title: Věc F-29/06: Žaloba podaná dne  13. března 2006  – Arnaldos Rosauro a další v. Komise

text:
               20.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/19

         Žaloba podaná dne 13. března 2006 – Arnaldos Rosauro a další v. Komise
   (Věc F-29/06)
   (2006/C 121/37)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Arnaldos Rosauro a další (zástupci: S. Rodrigues a A. Jaume, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí o jmenování žalobců přijatá spolu s výplatními páskami, které žalobci převzali ke dni přechodu z kategorie C do kategorie B, v rozsahu, v němž byli jmenováni do platové třídy B*3/B*4 a výše jejich základního platu zůstala v důsledku uplatnění násobícího koeficientu stejná jako před změnou kategorie;

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým se žalobcům ruší body pro povýšení pro dobu po přechodu z kategorie C do kategorie B;

               —

               sdělit orgánu oprávněného ke jmenování účinky uvedeného zrušení, tedy se zpětnou účinností ke dni jejich přechodu z kategorie C do kategorie B: 1) jmenovat žalobce do platové třídy B*5/B*6 podle článku 2 přílohy XIII služebního řádu; 2) přiznat jim základní plat, na nějž mají nárok na základě čl. 2 odst. 2 přílohy XIII služebního řádu bez násobícího koeficientu; 3) zachovat pro dobu po přechodu do kategorie B body za zásluhy a body za přechod, které nasbírali v průběhu služby v kategorii C;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobci jsou všichni úspěšnými uchazeči vnitřního výběrového řízení na postup do kategorie COM/PB/04, jehož oznámení bylo vyhlášeno před účinností nového služebního řádu. Po tomto datu byli žalovanou jmenováni do vyšší kategorie, aniž by jim však byla zvýšena odměna za práci, a to v důsledku uplatnění násobícího koeficientu. Rovněž byly vynulovány body pro jejich povýšení.
   V žalobě žalobci předkládají tři žalobní důvody, z nichž v rámci prvního uplatňují protiprávnost svého jmenování do platové třídy B*3/B*4, jelikož podle článku 2 přílohy XIII služebního řádu odpovídají platové třídy uvedené v oznámení o výběrovém řízení platovým třídám B*5/B*6.
   Pokud jde o druhý žalobní důvod, žalobci uplatňují, že uplatnění násobícího koeficientu na jejich odměnu je v rozporu jednak se služebním řádem, který nikde nestanoví uplatnění takového koeficientu, a jednak se zásadou zákazu diskriminace, zásadou ochrany legitimního očekávání i se zásadou ochrany nabytých práv (iura quesita).
   Konečně, pokud jde o třetí žalobní důvod, žalobci tvrdí, že zrušení bodů pro jejich povýšení je v rozporu s účelem článku 45a služebního řádu a článku 5 přílohy XIII služebního řádu, jakož i se zásadou rovného zacházení.


title: Věc T-514/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. listopadu 2011 — bpost v. Komise ( „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení ÚP — Každodenní přeprava a distribuci Úředního věstníku, tiskovin, dalších periodik a publikací — Odmítnutí nabídky uchazeče a rozhodnutí přidělit zakázku jinému uchazeči — Kritéria pro zadání — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Mimosmluvní odpovědnost“ )

text:
               14.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. listopadu 2011 — bpost v. Komise
   (Věc T-514/09) (1)

   (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení ÚP - Každodenní přeprava a distribuci Úředního věstníku, tiskovin, dalších periodik a publikací - Odmítnutí nabídky uchazeče a rozhodnutí přidělit zakázku jinému uchazeči - Kritéria pro zadání - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Mimosmluvní odpovědnost)
   2012/C 13/22
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: bpost NV van publiek recht, dříve De Post NV van publiek recht (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Martens, B. Schutyser a A. Van Vaerenbergh, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Manhaeve a N. Bambara, zmocněnci, ve spolupráci s P. Wytinckem, advokátem)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Úřadu pro publikace Evropské unie, oznámeného dopisem ze dne 17. prosince 2009, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně předložená v rámci nabídkového řízení č. 10234 na každodenní přepravu a distribuci Úředního věstníku, tiskovin, dalších periodik a publikací (Úř. věst. 2009/S 176-253034), a kterým byla zakázka přidělena vybranému uchazeči, a návrh na náhradu škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti bpost NV van publiek recht se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2014 ve věci E-4/14 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností smluvní stranou – neprovedení – směrnice 2007/23/ES o uvádění pyrotechnických výrobků na trh)

text:
               23.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/7

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 24. září 2014
   ve věci E-4/14
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností smluvní stranou – neprovedení – směrnice 2007/23/ES o uvádění pyrotechnických výrobků na trh)
   (2015/C 131/07)
   Ve věci E–4/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽALOBA na prohlášení, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh) a začleněného do Dohody o Evropském hospodářském prostoru protokolem 1 k uvedené dohodě, a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 21 uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 24. září 2014 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               prohlašuje, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 21 tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;

               2.

               ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-387/12: Žaloba podaná dne 4. září 2012 — Itálie v. Komise

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/15

         Žaloba podaná dne 4. září 2012 — Itálie v. Komise
   (Věc T-387/12)
   2012/C 319/28
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupce: S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil v části, jež je předmětem této žaloby, prováděcí rozhodnutí Evropské komise č. 2012/336/EU [oznámené pod číslem C(2012) č. 3838] ze dne 22. června 2012, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba omezuje svůj předmět na paušální finanční opravy týkající se Italské republiky, pokud jde o režim podpor pro roky 2006, 2007 a 2008 producentům rajčat určených ke zpracování.
   Na podporu své žaloby žalobkyně předkládá jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 103) a článku 31 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, s. 1).
   V rámci tohoto žalobního důvodu Italská republika napadá použití finančních oprav provedených v napadeném rozhodnutí ve výši 2 % financovaných výdajů, přičemž tvrdí, že tyto finanční opravy byly provedeny navzdory důkazům o neexistenci výrazné finanční škody, které Komise uznala.
   Žalobkyně mimoto napadá vyčíslení těchto oprav, neboť jejich konkrétní výše se jeví nepřiměřená a zjevně nelogická, jelikož je značně vyšší než případná škoda vyplývající z počínání přičteného italským orgánům.


title: Věc C-258/10: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Dâmbovița — Rumunsko) — Nicușor Grigore v. Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București ( „Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Sociální politika — Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků — Směrnice 2003/88/ES — Úprava pracovní doby — Pojem „pracovní doba“ — Pojem „maximální délka týdenní pracovní doby“ — Lesník, jehož flexibilní pracovní doba podle jeho pracovní smlouvy a podle platné kolektivní smlouvy činí 8 hodin denně a 40 hodin týdně — Vnitrostátní právní úprava, podle níž je odpovědný za jakoukoli škodu, která vznikne v lesním revíru, který spravuje — Kvalifikace — Vliv přesčasové práce na odměnu a finanční náhradu dotčené osoby“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/9

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Dâmbovița — Rumunsko) — Nicușor Grigore v. Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
   (Věc C-258/10) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 2003/88/ES - Úprava pracovní doby - Pojem „pracovní doba“ - Pojem „maximální délka týdenní pracovní doby“ - Lesník, jehož flexibilní pracovní doba podle jeho pracovní smlouvy a podle platné kolektivní smlouvy činí 8 hodin denně a 40 hodin týdně - Vnitrostátní právní úprava, podle níž je odpovědný za jakoukoli škodu, která vznikne v lesním revíru, který spravuje - Kvalifikace - Vliv přesčasové práce na odměnu a finanční náhradu dotčené osoby)
   2011/C 186/15
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunal Dâmbovița

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Nicușor Grigore

      Žalovaná: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Dâmbovița — Výklad článku 2 (bodu 1) a článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9) — Pojem „pracovní doba“ — Vnitrostátní právní úprava, podle níž je lesník odpovědný za jakoukoli škodu, která vznikne v jeho lesním revíru, ačkoli je v jeho pracovní smlouvě stanovena maximální denní osmihodinová pracovní doba — Pojem „maximální týdenní pracovní doba“ — Skutečná týdenní pracovní doba překračující zákonnou maximální týdenní pracovní dobu –Vliv na odměnu a finanční náhradu dotčené osoby

      Výrok

               1)

               Článek 2 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) je třeba vykládat v tom smyslu, že doba, během níž lesník s denní pracovní dobou stanovenou pracovní smlouvou na osm hodin je povinen zajistit dohled nad lesním revírem, přičemž je z hlediska disciplinárního, majetkového, přestupkového a případně trestněprávního odpovědný za škody, které vzniknou v jeho lesním revíru, který spravuje, a sice bez ohledu na okamžik, k němuž škody vznikly, je „pracovní dobou“ ve smyslu tohoto ustanovení pouze tehdy, pokud druh a rozsah povinnosti dohledu, která přísluší lesníkovi a režim odpovědnosti, který se na něj vztahuje, vyžadují jeho fyzickou přítomnost na místě výkonu práce a posledně uvedený musí být svému zaměstnavateli v uvedené době k dispozici. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby posoudil skutkový a právní stav, který je nezbytný zejména podle použitelného vnitrostátního práva pro posouzení otázky, zda je tak tomu v případě, který mu byl předložen.

               2)

               Kvalifikace doby jako „pracovní doby“ ve smyslu čl. 2 bodu 1 směrnice 2003/88 je nezávislá na přenechání služebního bytu nacházejícího se v lesním revíru, jehož správou je pověřen, pokud toto přenechání neimplikuje, že tento lesník je povinen se zdržovat na místě určeném zaměstnavatelem a být mu k dispozici, aby mohl v případě potřeby vykonat okamžité příslušné plnění. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby přezkoumal, za je tak tomu v případě, který mu byl předložen.

               3)

               Článek 6 směrnice 2003/88 je třeba vykládat v tom smyslu, že brání v zásadě situaci, v níž je v pracovní smlouvě lesníka sice stanovena maximální osmihodinová pracovní doba v délce 40 hodin týdně, posledně uvedený však ve skutečnosti musí na základě povinností vyplývajících ze zákona zaručovat nad lesním revírem buď stálý dohled, nebo dohled takového druhu, že maximální délka pracovní doby stanovená v tomto ustanovení je překročena. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby přezkoumal, zda je tak tomu v případě, který mu byl předložen a případně přezkoumal, zda podmínky stanovené v čl. 17 odst. 1 směrnice 2003/88 nebo v čl. 22 odst. 1 této směrnice, za nichž se lze odchýlit od článku 6, jsou v původním řízení splněny.

               4)

               Směrnici 2003/88 je třeba vykládat v tom smyslu, že povinnost zaměstnavatele vyplatit odměnu nebo odpovídající částku za dobu, během níž má lesník zajistit dohled nad lesním revírem, za nějž je odpovědný, nespadá do působnosti této směrnice, nýbrž do příslušných ustanovení vnitrostátního práva.

      (1)  Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


title: Věc C-436/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Litva) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra v. „Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB „Řízení o předběžné otázce — Ochrana finančních zájmů Evropské unie — Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 — Článek 3 odst. 1 — Financování z Fondu soudržnosti — Projekt rozvoje regionálního systému odpadového hospodářství — Nesrovnalosti — Pojem ‚víceletý program‘ — Definitivní ukončení víceletého programu — Promlčecí lhůta“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Litva) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra v. „Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB
   (Věc C-436/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Ochrana finančních zájmů Evropské unie - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Článek 3 odst. 1 - Financování z Fondu soudržnosti - Projekt rozvoje regionálního systému odpadového hospodářství - Nesrovnalosti - Pojem ‚víceletý program‘ - Definitivní ukončení víceletého programu - Promlčecí lhůta“)
   (2017/C 277/04)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra

      Žalovaný:„Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB

      Za přítomnosti: Lietuvos Respublikos finansų ministerija, „Skirnuva“ UAB, „Parama“ UAB, „Alkesta“ UAB, „Dzūkijos statyba“ UAB

      Výrok

               1)

               Takový projekt, jako je projekt dotčený ve věci v původním řízení, který spočívá ve vytvoření systému odpadového hospodářství pro určitý kraj a jehož realizace měla trvat několik let a být financována unijními prostředky, spadá pod pojem „víceletý program“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství.

               2)

               Článek 3 odst. 1 nařízení č. 2988/95 musí být vykládán v tom smyslu, že promlčecí lhůta u nesrovnalosti, k níž došlo v rámci takového „víceletého programu“, jako je projekt dotčený ve věci v původním řízení, plyne podle čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 2988/95 od okamžiku, kdy došlo k dotčené nesrovnalosti, přičemž je třeba upřesnit, že pokud se jedná o nesrovnalost „pokračující nebo opakovanou“, promlčecí lhůta běží podle s čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 2988/95 ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila.
               Kromě toho „víceletý program“ se považuje ve smyslu čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení č. 2988/95 za „definitivně ukončený“ ke dni ukončení, který je stanoven pro tento program podle pravidel, která jej upravují. Konkrétně víceletý program upravený nařízením Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1264/1999 a nařízení Rady (ES) č. 1265/1999, jakož i Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být považován za „definitivně ukončený“ ve smyslu uvedeného ustanovení ke dni, který je uveden v rozhodnutí Evropské komise o schválení tohoto projektu jako konečné datum pro ukončení prací a pro uskutečnění plateb způsobilých výdajů souvisejících s tímto projektem, s výjimkou případu, kdy je lhůta případně prodloužena na základě nového rozhodnutí Komise v tomto smyslu.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc C-89/06: Žaloba podaná dne  14. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/18

         Žaloba podaná dne 14. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
   (Věc C-89/06)
   (2006/C 86/34)
   Jednací jazyk: portugalština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. února 2006 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Antóniem Caierosem a Bernhardem Schimou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES (1) ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice 2003/30/ES;

               —

               podpůrně určil, že Portugalská republika tím, že o těchto předpisech neuvědomila neprodleně Komisi, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice 2003/30/ES,

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice 2003/30 uplynula dne 31. prosince 2004.

      (1)  Úř. věst. L 123, s. 42; Zvl. vyd. 13/31, s. 180.


title: Věc C-301/11: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 31. ledna 2013 — Evropská komise v. Nizozemské království ( „Daňové právní předpisy — Přemístění daňového bydliště — Svoboda usazování — Článek 49 SFEU — Zdanění nerealizovaných kapitálových zisků — Okamžitá daň na odchodu“ )

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/4

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 31. ledna 2013 — Evropská komise v. Nizozemské království
   (Věc C-301/11) (1)

   (Daňové právní předpisy - Přemístění daňového bydliště - Svoboda usazování - Článek 49 SFEU - Zdanění nerealizovaných kapitálových zisků - Okamžitá daň na odchodu)
   2013/C 86/05
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Roels, zmocněnci)

      Žalovaný: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, J. Langer a M. de Ree, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovaného: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a K. Petersen, zmocněnci), Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec), Portugalská republika (zástupce: L. Inez Fernandes, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Výklad článku 49 SFEU — Daň na odchodu pro podniky, které přestaly být daňovými rezidenty v Nizozemsku — Zdanění nerealizovaných kapitálových zisků podniku v případě změny sídla podniku, přemístění jeho stálé provozovny nebo převodu jeho aktiv do jiného členského státu

      Výrok

               1)

               Nizozemské království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti vnitrostátní právní úpravu, která stanoví zdanění nerealizovaných kapitálových zisků při přemístění podniku nebo při přemístění zapsaného nebo skutečného sídla společnosti do jiného členského státu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 49 SFEU.

               2)

               Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spolková republika Německo, Španělské království a Portugalská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


title: Věc F-10/16: Žaloba podaná dne 17. února 2016 – ZZ v. Evropský veřejný ochránce práv

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/51

         Žaloba podaná dne 17. února 2016 – ZZ v. Evropský veřejný ochránce práv
   (Věc F-10/16)
   (2016/C 191/74)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: M. Vasileios a A. Christianos, advokáti)

      Žalovaný: Evropský veřejný ochránce práv

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí evropského veřejného ochránce práv nepřijmout kandidaturu žalobce na obsazení pracovního místa generálního tajemníka úřadu veřejného ochránce práv a uložení žalovanému, aby nahradil majetkovou a nemajetkovou újmu navýšenou o úroky, která žalobci údajně vznikla.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí evropského veřejného ochránce práv ze dne 9. listopadu 2015, kterým byly zamítnuty jeho administrativní stížnosti;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 10. dubna 2015, kterým byl žalobci odepřen pohovor a rozhodnutí ze dne 16. července 2015, kterým byl B. G. jmenován na pracovní místo generálního tajemníka evropského veřejného ochránce práv;

               —

               nařídit evropskému veřejnému ochránci práv, aby žalobci uhradil částku 112 472,64 eur jakožto náhradu majetkové újmy, která mu vznikla;

               —

               nařídit evropskému veřejnému ochránci práv, aby žalobci uhradil částku třicet tisíc (30 000) eur jakožto náhradu nemajetkové újmy, která mu vznikla;

               —

               uložit evropskému veřejnému ochránci práv náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-420/17: Žaloba podaná dne 12. července 2017 – Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/25

         Žaloba podaná dne 12. července 2017 – Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-420/17)
   (2017/C 300/29)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet, a C. Hermes, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               rozhodnout, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná k vytvoření obecné právní úpravy ochrany strnada zahradního v departementu Landes, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise se domnívá, že Francie dosud nepřijala konzistentní a koordinovaná ochranná opatření nezbytná k vytvoření právní úpravy na ochranu strnada zahradního, a že v důsledku toho nesplnila povinnosti vyplývající ze směrnice 2009/147/ES (1).

      (1)  Úř. věst. L 20, 26.1.2010, s. 7


title: Věc C-458/05: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. září 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic v. Princess Personal Service GmbH (PPS) (Sociální politika — Směrnice 2001/23/ES — Zachování práv zaměstnanců — Převod podniků — Pojem převod — Podnik pro dočasnou práci)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/10

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. září 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic v. Princess Personal Service GmbH (PPS)
   (Věc C-458/05) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 2001/23/ES - Zachování práv zaměstnanců - Převod podniků - Pojem „převod“ - Podnik pro dočasnou práci)
   (2007/C 269/20)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberster Gerichtshof
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic

      Žalovaná: Princess Personal Service GmbH (PPS)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Gerichtshof – Výklad článku 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04 s. 98) – Působnost – Pojem „část závodu“ – Převod administrativní pracovnice, ředitele dceřiné společnosti, pracovníka pro styk se zákazníky a jednatele, jakož i třetiny dočasně přidělených zaměstnanců se zákazníky využívajícími jejich služeb, provedený mezi dvěma podniky pro dočasnou práci
   Výrok
   Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23 ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů, musí být vykládán v tom smyslu, že tato směrnice se použije v případě, kdy část administrativních zaměstnanců a část dočasných zaměstnanců je převedena do jiného podniku pro dočasnou práci, aby tam tito zaměstnanci vykonávali stejné činnosti pro stejné zákazníky, a kdy, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, prostředky dotčené převodem jsou samy o sobě dostatečné k tomu, aby umožnily poskytování služeb charakteristických pro dotčenou hospodářskou činnost, aniž by bylo nutné využít jiné významné provozní prostředky či jiné části podniku.

      (1)  Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


title: Věc C-82/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. února 2015 společností PP Nature-Balance Lizenz GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2014 ve věci T-189/13, PP Nature-Balance Lizenz GmbH v. Evropská komise

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. února 2015 společností PP Nature-Balance Lizenz GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2014 ve věci T-189/13, PP Nature-Balance Lizenz GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-82/15 P)
   (2015/C 127/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (zástupce: M. Ambrosius, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 ve věci T-189/13;

               —

               zrušit napadené prováděcí rozhodnutí C(2013)369 v části, v níž ukládá členským státům povinnost pozměnit registraci v tom smyslu, že bude vyškrtnuta lokomotorická indikace;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se opírá o celkem pět důvodů kasačního opravného prostředku.
   První důvod kasačního opravného prostředku: porušení článku 116 směrnice 2001/83 (1) ve spojení se zásadou obezřetnosti.
   Tribunál se odvolává na zásadu obezřetnosti, když v souvislosti s posouzením prospěšnosti považoval za dostatečné vážné pochybnosti. Zásada obezřetnosti se však vztahuje na posouzení rizik a ne na posouzení účinnosti léčivého přípravku.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku: porušení článku 116 směrnice 2001/83 tím, že Tribunál posoudil čtyři studie jako nové informace.
   Novými informacemi, jež mohou být zohledněny v rámci postupu podle článku 31 směrnice 2001/83, jsou jen takové informace, které se objevily po registraci, resp. po jejím prvním prodloužení. Tribunál má naproti tomu za to, že posouzení ve Výboru pro humánní léčivé přípravky (Committee for Medicinal Products for Human use; dále jen „CHMP“) je nezávislé na posouzení vnitrostátními orgány. V důsledku toho je informace nová již tehdy, pokud se CHMP záležitostí ještě nezabýval.
   Třetí důvod kasačního opravného prostředku: porušení článku 116 směrnice 2001/83 s ohledem na zohlednění kritéria neprokázané účinnosti.
   Tribunál zastává názor, že existence studií, které nejsou způsobilé prokázat účinnost, je sama o sobě již dostačující pro předpoklad, že prospěšnost léčivého přípravku neexistuje nebo je nižší, než se dříve předpokládalo. Správně měl Tribunál uznat, že v této souvislosti musí být zohledněny důvody, které vedly k neúspěchu studie.
   Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: zkreslení důkazů.
   Tribunál zkreslil důkazy, když konstatoval, že mezi posouzením rizika přecitlivělých reakcí na Rapporteur, Co-Rapporteur a SAG-N v ověřovacím řízení a v posouzení provedeném CHMP neexistuje rozpor.
   Pátý důvod kasačního opravného prostředku: porušení článku 10a směrnice 2001/83 a přílohy směrnice.
   Tribunál porušil článek 10a směrnice 2001/83, jakož i přílohu I směrnice, když vycházel z toho, že toto ustanovení se použije jen v rámci řízení o nové registraci. Kromě toho porušení článku 10a směrnice 2001/83 představuje skutečnost, že Tribunál souhlasil s tím, že se CHMP zaměřil na posouzení pouze čtyř studií, zatímco celkově existuje s Tolperisonem více než osmdesát studií.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).


title: Věc C-554/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2010 Lagardère SCA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2010 ve věci T-452/04, Éditions Odile Jacob v. Evropská komise

text:
               12.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/5

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2010 Lagardère SCA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2010 ve věci T-452/04, Éditions Odile Jacob v. Evropská komise
   (Věc C-554/10 P)
   2011/C 46/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Lagardère SCA (zástupci: A. Winckler, F. de Bure a J.-B. Pinçon, advokáti)

      Další účastnice řízení: Éditions Odile Jacob SAS, Evropská komise, Wendel Investissement SA

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2010 ve věci T-452/04 v rozsahu, v němž zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. července 2004 o schválení společnosti Wendel Investissement jako nabyvatele převedených aktiv v rámci řízení o kontrole spojování podniků č. COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP;

               —

               zamítnout žalobu společnosti Odile Jacob podanou k Tribunálu proti tomuto rozhodnutí;

               —

               uložit společnosti Odile Jacob náhradu veškerých nákladů řízení spojených s tímto řízením jak v prvním stupni, tak i v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje dva důvody.
   V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost Lagardère Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když uplatnil námitku protiprávnosti rozhodnutí o schválení zplnomocněnce k odůvodnění zrušení rozhodnutí o schválení.
   V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který má čtyři části, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že přítomnost zástupce zplnomocněnce ve správní radě společnosti Editis jakožto nezávislé třetí osoby může odůvodnit zrušení rozhodnutí o schválení. To vyplývá ze zkreslení některých skutečností, zjevného nedostatku odůvodnění a řady právních pochybení: Tribunál se tak dopustil nesprávného právního posouzení, když chybně vyložil pojem nezávislost (první část); Tribunál ve svém odůvodnění neprokázal, jak mohly vztahy mezi zástupcem zplnomocněnce a společností Editis způsobit vadnost obsahu zprávy, kterou zmocněnec předal Komisi (druhá část); Tribunál zkreslil skutečnosti a zatížil napadený rozsudek zjevným nedostatkem odůvodnění, když měl za to, že zpráva zplnomocněnce měla „rozhodující vliv“ na rozhodnutí o schválení (třetí část), a Tribunál se konečně dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl o zrušení rozhodnutí o schválení, aniž by prokázal, jak by se jeho obsah lišil při neexistenci tvrzených nesprávností (čtvrtá část).


title: Věc T-101/13: Žaloba podaná dne 14. února 2013 — Aer Lingus v. Komise

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/31

         Žaloba podaná dne 14. února 2013 — Aer Lingus v. Komise
   (Věc T-101/13)
   2013/C 101/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aer Lingus Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: D. Piccinin, Barrister, a A. Burnside, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. listopadu 2012, přijaté na základě bodu 1.4.9 závazků, které na sebe vzala International Consolidated Airlines Group („IAG“) jako podmínku souhlasu Komise s převzetím British Midlands Limited („bmi“) ze strany IAG podle nařízení Rady 139/2004 (1), kterým byly posouzeny nabídky pro letištní časy na letišti Heathrow, jichž byla IAG povinna se podle závazků zbavit, a kterým se nabídka předložená společností Virgin Atlantic Airways („Virgin“) pro letištní časy na trase Londýn Heathrow — Edinburgh hodnotí výše než nabídka předložená společností Aer Lingus Limited („Aer Lingus“) pro tyto časy,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu závazků. Žalobkyně uvádí, že Komise pochybila při výkladu kritéria pro posuzování nabídek uvedeného v bodě 1.4.10 (c) závazků, týkajícím se plánů nabízející letecké společnosti nabídnout navazující leteckou dopravu dalším dopravcům. Komise toto kritérium vyložila tak, že zahrnuje plány společnosti Virgin přepravovat cestující na trase Londýn Heathrow — Edinburgh prostřednictvím vlastních navazujících letů do destinací dálkových letů, zatímco toto kritérium se ve skutečnosti omezuje na transfer cestujících navazujících letů jiným dopravcům.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z údajného nedostatečného zohlednění stanoviska Monitoring Trustee (2). Žalobkyně tvrdí, že Komise nesplnila povinnost zohlednit řádně stanovisko Monitoring Trustee nebo dostatečně odůvodnit odchýlení se od tohoto stanoviska ve čtyřech ohledech:

                           —

                           Komise řádně nezohlednila stanovisko Monitoring Trustee ohledně výhod společnosti Aer Lingus pokud jde o propojení linek mezi leteckými společnostmi nebo neodůvodnila odchýlení se od něj;

                           —

                           Komise řádně nezohlednila stanovisko Monitoring Trustee ohledně výhod společnosti Aer Lingus pokud jde o provozní náklady a analýzu citlivosti nebo neodůvodnila odchýlení se od něj;

                           —

                           Komise řádně nezohlednila stanovisko Monitoring Trustee ohledně toho, jak by měla být společně analyzována různá opatření za účelem stanovení celkového pořadí, nebo neodůvodnila odchýlení se od něj; a

                           —

                           Komise si nevyžádala od Monitoring Trustee stanovisko v souvislosti s relativními výhodami přidělení letištních časů jako celku.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně tvrdí,že Komise zjevně pochybila, když dospěla k závěru, že nabídka společnosti Aer Lingus nevytváří konkurenční tlak, který by byl alespoň „v zásadě podobný“ tomu, který vytváří nabídka společnosti Virgin. Komise pochybila jak v posouzení konkurenčního tlaku, který vytvářejí soutěžící nabídky na trase Londýn Heathrow — Edinburgh, tak v posouzení výhod, které by vyplývaly z přidělení všech tras jedinému přepravci namísto přidělení trasy Londýn Heathrow — Edinburgh společnosti Aer Lingus a zbývajících tras společnosti Virgin.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Nařízení ES o spojování) (Úř. věst. 2004 L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40)

      (2)  Osoba určená v rámci převzetí společnosti bmi společností IAG za účelem dohledu nad plněním závazků ze strany společnosti IAG.


title: Věc C-558/15: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação do Porto – Portugalsko) – Alberto José Vieira de Azevedo a další v. CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel „Řízení o předběžné otázce — Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrola povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění — Směrnice 2000/26/ES — Článek 4 odst. 5 — Pojišťovna — Škodní zástupce — Dostatečné pravomoci k zastupování — Možnost žalovat u soudů“

text:
               13.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/7

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação do Porto – Portugalsko) – Alberto José Vieira de Azevedo a další v. CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel
   (Věc C-558/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrola povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění - Směrnice 2000/26/ES - Článek 4 odst. 5 - Pojišťovna - Škodní zástupce - Dostatečné pravomoci k zastupování - Možnost žalovat u soudů“)
   (2017/C 046/08)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação do Porto

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Alberto José Vieira de Azevedo, Maria da Conceição Ferreira da Silva, Carlos Manuel Ferreira Alves, Rui Dinis Ferreira Alves, Vítor José Ferreira Alves

      Odpůrci: CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel

      Za přítomnosti: Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Acidentes de Trabalho

      Výrok

   Článek 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS (Čtvrtá směrnice o pojištění motorových vozidel), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že členským státům neukládá, aby stanovily, že zástupce, který je na základě tohoto článku pověřen likvidací škod, může být žalován sám namísto pojišťovny, kterou zastupuje, u vnitrostátního soudu, u něhož poškozený, který spadá do působnosti článku 1 směrnice 2000/26, ve znění směrnice 2005/14, podal žalobu na náhradu škody.

      (1)  Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


title: Věc C-45/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2011 Deutsche Bahn AG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. listopadu 2010 ve věci T-404/09, Deutsche Bahn AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2011 Deutsche Bahn AG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. listopadu 2010 ve věci T-404/09, Deutsche Bahn AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-45/11 P)
   2011/C 130/18
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deutsche Bahn AG (zástupce: K. Schmidt-Hern, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu, T-404/09 ze dne 12. listopadu 2010;

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. července 2009 (č. R 379/2009-1);

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů obou řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým byla zamítnuta tato žaloba účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“), kterou se domáhala zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 23. července 2009, kterým byla zamítnuta její žádost o zápis obrazové ochranné známky, která se skládá z horizontální kombinace šedé a červené barvy.
   Navrhovatelka vychází ve svém kasačním opravném prostředku, který je založen na čtyřech důvodech, z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.
   Zaprvé Tribunál při přezkumu rozlišovací způsobilosti vycházel z jiného označení než z přihlášené ochranné známky. Tribunál nepřezkoumal označení ve svém celku, nýbrž pouze vycházel z nahodilé kombinace světle šedé a zářivě červené barvy. Zvláštnosti barevné systematiky nebyly v projednávaném případě zohledněny, ačkoli konkrétní zařazení těchto barev v dotčené ochranné známce je součástí přihlášky ochranné známky a upřesňuje označení.
   Zadruhé Tribunál během přezkumu rozlišovací způsobilosti nezohlednil, pro jaké konkrétní služby je ochranná známka přihlašována, a přezkoumal způsobilost ochrany s ohledem na zcela odlišné výrobky. Údajně chybějící rozlišovací způsobilost ochranné známky byla v rozsudku vyvozena ze skutečnosti, že některé předměty, resp. výrobky jsou obvykle složeny z dotčených barev (části lokomotiv a rozvaděčů na železničních tratích, dopravní značky, závory a dopravní označení železniční dopravy, jakož i vlaky a hrany nástupiště). Pro tyto výrobky však není dotčená ochranná známka přihlášena. Tribunál nepředložil odůvodnění, proč příslušná způsobilost ochrany dotčené ochranné známy pro některé výrobky z odvětví dopravy nebo železniční dopravy má odůvodnit rovněž způsobilost ochrany pro ochrannou známku, která je v tomto případě přihlášena pro služby.
   Zatřetí Tribunál při přezkumu rozlišovací způsobilosti ochranné známky vycházel z nesprávných právních základů, když současně posoudil rozlišovací způsobilost ochranných známek pro výrobky a ochranných známek pro služby. Tribunál nezohlednil, že různé skupiny označení nejsou veřejností nezbytně vnímány stejným způsobem. Zatímco spotřebitel pravděpodobně není zvyklý na to, aby z barvy výrobku nebo jeho obalu bez grafických či slovních prvků vyvodil původ výrobku, jelikož výrobek či obal jsou zpravidla barevné, je situace u služeb zcela odlišná. Jelikož služby jsou svou povahu bezbarvé, je vnímání spotřebitele barev u služeb zcela jiné než vnímání barev pro výrobky. Při posouzení rozlišovací způsobilosti barev se tedy musí rozlišovat mezi výrobky a službami.
   Začtvrté Tribunál při posouzení rozlišovací způsobilosti konkrétní ochranné známky zkreslil rozhodné skutečnosti a svůj rozsudek dostatečně neodůvodnil. Tribunál bez jakéhokoli odůvodnění rozhodl, že horizontální barevné pruhy jsou obvykle využívány jako dekorační prvky. V tomto ohledu nezohlednil, že v projednávaném případě se jedná o posouzení rozlišovací způsobilosti konkrétní barevné ochranné známky, a nikoli o pruhy železničních vagónů obecně. Tribunál rovněž nezohlednil, že dotčená ochranná známka byla přihlášena nikoli pro železniční vagóny, avšak pro služby zařazené do třídy 39. Konečně navrhovatelka podrobně uvedla, že barevné prvky v oblasti železniční dopravy nejsou chápány jako dekorační prvky, avšak jako údaje o původu. Tyto argumenty navrhovatelky Tribunál nepřezkoumal.


title: Věc T-194/09: Žaloba podaná dne 13. května 2009 — Lan Airlines v. OHIM — Air Nostrum (LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM)

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/18

         Žaloba podaná dne 13. května 2009 — Lan Airlines v. OHIM — Air Nostrum (LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM)
   (Věc T-194/09)
   2009/C 167/36
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lan Airlines, SA (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Air Nostrum, Lineas Aéreas del Mediterráneo, SA (Manises, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               rozhodnout, že tato písemnost a dokumenty k ní přiložené byly podány včas a představují žalobu podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. února 2009 ve věci R 0107/2008-4, a v příslušném řízení vydat rozsudek, kterým se zrušuje uvedené rozhodnutí a výslovně ukládá Úřadu náhrada nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Air Nostrum, Lineas Aéreas del Mediterráneo, S.A.

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM“ (přihláška č. 4 448 061) pro služby třídy 39.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „LAN“ (č. 3 350 899) pro služby tříd 35, 39 a 43 a obrazová ochranná známka Společenství tvořená výrazem „LAN“, vedle něhož je vyznačena hvězda (č. 3 694 957) pro služby třídy 39.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, (které bylo nahrazeno nařízením č. 207/2009).


               17.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 40/18

         Žaloba podaná dne 23. listopadu 2004 Islandským sdružením bankéřů a obchodníků s cennými papíry na Kontrolní úřad ESVO
   (Věc E-9/04)
   (2005/C 40/11)
   Dne 23. listopadu 2004 podalo Islandské sdružení bankéřů a obchodníků s cennými papíry, zastoupené Dr. Hans-Jörgem Niemeyerem z Hengeler Mueller, avenue Cortenbergh 1118, B-1000 Brusel a Dr. Ralfem Sauerem z Hengeler Mueller, Charlottenstraße 35/36, 10117 Berlín, Německo, k Soudu ESVO žalobu na Kontrolní úřad ESVO.
   Žalobce požaduje, aby soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO 213/04/COL (Islandský fond pro financování bydlení) ze dne 11. srpna 2004 a

               2.

               uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.

         Právní a faktické souvislosti a právní zdůvodnění:

               —

               Žalobce je obchodním sdružením všech islandských komerčních bank a poskytuje jim služby a jedná jako jejich clearingová banka.

               —

               Islandský fond pro financování bydlení (FFB) poskytuje všeobecné úvěry pro jednotlivce na výstavbu nebo pořízení bydlení a další úvěry pro osoby s nízkým příjmem.

               —

               Žalobce tvrdí, že všeobecné úvěry jsou běžnou bankovní službou a že státní monopol, který FFB de facto má, odporuje svobodě poskytování služeb, právu usazování a volnému pohybu kapitálu.

               —

               Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO 213/04/COL ze dne 11. srpna 2004 označilo systém FFB za slučitelný s pravidly pro státní podporu podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

               —

               Žalobce tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO:

                           —

                           porušil závazek zahájit formální řízení;

                           —

                           porušil základní procesní požadavky tím, že neposkytl odpovídající odůvodnění požadované v článku 16 SCA (dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudu) a

                           —

                           nesprávně vyložil a použil čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.


title: Věc T-527/09: Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Ayadi v. Komise

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/31

         Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Ayadi v. Komise
   (Věc T-527/09)
   2010/C 148/56
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Chafiq Ayadi (zástupci: H. Miller, solicitor, B. Emmerson a S. Cox, barristers)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit nařízení Komise č. 954/2009 v rozsahu, v jakém se týká žalboce;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V projednávané věci se žalobce domáhá částečného zrušení nařízení Komise (ES) č. 954/2009 ze dne 13. října 2009, kterým se po sto čtrnácté mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem, a to v rozsahu, v jakém je žalobce uveden na seznamu fyzických a právnických osob, skupin a subjektů, jejichž prostředky a hospodářské zdroje se zmrazují v souladu s uvedeným předpisem.
   Žalobce na podporu své žaloby uvádí čtyři žalobní důvody.
   Zaprvé uplatňuje, že Komise zneužila svoji pravomoc, když zahrnula žalobce do přílohy I nařízení č. 881/2002, aniž by pečlivě a nestranně přezkoumala veškeré relevantní skutečnosti týkající se žalobce.
   Zadruhé žalobce uplatňuje, že přijetím napadeného nařízení bylo porušeno jeho právo na účinný soudní přezkum, neboť nařízení není založeno na důkazech, a v důsledku toho soud nemůže ani zahájit výkon své povinnosti zvážit takové důkazy.
   Zatřetí žalobce tvrdí, že přijetím napadeného nařízení bylo porušeno jeho právo na obhajobu. Uplatňuje, že Komise nepředložila důkazy, ale uvedla pouze tvrzení Výboru pro sankce. Bez důkazů nemohl žalobce Komisi upozornit na omyly v důkazech či nepochopení skutečností.
   Začtvrté tvrdí, že napadené nařízení představuje neodůvodněné omezení jeho základního práva vlastnit majetek, neboť zmrazilo majetek žalobce jak zpětně, tak na dobu neurčitou do budoucnosti.


title: Věc T-649/16: Žaloba podaná dne 12 září 2016 – Bernaldo de Quirós v. Komise

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/57

         Žaloba podaná dne 12 září 2016 – Bernaldo de Quirós v. Komise
   (Věc T-649/16)
   (2016/C 402/67)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bernaldo de Quirós (Brusel, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování přijatého generální ředitelkou GŘ Evropské komise „Vzdělávání a kultura“ ze dne 30. listopadu 2015 o přeložení paní Bernaldo de Quirós z pracovního místa vedoucí oddělení „Kancelář stáží“ EAC.C.4 na pracovní místo poradce pro modernizaci vzdělávání GŘ EAC.B;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo vadou zjevně nesprávného posouzení ohledně zájmu služby a rovnocennosti pracovních míst. Uvádí, že její přeložení na pracovní místo poradce pro modernizaci vzdělávání není odůvodněno zájmem služby, ale záměrem vedení profesionálně ji izolovat a uložit jí předčasnou disciplinární sankci. Rozhodnutí je podle jejího názoru stiženo také vadou zneužití pravomoci, jelikož je takové přeložení s ohledem na úkoly žalobkyně a nezbytnost obsazení volných míst vedoucích oddělení na GŘ EAC v rozporu se zájmem služby.

                           —

                           Žalobkyně má také za to, že její přidělení nerespektovalo zásadu rovnocennosti pracovních míst. Nově přidělené úkoly žalobkyni zaostávají totiž na základě své povahy, významu a rozsahu za úkoly, které jsou svěřovány poradci v platové třídě AD13. Navíc neodpovídá pracovní místo skutečné potřebě služby, kterou vyžaduje článek 2 rozhodnutí Komise C(2008)5029/2.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut, jakož i povinnosti administrativy jednat s náležitou péčí.

                           —

                           Žalobkyně má za to, že rozhodnutí o přeložení nebylo přijato za podmínek zaručujících její právo být vyslechnut, jelikož nemohla k návrhu rozhodnutí o přeložení vyjádřit své stanovisko. K tomu ještě doplňuje porušení povinnosti jednat s náležitou péčí, jelikož orgán oprávněný ke jmenování nijak nezohlednil zájmy žalobkyně ani se nepokusil dosáhnout objektivně rovnováhy mezi služebními zájmy a zájmy žalobkyně, a to především zvážením přeložení na volné místo vedoucího oddělení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení rozhodnutí Evropské komise C(2008) 5029/2 ze dne 9. srpna 2008 o funkcích poradce.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že došlo k porušení rozhodnutí C(2008) 5029/2, v konsolidovaném znění ze dne 7. července 2016, jelikož GŘ EAC překročilo přidělený kontingent poradců a neprokázalo, že pracovní místo poradce pro modernizaci vzdělávání, na které byla žalobkyně přeložena, je legální.


title: Věc C-187/09: Žaloba podaná dne 26. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/7

         Žaloba podaná dne 26. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-187/09)
   2009/C 167/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: O. Beynet, S. Walker, Zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/40/ES (1) ze dne 17. května 2006 o emisích z klimatizačních systémů motorových vozidel a o změně směrnice Rady 70/156/EHS, nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice a podle Smlouvy;

               —

               uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 4. ledna 2008.

      (1)  Úř. věst. L 161, s. 12


title: Věc C-92/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2010 Media-Saturn-Holding GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 15. prosince 2009 ve věci T-476/08, Media-Saturn-Holding GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2010 Media-Saturn-Holding GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 15. prosince 2009 ve věci T-476/08, Media-Saturn-Holding GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-92/10 P)
   2010/C 113/42
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Media-Saturn-Holding GmbH (zástupci: C.-R. Haarmann a E. Warnke, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 15. prosince 2009, T-476/08, v plném rozsahu,

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. srpna 2008 v odvolacím řízení R 591/2008-4,

               —

               uložit odpůrci náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem, Tribunálem Evropské unie a Soudním dvorem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým byla zamítnuta žaloba navrhovatelky na zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 28. srpna 2008, zamítajícímu přihlášku obrazové ochranné známky „BEST BUY“ k zápisu. Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál provedl protiprávní a nesprávný výklad absolutního důvodu pro zamítnutí zápisu ochranných známek, které postrádají rozlišovací způsobilost, stanoveného v čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (dále jen „NOZS“). Odůvodnění kasačního opravného prostředku se skládá ze tří následujících částí:
   Zaprvé Tribunál nepřípustným způsobem vyvodil chybějící rozlišovací způsobilost z posouzení jiné ochranné známky než ochranné známky, která byla vlastně přihlašována. Tribunál vycházel při posouzení rozlišovací způsobilosti z označení, které obsahuje slovní prvek „BEST BUY“ ve správně psané formě a které bylo předmětem jiného řízení před Tribunálem. Na rozdíl od tohoto jiného označení by se vzhledem k řazení zvýrazněných písmen „B“, která pokaždé tvoří první písmeno slov „BEST“ a „BUY“, vytvořil v případě přihlašované ochranné známky navrhovatelky údajný slovní prvek „BEST BUY“ teprve po myšlenkovém dílčím kroku. Vzhledem k tomu, že rozlišovací přebytek, který vyplývá z odlišného způsobu psaní, který je v rozporu s pravidly, může dostačovat jako minimum rozlišovací způsobilosti, neměl se Tribunál při posouzení rozlišovací způsobilosti opírat o dřívější rozhodnutí, které se týká označení, které tuto zvláštnost právě postrádá.
   Zadruhé Tribunál nezohlednil zásadu, že rozhodnutí o tom, že kombinovaná ochranná známka má rozlišovací způsobilost či nemá, musí záviset na přezkumu ochranné známky jako celku. Napadený rozsudek toto celkové posouzení postrádá. Tribunál přezkoumal každý prvek jednotlivě, zda — samostatně — může označení poskytovat rozlišovací způsobilost, což bylo poté automaticky odmítnuto, pokud část ochranné známky podle názoru Tribunálu sama o sobě neměla rozlišovací způsobilost. Přezkum ochranné známky jako celku, který nesmí vyloučit, že ze souhrnu prvků, které jednotlivě nemohou být chráněny, vyplývá ochranná známka, která může být jako celek chráněna, nebyl proveden.
   Zatřetí Tribunál při přezkumu rozlišovací způsobilosti použil příliš přísné kritérium. Pro rozhodnutí o existenci důvodu pro zamítnutí zápisu podle čl. 7 odst. 1 písm. b) NOZS postačuje již vnímání ochranné známky „v první řadě“ jako reklamního sloganu. To je však porušením právních zásad čl. 7 odst. 1 písm. b) NOZS, jak byly konkretizovány Soudním dvorem. Pochvalná konotace slovní ochranné známky právě nevylučuje, že může být přesto způsobilá zaručit spotřebitelům původ označených výrobků a služeb. Taková ochranná známka může být relevantní veřejností současně vnímána jako reklamní slogan a jako údaj o obchodním původu. K tomu měl Tribunál alespoň uvést důvody, proč tomu tak není v případě přihlašované ochranné známky.


title: Věc C-362/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance du VII ème arrondissement de Paris (Francie) dne 2. srpna 2007 – Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH v. Administration des douanes – Direction générale des douanes et droits indirects

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris (Francie) dne 2. srpna 2007 – Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH v. Administration des douanes – Direction générale des douanes et droits indirects
   (Věc C-362/07)
   (2007/C 269/42)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH

      Žalovaná: Administration des douanes – Direction générale des douanes et droits indirects
   Předběžné otázky

               1)

               Představuje kopírovací funkce multifunkčního přístroje téhož typu, jako je přístroj popsaný v tomto řízení, jenž byl navržen a konstruován tak, aby mohl být používán v přímém zapojení nebo v zapojení do sítě s jedním nebo více počítači, který však může, pokud jde o samotnou funkci kopírky, fungovat samostatně, „specifickou funkci, jinou než je zpracování dat“ ve smyslu poznámky 5 E kapitoly 84 kombinované nomenklatury?

               2)

               Je v případě kladné odpovědi na první otázku existence této specifické funkce, která, jak je výslovně uznáno, nedává určitému výrobku podstatné rysy, takové povahy, že by vylučovala zařazení tohoto výrobku do kapitoly 84 podle poznámky 5 E, navzdory existenci funkcí tiskárny a skeneru spadajících pod zpracování dat?

               3)

               Nemělo by být v takovém případě zařazení přístroje, který je zařízením skládajícím se ze tří materiálně odlišných jednotek (tiskárna, skener a počítač), provedeno na základě všeobecného pravidla 3 b)?

               4)

               Měl by, v obecnější rovině, vést správný výklad harmonizovaného systému a kombinované nomenklatury k zařazení tiskáren typu popsaného v tomto řízení do položek 8471 60 nebo 9009 12 00?

               5)

               Není nařízení Komise (ES) č. 400/2006 ze dne 8. března 2006 (1) neplatné zejména z důvodu rozporu s harmonizovaným systémem, kombinovanou nomenklaturou a s odstavci 1 a 3 b) všeobecných pravidel pro výklad harmonizovaného systému a kombinované nomenklatury, jelikož je odůvodněno odkazem na pojem „funkce, která přístroji dává podstatné rysy“, a vede k zařazení tiskáren popsaného typu do položky 9009 12 00?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 400/2006 ze dne 8. března 2006 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 70, s. 9).


title: Věc T-312/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2016 – Market Watch v. EUIPO – Glaxo Group (MITOCHRON) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MITOCHRON — Starší národní slovní ochranná známka MIVACRON — Relativní důvody pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               27.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2016 – Market Watch v. EUIPO – Glaxo Group (MITOCHRON)
   (Věc T-312/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MITOCHRON - Starší národní slovní ochranná známka MIVACRON - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 232/25)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamy) (zástupce: J. Korab, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Bonne, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Glaxo Group Ltd (Brentford, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, barrister, a A. Smith, solicitor)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. března 2015 (věc R 507/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Glaxo Group Ltd a Market Watch Franchise & Consulting, Inc.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Market Watch Franchise & Consulting, Inc. se ukládá náhrada nákladů.

      (1)  Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


title: Věc C-634/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 30. listopadu 2015 – Susanne Sokoll-Seebacher a Manfred Naderhirn

text:
               5.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 30. listopadu 2015 – Susanne Sokoll-Seebacher a Manfred Naderhirn
   (Věc C-634/15)
   (2016/C 326/12)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Susanne Sokoll-Seebacher, Manfred Naderhirn

      Další zúčastnění: Agnes Hemetsberger, Mag. Jungwirth a Mag. Fabian OHG a další
   Usnesením ze dne 30. června 2016 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
   Rozsudek ze dne 13. února 2014, Sokoll-Seebacher (C 367/12, EU:C:2014:68), musí být vykládán v tom smyslu, že kritérium týkající se pevné hranice počtu „osob, které je třeba nadále zásobovat“, které stanoví vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, nelze pro účely ověření existence potřeby zřízení nové lékárny obecně použít v každé jednotlivé situaci, která bude předmětem ověření.


title: Věc C-583/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. prosince 2008 Christosem Gogosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-66/04, Christos Gogos v. Komise Evropských společenství

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/39

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. prosince 2008 Christosem Gogosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-66/04, Christos Gogos v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-583/08 P)
   (2009/C 44/67)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Christos Gogos (zástupci: N. Korogiannakis a P. Katsimanis, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně;

               —

               zrušit rozhodnutí o zařazení účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele) do platové třídy A7, jakož i zamítnutí jeho stížnosti ze dne 24. listopadu 2003;

               —

               vykonat soudní přezkum v plné jurisdikci a navrhovateli přiznat částku 538 121,79 eur jako náhradu hospodářské újmy, která vznikla v důsledku takového protiprávního jednání Komise, jak vyplývá z napadeného rozhodnutí, újmy, jejíž účinky byly správní reformou zesíleny na celou dobu trvání života navrhovatele;

               —

               přiznat 50 000 eur jako náhradu škody za průtahy v řízení, pokud jde o přijetí rozhodnutí v prvním stupni;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení, které navrhovateli vznikly jak v řízení před Soudem prvního stupně, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Ve svém kasačním opravném prostředku proti rozsudku T-66/04 ze dne 15. října 2008, Christos Gogos v. Komise Evropských společenství, navrhovatel Christos Gogos uplatňuje zaprvé dva důvody kasačního opravného prostředku na podporu svých návrhových žádání směřujících ke zrušení rozsudku Soudu prvního stupně:
   Zaprvé navrhovatel uvádí, že pět ze šesti žalobních důvod směřujících ke zrušení, které uplatnil v řízení v prvním stupni, není odůvodněno vůbec nebo je odůvodněno nedostatečně.
   Zadruhé navrhovatel uvádí, že průtahy v řízení před Soudem prvního stupně nejsou objektivně odůvodněny. Krom toho uplatňuje hospodářskou újmu a nemajetkovou újmu, které byly způsobeny těmito průtahy v řízení.


title: Věc C-228/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Commissione Tributaria di Primo Grado di Trento ze dne 21. března 2005 ve věci Stradasfalti srl proti Agenzia Entrate Ufficio Trento

text:
               6.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Commissione Tributaria di Primo Grado di Trento ze dne 21. března 2005 ve věci Stradasfalti srl proti Agenzia Entrate Ufficio Trento
   (Věc C-228/05)
   (2005/C 193/25)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Commissione Tributaria di Primo Grado di Trento ze dne 21. března 2005 ve věci Stradasfalti srl proti Agenzia Entrate Ufficio Trento, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 24. května 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Commissione Tributaria di Primo Grado di Trento žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je třeba čl. 17 odst. 7 první větu šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu s ohledem na odstavec 2 téhož článku vykládat v tom smyslu, že:

                           a)

                           dotčený článek brání tomu, aby se „konzultováním výboru pro daň z přidané hodnoty“ uvedeného v článku 29 uvedené směrnice rozumělo pouhé oznámení členským státem o přijetí vnitrostátního právního předpisu, jako je stávající ustanovení čl. 19a odst. 1 písm. c) a d) nařízení prezidenta republiky č. 633/72 a jeho následující prodloužení platnosti, které omezuje právo na odpočet DPH související s používáním a údržbou majetku uvedeného v čl. 17 odst. 2 na základě pouhého vzetí na vědomí výborem pro daň z přidané hodnoty?

                           b)

                           tentýž článek brání rovněž tomu, aby se opatřením spadajícím do oblasti jeho působnosti rozumělo jakékoliv omezení nároku na odpočet DPH související s koupí, používáním a údržbou majetku výše uvedeného v písmenu a), které bylo zavedeno před konzultací výboru pro daň z přidané hodnoty a zachováno v platnosti prostřednictvím četných legislativních prodloužení platnosti, která následovala po sobě a bez přerušení více než 25 let?

                           c)

                           v případě kladné odpovědi na otázku 1 písm. b) může Soudní dvůr uvést, jaká jsou kritéria umožňující určit případnou maximální délku prodloužení platnosti vzhledem k důvodům hospodářského cyklu zohledněným v čl. 17 odst. 7 šesté směrnice; nebo může Soudní dvůr upřesnit, zda nedodržení dočasné povahy výjimek (opakovaných v čase) přiznává daňovému poplatníkovi nárok na odpočet?

               2)

               V případě, že požadované podmínky postupu stanoveného ve výše uvedeném čl. 17 odst. 7 nejsou dodrženy, je třeba čl. 17 odst. 2 šesté směrnice vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní předpis nebo správní praxe přijaté členským státem po vstupu šesté směrnice v platnost (1. ledna 1979 co se týče Itálie) mohly objektivně a bez časového omezení omezovat odpočet DPH související s koupí, používáním a údržbou určitých automobilových vozidel?

      (1)  Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1.


title: Věc C-433/10 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 31. března 2011 — Volker Mauerhofer v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Unií podporovaný projekt v Bosně a Hercegovině — Smlouvy uzavřené mezi Komisí a konsorciem a mezi konsorciem a experty — Správní opatření Komise, kterým byla změněna její smlouva s uvedeným konsorciem — Žaloba na neplatnost tohoto správního opatření podaná jedním z expertů — Přípustnost — Žaloba na náhradu škody — Mimosmluvní odpovědnost Unie — Příčinná souvislost mezi správním opatřením Komise a újmou, kterou údajně utrpěl uvedený expert“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/11

         Usnesení Soudního dvora ze dne 31. března 2011 — Volker Mauerhofer v. Evropská komise
   (Věc C-433/10 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Unií podporovaný projekt v Bosně a Hercegovině - Smlouvy uzavřené mezi Komisí a konsorciem a mezi konsorciem a experty - Správní opatření Komise, kterým byla změněna její smlouva s uvedeným konsorciem - Žaloba na neplatnost tohoto správního opatření podaná jedním z expertů - Přípustnost - Žaloba na náhradu škody - Mimosmluvní odpovědnost Unie - Příčinná souvislost mezi správním opatřením Komise a újmou, kterou údajně utrpěl uvedený expert)
   2011/C 252/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Volker Mauerhofer (zástupce: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: S. Boelaert, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) ze dne 29. června 2010 — Mauerhofer v. Komise (T-515/08), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. září 2008 o snížení počtu proplácených pracovních dnů poskytnutých žalobci na splnění úkolů vyplývajících ze smlouvy o vypracování posudku (smlouva č. MC/5043/025/001/2008 — „Value Chain Mapping Analysis“), uzavřené s vedoucím projektu realizovaného v Bosně a Hercegovině při provádění rámcové smlouvy „EuropeAid/123314/C/SER/multi — Část 5 — Studie, posouzení a prezentace v oblasti obchodu, podniků a regionální hospodářské integrace“ — Neexistence napadnutelného aktu

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Volkeru Mauerhoferovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


title: Věc C-111/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Regeringsrätten ze dne 24. února 2005 ve věci Aktiebolaget NN proti Skatteverket

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Regeringsrätten ze dne 24. února 2005 ve věci Aktiebolaget NN proti Skatteverket
   (Věc C-111/05)
   (2005/C 106/38)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Regeringsrätten (Švédsko) ze dne 24. února 2005, ve věci Aktiebolaget NN proti Skatteverket, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. března 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Regeringsrätten žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách

               1.

               Je třeba zdanitelné plnění týkající se dodávky a instalace kabelu, umístěného mezi územími dvou členských států a rovněž mimo území Společenství, přičemž zjevně vetší část celkových nákladů je přičitatelná této části, považovat za dodávku zboží pro účely ustanovení směrnice (1) týkajících se místa zdanitelného plnění?

               2.

               Pokud by místo toho bylo třeba takové plnění považovat za poskytování služeb, je třeba na takovou službu nahlížet tak, že má takové spojení s nemovitostí, že je místo služby třeba určit v souladu s čl. 9 odst. 2 písm. a)?

               3.

               Pokud je odpověď na kteroukoli z prvních dvou otázek kladná, je třeba čl. 8 odst. 1 písm. a) nebo čl. 9 odst. 2 písm. a) vykládat tak, že je plnění třeba rozdělit na základě územního umístění kabelu?

               4.

               Pokud je odpověď na třetí otázku kladná, je třeba čl. 8 odst. 1 písm. a) nebo čl. 9 odst. 2 písm. a) a čl. 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 chápat tak, že se daň z přidané hodnoty neplatí z té části dodání zboží nebo služeb vztahující se k území mimo Společenství?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1).


title: Věc T-219/05: Žaloba podaná dne 6. června 2005 Martou Andreasen proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/25

         Žaloba podaná dne 6. června 2005 Martou Andreasen proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-219/05)
   (2005/C 205/47)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 6. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Martou Andreasen, s bydlištěm v Barceloně (Španělsko), zastoupenou Julienem Leclèrem a Jean-Marie Verlainem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí o odvolaní přijaté Evropskou komisí dne 13. října 2004 (SEC 2004 12 57 FINAL) ve věci Andreasen Marta proti Komisi a obnovil tak její místo úřednice s tímtéž zařazením a platovou třídou (tedy A2 – AD15) z důvodu porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 6, 9, 10 a 24 služebního řádu evropských úředníků;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství povinnost uhradit odměnu odpovídající částce splatných platů od doby nabytí účinnosti napadeného rozhodnutí do data rozsudku, který vyhlásí ohledně finanční škody utrpěné žalobkyní, a sice 12 300 EUR za každý uplynulý měsíc;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství povinnost uhradit částku 1 000 000 EUR jako náhradu utrpěné nemajetkové škody;

               —

               podpůrně, pokud by se Soud domníval, že není namístě vyhovět hlavnímu návrhu žalobkyně, uložil Komisi Evropských společenství povinnost úhrady celkové částky odpovídající částce zahrnující:

                           i)

                           veškeré platy žalobkyně, které by byly splatné do dosažení věku 65ti let (úřední výše věku pro odchod do důchodu);

                           ii)

                           příslušný příspěvek žalobkyně do důchodového fondu;

                           iii)

                           1 000 000 EUR z důvodu náhrady utrpěné nemajetkové škody;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství povinnost úhrady částky 12 000 EUR ve prospěch žalobkyně z důvodu výdajů vynaložených žalobkyní, které nejsou zahrnuty do náhrady nákladů;

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů a výdajů.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně byla rozhodnutím ze dne 11. prosince 2001 jmenována na místa Účetní Komise a Ředitele pro provádění rozpočtu. Dne 22. května 2002 jí bylo místo Účetní odňato. S účinností od dne 28. srpna 2002 byla postavena mimo službu a bylo vůči ní zahájeno disciplinární řízení. V březnu 2004 byla sestavena disciplinární komise. Žalobkyně byla ze svých míst odvolána na základě napadeného rozhodnutí v návaznosti na doporučení této komise.
   Žalobkyně ve svém prvním žalobním důvodu uplatňuje neplatnost řízení, které vedlo k jejímu odvolání, z toho důvodu, že podmínky nestrannosti a nezávislosti stanovené v článku 8 přílohy IX služebního řádu, jakož i v článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidský právech a základních svobod nebyly v projednávaném případě splněny. V této souvislosti uplatňuje, že komisaři, od nichž pochází obvinění vůči ni vznesená, jsou jednak součástí Orgánu oprávněného ke jmenování, který rozhodl o jejím odvolání, a že jednak disciplinární rada je složena až na jednu výjimku z úředníků Komise.
   Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně nejdříve uplatňuje, že rozhodnutí o jejím odvolání představuje druhou disciplinární sankci jí uloženou, založenou na téže skutkových okolnostech, které vedly k jejímu postavení mimo službu a tudíž porušující článek 9 přílohy IX služebního řádu. V rámci téhož žalobního důvodu se dále dovolává údajného překročení lhůt stanovených v článku 24 téže přílohy. Má za to, že toto překročení rovněž představuje porušení článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Krom toho se žalobkyně dovolává nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí, jakož i údajné nepřiměřenosti sankce, která jí byla uložena.


title: Věc T-262/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2015 – Kiselev v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím Ukrajinu — Zmrazení finančních prostředků — Omezení vstupu na území členských států — Fyzická osoba aktivně podporující akce nebo politiky narušující nebo ohrožující Ukrajinu — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Svoboda projevu — Přiměřenost — Právo na obhajobu“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2015 – Kiselev v. Rada
   (Věc T-262/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím Ukrajinu - Zmrazení finančních prostředků - Omezení vstupu na území členských států - Fyzická osoba aktivně podporující akce nebo politiky narušující nebo ohrožující Ukrajinu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Svoboda projevu - Přiměřenost - Právo na obhajobu“)
   (2017/C 249/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Dmitrij Konstantinovič Kiselev (Korolev, Rusko) (zástupci: J. Linneker, solicitor, T. Otty, barrister, a B. Kennelly, QC)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a J. P. Hix zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/432 ze dne 13. března 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015, L 70, s. 47), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/427 ze dne 13. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 269/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015, L 70, s. 1), zadruhé na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1524 ze dne 14. září 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015, L 239, s. 157), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/1514 ze dne 14. září 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 269/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015, L 239, s. 30), a zatřetí na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/359 ze dne 10. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2016, L 67, s. 37), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/353 ze dne 10. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 269/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2016, L 67, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Dmitriji Konstantinovičovi Kiselevovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc C-541/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinská republika) dne 25. října 2011 — Jožef Grilc v. Slovensko zavarovalno združenje GIZ

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinská republika) dne 25. října 2011 — Jožef Grilc v. Slovensko zavarovalno združenje GIZ
      (Věc C-541/11)
      (2012/C 25/54)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Jožef Grilc

         Odpůrce: Slovensko zavarovalno združenje GIZ

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2000/26/ES (1) vykládáno v tom smyslu, že orgán pro odškodnění v členském státě bydliště poškozeného je pasivně legitimován v soudním řízení, které poškozený — jemuž vznikla škoda v důsledku dopravní nehody, ke které došlo v členském státě, který není jeho státem bydliště, způsobené provozem vozidla pojištěného v členském státě, které v něm má obvyklé stanoviště — zahájil za účelem získání zaplacení odškodnění, v případě, kdy do tří měsíců od okamžiku, kdy uvedená osoba zaslala žádost o odškodnění pojišťovně, u které je pojištěno vozidlo, které způsobilo nehodu, nebo škodnímu zástupci této pojišťovny, tato pojišťovna nebo tento zástupce neposkytli odůvodněnou odpověď na dotčenou žádost?

         (1)  Úř. věst. L 181, s. 65; Zvl. vyd. 06/03, s. 332.


title: Spojené věci T-57/04 a T-71/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. června 2007 – Budějovický Budvar a Anheuser-Busch v. OHIM (AB GENUINE Budweiser KING OF BEERS) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující výrazy AB , genuine , budweiser , king of beers — Starší mezinárodní slovní ochranná známka BUDWEISER — Označení původu zapsaná na základě Lisabonské dohody — Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 — Částečné vyhovění a zamítnutí námitek )

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/19

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. června 2007 – Budějovický Budvar a Anheuser-Busch v. OHIM (AB GENUINE Budweiser KING OF BEERS)
   (Spojené věci T-57/04 a T-71/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující výrazy ‚AB‘, ‚genuine‘, ‚budweiser‘, ‚king of beers‘ - Starší mezinárodní slovní ochranná známka BUDWEISER - Označení původu zapsaná na základě Lisabonské dohody - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 - Částečné vyhovění a zamítnutí námitek“)
   (2007/C 170/35)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně ve věci T-57/04: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika) (zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)

      Žalobkyně ve věci T-71/04: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: původně V. von Bomhard, A. Renck, A. Pohlmann, D. Ohlgart a B. Goebel, poté V. von Bomhard, A. Renck, D. Ohlgart a B. Goebel, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral a I. de Medrano Caballero, zmocněnci)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Anheuser-Busch, Inc (ve věci T-57/04) a Budějovický Budvar, národní podnik (ve věci T-71/04)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. prosince 2003 (věci R 1024/2001-2 a R 1000/2001-2), týkajícího se námitkového řízení mezi Budějovickým Budvarem, národním podnikem, a Anheuser-Busch, Inc.
   Výrok

               1)

               Ve věci T-57/04:

                           —

                           se žaloba zamítá;

                           —

                           společnosti Budějovický Budvar, národní podnik, se ukládá náhrada nákladů řízení.

               2)

               Ve věci T-71/04:

                           —

                           již není namístě o žalobě rozhodovat;

                           —

                           společnosti Anheuser-Busch, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Věc T-276/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Martin v. Parlament ( „Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků členům Evropského parlamentu — Vymáhání neoprávněně vyplacených částek“ )

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Martin v. Parlament
   (Věc T-276/07) (1)

   (Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků členům Evropského parlamentu - Vymáhání neoprávněně vyplacených částek)
   2011/C 38/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hans-Peter Martin (Vídeň, Rakousko) (zástupci: É. Boigelot, T. Bontinck a S. Woog, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: původně H. Krück, D. Moore a C. Karamarcos, poté H. Krück, D. Moore a M. Windisch, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 10. května 2007, a v případě potřeby oznámení generálního ředitele financí Parlamentu ze dne 13. června 2007 o dluhu, kterým se provádí rozhodnutí ze dne 10. května 2007, jakož i případně veškerých rozhodnutí o provedení výše uvedených aktů, která by byla přijata v průběhu řízení

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Hans-Peter Martinovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. listopadu 2004 ve věci C-284/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht): Land Brandenburg proti Ursule Sass (Sociální politika — Pracující muži a ženy — Článek 141 ES — Stejná odměna za práci — Směrnice 76/207/EHS — Rovné zacházení — Mateřská dovolená — Přechod do vyšší platové třídy — Nezohlednění úhrnu mateřské dovolené vybrané na základě právních předpisů bývalé Německé demokratické republiky)

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 18. listopadu 2004
   ve věci C-284/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht): Land Brandenburg proti Ursule Sass (1)

   (Sociální politika - Pracující muži a ženy - Článek 141 ES - Stejná odměna za práci - Směrnice 76/207/EHS - Rovné zacházení - Mateřská dovolená - Přechod do vyšší platové třídy - Nezohlednění úhrnu mateřské dovolené vybrané na základě právních předpisů bývalé Německé demokratické republiky)
   (2005/C 6/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-284/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Bundesarbeitsgericht (Německo) ze dne 21. března 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 2. srpna 2002, v řízení Land Brandenburg proti Ursule Sass, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann předseda senátu, A. Rosas (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts a S. von Bahr, soudci, generální advokát: L.A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: F. Contet, vrchní rada, vydal dne 18. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, brání tomu, aby kolektivní smlouva, jako je Bundes-Angestelltentarifvertrag-Ost (Spolková kolektivní smlouva zaměstnanců ve veřejném sektoru ve východním Německu), vyloučila započtení do potřebné doby části doby, v průběhu které měla pracující žena v souladu s právními předpisy bývalé Německé demokratické republiky mateřskou dovolenou, jež přesahuje dobu ochrany upravenou právními předpisy Spolkové republiky Německo, uvedenými ve zmíněné kolektivní smlouvě, pokud účely a cíl každé z těchto dvou dovolených směřují k ochraně ženy, co se týče těhotenství a mateřství, přičemž tato ochrana je zakotvena v čl. 2 odst. 3 zmíněné směrnice. Vnitrostátnímu soudu přísluší přezkoumat, zda jsou tyto podmínky splněny.

      (1)  Úř. věst. C 261, 26.10.2002.


title: Věc T-341/16: Usnesení Tribunálu ze dne 4. května 2017 – De Masi v. Komise „Žaloba na neplatnost — Přístup k dokumentům — Žádost o přístup k dokumentům podaná v rámci interinstitucionální spolupráce na základě článku 230 SFEU — Dokumenty týkající se činnosti ‚Skupiny pro kodex chování (zdanění podniků)‘ ustavené Radou — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost“

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 4. května 2017 – De Masi v. Komise
   (Věc T-341/16) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Žádost o přístup k dokumentům podaná v rámci interinstitucionální spolupráce na základě článku 230 SFEU - Dokumenty týkající se činnosti ‚Skupiny pro kodex chování (zdanění podniků)‘ ustavené Radou - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost“)
   (2017/C 221/40)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Fabio De Masi (Brusel, Belgie) (zástupce: A. Fischer-Lescano, professeur)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Komise ze dne 8. června 2016, v němž byla uvedena odpověď na žádost předsedy zvláštního výboru Evropského parlamentu pro daňová rozhodnutí a jiná opatření podobná svojí povahou nebo účinkem (TAXE 2), která se týkala přístupu ke všem dokumentům „Skupiny pro kodex chování (zdanění podniků)“

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Fabio De Masi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 287, 8.8.2016.


title: Výmaz věci T-67/97

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/63

         Výmaz věci T-67/97 (1)

   (2005/C 217/133)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 16. června 2005 rozhodl předseda pátého senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T-67/97, J. P. M. Wolfs proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 142, 10.5.1997