title: Věc C-36/20 PPU: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Instrucción n° 3 de San Bartolomé de Tirajana – Španělsko) – řízení týkající se VL („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Politika v oblasti azylu a přistěhovalectví – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Článek 6 – Přístup k řízení – Učinění žádosti o mezinárodní ochranu u orgánu, který je podle vnitrostátního práva příslušný k registraci této žádosti – Učinění žádosti u jiných orgánů, u nichž je pravděpodobné, že budou takové žádosti dostávat, ale nejsou podle vnitrostátního práva příslušné k jejich registraci – Pojem ‚jiné orgány‘ – Článek 26 – Zajištění – Normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu – Směrnice 2013/33/EU – Článek 8 – Zajištění žadatele – Důvody zajištění – Rozhodnutí o zajištění žadatele z důvodu nedostatku ubytovací kapacity v humanitárním přijímacím středisku“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/14

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana – Španělsko) – řízení týkající se VL
      (Věc C-36/20 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Politika v oblasti azylu a přistěhovalectví - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Článek 6 - Přístup k řízení - Učinění žádosti o mezinárodní ochranu u orgánu, který je podle vnitrostátního práva příslušný k registraci této žádosti - Učinění žádosti u jiných orgánů, u nichž je pravděpodobné, že budou takové žádosti dostávat, ale nejsou podle vnitrostátního práva příslušné k jejich registraci - Pojem ‚jiné orgány‘ - Článek 26 - Zajištění - Normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu - Směrnice 2013/33/EU - Článek 8 - Zajištění žadatele - Důvody zajištění - Rozhodnutí o zajištění žadatele z důvodu nedostatku ubytovací kapacity v humanitárním přijímacím středisku“)
      (2020/C 279/19)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana

         Účastník původního řízení

      VL

         za přítomnosti: Ministerio Fiscal

         Výrok

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že vyšetřující soudce, který má rozhodnout o zajištění neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země za účelem jeho navrácení, patří mezi „jiné orgány“ uvedené v tomto ustanovení, u nichž je pravděpodobné, že budou dostávat žádosti o mezinárodní ochranu, ale nejsou podle vnitrostátního práva příslušné k jejich registraci.

                  2)

                  Článek 6 odst. 1 druhý a třetí pododstavec směrnice 2013/32 musí být vykládán v tom smyslu, že vyšetřující soudce musí coby „jiný orgán“ ve smyslu tohoto ustanovení zaprvé informovat neoprávněně pobývající státní příslušníky třetích zemí o způsobu podání žádosti o mezinárodní ochranu a zadruhé, pokud státní příslušník projevil vůli takovou žádost učinit, věc postoupit příslušnému orgánu k registraci uvedené žádosti, aby mohly být tomuto státnímu příslušníkovi poskytnuty materiální podmínky přijetí a zdravotní péče podle článku 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu.

                  3)

                  Článek 26 směrnice 2013/32 a článek 8 směrnice 2013/33 musí být vykládány v tom smyslu, že neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země, který projevil vůli požádat o mezinárodní ochranu u „jiného orgánu“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2013/32, může být zajištěn pouze z důvodů stanovených v čl. 8 odst. 3 směrnice 2013/33.

         (1)  Úř. věst. C 137, 27.4.2020.


title: Věc C-319/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski gradski sad (Bulharsko) dne 17. dubna 2019 – KPKONPI v. ZV, AX, „Medicinski centar po dermatologia i estetična medicina PRIMA DERM“ OOD

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski gradski sad (Bulharsko) dne 17. dubna 2019 – KPKONPI v. ZV, AX, „Medicinski centar po dermatologia i estetična medicina PRIMA DERM“ OOD
      (Věc C-319/19)
      (2020/C 279/20)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski gradski sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Komisia za protivodeystvie na koruptsiata i otnemane na nezakonno pridobito imushtestvo (KPKONPI)

         Žalovaní: ZV, AX, „Medicinski centar po dermatologia i estetična medicina PRIMA DERM“ OOD

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je konfiskace nezákonně nabytého majetku ve prospěch státu trestněprávním opatřením ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii (1), nebo občanskoprávním opatřením, pokud:

                              A)

                              cílem konfiskace majetku proklamovaným vnitrostátním zákonem je obecná prevence, tedy zamezení možnostem nezákonného nabývání majetku a nakládání s ním, aniž by podmínkou pro konfiskaci bylo spáchání trestného činu nebo jiného protiprávního jednání a přímá či nepřímá souvislost mezi porušením práva a nabytým majetkem;

                              B)

                              je konfiskací ohrožen nejen individuálně určený majetek, ale i (I) celkový majetek prověřované osoby, (II) majetková práva třetích (fyzických nebo právnických) osob, která prověřovaná osoba nabyla za úplatu nebo bezúplatně, a (III) majetková práva smluvních partnerů prověřované osoby a třetích osob;

                              C)

                              jedinou podmínkou pro konfiskaci je zavedení nevyvratitelné domněnky nezákonné povahy celého majetku, u nějž nebyl zjištěn zákonný původ (aniž by byly definovány pojmy „zákonný/nezákonný původ“);

                              D)

                              v případě, že prověřovaná osoba neprokáže původ nabytého majetku, je zákonná povaha nabytého majetku pro všechny dotčené osoby (prověřovaná osoba, třetí osoby a její smluvní partneři v minulosti) nově upravena s desetiletou zpětnou účinností, přičemž v okamžiku nabytí konkrétního majetkového práva zákonná povinnost podání takového důkazu neexistovala?

                  2)

                  Musí být minimální standardy obsažené v článku 8 směrnice 2014/42/ЕU týkající se zaručených práv vlastníků a třetích osob, vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě a vnitrostátní judikatuře, které stanoví konfiskaci, aniž by existovaly podmínky stanovené pro tyto účely v článcích 4, 5 a 6 této směrnice, pokud bylo trestní řízení proti dotčené osobě zastaveno z důvodu, že nedošlo ke spáchání trestného činu (se souhlasem soudu), nebo byla dotčená osoba z důvodu, že nedošlo ke spáchání trestného činu, zproštěna obvinění?

                  3)

                  Zejména: Musí být článek 8 směrnice 2014/42/ЕU vykládán v tom smyslu, že záruky práv odsouzené osoby, jejíž majetek podléhá konfiskaci, stanovené v tomto článku, musí být uplatněny také v takovém řízení, jako je řízení v projednávané věci, které probíhá souběžně s trestním řízením a nezávisle na něm?

                  4)

                  Musí být presumpce neviny zakotvená v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, právo na obhajobu zakotvené v čl. 48 odst. 2 Listiny a zásada efektivity vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě dotčené ve věci v původním řízení, která:

                              —

                              zavádí domněnku, že majetek, jehož původ nebyl zjištěn nebo prokázán, pochází z trestné činnosti [čl. 1 odst. 2 Zakon za otnemane v polza na daržavata na nezakonno pridobito imušestvo (otm.) (zákon o konfiskaci nezákonně nabytého majetku ve prospěch státu) (zrušený), dále jen „ZOPDNPI“];

                              —

                              zavádí domněnku důvodného podezření, že majetek byl nabyt nezákonným způsobem (čl. 21 odst. 2 ZOPDNPI, zrušený);

                              —

                              přenáší důkazní břemeno ohledně původu majetku a prostředků pro jeho nabytí nejen na prověřovanou osobu, nýbrž také na třetí osoby, které nemusí prokazovat původ svého majetku, nýbrž původ majetku svého právního předchůdce, dokonce v případě bezúplatného nabytí;

                              —

                              zavádí „majetkový nepoměr“ jako jediný a rozhodující důkaz o existenci nezákonně nabytého majetku;

                              —

                              přenáší důkazní břemeno na všechny dotčené osoby a nejen na odsouzenou osobu, a to i před jejich odsouzením, resp. nezávisle na jejich odsouzení;

                              —

                              umožňuje použití metodiky právního a hospodářského posouzení a analýzy, s jejíž pomocí se určuje podezření na nezákonnou povahu příslušného majetku, jakož i hodnota takového majetku, přičemž toto podezření je pro soud, který má v dané věci rozhodnout, závazné, aniž by tento soud mohl obsah a použití této metodiky podrobit úplnému soudnímu přezkumu?

                  5)

                  Musí být čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní zákon důvodné podezření (na základě okolností zjištěných v řízení a přezkoumaných soudem), že majetek byl nabyt na základě trestné činnosti, nahradil podezřením (domněnkou) na nezákonnost původu přírůstku majetku, která se opírá pouze o zjištění, že přírůstek přesahuje hodnotu stanovenou vnitrostátním zákonem (například 75 000 eur za deset let)?

                  6)

                  Musí být právo na vlastnictví zakotvené v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie jako obecná zásada unijního práva vykládáno v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, které:

                              —

                              zavádí nevyvratitelnou domněnku o obsahu a rozsahu nezákonně nabytého majetku (čl. 63 odst. 2 ZOPDNPI, zrušený);

                              —

                              zavádí nevyvratitelnou domněnku neplatnosti právních jednání nabytí a nakládání (článek 65 ZOPDNPI, zrušený) nebo

                              —

                              omezuje práva třetích osob, která mají samostatná práva k majetku podléhajícímu konfiskaci nebo taková práva uplatňují, a to oznamovacím postupem ve věci, stanoveným v čl. 76 odst. 1 ZOPDNPI (zrušený)?

                  7)

                  Mají ustanovení čl. 6 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 až 10 směrnice 2014/42/ЕU přímý účinek v rozsahu, v jakém upravují záruky a ochranné doložky pro osoby dotčené konfiskací nebo třetí osoby jednající v dobré víře?

         (1)  Úř. věst. 2014, L 127, s. 39.


title: Věc C-798/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. října 2019 Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. září 2019 ve věci T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël v. Komise a Rada Evropy

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. října 2019 Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. září 2019 ve věci T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël v. Komise a Rada Evropy
      (Věc C-798/19 P)
      (2020/C 279/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël (zástupce: R. Paternel, avocat)

         Další účastnice řízení: Evropská komise a Rada Evropy
      Usnesením ze dne 27. května 2020 Soudní dvůr (sedmý senát) kasační opravný prostředek odmítl jako zjevně nepřípustný.


title: Věc C-893/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. prosince 2019 Roxtec AB proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. září 2019 ve věci T-261/18, Roxtec v. EUIPO – Wallmax

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. prosince 2019 Roxtec AB proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. září 2019 ve věci T-261/18, Roxtec v. EUIPO – Wallmax
      (Věc C-893/19 P)
      (2020/C 279/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Roxtec AB (zástupci: T. Lampel, Rechtsanwalt, K. Wagner, Rechtsanwältin, J. Olsson, advokat)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Wallmax Srl
      Usnesením ze dne 12. března 2020 Soudní dvůr (senár rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek nelze uznat přijatelným a uložil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek, aby nesla vlastní náklady řízení.


title: Věc C-80/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 12. února 2020 – Wilo Salmson France SAS v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 12. února 2020 – Wilo Salmson France SAS v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi
      (Věc C-80/20)
      (2020/C 279/23)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Wilo Salmson France SAS

         Žalovaní: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

         Předběžné otázky

                  1)

                  Pokud jde o výklad článku 167 ve spojení s článkem 178 směrnice 2006/112/ES (1): existuje rozdíl mezi okamžikem vzniku a okamžikem uplatnění nároku na odpočet ve vztahu ke způsobu fungování systému DPH?
                  Za tímto účelem je třeba objasnit, zda nárok na odpočet DPH může být uplatněn v případě neexistence (platné) daňové faktury vystavené za uskutečněná pořízení zboží.

                  2)

                  Pokud jde o výklad těchto ustanovení ve spojení s čl. 14 odst. 1 písm. a) první větou směrnice 2008/9/ES (2): jaký je procesní referenční bod pro účely posouzení správnosti uplatnění nároku na vrácení DPH?
                  Za tímto účelem je nezbytné objasnit, zda je možné podat žádost o vrácení DPH, ve vztahu k níž vznikla daňová povinnost, před „obdobím pro vrácení daně“, ale jejíž fakturace se uskutečnila během období pro vrácení daně.

                  3)

                  Pokud jde o výklad těchto ustanovení čl. 14 odst. 1 písm. a) první věty směrnice 2008/9/ES ve spojení s články 167 a 178 směrnice 2006/112/ES: jaké jsou účinky zrušení a vystavení nových faktur za pořízení zboží předcházející „období pro vrácení daně“ na uplatnění nároku na vrácení DPH související s těmito pořízeními?
                  Za tímto účelem je třeba objasnit, zda se v případě, že dodavatel zruší původní faktury vystavené za pořízení zboží a následně dojde k vystavení nových faktur, musí uplatnění práva příjemce požadovat vrácení DPH související s pořízeními vztahovat k datu nových faktur. A to v situaci, kdy zrušení původních faktur a vystavení nových faktur nespadá do oblasti kontroly příjemce, ale výlučně do diskreční volby dodavatele.

                  4)

                  Mohou vnitrostátní právní předpisy podřídit vrácení DPH, které je umožněno směrnicí [2008/9/ES], podmínce vzniku daňové povinnosti, a to v situaci, kdy je správná faktura vystavena během období žádosti?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).

         (2)  Směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008 , kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (Úř. věst. L 44, 20.2.2008, s. 23).


title: Věc C-81/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 12. února 2020 – SC Mitliv Exim SRL v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 12. února 2020 – SC Mitliv Exim SRL v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Věc C-81/20)
      (2020/C 279/24)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SC Mitliv Exim SRL

         Žalovaní: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání ustanovení článku 2 a článku 273 směrnice Rady 2006/112 ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), článku 50 Listiny základních práv Evropské unie a článku 325 SFEU, za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, která umožňuje přijetí/provádění sankčních opatření vůči právnické osobě-daňovému poplatníkovi, a to jak ve správním, tak v trestním řízení, tedy v řízeních, která jsou vůči daňovému poplatníkovi vedena souběžně pro tytéž skutky daňového úniku, v situaci, kdy lze sankci ve správním řízení v souladu s kritérii určenými Soudním dvorem v jeho judikatuře kvalifikovat jako mající taktéž trestní povahu, a do jaké míry má kumulace těchto situací ve vztahu k dotčenému daňovému poplatníkovi nadměrnou povahu?

                  2)

                  Je s ohledem na odpověď na první předběžnou otázku třeba vykládat unijní právo v tom smyslu, že unijní právo brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, na jejímž základě může členský stát prostřednictvím svých daňových orgánů v rámci správního řízení, pokud je o totožné skutky daňového úniku, nezohlednit částku již uhrazenou z titulu škody způsobené trestným činem, která zároveň představuje částku pokrývající daňovou škodu, takže činí tuto částku po určité období nedostupnou, přičemž následně k tíži daňového poplatníka ukládá v rámci správního řízení i vedlejší daňové povinnosti, které jsou příslušenstvím již zaplaceného dluhu?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. l.


title: Věc C-99/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 24. února 2020 – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 24. února 2020 – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Věc C-99/20)
      (2020/C 279/25)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelky: Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing

         Odpůrci: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

         Předběžná otázka

      Musí být kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady č. 2658/87 (1) vykládána v tom smyslu, že zboží obecně označované jako „složky sady tyčí na záclony, tedy hotové trubky (lakované, poniklované, chromované)“, které je předmětem tohoto sporu, spadá pod podpoložku 8302 41 90 nebo pod podpoložku 7306 30 77 této nomenklatury?

         (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, 1987, s. 1).


title: Věc C-116/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Timişoara (Rumunsko) dne 28. února 2020 – SC Avio Lucos SRL v. Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Timişoara (Rumunsko) dne 28. února 2020 – SC Avio Lucos SRL v. Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Věc C-116/20)
      (2020/C 279/26)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Timişoara

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: SC Avio Lucos SRL

         Odpůrci: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání [unijní] právo použitelné na finanční podporu týkající se zemědělského roku 2014 – zejména nařízení (ES) č. 73/2009 (1) a nařízení č. 1122/2009 (2) – tomu, aby vnitrostátní právo stanovilo povinnost prokázat právo užívat zemědělskou plochu za účelem získání finanční podpory v rámci režimů podpor na plochu?

                  2)

                  V rozsahu, v němž výše uvedené [unijní] právo nebrání vnitrostátní právní úpravě uvedené v první otázce, brání [unijní] právo (včetně zásady proporcionality) – v konkrétním případě, v němž právo na využívání zemědělské plochy bylo příjemcem doloženo předložením koncesní smlouvy týkající se pastviny (smlouva, na jejímž základě žadatel nabyl právo využívat pastvinu na vlastní riziko a ve svůj prospěch za úplatu) – takové vnitrostátní právní úpravě, která pro platné uzavření takové koncesní smlouvy vyžaduje, aby budoucí koncesionář byl výhradně chovatelem nebo majitelem zvířat?

                  3)

                  Lze za zemědělskou činnost ve smyslu článku 2 nařízení (ES) č. 73/2009 považovat činnost příjemce režimu podpor na plochu, který – uzavřením koncesní smlouvy týkající se pastviny za účelem nabytí práva využívat tuto plochu a nabytí platebních nároků za rok 2014 – následně uzavře smlouvu o spolupráci s chovateli, jíž umožňuje bezplatné využívání půdy, jež je předmětem koncese, k pastvě zvířat, přičemž si příjemce ponechává právo užívat půdu, avšak se zavazuje k tomu, že nebude bránit pastvě, a k vyčištění pastviny?

                  4)

                  Brání [unijní] právo výkladu takové vnitrostátní právní úpravy, jako je čl. 431 odst. 2 občanského soudního řádu – jenž se týká překážky věci pravomocně rozsouzené založené na konečném soudním rozhodnutí – podle kterého konečné soudní rozhodnutí, kterým byla konstatována nepřípustnost žádosti o platbu z důvodu nedodržení vnitrostátního práva týkajícího se požadavku legitimity oprávnění využívat/užívat půdu, pro kterou bylo v zemědělském roce 2014 požádáno o režim podpor na plochu (v rámci sporu, v němž bylo navrhováno zrušení rozhodnutí o uplatnění víceletých sankcí), zakládá překážku věci pravomocně rozsouzené, tj. výkladu, který zabraňuje analýze souladu tohoto vnitrostátního požadavku s unijním právem použitelným na zemědělský rok 2014 v novém sporu, v němž se zkoumá legitimita zpětného vymáhání částek neoprávněně vyplacených žadateli za tentýž zemědělský rok 2014, jež je založeno na stejné skutkové situaci a na stejných vnitrostátních předpisech, které byly předmětem analýzy předchozího konečného soudního rozhodnutí?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009 , kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. 2009, L 30, s. 16).

         (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. 2009, L 316, s. 65).


title: Věc C-145/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. března 2020 – DS v. Porsche Inter Auto GmbH & Co KG a Volkswagen AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. března 2020 – DS v. Porsche Inter Auto GmbH & Co KG a Volkswagen AG
      (Věc C-145/20)
      (2020/C 279/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DS

         Žalované: Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 2 odst. 2 písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží (1) vykládán v tom smyslu, že vozidlo, které spadá do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (2), vykazuje takovou kvalitu, která je obvyklá u zboží tohoto druhu a kterou může spotřebitel rozumně očekávat, pokud je toto vozidlo vybaveno nepřípustným odpojovacím zařízením ve smyslu čl. 3 bodu 10 a čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) 715/2007, avšak typ vozidla má i přesto platné schválení typu ES, takže vozidlo lze používat v silničním provozu?

                  2.

                  Musí být čl. 5 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) 715/2007 vykládán v tom smyslu, že odpojovací zařízení ve smyslu čl. 3 bodu 10 tohoto nařízení, které je konstruováno tak, že recirkulace výfukových plynů je plně funkční mimo testovací provoz za laboratorních podmínek ve skutečném jízdním provozu pouze za podmínky, že se vnější teploty pohybují v rozmezí od 15 do 33 stupňů Celsia, může být podle čl. 5 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení přípustné, nebo je uvedená výjimka předem vyloučena již z důvodu omezení plné účinnosti recirkulace výfukových plynů na podmínky, které v některých částech Evropské unie panují pouze zhruba během poloviny roku?

                  3.

                  Musí být čl. 3 odst. 6 směrnice 1999/44/ES vykládán v tom smyslu, že rozpor se smlouvou, který spočívá ve vybavení vozidla odpojovacím zařízením nepřípustným podle čl. 3 bodu 10 ve spojení s čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) 715/2007, musí být posuzován jako nevýznamný ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud kupující zakoupil vozidlo i přesto, že věděl o existenci a způsobu fungování tohoto odpojovacího zařízení?

         (1)  Úř. věst. 1999, L 171, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s. 223.

         (2)  Úř. věst. 2007, L 171, s. 1.


title: Věc C-148/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 16. března 2020 – AC v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 16. března 2020 – AC v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-148/20)
      (2020/C 279/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AC

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžné otázky

      Je směrnice (EU) 2016/681 (1), pokud jde o níže uvedené body, slučitelná s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie?

                  1)

                  Jsou údaje PNR, které mají být podle uvedené směrnice předávány, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně specifické?

                  2)

                  Stanoví směrnice s ohledem na oblast své působnosti a s přihlédnutím k článkům 7 a 8 Listiny dostatečná věcná rozlišovací kritéria při sběru a předávání údajů PNR, pokud jde o druhy letů a rizikové situace v určité zemi a pokud jde o porovnávání s databázemi a vzory?

                  3)

                  Je paušální, jednotně stanovená doba uchovávání všech údajů PNR slučitelná s články 7 a 8 Listiny?

                  4)

                  Stanoví směrnice s ohledem na články 7 a 8 Listiny dostatečnou procesně právní ochranu cestujících v letecké dopravě, pokud jde o používání uchovávaných údajů PNR?

                  5)

                  Je směrnicí, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně zajištěno, aby při předávání údajů PNR orgánům třetích zemí tyto třetí země dostatečně zachovávaly úroveň ochrany evropských základních práv?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/681 ze dne 27. dubna 2016 o používání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) pro prevenci, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti (Úř. věst. 2016, L 119, s. 132).


title: Věc C-149/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 16. března 2020 – DF v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 16. března 2020 – DF v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-149/20)
      (2020/C 279/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DF

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžné otázky

      Je směrnice (EU) 2016/681 (1), pokud jde o níže uvedené body, slučitelná s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie?

                  1)

                  Jsou údaje PNR, které mají být podle uvedené směrnice předávány, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně specifické?

                  2)

                  Stanoví směrnice s ohledem na oblast své působnosti a s přihlédnutím k článkům 7 a 8 Listiny dostatečná věcná rozlišovací kritéria při sběru a předávání údajů PNR, pokud jde o druhy letů a rizikové situace v určité zemi a pokud jde o porovnávání s databázemi a vzory?

                  3)

                  Je paušální, jednotně stanovená doba uchovávání všech údajů PNR slučitelná s články 7 a 8 Listiny?

                  4)

                  Stanoví směrnice s ohledem na články 7 a 8 Listiny dostatečnou procesně právní ochranu cestujících v letecké dopravě, pokud jde o používání uchovávaných údajů PNR?

                  5)

                  Je směrnicí, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně zajištěno, aby při předávání údajů PNR orgánům třetích zemí tyto třetí země dostatečně zachovávaly úroveň ochrany evropských základních práv?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/681 ze dne 27. dubna 2016 o používání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) pro prevenci, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti (Úř. věst. 2016, L 119, s. 132).


title: Věc C-150/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 17. března 2020 – BD v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 17. března 2020 – BD v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-150/20)
      (2020/C 279/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: BD

         Žalovaná: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžné otázky

      Je směrnice (EU) 2016/681 (1), pokud jde o níže uvedené body, slučitelná s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie?

                  1)

                  Jsou údaje PNR, které mají být podle uvedené směrnice předávány, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně specifické?

                  2)

                  Stanoví směrnice s ohledem na oblast své působnosti a s přihlédnutím k článkům 7 a 8 Listiny dostatečná věcná rozlišovací kritéria při sběru a předávání údajů PNR, pokud jde o druhy letů a rizikové situace v určité zemi a pokud jde o porovnávání s databázemi a vzory?

                  3)

                  Je paušální, jednotně stanovená doba uchovávání všech údajů PNR slučitelná s články 7 a 8 Listiny?

                  4)

                  Stanoví směrnice s ohledem na články 7 a 8 Listiny dostatečnou procesně právní ochranu cestujících v letecké dopravě, pokud jde o používání uchovávaných údajů PNR?

                  5)

                  Je směrnicí, s ohledem na články 7 a 8 Listiny, dostatečně zajištěno, aby při předávání údajů PNR orgánům třetích zemí tyto třetí země dostatečně zachovávaly úroveň ochrany evropských základních práv?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/681 ze dne 27. dubna 2016 o používání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) pro prevenci, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti (Úř. věst. 2016, L 119, s. 132).


title: Věc C-152/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Mureş (Rumunsko) dne 30. března 2020 – DG, EH v. SC Gruber Logistics SRL

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Mureş (Rumunsko) dne 30. března 2020 – DG, EH v. SC Gruber Logistics SRL
      (Věc C-152/20)
      (2020/C 279/31)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Mureş

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: DG, EH

         Žalovaná: SC Gruber Logistics SRL

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 (1) vykládán v tom smyslu, že volba práva rozhodného pro individuální pracovní smlouvu vylučuje použití práva země, ve které zaměstnanec obvykle vykonával svou práci, nebo v tom smyslu, že existence volby rozhodného práva vylučuje použití čl. 8 odst. 1 druhé věty nařízení?

                  2)

                  Musí být článek 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 vykládán v tom smyslu, že minimální mzda použitelná v zemi, v níž zaměstnanec obvykle vykonával svou práci, představuje nárok, který spadá do působnosti „ustanovení, od nichž se nelze smluvně odchýlit podle práva, které by v případě neexistence volby bylo použito“ ve smyslu čl. 8 odst. 1 druhé věty nařízení?

                  3)

                  Musí být článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby se odkaz na ustanovení rumunského zákoníku práce v individuální pracovní smlouvě rovnal volbě rumunského práva, a to pokud je v Rumunsku všeobecně známo, že existuje zákonná povinnost vložit toto ustanovení o volbě [práva] do individuální pracovní smlouvy? Jinými slovy, musí být článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním ustanovením a praxi, které povinně zahrnují do individuálních pracovních smluv ustanovení o volbě rumunského práva?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (Úř. věst. 2008, L 177, s. 6).


title: Věc C-157/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 3. dubna 2020 – FI v. Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Düsseldorf (Německo) dne 3. dubna 2020 – FI v. Eurowings GmbH
      (Věc C-157/20)
      (2020/C 279/32)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: FI

         Odpůrkyně: Eurowings GmbH

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastního personálu (zde palubních průvodčích) provozujícího leteckého dopravce zorganizovaná odbory „mimořádnou okolnost“ ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91(Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1., Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-177/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Törvényszék és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 7. dubna 2020 – „Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft v. Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Győri Törvényszék és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 7. dubna 2020 – „Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft v. Vas Megyei Kormányhivatal
      (Věc C-177/20)
      (2020/C 279/33)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Győri Törvényszék (dříve Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.

         Žalovaný: Vas Megyei Kormányhivatal

         Předběžná otázka

      Má být článek 267 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán v tom smyslu, že pokud Soudní dvůr Evropské unie prostřednictvím rozhodnutí vydaného v rámci řízení o předběžné otázce konstatuje neslučitelnost právního ustanovení členského státu s unijním právem, nelze toto právní ustanovení uplatnit ani v následujících vnitrostátních správních nebo soudních řízeních, a to bez ohledu na to, že skutkové okolnosti následujícího řízení nejsou zcela totožné se skutkovými okolnostmi předchozího řízení o předběžné otázce?


title: Věc C-178/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék [dříve Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko)] dne 7. dubna 2020 – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.v. Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék [dříve Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko)] dne 7. dubna 2020 – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.v. Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
      (Věc C-178/20)
      (2020/C 279/34)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék (dříve Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Žalovaný: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vyplývá z článků 70 až 73 směrnice 2001/83 (1) povinnost, aby léčivý přípravek, který lze v jednom členském státě vydat bez lékařského předpisu, byl považován za léčivý přípravek, který lze vydat bez lékařského předpisu v jiném členském státě, včetně situace, kdy v tomto členském státě dotčený léčivý přípravek nedisponuje povolením k uvádění na trh a nebyl klasifikován?

                  2)

                  Je na základě důvodů ochrany zdraví a život osob, na které odkazuje článek 36 SFEU, odůvodněno množstevní omezení, které podmiňuje možnost předepsat a vydat pacientovi léčivý přípravek, který nedisponuje povolením k uvádění na trh ve členském státě, avšak má takové povolení v jiném [členském státě EHP], existencí lékařského předpisu a prohlášením úřadu pro farmaceutické výrobky, včetně situace, kdy má léčivý přípravek povolení k uvedení na trh v jiném členském státě jako léčivý přípravek nepodléhající omezení výdeje na lékařský předpis?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67).


title: Věc C-189/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. května 2020 – Laudamotion GmbH v. Verein für Konsumenteninformation

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. května 2020 – Laudamotion GmbH v. Verein für Konsumenteninformation
      (Věc C-189/20)
      (2020/C 279/35)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Laudamotion GmbH

         Odpůrce: Verein für Konsumenteninformation

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být ustanovení nařízení (EU) č. 1215/2012 (1), zejména článek 25, čl. 17 odst. 3, článek 19, případně také s ohledem na článek 67, vykládány v tom smyslu, že brání přezkumu zneužívajícího charakteru mezinárodních ujednání o příslušnosti podle směrnice 93/13/EHS (2) příp. podle příslušných vnitrostátních předpisů, které ji provádí?

                  2.

                  Musí být čl. 25 odst. 1 poslední část první věty nařízení (EU) č. 1215 /2012 („pokud tato dohoda není z hlediska své věcné platnosti podle práva tohoto členského státu neplatná.“) vykládán v tom smyslu, že se tím umožňuje obsahová kontrola podle vnitrostátního práva prorogovaného členského státu, a to i nad rámec harmonizované oblasti práva?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na první a druhou otázku:
                  Řídí se vnitrostátní prováděcí ustanovení použitelná na přezkum zneužívajícího charakteru podle směrnice 93/13/EHS právem prorogovaného členského státu nebo lex causae dovolávaného členského státu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 351, 20.12.2012, s. 1).

         (2)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29).


title: Věc C-190/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 5. května 2020 – DocMorris NV v. Apothekerkammer Nordrhein

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 5. května 2020 – DocMorris NV v. Apothekerkammer Nordrhein
      (Věc C-190/20)
      (2020/C 279/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: DocMorris NV

         Žalovaná: Apothekerkammer Nordrhein

         Předběžná otázka

      Je s ustanoveními hlavy VIII a zejména s čl. 87 odst. 3 směrnice 2001/83/ES (1) slučitelné, je-li vnitrostátní ustanovení (v projednávané věci § 7 odst. 1 první věta Heilmittelwerbegesetz (zákon o reklamě v oblasti léčiv) vykládáno v tom smyslu, že zasilatelská lékárna usazená v jiném členském státě nesmí získávat zákazníky vyhlášením výherní soutěže, pokud je účast na výherní soutěži spojena s předložením receptu na humánní léčivý přípravek vydávaný na předpis, vyhlášená výhra není léčivý přípravek, nýbrž jiný předmět (v projednávané věci elektro-kolo v hodnotě 2 500 eur a elektrické kartáčky na zuby), a pokud není třeba se obávat, že je tím podporováno neúčelné nebo nadměrné používání léčivých přípravků.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67).


title: Věc C-197/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. května 2020 – KAHL GmbH & Co KG v. Hauptzollamt Hannover

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. května 2020 – KAHL GmbH & Co KG v. Hauptzollamt Hannover
      (Věc C-197/20)
      (2020/C 279/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KAHL GmbH & Co KG

         Žalovaný: Hauptzollamt Hannover

         Předběžné otázky

                  1.

                  Lze použít vysvětlivky k podpoložce 1521 9099 (1) kombinované nomenklatury (2) v míře, v jaké používají slovo „tavený“?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku: Je třeba vykládat pojem „surové“ ve smyslu podpoložky 1521 9091 kombinované nomenklatury v tom smyslu, že včelí vosk, který byl roztaven v zemi vývozu a z něhož byly během tavení odstraněny cizorodé látky, přičemž v něm ještě nějaké cizorodé látky zůstávají, musí být zařazen do této podpoložky?

         (1)  Vysvětlivky ke kombinované nomenklatuře Evropské unie (Úř. věst. 2019, C 119, s . 1).

         (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, 7.9.1987, s. 1).ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/1776 ze dne 9. října 2019, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 2019, L 280, s. 1).


title: Věc C-210/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 30. března 2020 – Rad Service Srl Unipersonale a další v. Del Debbio SpA a další

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 30. března 2020 – Rad Service Srl Unipersonale a další v. Del Debbio SpA a další
      (Věc C-210/20)
      (2020/C 279/38)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

         Odpůrkyně: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop, Daf Costruzioni Stradali Srl v postavení zmocněnkyně dočasného sdružení podniků tvořeného společnostmi GARC SpA a Edil Moter Srl

         Předběžná otázka

      Brání článek 63 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24 ze dne 26. února 2014 (1), který se týká institutu využití schopností třetích osob, spolu se zásadami svobody usazování a volného pohybu služeb uvedenými v článcích 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), uplatnění italské vnitrostátní právní úpravy v oblasti využití schopností třetích osob a vyloučení ze zadávacích řízení, která je obsažena v čl. 89 odst. 1 čtvrté větě zákoníku veřejných zakázek uvedeného v legislativním nařízení č. 50 ze dne 18. dubna 2016, podle které v případě nepravdivých prohlášení učiněných pomocným podnikem, která se týkají existence pravomocných odsuzujících rozsudků, které mohou prokázat spáchání vážného profesního pochybení, musí veřejný zadavatel vždy vyloučit hospodářský subjekt účastnící se zadávacího řízení, aniž by mu uložil nebo umožnil označit jiný vhodný pomocný podnik, který nahradí první pomocný podnik, jak je naopak stanoveno v ostatních případech, ve kterých subjekty, jejichž schopností hospodářský subjekt zamýšlí využít, nesplňují příslušné výběrové kritérium nebo u kterých existují povinné důvody pro vyloučení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 65).


title: Věc C-215/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 19. května 2020 – JV v. Spolková republika Německo

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 19. května 2020 – JV v. Spolková republika Německo
      (Věc C-215/20)
      (2020/C 279/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: JV

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je směrnice (EU) 2016/681 (1) (dále jen „směrnice 2016/681“), podle níž letečtí dopravci předávají rozsáhlé soubory údajů o všech cestujících bez výjimky útvarům pro informace o cestujících vytvořeným členskými státy a tyto údaje jsou zde bez konkrétního důvodu používány pro automatizované porovnání s databázemi a vzorci a následně uchovávány po dobu pěti let, s přihlédnutím k účelu zamýšlenému směrnicí 2016/681 a k požadavkům určitosti a proporcionality, slučitelná s Listinou základních práv a svobod, zejména s články 7, 8 a 52 Listiny?

                  2.

                  Zejména:

                              a)

                              Je čl. 3 bod 9 směrnice 2016/681 ve spojení s přílohou II této směrnice v rozsahu, v němž je v něm upraveno, že se pod pojmem „závažný trestný čin“ ve smyslu směrnice 2016/681 rozumí trestný čin uvedený v příloze II této směrnice, za který lze podle vnitrostátního práva členského státu uložit trest odnětí svobody nebo ochranné opatření spojené s odnětím osobní svobody s horní hranicí trestní sazby v délce nejméně tří let, s ohledem na dostatečnou určitost a požadavek proporcionality, slučitelný s články 7 a 8 Listiny?

                              b)

                              Je předávaná jmenná evidence cestujících (dále jen „údaje PNR“) v rozsahu, v němž je požadováno předání jména (čl. 8 odst. 1 první věta ve spojení s přílohou I bodem 4 směrnice 2016/681), informace o věrnostním programu cestujícího (čl. 8 odst. 1 první věta ve spojení s přílohou I bodem 8 směrnice PNR) a vyplnění rubriky „volný text“ s obecnými poznámkami (čl. 8 odst. 1 první věta ve spojení s přílohou I bodem 12 směrnice 2016/681), dostatečně určitá, aby odůvodňovala zásah do článků 7 a 8 Listiny?

                              c)

                              Je s články 7 a 8 Listiny a účelem směrnice 2016/681 slučitelné, aby nad rámec údajů o cestujících byly evidovány také údaje o třetích osobách, jako je cestovní agentura nebo zprostředkovatel (příloha I bod 9 směrnice 2016/681), opatrovníci nezletilých osob (příloha I bod 12 směrnice 2016/681) a další cestující (příloha I bod 17 směrnice 2016/681)?

                              d)

                              Je směrnice 2016/681 v rozsahu, v němž se na jejím základě předávají, zpracovávají a uchovávají údaje PNR nezletilých cestujících, slučitelná s články 7, 8 a 24 Listiny?

                              e)

                              Je čl. 8 odst. 2 směrnice 2016/681 ve spojení s přílohou I bodem 18 této směrnice, podle níž letečtí dopravci předávají údaje API, také v rozsahu, v němž jsou totožné s údaji PNR, útvarům pro informace o cestujících, s ohledem na zásadu minimalizace údajů slučitelný s článkem 8 a 52 Listiny?

                              f)

                              Je čl. 6 odst. 4 směrnice 2016/681 jako právní základ pro určení kritérií, s nimiž jsou údaje porovnávány (tzv. vzorce), dostatečným oprávněným důvodem stanoveným zákonem ve smyslu čl. 8 odst. 2 Listiny a článku 52 Listiny, jakož i čl. 16 odst. 2 SFEU?

                              g)

                              Omezuje článek 12 směrnice 2016/681 zásah do článků 7 a 8 Listiny ještě na absolutně nezbytnou míru, jestliže jsou předávané údaje uchovávány útvary pro informace o cestujících členských států po dobu pěti let?

                              h)

                              Redukuje depersonalizace podle čl. 12 odst. 2 směrnice 2016/681 osobní údaje na míru nezbytně nutnou podle článků 8 a 52 Listiny, nejedná-li se přitom o nic jiného, než o pseudonymizaci, kterou lze kdykoliv vrátit do původního stavu?

                              i)

                              Musí být články 7, 8 a 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že je podle nich nezbytné, aby cestující, jejichž údaje byly v rámci zpracování údajů PNR zpětně personalizovány (čl. 12 odst. 3 směrnice 2016/681), byli o této skutečnosti informováni a měli možnost soudního přezkumu?

                  3.

                  Je článek 11 směrnice 2016/681 v rozsahu, v němž umožňuje předávání údajů PNR třetím zemím, které nedisponují přiměřenou úrovní ochrany údajů, slučitelný s články 7 a 8 Listiny?

                  4.

                  Poskytuje čl. 6 odst. 4 čtvrtá věta směrnice 2016/681 dostatečnou ochranu před zpracováním zvláštních kategorií osobních údajů ve smyslu článku 9 nařízení (EU) 2016/679 (2) (dále jen „GDPR“) a článku 10 směrnice (EU) 2016/680 (3), jestliže lze v rubrice „obecné poznámky“ (příloha I bod 12 směrnice 2016/681) například uvést požadavky na stravu, na základě nichž lze činit závěry týkající takovéto zvláštní kategorie osobních údajů?

                  5.

                  Je slučitelné s článkem 13 GDPR, pokud letecký dopravce odkazuje cestující na svých internetových stránkách pouze na vnitrostátní prováděcí zákon (v projednávané věci Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 [zákon o zpracování údajů o cestujících, kterým se provádí směrnice (EU) 2016/681)], ze dne 6. června 2017, BGBl. I s. 1484, dále jen „FlugDaG“)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/681 ze dne 27. dubna 2016 o používání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) pro prevenci, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti (Úř. věst. 2016, L 119, s. 132).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV (Úř. věst. 2016, L 119, s. 89).


title: Věc C-216/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. května 2020 – C.E. Roeper GmbH v. Hauptzollamt Hamburg

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 7. května 2020 – C.E. Roeper GmbH v. Hauptzollamt Hamburg
      (Věc C-216/20)
      (2020/C 279/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: C.E. Roeper GmbH

         Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Lze použít vysvětlivky k podpoložce 1521 9099 (1) kombinované nomenklatury (2) v míře, v jaké používají slovo „tavený“?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku: Je třeba vykládat pojem „surové“ ve smyslu podpoložky 1521 9091 kombinované nomenklatury v tom smyslu, že včelí vosk, který byl roztaven v zemi vývozu a z něhož byly během tavení odstraněny cizorodé látky, přičemž v něm ještě nějaké cizorodé látky zůstávají, musí být zařazen do této podpoložky?

         (1)  Vysvětlivky ke kombinované nomenklatuře Evropské unie (Úř. věst. 2019, C 119, s. 1 ).

         (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, 7.9.1987, s. 1).ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/1776 ze dne 9. října 2019, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 2019, L 280, s. 1).


title: Věc C-220/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Itálie) dne 28. května 2020 – XX v. OO

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Itálie) dne 28. května 2020 – XX v. OO
      (Věc C-220/20)
      (2020/C 279/41)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XX

         Žalovaný: OO

         Vedlejší účastník: WW

         Předběžná otázka

      Brání článek 2, čl. 4 odst. 3, čl. 6 odst. 1 a článek 9 Smlouvy o Evropské unii, čl. 67 odst. 1 a 4 a články 81 e 82 Smlouvy o fungování Evropské unie, ve spojení s články 1, 6, 20, 21, 31, 34, 45 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, vnitrostátním ustanovením, jako jsou články 42, 83 a 87 nařízení vlády s mocí zákona č. 18 ze dne 17. března 2020, rozhodnutí rady ministrů ze dne 31. ledna 2020, ve kterém byl vyhlášen národní nouzový sanitární stav na šest měsíců do 31. července 2020 a článkům 14 a 263 nařízení vlády s mocí zákona č. 34 ze dne 19. května 2020, které prodloužily národní nouzový stav z důvodu Covid-19 a ochromení civilního a trestního soudnictví a správní činnost italských soudů do 31. ledna 2021, ve vzájemném spojení, přičemž tak došlo k narušení nezávislosti předkládajícího soudu a porušení zásady spravedlivého procesu, jakož i souvisejících práv důstojnosti osob, svobody a bezpečnosti, rovnosti před zákonem, zákazu diskriminace, rovných a spravedlivých pracovních podmínek, přístupu k dávkám sociálního zabezpečení, svobody pohybu a pobytu?


title: Věc C-222/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 27. května 2020 – OC v. Spolková republika Německo

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 27. května 2020 – OC v. Spolková republika Německo
      (Věc C-222/20)
      (2020/C 279/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: OC

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 21 a čl. 67 odst. 2 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která na základě využití možnosti, kterou poskytuje čl. 2 odst. 1 směrnice (EU) 2016/681 (1) (dále jen „směrnice 2016/681“), i v případě letů uvnitř Evropské unie stanoví, že letečtí dopravci musí předávat rozsáhlé soubory údajů o všech cestujících bez výjimky útvarům pro informace o cestujících vytvořeným členskými státy, a že tyto údaje zde budou muset být uchovávány – pomineme-li rezervaci letu – bez konkrétního důvodu a použity pro porovnání s databázemi a vzorci a následně uchovávány (v projednávané věci § 2 odst. 3 Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie [EU] 2016/681 (zákon o zpracování údajů o cestujících, kterým se provádí směrnice (EU) 2016/681) ze dne 6. června 2017 [BGBl. I s. 1484], který byl pozměněn článkem 2 zákona ze dne 6. června 2017 [BGBl. I s. 1484]; dále jen „FlugDaG“)?

                  2)

                  Vyplývá z článků 7 a 8 Listiny základních práv, že vnitrostátní právní předpisy (v projednávané věci § 4 odst. 1 FlugDaG), kterými se provádí čl. 3 bod 9 ve spojení s přílohou II směrnice 2016/681, musí taxativně a jasně uvádět relevantní vnitrostátní trestně právní ustanovení, kterých se týkají trestné činy uvedené ve směrnici 2016/681?

                  3)

                  Musí být články 7 a 8 Listiny základních práv vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu (v projednávané věci § 6 odst. 4 FlugDaG), která orgánům dotyčného členského státu, pokud plní úkoly trestního stíhání, umožňuje předané údaje PNR zpracovávat i za jiným účelem, než je prevence, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti, pokud zjištění, i ve spojení s dalšími informacemi, odůvodňují podezření ze spáchání jiného trestného činu?

                  4)

                  Je ustanovení čl. 2 odst. 1 směrnice 2016/681, které umožňuje přijetí vnitrostátní právní úpravy, podle níž se směrnice 2016/681 použije i na lety uvnitř Evropské unie (v projednávané věci § 2 odst. 3 FlugDaG), a která vede k tomu, že v rámci Evropské unie dochází ke dvojitému sběru údajů PNR (země odletu a cílová země provádí sběr údajů PNR), s ohledem na zásadu minimalizace údajů slučitelné s články 7 a 8 Listiny základních práv?

                  5)

                  V případě, že směrnice 2016/681 není v rozporu s nadřazeným právem [viz usnesení Verwaltungsgericht Wiesbaden (správní soud ve Wiesbadenu) ze dne 13. května 2020, sp. zn. 6 K 805/19.WI, [věc C-215/20], a je tedy použitelná:

                              a)

                              Musí být čl. 7 odst. 4 a 5 směrnice 2016/681 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu (v projednávané věci § 6 odst. 4 FlugDaG), která orgánům dotyčného členského státu, pokud plní úkoly trestního stíhání, umožňuje předané údaje PNR zpracovávat i za jiným účelem, než je prevence, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti, pokud zjištění, i ve spojení s dalšími informacemi, odůvodňují podezření ze spáchání jiného trestného činu (takzvané vedlejší odhalení)?

                              b)

                              Je praxe členského státu, že do seznamu příslušných orgánů podle čl. 7 odst. 1 směrnice 2016/681 zařadí orgán [v projednávané věci Bundesamt für Verfassungsschutz (Spolkový úřad pro ochranu ústavy)], který podle vnitrostátního práva [v projednávané věci § 5 odst. 1 ve spojení s § 3 odst. 1 Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und das Bundesamt für Verfassungsschutz (zákon o spolupráci mezi Spolkem a spolkovými zeměmi v záležitostech ochrany ústavy a o Spolkovém úřadu pro ochranu ústavy)] z důvodu zásady dělby pravomocí, která platí ve vnitrostátním právu, nemá policejní pravomoci, slučitelná s čl. 7 odst. 2 směrnice 2016/681?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/681 ze dne 27. dubna 2016 o používání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) pro prevenci, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů a závažné trestné činnosti (Úř. věst. 2016, L 119, s. 132).


title: Věc C-224/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sø- og Handelsretten (Dánsko) dne 29. května 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S a H. Lundbeck A/S v. Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S a 2CARE4 ApS

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sø- og Handelsretten (Dánsko) dne 29. května 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S a H. Lundbeck A/S v. Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S a 2CARE4 ApS
      (Věc C-224/20)
      (2020/C 279/43)
      Jednací jazyk: dánština

         Předkládající soud

      Sø- og Handelsretten

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S a H. Lundbeck A/S

         Odpůrkyně: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S a 2CARE4 ApS

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/2436/EU o ochranných známkách (1) a čl. 15 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001/EU o ochranné známce Evropské unie (2) vykládány tak, že majitel ochranné známky může podat námitky proti dalšímu uvádění léčivého přípravku, který paralelní dovozce přebalil do nového vnějšího obalu, na který byla opětovně umístěna ochranná známka, na trh v případě, že

                              i)

                              dovozce je schopen dosáhnout obalu, který může být uváděn na trh a získat skutečný přístup na trh členského státu dovozu, porušením původního vnějšího obalu za účelem umístění nových nálepek na vnitřní obal nebo výměny příbalové informace a následně opětovným uzavřením původního vnějšího obalu s novým prostředkem k ověření manipulace s obalem, podle článku 47a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o léčivých přípravcích (3) (ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU (4)) a článku 16 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/161 o ochranných prvcích uvedených na obalu léčivých přípravků (5)?

                              ii)

                              dovozce není schopen dosáhnout obalu, který může být uváděn na trh a získat skutečný přístup na trh členského státu dovozu, porušením původního vnějšího obalu za účelem umístění nových nálepek na vnitřní obal nebo výměny příbalové informace a následně opětovným uzavřením původního vnějšího obalu s novým prostředkem k ověření manipulace s obalem podle článku 47a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o léčivých přípravcích (ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU) a článku 16 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/161 o ochranných prvcích uvedených na obalu léčivých přípravků?

                  2)

                  Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES o léčivých přípravcích (ve znění směrnice 2011/62/EU), včetně zejména článků 47a a čl. 54 písm. o) vykládána tak, že nový prostředek k ověření manipulace s obalem (prostředek k ověření manipulace s obalem), umístěný na původní obal léčivých přípravků (v souvislosti s umístěním dalších nálepek poté, co byl obal otevřen takovým způsobem, že původní prostředek k ověření manipulace s obalem byl zcela či částečně překryt nebo odstraněn), je ve smyslu čl. 47a odst. 1 písm. b) „[rovnocenný], pokud jde o možnost ověřit pravost léčivého přípravku, identifikovat ho a prokázat, zda s ním bylo manipulováno“ a že je ve smyslu čl. 47a odst. 1 písm. b) bod ii) „stejně [účinný] při umožnění ověřit pravost léčivých přípravků, identifikovat je a prokázat, zda s nimi bylo manipulováno“, v případě, že obal léčivých přípravků a) vykazuje viditelné známky toho, že bylo manipulováno s původním prostředkem k ověření manipulace s obalem, nebo že b) to lze prokázat ohmatáním výrobku, včetně

                              i)

                              povinného ověření neporušenosti prostředku k ověření manipulace s obalem provedeným výrobci, velkoobchodníky, lékárníky a osobami oprávněnými nebo zmocněnými vydávat léčivé přípravky veřejnosti (viz směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU, čl. 54a odst. 2 písm. d) a nařízení Komise v přenesené pravomoci 2016/161, čl. 10 písm. b) a články 25 a 30), nebo

                              ii)

                              ověření po otevření léčivých přípravků, například pacientem?

                  3)

                  Je-li odpověď na druhou otázku záporná:
                  Musí být článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/2436/EU o ochranných známkách, článek 15 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001/EU o ochranné známce EU a články 36 a 34 SFEU tedy vykládány tak, že přebalení do nového vnějšího obalu je objektivně nezbytné pro skutečný přístup na trh členského státu vývozu v případě, že paralelní dovozce nemůže na původní obal umístit další nálepky a opětovně uzavřít původní obal v souladu s článkem 47a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o léčivých přípravcích (ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU), tedy aniž by obal léčivých přípravků a) vykazoval viditelné známky toho, že bylo manipulováno s původním prostředkem k ověření manipulace s obalem, nebo b) aniž by to bylo možné prokázat ohmatáním výrobku, jak je popsáno ve druhé otázce, způsobem, který není v souladu s článkem 47a?

                  4)

                  Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES o léčivých přípravcích (ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU) a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/161, ve spojení s články 34 a 36 SFEU a čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/2436/EU o ochranných známkách, vykládány tak, že členský stát [v Dánsku: Lægemiddelstyrelsen (dánská léková agentura)] je oprávněn stanovit pokyny, podle nichž má být přebalování do nového vnějšího obalu obecně prováděno pouze na základě žádosti a ve výjimečných případech (například v případě, že je ohrožena dodávka léčivého přípravku), lze dovolit další označení a opětovné uzavření obalu umístěním nových ochranných prvků na původní vnější obal, nebo je vydání takových pokynů členským státem a jejich dodržování neslučitelné s články 34 a 36 SFEU nebo článkem 47a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES o léčivých přípravcích a článkem 16 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/161?

                  5)

                  Musí být čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/2436/EU o ochranných známkách a čl. 15 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001/EU o ochranných známkách, ve spojení s články 34 a 36 SFEU, vykládány tak, že přebalení do nového vnějšího obalu provedené paralelním dovozcem v souladu s pokyny stanovenými členským státem, které jsou zmíněny ve čtvrté otázce, je třeba považovat za nezbytné pro účely judikatury Soudního dvora Evropské unie,

                              i)

                              jsou-li tyto pokyny slučitelné s články 34 a 36 SFEU a judikaturou Soudního dvora Evropské unie k paralelnímu dovozu léčivých přípravků?

                              ii)

                              jsou-li tyto pokyny neslučitelné s články 34 a 36 SFEU a judikaturou Soudního dvora Evropské unie k paralelnímu dovozu léčivých přípravků?

                  6)

                  Musí být články 34 a 36 SFEU vykládány tak, že přebalení léčivého přípravku do nového vnějšího obalu musí být objektivně nezbytné pro skutečný přístup na trh státu vývozu, i když paralelní dovozce neumístil na nový obal původní ochrannou známku (název výrobku), nýbrž umístil na nový vnější obal název výrobku, které neobsahuje ochrannou známku výrobku majitele ochranné známky (odstranění označení)?

                  7)

                  Musí být čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/2436/EU o ochranných známkách a čl. 15 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001/EU o ochranné známce EU vykládány tak, že majitel ochranné známky může podat námitky proti dalšímu uvádění na trh léčivého přípravku, který paralelní dovozce přebalil do nového vnějšího obalu, pokud paralelní dovozce na obal opětovně umístil pouze ochrannou známku majitele pro daný výrobek, ale neumístil na něj jiné ochranné známky nebo obchodní označení, která majitel ochranné známky umístil na původní vnější obal?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2015, L 336, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU ze dne 8. června 2011, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, pokud jde o zabránění vstupu padělaných léčivých přípravků do legálního dodavatelského řetězce (Úř. věst. 2011, L 174, s. 74).

         (5)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/161 ze dne 2. října 2015, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES stanovením podrobných pravidel pro ochranné prvky uvedené na obalu humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2016, L 32, s. 1).


title: Věc C-232/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Německo) dne 3. června 2020 – NP v. Daimler AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Německo) dne 3. června 2020 – NP v. Daimler AG
      (Věc C-232/20)
      (2020/C 279/44)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: NP

         Žalovaná: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je nutno považovat přidělení zaměstnance agentury práce uživateli za nikoliv „přechodné“ ve smyslu článku 1 směrnice o agenturním zaměstnávání (1) již v případě, že se jedná o zaměstnání na pracovním místě, které je trvalé a není obsazováno jako zástup?

                  2.

                  Je přidělení zaměstnance agentury práce na dobu kratší než 55 měsíců považováno za již nikoliv „přechodné“ ve smyslu článku 1 směrnice o agenturním zaměstnávání?

                  3.

                  V případě kladných odpovědí na první a druhou otázku vyvstávají tyto doplňující otázky:

                              3.1.

                              Má zaměstnanec agentury práce nárok na vznik pracovního poměru s uživatelem, ačkoliv vnitrostátní právo takovouto sankci před 1. dubnem 2017 nestanoví?

                              3.2.

                              Porušuje vnitrostátní právní úprava, jako je § 19 odst. 2 Arbeitnehmerüberlassungsgesetz (zákon o úpravě dočasného přidělování pracovní síly, dále jen „AÜG“), článek 1 směrnice o agenturním zaměstnávání, pokud stanoví individuální dobu přidělení v trvání nejvýše 18 měsíců poprvé od 1. dubna 2017, k předchozím dobám přidělení však výslovně nepřihlíží, jestliže by takové přidělení při zohlednění předchozích dob již nebylo přechodné povahy?

                              3.3.

                              Lze prodloužení individuální maximální doby přidělení přenechat stranám kolektivní smlouvy? V případě kladné odpovědi: Platí to také pro strany kolektivní smlouvy, které nejsou odpovědné za pracovní poměr dotčeného zaměstnance agentury práce, nýbrž za odvětví uživatele?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (Úř. věst. L 327, 5.12.2008, s. 9).


title: Věc C-248/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 9. června 2020 – Skatteverket v. Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 9. června 2020 – Skatteverket v. Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (Věc C-248/20)
      (2020/C 279/45)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka podávající kasační opravný prostředek: Skatteverket

         Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Předběžná otázka

      Je slučitelné se směrnicí o DPH (1), zejména s jejími články 137, 168, 184 až 187, 189 a 192, že vlastník pozemku, který si při výstavbě budovy zvolil zdanění a který odečetl daň zaplacenou na vstupu z pořízení souvisejících se stavebním projektem, musí okamžitě vrátit celkovou částku daně zaplacené na vstupu navýšenou o úroky, jelikož daňová povinnost zanikne z důvodu zastavení stavebního projektu před dokončením budovy, a proto nedojde k nájmu?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-252/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 10. června 2020 – CY v. Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 10. června 2020 – CY v. Eurowings GmbH
      (Věc C-252/20)
      (2020/C 279/46)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Hamburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: CY

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může nárok na náhradu škody podle článku 7 nařízení č. 261/2004 (1) vzniknout i v případě, že cestující nestihne z důvodu relativně nepatrného zpoždění na příletu přímo navazující let, což má za následek více než tříhodinové zpoždění v cílovém místě určení, avšak každý z obou letů byl provozován jiným leteckým dopravcem, přičemž rezervace nebyla provedena prostřednictvím leteckého dopravce provozujícího první úsek, u kterého byl v původním řízení uplatněn nárok?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Je letecký dopravce, který uskutečnil zpožděný let na prvním úseku „provozujícím leteckým dopravcem“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 c), čl. 7 odst. 1 nařízení č. 261/2004 nebo je „provozujícím leteckým dopravcem“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 c), čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení 261/2004 letecký dopravce, který uskutečnil včasný let na druhém úseku, jehož prostřednictvím byly oba lety rezervovány?

                  3)

                  Pro případ, že je za „provozujícího leteckého dopravce“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 c), čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 261/2004 nutno považovat oba letecké dopravce:
                  Má cestující právo vybrat si, u kterého z obou leteckých dopravců uplatní svůj nárok?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc C-255/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Itálie) dne 10. června 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta v. Punto Nautica Srl

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Itálie) dne 10. června 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta v. Punto Nautica Srl
      (Věc C-255/20)
      (2020/C 279/47)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione Tributaria Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

         Žalovaná: Punto Nautica Srl

         Předběžná otázka

      Musí být rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-82/12 a čl. 3 odst. 2 směrnice Rady 92/12/EHS (1) vykládány v tom smyslu, že brání platným italským právním předpisům, konkrétně článku 17 legislativního nařízení č. 398 ze dne 21. prosince 1990 a čl. 3 odst. 1 zákona regionu Lazio […] č. 19 z roku 2011, které dle všeho zavádějí regionální daň z benzínu u motorových vozidel, které nemají „zvláštní důvody“ vyžadované předmětnou směrnicí Společenství?

         (1)  Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. 1992, L 76, s. 1).


title: Věc C-257/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad dne 9. června 2020 – „Viva Telecom Bulgaria“ EOOD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofia

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad dne 9. června 2020 – „Viva Telecom Bulgaria“ EOOD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofia
      (Věc C-257/20)
      (2020/C 279/48)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varchoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka:„Viva Telecom Bulgaria“ EOOD

         Odpůrce: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofia

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání zásada proporcionality podle čl. 5 odst. 4 a čl. 12 písm. b) Smlouvy o Evropské unii a právo na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 16 odst. 2 bod 3 ZKPO (zakon za korporativnoto podohodno oblagane (zákon o dani z příjmů právnických osob)?

                  2)

                  Jsou platby úroků podle čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2003/49/ES (1) rozdělením zisku, pro které platí článek 5 směrnice 2011/96/ES (2)?

                  3)

                  Lze na platby z bezúročné půjčky spadající do čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2003/49/ES, která je splatná 60 let po uzavření smlouvy, uplatnit ustanovení čl. 1 odst. 1 písm. b), odst. 3 a článku 5 směrnice 2011/96/ES?

                  4)

                  Brání článek 49 a čl. 63 odst. 1 a 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, čl. 1 odst. 1 písm. b), odst. 3 a článek 5 směrnice 2011/96/ЕS a čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2003/49/ЕS takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení čl. 195 odst. 1, čl. 200 odst. 2 ZKPO a čl. 200a odst. 1 a odst. 5 bod 4 ZKPO (zrušený) v příslušném znění, které byly platné v době od 1. ledna 2011 do 1. ledna 2015, a čl. 195 odst. 1, odst. 6 bod 3 a odst. 11 bod 4 ZKPO ve znění po 1. lednu 2015, a zdaňovací praxi, podle níž neuhrazené úroky z bezúročné půjčky, která byla poskytnuta dceřiné společnosti-rezidentovi mateřskou společností usazenou v jiném členském státě a je splatná za 60 let od 22. listopadu 2013, podléhají srážkové dani?

                  5)

                  Brání čl. 3 odst. 1 písm. h) až j), čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), čl. 7 odst. 1 a článek 8 směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12. února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (3) takovému vnitrostátnímu stanovení, jako je čl. 16 odst. 1 a odst. 2 bod 3 a čl. 195 odst. 1 ZKPO o zdanění fiktivních úrokových příjmů na základě bezúročné půjčky, která byla poskytnuta společnosti-rezidentovi společností usazenou v jiném členském státě, která je jediným vlastníkem kapitálu dlužnice, srážkovou daní?

                  6)

                  Neporušuje provedení směrnice 2003/49/ES v roce 2011 před uplynutím přechodné lhůty stanovené v příloze VI, oddíl „Daně“, bod 3 Aktu a Protokolu ke Smlouvě o přistoupení Bulharské republiky k Evropské unii v čl. 200 odst. 2 a čl. 200а odst. 1 a odst. 5 bodě 4 ZKPO pevně stanovenou sazbou daně ve výši 10 % místo maximální sazby ve výši 5 % stanovené v Aktu a Protokolu ke smlouvě o přistoupení zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání?

         (1)  Směrnice Rady 2003/49/ES ze dne 3. června 2003 o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států (Úř. věst. L 157, 2003, s. 49).

         (2)  Směrnice Rady 2011/96/EU ze dne 30. listopadu 2011 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 345, 2011, s. 8).

         (3)  Úř. věst. L 46, 2008, s. 11.


title: Věc C-262/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad Lukovit (Bulharsko) dne 15. června 2020 – VB v. Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad Lukovit (Bulharsko) dne 15. června 2020 – VB v. Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti
      (Věc C-262/20)
      (2020/C 279/49)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Rayonen sad Lukovit

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VB

         Žalovaná: Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti (generální ředitelství ministerstva vnitra „Požární bezpečnost a ochrana obyvatelstva“)

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyžaduje účinná ochrana podle čl. 12 písm. a) směrnice 2003/88/ES (1), aby byla běžná délka noční služby policistů a příslušníků hasičského sboru kratší než stanovená běžná doba denní služby?

                  2.

                  Vyžaduje zásada rovného zacházení zakotvená v článcích 20 a 31 Listiny základních práv Evropské unie, aby se běžná délka noční práce upravená ve vnitrostátních právních předpisech pro pracovníky v soukromém sektoru v trvání sedmi hodin vztahovala i na pracovníky ve veřejném sektoru, včetně policistů a příslušníků hasičského sboru?

                  3.

                  Lze cíle zakotveného v bodě 8 odůvodnění směrnice 2003/88/ЕS, který spočívá v omezení délky noční práce, účinně dosáhnout, pouze pokud vnitrostátní právní předpisy výslovně upravují běžnou dobu noční práce, a to i pro pracovníky ve veřejném sektoru?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 5/04, s. 381).


title: Věc C-263/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 15. června 2020 – Airhelp Limited v. Laudamotion GmbH

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/37

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 15. června 2020 – Airhelp Limited v. Laudamotion GmbH
      (Věc C-263/20)
      (2020/C 279/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Korneuburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Airhelp Limited

         Žalovaná: Laudamotion GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 5 odst. 1 písm. c) a článek 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládány v tom smyslu, že cestující má nárok na náhradu v případě, že je čas odletu přesunut z původních 14:40 hod. na dřívější čas 8:25 hod. stejného dne?

                  2.

                  Musí být čl. 5 odst. 1 písm. c) body i) až iii) nařízení (ES) č. 261/2004 vykládány v tom smyslu, že ověření, zda byl cestující informován o zrušení letu, musí být provedeno výlučně podle tohoto ustanovení a brání použití vnitrostátní právní úpravy o doručování prohlášení, která byla přijata v souvislosti s provedením směrnice 2000/31/ES (2) a obsahuje fikci doručení?

                  3.

                  Musí být čl. 5 odst. 1 písm. c) body i) až iii) nařízení (ES) č. 261/2004 a článek 11 směrnice 2000/31 vykládány v tom smyslu, že v případě rezervace letu cestujícím prostřednictvím rezervační platformy, pokud cestující uvedl své telefonní číslo a svou e-mailovou adresu, avšak rezervační platforma přeposlala leteckému dopravci toto telefonní číslo a e-mailovou adresu automaticky vygenerovanou rezervační platformou, musí být doručení oznámení o posunutí odletu dopředu na automaticky vygenerovanou e-mailovou adresu považováno za informování resp. doručení vyrozumění o posunutí odletu dopředu, ačkoliv rezervační platforma vyrozumění leteckého dopravce cestujícímu nepřepošle nebo mu jej přepošle se zpožděním?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1).


title: Věc C-270/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 18. června 2020 – AG a další v. Austrian Airlines AG

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/38

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Korneuburg (Rakousko) dne 18. června 2020 – AG a další v. Austrian Airlines AG
      (Věc C-270/20)
      (2020/C 279/51)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Korneuburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: AG, MG, HG, nezletilé osoby, zastoupené zákonným zástupcem

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Předběžná otázka

      Má být čl. 7 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že letecký dopravce může nárok na náhradu škody podle čl. 7 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení snížit i v případě, kdy cestujícím v letecké dopravě byl v důsledku zrušení rezervovaného letu nabídnut náhradní let, jehož stanovený čas odletu i stanovený čas příletu byly naplánovány o 11 hodin a 55 minut dříve, než čas odletu a příletu zrušeného letu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 7/08, s. 10).


title: Věc C-275/20: Žaloba podaná dne 23. června 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/39

      Žaloba podaná dne 23. června 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
      (Věc C-275/20)
      (2020/C 279/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, M. Afonso, D. Schaffrin, zmocněnci)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (EU) 2020/470 (1) ze dne 25. března 2020 o prodloužení platnosti nároku audiovizuálních koprodukcí stanoveného v článku 5 Protokolu o kulturní spolupráci připojeného k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba Komise na neplatnost se týká obnovení nároku audiovizuálních koprodukcí producentů z Unie a Korey využívat příslušných programů na podporu místního a regionálního kulturního obsahu podle článku 5 Protokolu o kulturní spolupráci připojeného k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy a Korejskou republikou na další tři roky.
      Komise uplatňuje na podporu žaloby jeden žalobní důvod.
      Komise má za to, že Rada tím, že své rozhodnutí založila na čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Rady (EU) 2015/2169 (2) ze dne 1. října 2015 o uzavření Dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé, a ne na čl. 218 odst. 6 SFEU, jak navrhovala Komise, vycházela z odvozeného právního základu, který není stanoven ve Smlouvě o fungování Evropské unie (SFEU). Rada tedy porušila zásadu svěření pravomocí zakotvenou v čl. 13 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (SEU) a zásadu institucionální rovnováhy, která plyne z judikatury Soudního dvora.

         (1)  Rozhodnutí Rady (EU) 2020/470 ze dne 25. března 2020 o prodloužení platnosti nároku audiovizuálních koprodukcí stanoveného v článku 5 Protokolu o kulturní spolupráci připojeného k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2020, L 101, s. 1).

         (2)  Rozhodnutí Rady (EU) 2015/2169 ze dne 1. října 2015 o uzavření Dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2015, L 307, s. 2).


title: Věc C-287/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 30. června 2020 – EL a CP v. Ryanair Designated Activity Company

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/39

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 30. června 2020 – EL a CP v. Ryanair Designated Activity Company
      (Věc C-287/20)
      (2020/C 279/53)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: EL a CP

         Žalovaná: Ryanair Designated Activity Company

         Předběžné otázky

      Je stávka zaměstnanců provozujícího leteckého dopravce organizovaná odbory „mimořádnou okolností“ ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?
      Je v této souvislosti podstatné, zda před uskutečněním stávky proběhlo jednání se zástupcem/zástupci zaměstnanců?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).