodli na cenách a uvedli určitá čísla. Rukou psané poznámky
         pana N. (Dow) obsahují předmětná čísla v oddíle „KRA“ (pro „Kralupy“, kde je umístěna výroba společnosti Kaučuk). Pan N. i Dow
         potvrdili, že „KRA“ znamená „Kralupy, označení pro Kaučuk“.

      47      Zatřetí, k popření existence jediného a pokračujícího protiprávního jednání ze strany společnosti Unipetrol Komise uvádí,
         že v případě schůzky konané ve dnech 31. srpna a 1. září 2000 v Praze nepřičetla Komise společnosti Kaučuk dohodu, ke které
         došlo v rámci kartelové dohody při této příležitosti, nýbrž v napadeném rozhodnutí konstatovala, že Dow si vyměňovala informace
         o cenách týkající se mimo jiné společnosti Kaučuk. Pokud jde o schůzku konanou ve dnech 30. listopadu a 1. prosince 2000 ve
         Frankfurtu, nebyla Kaučuk v prohlášení společnosti Bayer přímo označena jako účastnice. Kartelová dohoda nicméně pokračovala.
         U schůzky konané ve dnech 30. a 31. srpna 2001 ve Frankfurtu Komise uznává, že společnosti Kaučuk nelze přímo vytýkat účast
         na této schůzce, nicméně zdůrazňuje, že tato výtka je prohlášením společnosti Dow posílena a že Kaučuk byla nepopíratelně
         přítomna na oficiálním zasedání. Co se týče schůzky konané ve dnech 26. a 27. listopadu 2001 v Hamburku, ze zpráv elektronické
         pošty paní I. (Dow) plyne, že kartelová dohoda v obecné rovině nadále trvala. V souvislosti se schůzkou konanou v Praze ve
         dnech 2. a 3. září 2002 Komise podotýká, že všechny osoby odpovědné za SBK u společnosti Bayer přímo a jednomyslně potvrzují,
         že pan T. (Tavorex) se podílel na dohodě o cenách. Svědectví Bayer (pana P.) se opírá zejména o zprávu interní elektronické
         pošty označenou v napadeném rozhodnutí za důkaz. Pokud jde o schůzku konanou ve dnech 28. a 29. listopadu 2002 v Londýně,
         Komise vykládá prohlášení pana P. tak, že se vztahuje i na pana T. Nakonec uvádí, že nic nenasvědčuje tomu, že by se Kaučuk/Tavorex
         jednoznačně distancovala od kartelové dohody.

       Závěry Tribunálu
      48      Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je nutno připomenout, že Komise je povinna
         prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci
         skutečností zakládajících protiprávní jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise,
         C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, bod 58, a ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125,
         bod 86). Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla
         přesné a shodující se důkazy (viz rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707,
         bod 43 a citovaná judikatura). Taktéž je třeba připomenout, že k tomu, aby existovala dohoda ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES,
         postačuje, aby dotčené podniky vyjádřily svou společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem (rozsudky Soudního dvora ze
         dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 112, a ze dne 29. října 1980, van Landewyck
         a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, Recueil, s. 3125, bod 86; rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 1991, Hercules
         Chemicals v. Komise, T‑7/89, Recueil, s. II‑1711, bod 256). Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu
         podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise
         právně dostačujícím způsobem prokázala dotčené protiprávní jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti (rozsudek
         Tribunálu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, bod 215).

      49      Mimoto je běžné, že činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, se odehrávají tajně, schůzky se konají
         v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující
         protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat
         některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství
         shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat
         důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise,
         C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 55 až 57, a ze dne 25. ledna
         2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Sb. rozh. s. I‑729, bod 51).

      50      V projednávaném případě popírá Unipetrol v souvislosti se schůzkami kartelové dohody (oddíl 4.3 napadeného rozhodnutí) účast
         pana T. (Tavorex) na protiprávní dohodě, ke které došlo ve dnech 15. a 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu. Unipetrol dále zpochybňuje
         konstatování Komise, že se dopouštěla protiprávního jednání v období od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002.

      51      Úvodem je třeba odmítnout argumenty, které uvádí Komise ke schůzce konané ve dnech 2. a 3. září 1999 v Richmondu nad Temží
         (body 189 až 193 odůvodnění napadeného rozhodnutí), neboť tato schůzka nespadá do období, kdy se Unipetrol podle Komise dopouštěla
         protiprávního jednání.

      52      Komise v případě schůzky konané ve dnech 15. a 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu shledala, že schůzka kartelové dohody proběhla
         vedle oficiálního zasedání Evropského sdružení pro syntetický kaučuk „večer a v noci 16. listopadu 1999“ (bod 212 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí). Této protiprávní schůzky se měli zúčastnit panové P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem)
         a T. (Tavorex). Dotyčné osoby se údajně nejprve setkaly u hotelového baru a posléze si pronajaly zasedací místnost (bod 202
         odůvodnění napadeného rozhodnutí).

      53      V tomto ohledu ze spisové dokumentace zaprvé plyne, jak tvrdí Unipetrol, že pan P. (Bayer) se večer 16. listopadu 1999 nenacházel
         ve Frankfurtu. Komise tuto skutečnost uznává.

      54      Zadruhé je třeba poukázat na to, že napadené rozhodnutí obsahuje několik protichůdných informací stran přesného okamžiku,
         kdy dotčená protiprávní schůzka měla proběhnout. Komise například v bodě 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí s oporou v prohlášení
         společnosti Dow odkazuje na „večer a […] no[c] 16. listopadu 1999“. V bodě 297 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvádí,
         že dotčená protiprávní schůzka proběhla „v noci z 15. na 16. listopadu 1999“. V oddíle 4.3.8 napadeného rozhodnutí se pak
         uvádí 15. i 16. listopad 1999. Konečně ve výroku napadeného rozhodnutí je jako datum zahájení protiprávního jednání ze strany
         společnosti Unipetrol uveden 16. listopad 1999.

      55      Zatřetí některé skutkové okolnosti vyvolávají rozpory i ohledně domnělého data konání dotčené protiprávní schůzky a ohledně
         dalších možných vysvětlení ze strany Komise. Například na vyúčtování pana P. (Bayer), které se týká mimo jiné platby na hotelovém
         baru ve výši 84,50 německých marek (DEM), je uvedeno datum 15. listopadu 1999. Naproti tomu platba za pronájem zasedací místnosti
         ve výši 436 DEM byla zaznamenána dne 16. listopadu 1999. Na rukou psaných poznámkách pana N. (Dow) je uvedeno jen datum 16. listopadu
         1999. Konečně v prohlášení společnosti Dow, převzatém do bodu 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí, se uvádí, že protiprávní
         schůzka se konala po oficiálním zasedání Evropského sdružení pro syntetický kaučuk, které proběhlo v dopoledních hodinách
         dne 16. listopadu.

      56      Začtvrté, jak ve svých písemnostech uvádí Unipetrol, Komise nezpochybňuje, že pan T. (Tavorex) jezdil na zasedání Evropského
         sdružení pro syntetický kaučuk autem (s výjimkou zasedání konaných ve Spojeném království) a že cesta z Prahy do Frankfurtu
         trvá přibližně pět hodin. Za těchto okolností je možné, i když tato domněnka předpokládá vyvinutí značného úsilí, že pan T.
         přijel přímo do Frankfurtu ráno 16. listopadu 1999. V každém případě ve spise není nic, co by tuto domněnku vyvracelo. K argumentu
         Komise, že tvrzení společnosti Unipetrol popírající přítomnost pana T. ve Frankfurtu večer 15. listopadu je nepřípustné, postačí
         podotknout, že Unipetrol jen popírá hypotézu – která je z pohledu bodu 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí nová – že protiprávní
         schůzka se mohla konat již 15. listopadu 1999 večer. Argumenty Komise proto nelze přijmout.

      57      Zapáté v prohlášení společnosti Dow převzatém do bodu 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí je uvedeno, že se pánové P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex) setkali u hotelového baru a posléze si pronajali zasedací místnost.
         Ve vyúčtování stravovacích služeb pana P. není pan T. uveden jako účastník setkání u hotelového baru.

      58      Pokud jde zašesté o rukou psané poznámky pana N. (Dow), není sporu o tom, že Komise nevyvodila odpovědnost společnosti Unipetrol
         v souvislosti s kartelovou dohodou o BK. Část poznámek pana N. týkající se BK tudíž nemůže sloužit jako důkaz proti společnosti
         Unipetrol. K části poznámek pana N. týkající se SBK je třeba podotknout, že vedle účastníků kartelové dohody jsou v ní jako
         dodavatelé některých zákazníků uvedeni i jiní výrobci, kteří se kartelové dohody neúčastnili. Za těchto konkrétních okolností
         nelze vyloučit, že k odhadům dodávek došlo jen mezi některými výrobci, a zejména vzhledem k rozporům ohledně domnělého data
         konání dotčené protiprávní schůzky nelze s jistotou zjistit, zda Unipetrol (prostřednictvím společnosti Tavorex) mezi ně patřila.

      59      Tribunál má s ohledem na kombinaci všech těchto konkrétních okolností projednávaného případu za to, že existují pochybnosti
         stran účasti pana T. (Tavorex) na protiprávní schůzce konané ve Frankfurtu ve dnech 15. a 16. listopadu 1999. Tato pochybnost
         musí být ku prospěchu společnosti Unipetrol.

      60      Pokud jde o schůzky konané po listopadu 1999, nelze s jistotou zjistit, zda se Tavorex přímo účastnila některé ze schůzek
         kartelové dohody.

      61      Komise zejména neuvádí Tavorex mezi podniky, které uzavřely dohodu na schůzce konané ve dnech 31. srpna a 1. září 2000 v Praze
         (bod 221 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V souvislosti se schůzkou konanou ve dnech 30. listopadu a 1. prosince 2000 ve
         Frankfurtu (body 222 až 225 odůvodnění napadeného rozhodnutí) existují pochybnosti, zda dotčená dohoda mohla být uzavřena
         se společností Tavorex ve vozidle pana W. (Bayer), a to zejména s ohledem na skutečnost, kterou Komise nezpochybňuje, že pan T.
         (Tavorex) jezdil na zasedání konaná ve Frankfurtu svým osobním vozidlem. Pokud jde o schůzku konanou rovněž ve Frankfurtu
         ve dnech 30. a 31. srpna 2001 (body 226 až 230 odůvodnění napadeného rozhodnutí), společnosti Tavorex ani Unipetrol nejsou
         v prohlášeních podniků převzatých do napadeného rozhodnutí výslovně uvedeny. V případě schůzky konané ve dnech 26. a 27. listopadu
         2001 (body 231 až 237 odůvodnění napadeného rozhodnutí) Komise nekonstatovala existenci konkrétní dohody, ale jen shledala,
         že až do té doby dotčené dohody přetrvaly.

      62      Co se týče schůzky konané ve dnech 2. a 3. září 2002 v Praze (body 238 až 245 odůvodnění napadeného rozhodnutí), se zdá, že
         informace předložené Komisí podle všeho prima vista prokazují, že došlo k uzavření protiprávních dohod. Existuje však pochybnost, zda se pan T. (Tavorex) této protiprávní schůzky
         účastnil. Komise totiž opřela svůj závěr zejména o prohlášení společnosti Bayer, převzaté do bodu 240 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí, které spočívá mimo jiné na výpovědi pana P., jenž uvedl, že se pan T. dotčené protiprávní schůzky přímo účastnil.
         Bayer ovšem v prohlášení převzatém do bodu 156 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které se rovněž opírá o výpověď pana P.,
         uvedla, že pan T. se účastnil neoficiálních schůzek konaných vedle oficiálních zasedání v období od listopadu 1996 do „konce
         roku 1999“. Tato dvě prohlášení společnosti Bayer jsou tudíž do určité míry v rozporu. Z tohoto rozporu pak vyvstává jistá
         pochybnost o skutečné účasti pana T. na protiprávní schůzce konané ve dnech 2. a 3. září 2002 v Praze. Tato pochybnost musí
         být ku prospěchu společnosti Unipetrol.

      63      Konečně, pokud jde o schůzku konanou ve dnech 28. a 29. listopadu 2002 v Londýně, Komise nekonstatovala, že by v uvedených
         datech došlo k uzavření protiprávní dohody mezi dotyčnými podniky.

      64      Tribunál má s ohledem na kombinaci všech těchto konkrétních okolností projednávaného případu za to, že skutečnosti uvedené
         v té části napadeného rozhodnutí, která se týká schůzek kartelové dohody, nepostačují v případě společnosti Tavorex (potažmo
         Unipetrol) k učinění závěru, že se tento podnik podílel na dotčených protiprávních dohodách.

      65      Skutečnosti uvedené v části napadeného rozhodnutí popisující kartelovou dohodu (oddíl 4.2 napadeného rozhodnutí) nejsou s to
         tento závěr vyvrátit.

      66      V této souvislosti má Tribunál za to, že i přesto, že některé skutečnosti uvedené v oddíle 4.2 napadeného rozhodnutí, zejména
         všeobecné prohlášení společnosti Bayer citované v bodě 156 odůvodnění napadeného rozhodnutí, mohou mít jistou důkazní hodnotu,
         nejsou s ohledem na výše uvedené konkrétní informace vztahující se ke schůzkám kartelové dohody a na pochybnosti, které musí
         být ku prospěchu žalobkyně, dostatečné pro konstatování, že se Unipetrol dopustila protiprávního jednání.

      67      Tribunál má s ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti při jejich celkovém posouzení za to, že se Komise tím, že konstatovala
         účast společnosti Tavorex (potažmo společnosti Unipetrol) na kartelové dohodě, dopustila pochybení.

      68      V důsledku toho je třeba zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společnosti Unipetrol, aniž je třeba se zabývat
         ostatními žalobními důvody uváděnými na podporu žaloby, zejména otázkou vztahů mezi pachateli a prostředníky při protiprávním
         jednání porušujícím pravidla hospodářské soutěže.

       K nákladům řízení
      69      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost Unipetrol požadovala náhradu nákladů
         řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (první senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Komise K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody
            o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren‑butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací), se v rozsahu, ve
            kterém se týká společnosti Unipetrol a.s., zrušuje.
      2)      Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

               Wahl

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 13. července 2011.
      Podpisy.
      * 	Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. listopadu 2007.#Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH proti Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz - Rakousko.#Nepřímé daně - Kapitálové vklady - Přenesení sídla společnosti - Zrušení daně z kapitálu vybrané od společnosti.#Věc C-251/06.

text:
      Věc C-251/06
      Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH
      v.
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz)
      „Nepřímé daně – Kapitálové vklady – Přenesení sídla společnosti – Zrušení daně z kapitálu vybrané od společnosti“
      Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 21. června 2007
      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. listopadu 2007
      Shrnutí rozsudku
      Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Nepřímé daně z kapitálových vkladů – Daň z kapitálu vybraná od kapitálové
            společnosti
      (Směrnice Rady 69/335, čl. 3 odst. 1 písm. a), čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) a čl. 7 odst. 2)
      Článek 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice 69/335 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice 85/303
         a Aktu o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách
         smluv, na nichž se zakládá Evropská unie, musí být vykládán v tom smyslu, že upuštění členského státu od vybírání daně z kapitálu
         není překážkou pro to, aby společnost, která patří do některé z kategorií uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) této směrnice,
         byla při přenesení sídla skutečného vedení z tohoto členského státu do jiného členského státu, ve kterém je tato daň ještě
         vybírána, pro účely ukládání daně z kapitálu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice považována za kapitálovou společnost.

      Článek 3 odst. 1 směrnice 69/335 totiž kogentně a jednotně pro všechny členské státy stanoví, které společnosti je nutno považovat
         za kapitálové společnosti ve smyslu této směrnice. V důsledku toho, má-li společnost některou z právních forem uvedených ve
         zmíněném čl. 3 odst. 1, musí být považována za kapitálovou společnost ve smyslu směrnice 69/335, a při přenesení sídla svého
         skutečného vedení z jednoho členského státu do jiného proto nemůže podléhat dani z kapitálu s odůvodněním, že v členském státě
         původu není považována za kapitálovou společnost. Skutečnost, že členský stát využil oprávnění stanovené v čl. 7 odst. 2 a
         zrušil daň z kapitálu, proto neznamená, že při přenesení sídla skutečného vedení kapitálové společnosti z tohoto členského
         státu do jiného členského státu tento posledně uvedený stát automaticky může zatížit tuto operaci zmíněnou daní.

      Nicméně tento výklad nesmí vést k vytváření příznivých podmínek pro chování, které je charakteristické realizací vykonstruovaných
         operací výhradně za účelem získání daňové výhody. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda okolnosti věci v původním
         řízení vykazují objektivní znaky takovéto zneužívající praktiky.

      (viz body 21, 28–29, 35, 45–47 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      8. listopadu 2007(*)

      „Nepřímé daně – Kapitálové vklady – Přenesení sídla společnosti – Zrušení daně z kapitálu vybrané od společnosti“
      Ve věci C‑251/06,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Unabhängiger Finanzsenat,
         Außenstelle Linz (Rakousko) ze dne 31. května 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 6. června 2006, v řízení

      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      proti
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta (zpravodajkyně), E. Juhász a T. von Danwitz, soudci,
      generální advokát: M. Poiares Maduro,
      vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 29. března 2007,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH J. Wiedlroitherem a G. Aignerem, Rechtsanwälte,
      –       za rakouskou vládu C. Pesendorfer, jakož i G. Glegou a J. Bauerem, jako zmocněnci,
      –       za řeckou vládu I. Pouli a M. Tassopoulou, jako zmocněnkyněmi,
      –       za španělskou vládu M. Muñoz Pérezem, jako zmocněncem,
      –       za polskou vládu E. Ośniecka-Tamecka, jako zmocněnkyní,
      –       za Komisi Evropských společenství M. Afonso a W. Möllsem, jako zmocněnci
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 21. června 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b), jakož i čl. 7 odst. 2 směrnice
         Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01,
         s. 11), ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985 (Úř. věst. L 156, s. 23; Zvl. vyd. 09/01, s. 122) a Aktu
         o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv,
         na nichž se zakládá Evropská unie (Úř. věst. 1994 C 241, s. 21 a Úř. věst. 1995 L 1, s. 1, dále jen „směrnice 69/335“).

      2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH (dále jen „ING. AUER – Die Bausoftware“)
         a Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (finanční úřad Freistadt Rohrbach Urfahr) ve věci výzvy posledně uvedeného k zaplacení
         daně z kapitálu ve výši 104 680,20 eur.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3       Článek 2 odst. 1 a 2 směrnice 69/335 stanoví:
      „1.      Operace, jež jsou předmětem daně z kapitálu, jsou zdanitelné výlučně v členském státě, v němž se nachází sídlo skutečného
         vedení kapitálové společnosti v době, kdy jsou operace uskutečňovány.

      2.      Nalézá-li se sídlo skutečného vedení kapitálové společnosti ve třetí zemí a její statutární sídlo v některém členském státě,
         jsou operace, jež jsou předmětem daně z kapitálu, zdanitelné v členském státě, v němž se nachází statutární sídlo.“

      4       Článek 3 směrnice 69/335 stanoví:
      „1.       Kapitálovou společností se pro účely této směrnice rozumějí:
      a)      společnosti podle belgického, dánského, německého, španělského, francouzského, řeckého, italského, irského, lucemburského,
         nizozemského, portugalského [práva] a podle práva Spojeného království nazvané takto:

      […]
      –       société de personnes à responsabilité limitée/ personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter
         Haftung, sociedad de responsabilidad limitada, société à responsabilité limitée, Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης, società a responsabilità
         limitata, société à responsabilité limitée, sociedade por quotas;

                        společnosti podle rakouského práva nazvané:
      –       Aktiengesellschaft,
      –       Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
      […]
      2.       Pro účely této směrnice se za kapitálovou společnost považuje každá další společnost, sdružení nebo právnická osoba založená
         za účelem zisku. Členské státy ji však pro účely ukládání daně z kapitálu nemusí za kapitálovou společnost považovat.“

      5       Článek 4 odst. 1 a 3 směrnice 69/335 uvádí:
      „1.      Předmětem daně z kapitálu jsou tyto operace:
      a)      založení kapitálové společnosti;
      […]
      c)       zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu;
      […]
      g)      přenesení sídla skutečného vedení společnosti, sdružení nebo právnické osoby, která je v některém členském státě pro účely
         ukládání daně z kapitálu [považována] za kapitálovou společnost, do tohoto členského státu z členského státu, ve kterém není
         za kapitálovou společnost považována;

      […]
      3.      Založením ve smyslu odst. 1 písm. a) se nerozumí žádná změna zakládací listiny či stanov společnosti, zejména:
      […]
      b)      přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla společnosti, sdružení nebo právnické osoby z jednoho členského státu
         do druhého, je-li v obou považována za kapitálovou společnost pro účely ukládání daně z kapitálu,

      [...]“
      6       Článek 7 odst. 1 a 2 směrnice 69/335 stanoví:
      „1.      Členské státy osvobodí od daně z kapitálu operace, které nejsou uvedeny v článku 9 a které byly k 1. červenci 1984 od daně
         osvobozeny nebo zdaňovány sazbou nejvýše 0,50 %.

      […]
      2.      Členské státy mohou všechny operace neuvedené v odstavci 1 buď osvobodit od daně z kapitálu, nebo je zdanit jednotnou sazbou
         nejvýše 1 %.“

       Vnitrostátní práva
       Rakouské právo
      7       Právním základem pro vybírání daně z kapitálu v Rakousku je část I zákona o dani z pohybu kapitálu (Kapitalverkehrsteuergesetz),
         ze dne 16. října 1934 (deutsches RGBl. I. S 1058/1934), ve znění zákona ze dne 12. ledna 1999 (BGBl. I, 28/1999, dále jen
         „KVG“).

      8       Podle § 2 KVG:
      „Dani z kapitálu podléhá:
      [...]
      5.      přenesení vedení nebo statutárního sídla zahraniční kapitálové společnosti do tuzemska, pokud se kapitálová společnost tímto
         přenesením stane tuzemskou. Toto neplatí, pokud kapitálová společnost byla před přenesením vedení nebo statutárního sídla
         v jiném členském státě Evropské unie považována pro účely výběru daně z kapitálu za kapitálovou společnost;

      [...]“
      9       Ustanovení § 4 odst. 1 a 2 KVG vyjmenovává kapitálové společnosti a společnosti, které jsou pro účely výběru daně z kapitálu
         považovány za kapitálové společnosti. Kapitálovými společnostmi jsou podle § 4 odst. 1 bodu 2 KVG zejména společnosti s ručením
         omezeným („Gesellschaften mit beschränkter Haftung“).

       Německé právo
      10     Ustanovení § 4 odst. 1 bodu 2 zákona o zlepšení rámcových podmínek finančních trhů (zákon o podpoře finančních trhů) [Gesetz
         zur Verbesserung der Rahmenbedingungen der Finanzmärkte (Finanzmarktbeförderungsgesetz)] ze dne 22. února 1990 (BGBl. 1990
         I, s. 266) zrušilo zákon o dani z pohybu kapitálu (Kapitalverkehrsteuergesetz), ze dne 17. listopadu 1972 (BGBl. 1972 I, s. 2130),
         a tím s účinností k 1. lednu 1992 daň z kapitálu.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      11     Dne 9. září 1999 byla společnost, o jejímž založení bylo provedeno prohlášení dne 28. června 1999, zapsána do obchodního rejstříku
         Rakouské republiky pod názvem „Bausoftware GmbH“ (dále jen „Bausoftware“). Jejím jediným společníkem byla Nemetschek AG (dále
         jen „Nemetschek“), společnost podle německého práva. Sídlo skutečného vedení společnosti Bausoftware bylo v Německu.

      12     Dne 16. září 1999 společnost Nemetschek převedla společnosti Bausoftware platbu ve výši 102 milionů ATS. Na základě smlouvy
         o vkladu ze dne 22. září 1999 byl podnik nezapsaného samostatného podnikatele „Ing. Auer ‚Die Bausoftware‘ “ se sídlem v Mondsee
         (Rakouská republika) vložen do Bausoftware.

      13     Tento vklad byl schválen na valné hromadě Bausoftware, která se konala stejného dne.
      14     Na této valné hromadě byl pan Auer, který měl bydliště v Rakousku, jmenován dalším jednatelem Bausoftware a bylo mu uděleno
         zvláštní právo vést obchodní společnost. Nakonec byla společnost přejmenována na ING. Auer – Die Bausoftware.

      15     Po ukončení kontroly provedené u této společnosti Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr uložil podle ustanovení KVG rozhodnutím
         ze dne 6. června 2005 této společnosti zaplacení daně z kapitálu ve výši 104 680,20 eur, což odpovídá 1 % hodnoty podílů této
         společnosti, z důvodu přenesení sídla skutečného vedení z Německa do Rakouska.

      16     Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (nezávislý finanční senát, pobočka v Linci), k němuž ING. AUER – Die Bausoftware
         podala odvolání proti tomuto rozhodnutí, se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      V případě, že je sídlo skutečného vedení společnosti, sdružení nebo právnické osoby přeneseno z členského státu, který zrušil
         daň z kapitálu před založením uvedené společnosti, sdružení nebo právnické osoby, do jiného členského státu, který k této
         rozhodné době ukládá daň z kapitálu, brání skutečnost, že prvně uvedený členský stát zrušením příslušného vnitrostátního právního
         základu upustil od ukládání daně z kapitálu, kvalifikování této společnosti, sdružení nebo právnické osoby jako kapitálové
         společnosti ,pro účely ukládání daně z kapitálu‘ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. g) […] a čl. 4 odst. 3 písm. b) [směrnice 69/335]?

      2)      Zakazuje čl. 7 odst. 2 [směrnice 69/335] členskému státu, do kterého kapitálová společnost přenáší sídlo skutečného vedení,
         ukládání daně z kapitálu na operace uvedené v čl. 4. odst. 1 písm. a) a g) této směrnice z důvodu přenesení sídla skutečného
         vedení, pokud se tyto operace uskutečnily v době, ve které měla kapitálová společnost sídlo skutečného vedení v členském státě,
         který před založením kapitálové společnosti zrušením příslušného vnitrostátního právního základu upustil od ukládání daně
         z kapitálu?“

       K předběžným otázkám
      17     Podstatou předběžných otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda upuštění členského státu od
         vybírání daně z kapitálu je překážku pro to, aby společnost při přenesení sídla skutečného vedení z tohoto členského státu
         do jiného členského státu, ve kterém je tato daň ještě vybírána, byla „pro účely ukládání daně z kapitálu“ ve smyslu čl. 4
         odst. 1 písm. g) směrnice 69/335 považována za kapitálovou společnost.

      18     Úvodem je třeba upřesnit, že otázka, zda zápis Bausoftware do obchodního rejstříku Rakouské republiky dne 9. září 1999 a zda
         platba ve výši 102 milionů ATS, kterou jí dne 16. září 1999 převedla společnost Nemetschek, mohou být kvalifikovány jako založení
         kapitálové společnosti nebo jako zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti a zda jako takové podle čl. 4 odst. 1
         písm. a) nebo c) směrnice 69/335 podléhají dani z kapitálu, není předmětem přezkumu Soudního dvora.

      19     Krom toho z ustálené judikatury vyplývá, že v rámci řízení upraveného v článku 234 ES založeného na jasné dělbě činností mezi
         vnitrostátními soudy a Soudním dvorem spadá posouzení skutkových okolností věci do pravomoci vnitrostátního soudu (rozsudky
         ze dne 15. listopadu 1979, Denkavit Futtermittel, 36/79, Recueil, s. 3439, bod 12, a ze dne 15. května 2003, RAR, C‑282/00,
         Recueil, s. I‑4741, bod 46). Přezkum Soudním dvorem je tedy založen na konstatování předkládajícího soudu, že skutkový stav,
         který je uveden v bodech 11 až 14 tohoto rozsudku, představuje přenesení sídla skutečného vedení z jednoho členského státu
         do druhého.

      20     Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že společnost, o kterou se jedná v původním řízení, je společností s ručením omezeným
         podle rakouského práva.

      21     Z čl. 3 odst. 1 směrnice 69/335, jehož znění je uvedeno v bodě 4 tohoto rozsudku vyplývá, že toto ustanovení kogentně a jednotně
         pro všechny členské státy stanoví, které společnosti jsou kapitálovými společnostmi ve smyslu směrnice 69/335.

      22     Krom toho čl. 4 odst. 1 této směrnice stanoví, které operace jsou předmětem daně z kapitálu.
      23     Pokud jde o přenesení sídla skutečného vedení, čl. 4 odst. 1 písm. g) směrnice 69/335 uvádí, že předmětem daně z kapitálu
         je zejména „přenesení sídla skutečného vedení společnosti, sdružení nebo právnické osoby, která je v některém členském státě
         pro účely ukládání daně z kapitálu [považována] za kapitálovou společnost, do tohoto členského státu z členského státu, ve
         kterém není za kapitálovou společnost považována“.

      24     Naopak podle čl. 4 odst. 3 písm. b) této směrnice „přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla společnosti,
         sdružení nebo právnické osoby z jednoho členského státu do druhého, je-li v obou považována za kapitálovou společnost pro
         účely ukládání daně z kapitálu“, není založením kapitálové společnosti ve smyslu odst. 1 písm. a) tohoto článku.

      25     Z toho plyne, že pro to, aby operace tohoto druhu mohla být předmětem daně z kapitálu v členském státě určení, dotčená společnost
         nesmí být v členském státě původu považována pro účely výběru této daně za kapitálovou společnost.

      26     Členské státy, které předložily Soudnímu dvoru svá vyjádření, tvrdí, že společnost, od které nebyla v členském státě původu
         vybrána daň z kapitálu z důvodu, že tento členský stát tuto daň zrušil, není v tomto členském státě pro účely ukládání daně
         z kapitálu považována za kapitálovou společnost, takže podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. g) směrnice 69/335 jsou splněny.

      27     S touto analýzou se však není možné ztotožnit, neboť jinak by byla upřednostněna kvalifikace kapitálové společnosti podle
         vnitrostátního práva před kvalifikací, která vyplývá ze směrnice 69/335.

      28     Jak bylo uvedeno v bodě 21 tohoto rozsudku, čl. 3 odst. 1 směrnice 69/335 totiž kogentně a jednotně pro všechny členské státy
         stanoví, které společnosti je nutno považovat za kapitálové společnosti ve smyslu této směrnice.

      29     V důsledku toho, má-li společnost některou z právních forem uvedených ve zmíněném čl. 3 odst. 1, musí být považována za kapitálovou
         společnost ve smyslu směrnice 69/335, a při přenesení sídla svého skutečného vedení z jednoho členského státu do jiného proto
         nemůže podléhat dani z kapitálu s odůvodněním, že v členském státě původu není považována za kapitálovou společnost.

      30     Je třeba dodat, že takovýto rozdíl v kvalifikaci, který vede k použití čl. 4 odst. 1 písm. g) směrnice 69/335, je naopak možný
         tehdy, jedná-li se o společnosti uvedené v čl. 3 odst. 2 této směrnice.

      31     Toto ustanovení, které stanoví, že „pro účely této směrnice [69/335], se za kapitálovou společnost považuje každá další společnost,
         sdružení nebo právnická osoba založená za účelem zisku“, totiž členským státům dovoluje nepovažovat pro účely ukládání daně
         z kapitálu takto naroveň postavené společnosti, sdružení nebo právnické osoby za kapitálovou společnost.

      32     Určitý prostor pro uvážení takto přiznaný členským státům, který, pokud jde o společnosti uvedené v odstavci 1 uvedeného článku,
         neexistuje, tedy může vést k tomu, že určitý subjekt bude v jednom členském státě kvalifikován jako kapitálová společnost,
         zatímco v jiném členském státě nikoliv. V případě takového rozdílu v kvalifikaci by přenesení sídla skutečného vedení dotyčné
         společnosti spadalo do rozsahu působnosti čl. 4 odst. 1 písm. g) směrnice 69/335.

      33     Soudní dvůr již navíc rozhodl, že upřednostnit kritérium podléhání dani v členském státě původu před kritériem kvalifikace
         jako kapitálové společnosti stanoveném v čl. 4 odst. 1 písm. g) směrnice 69/335 by bylo v rozporu s ustanoveními této směrnice,
         neboť by umožňovalo zdanění daní z kapitálu v případech, kdy to uvedená směrnice nestanoví (viz v tomto smyslu rozsudek ze
         dne 7. června 2007, Komise v. Řecko, C‑178/05, Sb. rozh. s. I‑4185, body 26 až 30).

      34     Krom toho z judikatury Soudního dvora vyplývá, že jestliže členské státy mohou v souladu s čl. 7 odst. 2 směrnice 69/335 osvobodit
         od daně z kapitálu vklady do společnosti, důsledkem tohoto osvobození nemůže být to, že zdanění uvedených vkladů je dovoleno
         jinému členskému státu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 12. ledna 2006, Senior Engineering Investments, C‑494/03, Sb. rozh.
         s. I‑525, bod 43).

      35     Skutečnost, že členský stát využil oprávnění stanovené v uvedeném čl. 7 odst. 2 a zrušil daň z kapitálu, proto neznamená,
         že při přenesení sídla skutečného vedení kapitálové společnosti z tohoto členského státu do jiného členského státu tento posledně
         uvedený stát automaticky může zatížit tuto operaci zmíněnou daní.

      36     Z výše uvedeného vyplývá, že čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. c) směrnice 69/335 musí být vykládán v tom smyslu, že
         upuštění členského státu od vybírání daně z kapitálu není překážkou pro to, aby společnost, která patří do některé z kategorií
         uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) této směrnice byla při přenesení sídla skutečného vedení z tohoto členského státu do jiného
         členského státu, ve kterém je tato daň ještě vybírána, pro účely ukládání daně z kapitálu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. g)
         uvedené směrnice považována za kapitálovou společnost.

      37     K tomuto výkladu je namístě dodat, že v průběhu řízení před Soudním dvorem byla vznesena otázka možných daňových úniků vyplývající
         ze zneužití ustanovení směrnice 69/335, které by bylo takto vykládáno.

      38     I  když po formální stránce předkládající soud omezil své otázky na výklad čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) a čl. 7
         odst. 2 směrnice 69/335, taková skutečnost Soudnímu dvoru nebrání, aby předkládajícímu soudu poskytl všechny prvky výkladu
         práva Společenství, které mohou být užitečné pro rozhodnutí ve věci, která mu byla předložena, bez ohledu na to, zda tento
         soud tento výklad ve svých otázkách zmínil (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. prosince 1990, SARPP, C‑241/89, Recueil,
         s. I‑4695, bod 8; ze dne 4. března 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Recueil, s. I‑1301, bod
         16, a ze dne 26. dubna 2007, Alevizos, C‑392/05, Sb. rozh. s. I‑3505, bod 64).

      39     Je tedy namístě přezkoumat, zda výklad čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice 69/335 uvedený v bodě 34 tohoto
         rozsudku může přispět ke zneužití práva Společenství za účelem obcházení takových ustanovení vnitrostátního práva, o která
         se jedná ve věci v původním řízení.

      40     Nejprve je třeba poukázat na to, že směrnice 69/335 neobsahuje žádné pravidlo, které by bylo zvlášť určeno k předcházení nebezpečí
         daňových úniků.

      41     Soudní dvůr však již rozhodl, že použití právní úpravy Společenství nemůže jít tak daleko, aby zahrnovalo zneužívající praktiky
         hospodářských subjektů, tedy operace, jež nejsou uskutečněny v rámci obvyklých obchodních transakcí, nýbrž pouze s cílem získat
         zneužívajícím způsobem výhody upravené právem Společenství (viz rozsudek ze dne 21. února 2006, Halifax a další, C‑255/02,
         Sb. rozh. s. I‑1609, bod 69).

      42     Ochrana, kterou nabízí právo Společenství, se tedy nevztahuje na situace, ve kterých se právní subjekt, fyzická nebo právnická
         osoba, hodlá zneužívajícím způsobem nebo podvodně odvolávat na normy Společenství pouze za účelem vyhnout se právním předpisům
         členského státu.

      43     Okolnost, že společnost byla založena v jednom členském státě za cílem využití výhodnějších právních předpisů, zajisté sama
         o sobě nestačí pro učinění závěru o existenci zneužití právní úpravy Společenství.

      44     Nicméně založení společnosti v členském státě v rámci čistě vykonstruovaných operací postrádajících hospodářskou podstatu
         s cílem vyhnout se dani obvykle dlužné již nespadá pod ochranu, kterou směrnice 69/335 musí poskytovat ve prospěch společností,
         na které se vztahuje.

      45     Z toho plyne, že důsledky, které vyplývají z výkladu čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice 69/335 uvedeného v bodě
         36 tohoto rozsudku, nesmí vytvářet příznivé podmínky pro chování, které je charakteristické realizací vykonstruovaných operací
         výhradně za účelem získání daňové výhody.

      46     Přísluší tedy předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda okolnosti věci v původním řízení vykazují objektivní znaky takovéto zneužívající
         praktiky.

      47     Za těchto okolností je namístě na předložené otázky odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice 69/335
         musí být vykládán v tom smyslu, že upuštění členského státu od vybírání daně z kapitálu není překážkou pro to, aby společnost,
         která patří do některé z kategorií uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) této směrnice, byla při přenesení sídla skutečného vedení
         z tohoto členského státu do jiného členského státu, ve kterém je tato daň ještě vybírána, pro účely ukládání daně z kapitálu
         ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice považována za kapitálovou společnost. Nicméně tento výklad nesmí vést k vytváření
         příznivých podmínek pro chování, které je charakteristické realizací vykonstruovaných operací výhradně za účelem získání daňové
         výhody. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda okolnosti věci v původním řízení vykazují objektivní znaky takovéto
         zneužívající praktiky.

       K nákladům řízení
      48     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      Článek 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových
            vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985 a Aktu o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské
            republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv, na nichž se zakládá Evropská unie musí být vykládán
            v tom smyslu, že upuštění členského státu od vybírání daně z kapitálu není překážkou pro to, aby společnost, která patří do
            některé z kategorií uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) této směrnice, byla při přenesení sídla skutečného vedení z tohoto
            členského státu do jiného členského státu, ve kterém je tato daň ještě vybírána, pro účely ukládání daně z kapitálu ve smyslu
            čl. 4 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice považována za kapitálovou společnost.
      Nicméně tento výklad nesmí vést k vytváření příznivých podmínek pro chování, které je charakteristické realizací vykonstruovaných
            operací výhradně za účelem získání daňové výhody. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda okolnosti věci v původním
            řízení vykazují objektivní znaky takovéto zneužívající praktiky.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. července 1968. # Firma Schwarzwaldmilch GmbH proti Einfuhr- und Vorratsstelle für Fette. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Německo. # Věc 4-68.