title: Věc T-667/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2016 Pietrem De Meyerem a dalšími proti rozsudku vydanému dne 20. července 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-113/15, Adriaen a další v. Komise

text:
               28.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 441/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2016 Pietrem De Meyerem a dalšími proti rozsudku vydanému dne 20. července 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-113/15, Adriaen a další v. Komise
      (Věc T-667/16 P)
      (2016/C 441/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Pieter De Meyer (Brusel, Belgie) a dalších 8 navrhovatelů (zástupce: R. Rata, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Navrhovatelé navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 20. července 2016 ve věci F-113/15;

                  —

                  zrušil rozhodnutí orgánu Evropské komise oprávněného ke jmenování ze dne 14. listopadu 2014, vydané formou administrativního sdělení č. 41-2014, kterým byl stanoven seznam úředníků povýšených v rámci povyšovacího řízení za rok 2014, v rozsahu, v němž v něm nejsou uvedena jména navrhovatelů;

                  —

                  uložil Evropské komisi nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené navrhovateli.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé tři důvody kasačního opravného prostředku.

                  1.

                  První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení tím, že první žalobní důvod byl zamítnut jako neopodstatněný. Navrhovatelé uvádějí, že Soud pro veřejnou službu se v souvislosti s jejich prvním žalobním důvodem dopustil čtyř hlavních pochybení:

                              —

                              zaprvé, Soud konstatoval, v rozporu s platnou judikaturou, že nemusí přezkoumávat legalitu rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, jestliže tento orgán prohlásí, že splnil své úkoly a povinnosti;

                              —

                              zadruhé, Soud pochybil tím, že odmítl Joint Monitoring Committee Report (zpráva smíšeného monitorovacího výboru) jako důkaz a nezohlednil účinně prokázanou neslučitelnost v informačních zdrojích, které použil orgán oprávněný ke jmenování;

                              —

                              zatřetí, Soud neprávem nepřihlédl – bez zdůvodnění – k argumentu a důkazu předloženým navrhovateli v souvislosti s matematickým hodnocením slovní posuzovací metodologie orgánu oprávněného ke jmenování, ani k celé druhé části jejich prvního žalobního důvodu;

                              —

                              začtvrté, Soud nesprávně předpokládal, že neexistence účinného posouzení srovnatelných zásluh nemůže vést ke zrušení rozhodnutí o povýšení.

                  2.

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Soud pro veřejnou službu se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s druhým žalobním důvodem:

                              —

                              zaprvé tím, že svévolně omezil působnost a použitelnost článku 25 služebního řádu, jakož i základní práva navrhovatelů na základě unijního práva způsobem neslučitelným s vůlí unijního normotvůrce; a

                              —

                              zadruhé tím, že zamítl druhý žalobní důvod jako neopodstatněný ze zjevně nesprávných důvodů.

                  3.

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že nebyl proveden nestranný a účinný soudní přezkum, což způsobilo porušení práv žalobců na účinnou právní ochranu, přičemž navrhovatelé uvádějí, že:

                              —

                              zaprvé, soudce zpravodaj uvedl ve zprávě k jednání poškozující tvrzení prokazující subjektivní předpojatost, čímž bylo předčasně rozhodnuto o výsledku žalobních důvodů;

                              —

                              zadruhé, předseda Soudu nevyloučil soudce pro předpojatost a nepřidělil věc jinému senátu, třebaže uznal, že sporná poškozující tvrzení byla převzata doslovně z jiné věci týkající se jiných žalobců;

                              —

                              zatřetí, Soud selektivně ignoroval a zamítl zásadní argumenty a důkazy bez posouzení nebo přezkoumání. Navrhovatelé mají v konečném důsledku za to, že Soud tím, že neprovedl nestranný a účinný soudní přezkum, porušil jejich právo na účinnou právní ochranu.


title: Věc C-126/15: Žaloba podaná dne 12. března 2015 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/16

         Žaloba podaná dne 12. března 2015 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-126/15)
   (2015/C 155/18)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braga da Cruz a F. Tomat, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Portugalská republika tím, že na balíčky cigaret, které již byly v určitém zdaňovacím období zdaněny a propuštěny ke spotřebě, uvalila zákaz veřejného uvádění na trh a prodeje po uplynutí mimořádně krátké lhůty stanovené článkem 27 vyhlášky Ministério das Finanças e da Administração Pública (ministerstva financí a veřejné správy) č. 1295/2007, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 7 a čl. 9 prvního pododstavce, jakož i z čl. 39 odst. 3 směrnice 2008/118/ES (1) o obecné úpravě spotřebních daní, a porušila zásadu proporcionality;

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

                     Články 7 a 9 směrnice 2008/118/ES a zásada proporcionality

                           —

                           Z článku 7 směrnice 2008/118/ES (dále jen „směrnice“) vyplývá, že povinnost ke spotřební dani z tabákových výrobků vzniká v den propuštění ke spotřebě, a to v sazbě platné k témuž dni. Článek 9 směrnice stanoví, že se použijí podmínky vzniku daňové povinnosti a sazba spotřební daně platné ke dni, k němuž vzniká daňová povinnost. Pro dobu po propuštění příslušných výrobků ke spotřebě neobsahují unijní daňové právní předpisy žádné ustanovení, na jehož základě by členské státy mohly vybírat z těchto výrobků – s přihlédnutím k okamžiku jejich propuštění ke spotřebě – další spotřební daň vedle splatné daně nebo omezovat z fiskálních důvodů jejich distribuci.

                           —

                           V Portugalsku stanoví vyhláška Ministério das Finanças e da Administração Pública (ministerstva financí a veřejné správy) č. 1295/2007 (dále jen „vyhláška“), že balíčky cigaret s nalepeným daňovým kolkem zdaňovacího období určitého roku lze prodávat a uvádět na trh jen do konce třetího měsíce roku následujícího po roce, jemuž odpovídá předmětný kolek, tedy po roce, v němž byly propuštěny ke spotřebě. V rámci přechodných ustanovení vyhláška stanovila, že doba prodeje balíčků cigaret s nalepeným kolkem z roku 2007 měla skončit na konci května 2008 a balíčků cigaret s nalepeným kolkem z roku 2008 na konci dubna 2009.

                           —

                           V tomto kontextu dospěla Komise k názoru, že portugalská právní úprava je v rozporu s článkem 7 a s čl. 9 prvním pododstavcem směrnice, ačkoli nevylučuje, že by uvedená právní úprava mohla být odůvodněna důvody veřejného zájmu.

                           —

                           Komise nicméně tvrdí, že důvody uvedené Portugalskem v předchozím správním řízení k odůvodnění zmíněné právní úpravy (předcházení daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, ochrana veřejného zdraví, boj proti nezákonnému obchodu s tabákem a zajištění příjmů z daní) nelze přijmout, neboť jsou v rozporu se zásadou proporcionality.

               2.

                     Článek 39 odst. 3 směrnice 2008/118/ES a zásada proporcionality

                           —

                           Článek 39 odst. 3 směrnice stanoví, že členské státy dbají na to, aby daňové značení nebylo překážkou volného pohybu zboží podléhajícího spotřební dani. Zákaz zavedený vyhláškou však tím, že stanoví, že balíčky cigaret s nalepeným kolkem z určitého roku lze prodávat a uvádět na trh jen do konce třetího měsíce roku následujícího po roce, jemuž odpovídá předmětný kolek, takové překážky vytváří. Obavy dovozců, že se jim nepodaří zbavit se skladových zásob, které budou po změně sazby daně neprodejné, mohou tyto dovozce odradit od běžných nákupů, a především od nákupů z jiných členských států, a tudíž ovlivnit obchod v míře překračující rámec toho, co je nezbytné například k zabánění propuštění nepřiměřeného množství ke spotřebě před zvýšením spotřební daně.

                           —

                           Komise má tedy za to, že zákaz prodeje a uvádění na trh, který vyplývá z vyhlášky, vytváří překážky volného pohybu zboží ve smyslu čl. 39 odst. 3 směrnice a překračuje rámec toho, co je nezbytné k zabránění daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu. Je proto rovněž v rozporu s čl. 39 odst. 3 směrnice a se zásadou proporcionality.

      (1)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, s. 12).


title: Věc T-261/07: Žaloba podaná dne 13. července 2007 – Komise v. Banca di Roma

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/52

         Žaloba podaná dne 13. července 2007 – Komise v. Banca di Roma
   (Věc T-261/07)
   (2007/C 211/99)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Colabianchi, advokát, F. Amato a M. Wilderspin, zmocněnci)

      Žalovaná: Banca di Roma
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               uložit SpA Banca di Roma, se sídlem v Itálii, Římě (00144), Viale Umberto Tupini č. 180, v postavení právního zástupce pro tempore, vykonání bankovní záruky ze dne 28.10.1989 ve prospěch Evropské komise,

               —

               uložit SpA Banca di Roma se sídlem v Itálii, Římě (00144), Viale Umberto Tupini č. 180, v postavení právního zástupce pro tempore, zaplatit Evropské komisi se sídlem v Belgii, Bruselu (1039), Rue de la Loi č. 200, částku 412 607,41 eur s dalšími úroky 94, 37 denně ode dne 30. prosince 2004 až do uhrazení, nebo jiné částky, která vyplyne z rozhodnutí Soudu,

               —

               uložit Banca di Roma se sídlem v Itálii, Římě (00144), Viale Umberto Tupini č. 180, v postavení právního zástupce pro tempore, veškerou náhradu nákladů tohoto řízení a náhradu nákladů Komise.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba je podána ve smyslu článku 238 Smlouvy o ES na základě rozhodčí doložky obsažené v záruce ze dne 28. října 1989 vydané Banco di Roma (nyní Banca di Roma) ve prospěch Komise.
   Rozhodnutím K(89) 1241 ze dne 2 srpna 1989 (1) Komise uložila pokuty čtrnácti výrobcům ocelového svařovaného pletiva, mezi nimi Ferriere Nord SpA, za účast na dohodách a jednání ve vzájemné shodě porušujících čl. 85 (nyní čl. 81) odst. 1 Smlouvy o ES; Ferriere Nord SpA byla uložena pokuta ve výši 320 000 ECU.
   Ve smyslu článku 4 rozhodnutí měla být pokuta zaplacena Ferriere Nord do tří měsíců ode dne doručení tohoto rozhodnutí, ledažeby Ferriere Nord poskytla bankovní záruku, která by pokryla dluh, a to jistinu a úroky.
   Doporučenou zásilkou ze dne 30. října 1989, přijatou dne 7. listopadu 1989, Ferriere Nord předala Komisi dopis ze dne 26. října 1989, kterým Banco di Roma (nyní Banca di Roma) – pobočka v Udine, Itálie, prohlásila Komisi, že se stává ručitelem za Ferriere Nord jak za platbu pokuty ve výši 320 000 ECU, tak za úroky vypočtené od 15. listopadu 1989 až do data skutečné platby.
   V rozsudku ze dne 27. září 2006 vydaném ve věci T-153/04 (2) Soud rozhodl o promlčení ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 2988/74 došlo k promlčení „pravomoci Komise vykonat rozhodnutí“ Ocelové svařované pletivo (body 53 a 58 rozsudku T-153/04).
   Dle názoru žalobkyně tento rozsudek nicméně nemá vliv na záruku vydanou Banca di Roma, neboť na základě autonomie uvedené záruky ve smyslu italského práva (které je právem použitelným na skutkové okolnosti této věci) je Banca di Roma povinna splnit tuto záruku na základě pouhé žádosti Komise, aniž by mohla uplatnit některé námitky případně uplatnitelné Ferriere Nord.

      (1)  Úř. věst. L 260, s. 1.

      (2)  Dosud nezveřejněno ve Sbírce rozhodnutí.


title: Věc T-303/04: Žaloba podaná dne 29. července 2004 European Dynamics SA proti Komisi Evropských společenství

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/40

         Žaloba podaná dne 29. července 2004 European Dynamics SA proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-303/04)
   (2004/C 262/77)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 29. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství European Dynamics SA, se sídlem v Aténách, Řecko, zastoupenou S. Pappasem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil sdělení o vyhlášení veřejné zakázky Komise č. 2003/S249-221337 ESP-DIMA;

               —

               zrušil výzvu uchazečům Komise č. PO/2003/192 (ESP-DIMA);

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 4. června 2004, jímž byla nabídka konsorcia European Dynamic ohodnocena jako druhá v pořadí za vítězným uchazečem;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. července 2004, jímž byly zamítnuty námitky žalobkyně proti zadání zakázky;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů vynaložených European Dynamic v souvislosti s touto žalobou.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je součástí konsorcia, které bylo úspěšným uchazečem ve veřejné soutěži na poskytovatele služeb pro ESP Lot 5, síťové aplikace. ESP Lot 4, aplikace pro správu dat/informací, bylo zadáno jinému konsorciu.
   Podle žalobkyně veřejná soutěž napadená v této žalobě, ESP-DIMA, byla založena na nesprávném předpokladu, že poskytování služeb pro správu dat a informací je novým trhem, a že použití ESP Lot 4 překročilo veškerá očekávání. Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně zařadila do ESP Lot 4 práce, které podle žalobkyně patřily v podstatě do ESP Lot 5. Žalobkyně uvádí, že Komise musela v důsledku toho zvýšit předpokládaný rozpočet pro ESP Lot 4 a vyhlásit novou veřejnou soutěž ESP-DIMA, přičemž rozpočet pro ESP Lot 5 zůstal mimo tato ustanovení.
   Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila základní procesní požadavek tím, že nejméně u jednoho člena hodnotící komise v napadené veřejné soutěži byl konflikt zájmů s žalobkyní.
   Nakonec žalobkyně tvrdí, že její pořadí jako druhého úspěšného uchazeče na ESP-DIMA není dostatečně odůvodněno. Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise odmítla zveřejnit informace týkající se hodnotící zprávy.


title: Věc T-367/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – Renfe-Operadora v. EUIPO (AVE) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie AVE — Částečná neplatnost — Odvolání podané k odvolacímu senátu v jiném než jednacím jazyce — Žádost o navrácení do původního stavu — Povinnost péče“

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – Renfe-Operadora v. EUIPO (AVE)
   (Věc T-367/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie AVE - Částečná neplatnost - Odvolání podané k odvolacímu senátu v jiném než jednacím jazyce - Žádost o navrácení do původního stavu - Povinnost péče“)
   (2017/C 161/32)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Renfe-Operadora, Entidad Pública Empresarial (Madrid, Španělsko) (zástupci: J.-B. Devaureix a M. I. Hernández Sandoval, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. dubna 2015 (věc R 712/2014-5) týkajícímu se žádosti o navrácení do původního stavu.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Renfe-Operadora, Entidad Pública Empresarial se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Věc C-136/16: Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 10. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal de Justiça – Portugalsko) – Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA v. Banco Santander Totta SA

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/17

         Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 10. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal de Justiça – Portugalsko) – Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA v. Banco Santander Totta SA
   (Věc C-136/16) (1)

   (2017/C 161/23)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předseda druhého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 165, 10.5.2016.


title: Věc T-104/15: Žaloba podaná dne 25. února 2015 – Militos Symvouleftiki v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/32

         Žaloba podaná dne 25. února 2015 – Militos Symvouleftiki v. Komise
   (Věc T-104/15)
   (2015/C 155/38)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Militos Symvouleftiki AE (Atény, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 16. prosince 2014, kterým byl jako neopodstatněný zamítnut návrh na přezkum legality podaný žalobkyní dne 23. října 2014 a bylo potvrzeno rozhodnutí Výkonné agentury pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast ze dne 23. září 2014 o nezpůsobilosti odměny, kterou žalobkyně zaplatila partnerům/akcionářům, jakožto personálních výdajů v rámci dvou projektů úspěšně vedených žalobkyní, a sice projektu „Go Green – Green Business is smart Business“ (smlouva č. 510424-LLP-1-2010-1-GR-LEONARDO-LMP) a projektu „LadybizIT“ (smlouva č. 2011-3052-518310-LLP-1-2011-1-GR-LEONARDO-LAM)”, a určil příslušné výdaje odpovídající „doplňkovým“ službám, které poskytli Olga Stavropoulou, Pavlos Aravantinos a pan Karamanlis, za způsobilé jakožto personální výdaje v rámci dotčeného projektu, nebo podpůrně určil za způsobilé podle článku II.14 grantové dohody a její přílohy III a dlužné žalobkyni pouze výdaje odpovídající „doplňkovým“ službám, které poskytli Olga Stavropoulou a Pavlos Aravantinos v rámci dvou dotčených projektů;

               —

               uložil Komisi, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení Komise.

                           —

                           Komise nezohlednila skutečnost, že rozdíl mezi „obvyklými“ a „doplňkovými“ službami poskytnutými partnery/akcionáři v kontextu dotyčných projektů mohl být učiněn s ohledem na povahu takových služeb, znění a smysl ustanovení tehdy platných stanov žalobkyně a ustanovení rozhodnutí valné hromady partnerů/akcionářů žalobkyně ze dne 20. prosince 2010.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z druhého zjevně nesprávného posouzení Komise.

                           —

                           Názor Komise, že postavení správce jako takové mu brání, aby poskytoval žalobkyni další služby na základě pracovní smlouvy se skutečným vztahem podřízenosti, je v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie. Žalobkyně každopádně poskytla Výkonné agentuře pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast a Komisi dostatek důkazů o tom, že kontrola správce ze strany projektového manažera byla skutečná a splňovala kritéria stanovená v judikatuře pro existenci skutečného vztahu podřízenosti.


title: Věc C-389/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná VAT and Duties Tribunal, Manchester (Spojené království) dne 10. srpna 2007 – Azlan Group plc v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná VAT and Duties Tribunal, Manchester (Spojené království) dne 10. srpna 2007 – Azlan Group plc v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Věc C-389/07)
   (2007/C 283/17)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   VAT and Duties Tribunal, Manchester
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Azlan Group plc

      Žalovaní: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   Předběžné otázky

               1)

               Má být kombinovaná nomenklatura [nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1734/96] vykládána tak, že reprezentativní vzorek výrobků, který je předmětem sporu mezi účastníky řízení, musí být zařazen jako „Zařízení pro automatizované zpracování dat a jejich jednotky“ do čísla 8471 (nebo do relevantní podpoložky kapitoly 84, tedy do čísla 8473)?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, pokud jde o jeden nebo více výrobků v rámci reprezentativního vzorku výrobků, který je předmětem sporu mezi účastníky řízení, má být kombinovaná nomenklatura vykládána tak, že takové výrobky musí být klasifikovány jako „Elektrické přístroje pro drátovou telefonii nebo telegrafii, včetně drátových telefonních přístrojů s bezdrátovými mikrotelefony a telekomunikačních přístrojů pro drátové systémy s nosnou frekvencí nebo pro digitální drátové systémy; videotelefony“ do čísla 8517 [nebo do relevantní podpoložky kapitoly 85, tedy do čísla 8517 nebo do čísla 8548 podle poznámky 2 písm. b) nebo c) třídy XVI]?

               3)

               Mají být výrobky v rámci reprezentativního vzorku výrobků, který je předmětem sporu mezi účastníky řízení, jež jsou schopny propojovat lokální počítačové (datové) sítě, vždy zařazeny do kapitoly 84, nebo vykonávají tyto výrobky v tomto směru specifickou funkci, jinou než je zpracování dat, ve smyslu poznámky 5 písm. E) kapitoly 84?

               4)

               S ohledem na odpovědi na předchozí otázky, jak je třeba postupovat u „šasi“?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382).


title: Věc C-335/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. července 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika „Nesplnění povinnosti státem — Vlastní zdroje — Výběr dovozního cla po propuštění zboží — Finanční odpovědnost členských států — Nevyvezené přebytečné zásoby cukru“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. července 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-335/12) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Vlastní zdroje - Výběr dovozního cla po propuštění zboží - Finanční odpovědnost členských států - Nevyvezené přebytečné zásoby cukru“)
   2014/C 315/04
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: A. Caeiros, zmocněnec)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, J. Gomes, P. Rocha a A Cunha, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že Evropské komisi odmítla poskytnout částku 7 85  078,50 eura odpovídající poplatkům za přebytečné zásoby cukru nevyvezené po jejím přistoupení k Evropskému společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 10 ES, z článku 254 Aktu o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv, z článku 7 rozhodnutí Rady 85/257/EHS, Euratom ze dne 7. května 1985 o systému vlastních zdrojů Společenství, z článků 4, 7 a 8 nařízení Komise (EHS) č. 579/86 ze dne 28. února 1986, jímž se stanoví pravidla týkající se zásob produktů z odvětví cukru nacházejících se dne 1. března 1986 ve Španělsku a Portugalsku, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 3332/86 ze dne 31. října 1986, jakož i z článků 2, 11 a 17 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


title: Věc F-134/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 17. prosince 2015 – T v. Komise „Veřejná služba — Sociální zabezpečení — Nemoc z povolání — Článek 73 služebního řádu — Žádost o uznání nemoci jako nemoci z povolání — Příčinná souvislost — Žádost o náhradu nemajetkové újmy vzniklé v důsledku průtahů na straně orgánu při uznávání nemoci jako nemoci z povolání — Povinnost rozhodnout v přiměřené lhůtě — Nemajetková újma“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/94

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 17. prosince 2015 – T v. Komise
   (Věc F-134/14) (1)

   („Veřejná služba - Sociální zabezpečení - Nemoc z povolání - Článek 73 služebního řádu - Žádost o uznání nemoci jako nemoci z povolání - Příčinná souvislost - Žádost o náhradu nemajetkové újmy vzniklé v důsledku průtahů na straně orgánu při uznávání nemoci jako nemoci z povolání - Povinnost rozhodnout v přiměřené lhůtě - Nemajetková újma“)
   (2016/C 048/106)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: T (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a C. Ehrbar, zmocněnci, poté C. Ehrbar, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým byla vyloučena existence újmy vyplývající z průtahů na straně Komise při určování nemoci jako nemoci z povolání a kterým byla přiznána náhrada pouze ve výši 2 000 eur za nejistotu ohledně uznání nemoci jako nemoci z povolání, a návrh na náhradu údajně způsobené nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Evropské komisi se ukládá povinnost zaplatit T částku 5 000 eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené T.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015, s. 53.


title: Věc T-494/11: Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Missir Mamachi di Lusignano a další v. Komise

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/75

         Usnesení Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Missir Mamachi di Lusignano a další v. Komise
   (Věc T-494/11) (1)

   (2016/C 027/94)
   Jednací jazyk: italština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 331, 12.11.2011.


title: Věc T-448/12: Žaloba podaná dne 10. října 2012 — Davril v. Rada a Komise

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/27

         Žaloba podaná dne 10. října 2012 — Davril v. Rada a Komise
   (Věc T-448/12)
   2012/C 379/47
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Philippe Davril (Épargnes, Francie) (zástupce: C. É. Gudin, advokát)

      Žalované: Evropská komise a Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               nahradil v plné výši újmu vzniklou v důsledku pokut, a to ve výši 174 900 eur;

               —

               nahradil v plné výši vzniklou morální újmu, a to ve výši 100 000 eur;

               —

               uložil Radě a Komisi náhradu nákladů řízení v plné výši.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné žalobním důvodům uplantněným ve věci T-195/11, Cahier a další v. Rada a Komise (1) a T-458/11, Riche v. Rada a Komise (2).

      (1)  Úř. věst. 2011, C 173, s. 14.

      (2)  Úř. věst. 2011, C 298, s. 28.


title: Věc T-557/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Německo v. Komise „EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Výdaje vynaložené v rámci evropského režimu kvót na výrobu bramborového škrobu — Právo na obhajobu“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Německo v. Komise
   (Věc T-557/13) (1)

   („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje vynaložené v rámci evropského režimu kvót na výrobu bramborového škrobu - Právo na obhajobu“)
   (2015/C 389/37)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a P. Rossi, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, C. S. Schillemans a J. Langer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2013/433/EU ze dne 13. srpna 2013, kterým se z financování Evropské unie vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 219, s. 49), v rozsahu, v němž se Spolkové republice Německo ukládá finanční oprava v rámci evropského režimu kvót na výrobu bramborového škrobu za roky 2003 až 2005 v celkové výši 6 1 92  951,34 eur.

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/433/EU ze dne 13. srpna 2013, kterým se z financování Evropské unie vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž se Spolkové republice Německo ukládá finanční oprava v rámci evropského režimu kvót na výrobu bramborového škrobu za roky 2003 až 2005.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 9, 11.1.2014.


title: Věc T-51/17: Žaloba podaná dne 27. ledna 2017 – Polsko v. Komise

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/31

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2017 – Polsko v. Komise
   (Věc T-51/17)
   (2017/C 086/41)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/2018 ze dne 15. listopadu 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (oznámeno pod číslem C(2016) 7232) (Úř. věst. 2016, L 312, s. 26) v rozsahu, v němž vylučuje výdaje agentury akreditované Polskem ve výši 38 984 850,50 euro a 76 816 098,12 eur z financování Evropskou unií;

               —

               uložil Evropské Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 52 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 (1), neboť na základě nesprávného skutkového a právního posouzení byla provedena finanční oprava, ačkoli byly výdaje Polské republiky uskutečněny v souladu s unijními právními předpisy.

                           —

                           Částky vyloučené napadeným rozhodnutím byly vynaloženy v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1234/2007 (2) a s prováděcím nařízením Komise č. 543/2011 (3), takže neexistoval důvod pro vyloučení z financování.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 uplatněním paušální opravy, která je – vzhledem k riziku případné finanční újmy pro unijní rozpočet – extrémně nadsazená.

                           —

                           Paušální oprava provedená Komisí ve výši 25 % je příliš vysoká a překračuje případnou maximální újmu, která by mohla fondu vzniknout. Kromě toho se žalobkyně dovolává obecných pokynů č. VI/5330/97 týkajících se výpočtu finančních důsledků a uplatňuje argument, že splnila všechny podmínky uvedené v těchto pokynech, aby Komise uplatnila nižší procentní sazbu či aby neprovedla opravu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 52 odst. 4 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 v rozsahu, v němž byla paušální oprava vypočítána pro výdaje uskutečněné více než 24 měsíce předtím, než Komise členskému státu písemně oznámila výsledky kontrol.

                           —

                           Podle čl. 52 odst. 4 písm. a) uvedeného nařízení nelze financování zamítnout u výdajů, uskutečněných více než 24 měsíců předtím, než Komise dotyčnému členskému státu písemně oznámí výsledky kontrol.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007 , kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (Úř. věst. 2007, L 299, s. 1).

      (3)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. 2011, L 157, s. 1).


title: Věc T-96/09: Žaloba podaná dne 10. března 2009 – UCAPT v. Rada

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/37

         Žaloba podaná dne 10. března 2009 – UCAPT v. Rada
   (Věc T-96/09)
   2009/C 90/57
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Union de Coopératives Agricoles des Producteurs de Tabac de France (Paříž, Francie) (zástupci: B. Peignot a D. Garreau, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení ve výši 10 000 EUR

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení nařízení č. 73/2009 (1) týkajícího se režimů přímých podpor pro zemědělce v rámci společné zemědělské politiky, jehož článek 135 stanoví od roku 2011 snížení přímých podpor pro produkci tabáku na 50 % průměru podpor poskytovaných v letech 2000, 2001 a 2002. Takovéto snížení bylo stanoveno již článkem 143e nařízení č. 1782/2003 (2).
   Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí čtyři žalobní důvody vycházející:

               —

               z procesní vady, jelikož přijetí napadeného nařízení nepředcházelo provedení studie o dopadu režimu podpory na odvětví tabáku;

               —

               v souvislosti s tím ze zneužití pravomoci;

               —

               z porušení zásady proporcionality, jelikož snížení přímých podpor na 50 % nebylo přiměřené dosažení obou cílů sledovaných reformou režimu podpory v odvětví tabáku, jímž je přizpůsobení cen cenám na světovém trhu a podpora opatření na přeměnu v oblastech produkujících tabák v rámci programů pro rozvoj venkova;

               —

               z porušení článku 33 ES, jelikož napadené nařízení neuznává určité cíle sledované společnou zemědělskou politikou, jimiž je zajištění přiměřené životní úrovně zemědělců a stabilizaci trhů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. března 2005 ve spojených věcech C-21/03 a C-34/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'Etat): Fabricom SA proti Belgickému státu (Veřejné zakázky — Stavební práce, dodávky a služby — Odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací — Zákaz účastnit se řízení nebo podat nabídku osobě, jež přispěla k vývoji dotčených stavebních prací, dodávek nebo služeb)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 3. března 2005
   ve spojených věcech C-21/03 a C-34/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'Etat): Fabricom SA proti Belgickému státu (1)

   (Veřejné zakázky - Stavební práce, dodávky a služby - Odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Zákaz účastnit se řízení nebo podat nabídku osobě, jež přispěla k vývoji dotčených stavebních prací, dodávek nebo služeb)
   (2005/C 106/08)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve spojených věcech C-21/03 a C34/03, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané rozhodnutími Conseil d'Etat (Belgie) ze dne 27. prosince 2002, došlými Soudnímu dvoru ve dnech 29. a 22. ledna 2003, v řízení Fabricom SA proti Belgickému státu, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann, J.-P. Puissochet, N. Colneric a J. N. Cunha Rodriguez, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 3. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, a konkrétněji její čl. 3 odst. 2, směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky, ve znění směrnice 97/52, a konkrétněji její čl. 5 odst. 7, směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, ve znění směrnice 97/52, a konkrétněji její čl. 6 odst. 6, jakož i směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998, a konkrétněji její čl. 4 odst. 2 brání pravidlu takovému, jako je pravidlo zakotvené v článku 26 královské vyhlášky ze dne 25. března 1999, pozměňující královskou vyhlášku ze dne 10. ledna 1996 o veřejných zakázkách na stavební práce, dodávky a služby v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, a článku 32 královské vyhlášky ze dne 25. března 1999, pozměňující královskou vyhlášku ze dne 8. ledna 1996 o veřejných zakázkách na stavební práce, dodávky a služby a o koncesích na veřejné práce, podle kterého není osoba pověřená výzkumem, pokusy, studiem nebo vývojem stavebních prací, dodávek nebo služeb oprávněna podat žádost o účast nebo podat nabídku na veřejnou zakázku na tyto stavební práce, dodávky nebo služby, aniž by této osobě bylo za okolností daného případu umožněno prokázat, že jí nabyté zkušenosti nemohly narušit soutěž.

               2)

               Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, a konkrétněji její čl. 2 odst. 1 písm. a) a článek 5, jakož i směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, a konkrétněji její články 1 a 2, brání tomu, aby zadavatel mohl odmítnout až do konce přezkoumání nabídek, aby se řízení účastnil nebo podal nabídku podnik propojený s osobou pověřenou výzkumem, pokusy, studiem nebo vývojem stavebních prací, dodávek nebo služeb, přestože na dotaz zadavatele v tomto ohledu tento podnik tvrdí, že nečerpá z tohoto důvodu neoprávněnou výhodu, jež by narušovala obvyklé podmínky soutěže.

      (1)  Úř. věst. C 55, 8.3.2003

      Úř. věst. C 70, 22.3.2003


title: Věc F-140/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 14. května 2014 – Alexandrou v. Komise „Veřejná služba — Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/231/12 — Přístup k dokumentům — Odmítnutí potvrzující žádosti o přístup k otázkám s výběrem odpovědí položeným v přístupových testech“

text:
               24.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/39

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 14. května 2014 – Alexandrou v. Komise
   (Věc F-140/12) (1)

   („Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/231/12 - Přístup k dokumentům - Odmítnutí potvrzující žádosti o přístup k otázkám s výběrem odpovědí položeným v přístupových testech“)
   2014/C 194/56
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Christodoulos Alexandrou (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: R. Duta, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o odmítnutí potvrzující žádosti podané žalobcem Komisi o přístup k některým otázkám, které mu byly položeny v rámci předvýběrové fáze otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/230 231/12.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Christodoulos Alexandrou ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26. 1. 2013, s. 76.


title: Věc T-344/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2012 — Hearst Communications v. OHIM — Vida Estética (COSMOBELLEZA) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství COSMOBELLEZA — Starší národní a mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky COSMO, COSMOPOLITAN, COSMOTEST, COSMOPOLITAN TELEVISION a THE COSMOPOLITAN SHOW — Nezapsané ochranné známky a obchodní názvy COSMO a COSMOPOLITAN — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Neexistence podobnosti mezi ochrannými známkami — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/13

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2012 — Hearst Communications v. OHIM — Vida Estética (COSMOBELLEZA)
   (Věc T-344/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství COSMOBELLEZA - Starší národní a mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky COSMO, COSMOPOLITAN, COSMOTEST, COSMOPOLITAN TELEVISION a THE COSMOPOLITAN SHOW - Nezapsané ochranné známky a obchodní názvy COSMO a COSMOPOLITAN - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti mezi ochrannými známkami - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 235/31
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hearst Communications, Inc. (New York, Spojené státy americké) (zástupci: A. Nordemann, C. Czychowski a A. Nordemann-Schiffel, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně C. Bartos, poté V. Melgar, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Vida Estética, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupkyně: A.I. Alejos Cutuli, advokátka)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. června 2009 (věc R 770/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Hearst Communications, Inc. a Vida Estética, SL.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Hearst Communications, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc F-48/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 5. listopadu 2008 – Avanzata a další v. Komise ( Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Zařazení a odměna — Bývalí zaměstnanci podle lucemburského práva )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/69

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 5. listopadu 2008 – Avanzata a další v. Komise
   (Věc F-48/06) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Zařazení a odměna - Bývalí zaměstnanci podle lucemburského práva“)
   (2009/C 44/118)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Eric Avanzata, s bydlištěm v Hussigny (Francie) a dalších 20 smluvních zaměstnanců (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušit rozhodnutí Komise, kterými byly stanoveny podmínky přijetí žalobců, zejména jejich funkční skupina, platová třída, stupeň a odměna, tak jak jsou stanoveny ustanoveními jejich smluv smluvních zaměstnanců.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1.7.2006, s. 26.


title: Věc T-577/14: Žaloba podaná dne 4. srpna 2014 – Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Soudní dvůr

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/19

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2014 – Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Soudní dvůr
   (Věc T-577/14)
   2014/C 351/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gascogne Sack Deutschland GmbH (Wieda, Německo), a Gascogne (Saint-Paul-lès-Dax, Francie) (zástupci: F. Puel a E. Durand, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil mimosmluvní odpovědnost Evropské unie z důvodu, že v řízení před Tribunálem nebyly dodrženy požadavky na dodržení přiměřené lhůty soudního rozhodování;

         a v důsledku toho

               —

               uložil Evropské unii povinnost zaplatit přiměřenou a úplnou náhradu škody i nemateriální újmy způsobené žalobkyním protiprávním jednání Unie a odpovídající níže uvedeným částkám, jakož i vyrovnávacích úroků a úroků z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní operace refinancování zvýšené o dva procentní body a plynoucích ode dne podání žaloby:

                           —

                           1 1 93  467 eur z titulu ztrát vzniklých z důvodu placení dodatečných zákonných úroků z nominální výše sankce po uplynutí přiměřené lhůty;

                           —

                           1 87  571 eur z titulu ztrát vzniklých z důvodu dodatečných plateb za bankovní záruku po uplynutí přiměřené lhůty;

                           —

                           2 0 00  000 eur z titulu ušlého zisku, respektive ztrát vzniklých z důvodu nejistoty, a

                           —

                           5 00  000 eur z titulu nemateriální újmy;

               —

               podpůrně, bude-li konstatováno, že výše způsobené újmy musí být přehodnocena, nařídil provedení znaleckého posudku podle čl. 65 písm. d), čl. 66 odst. l a článku 70 jednacího řádu Tribunálu;

               —

               v každém případě uložil Evropské unii náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie spočívajícího v nepřiměřené délce řízení před Tribunálem, a tedy z porušení jejich základního práva na to, aby jejich věc byla projednána v přiměřené lhůtě.


title: Věc T-275/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2013 — TF1 v. Komise ( „Státní podpory — Veřejnoprávní vysílání — Zamýšlená podpora francouzských orgánů ve prospěch France Télévisions — Roční rozpočtová podpora — Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou s vnitřním trhem — Článek 106 odst. 2 SFEU — Vztah závazného určení mezi poplatkem a opatřením podpory“ )

text:
               30.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 352/13

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2013 — TF1 v. Komise
   (Věc T-275/11) (1)

   (Státní podpory - Veřejnoprávní vysílání - Zamýšlená podpora francouzských orgánů ve prospěch France Télévisions - Roční rozpočtová podpora - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou s vnitřním trhem - Článek 106 odst. 2 SFEU - Vztah závazného určení mezi poplatkem a opatřením podpory)
   2013/C 352/23
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Télévision française 1 (TF1) (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: původně J.-P. Hordies a C. Smits, poté J.-P. Hordies a J. Vogel, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a D. Grespan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Španělské království (zástupci: původně M. Muñoz Pérez, poté S. Centeno Huerta, poté N. Díaz Abad, Abogados del Estado), Francouzská republika (zástupci: původně G. de Bergues a J. Gstalter, poté D. Colas a J. Rossi, zmocněnci) a France Télévisions (Paříž, Francie) (zástupci: J.-P. Gunther a A. Giraud, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2011/140/EU ze dne 20. července 2010 o státní podpoře C 27/09 (dříve N 34/B/09) Rozpočtová podpora ve prospěch France Télévisions, kterou Francouzská republika hodlá poskytnout ve prospěch France Télévisions (Úř. věst. 2011, L 59, s. 44)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Télévision française 1 (TF1) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a France Télévisions.

               3)

               Španělské království a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


title: Věc T-537/13: Žaloba podaná dne 4. října 2013 — Roeckl Sporthandschuhe v. OHIM — Roeckl Handschuhe & Accessoires (Zobrazení ruky)

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/33

         Žaloba podaná dne 4. října 2013 — Roeckl Sporthandschuhe v. OHIM — Roeckl Handschuhe & Accessoires (Zobrazení ruky)
   (Věc T-537/13)
   2013/C 367/58
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupce: advokát O. Baumann)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Roeckl Handschuhe & Accessoires GmbH & Co. KG (Mnichov, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 22. července 2013 v rozsahu, ve kterém bylo vedlejší účastnici částečně vyhověno a byla zamítnuta přihláška ochranné známky Společenství pro výrobky náležející do třídy 18: Výrobky z kůže a imitace kůže, zejména peněženky, náprsní tašky, klíčenky, pokud patří do třídy 18, a náležející do třídy 25: oblečení, zejména rukavice, pokud patří do třídy 25;

               —

               uložil vedlejší účastnici náhradu nákladu řízení žalobkyně včetně nákladů řízení o námitkách a odvolání, a uložil OHIM, aby nesl vlastní náklady.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která představuje ruku, pro výrobky náležející do tříd 18, 25 a 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6 961 965

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Roeckl Handschuhe & Accessoires GmbH & Co. KG

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství a německá obrazová ochranná známka „Roeckl“, které obsahují znázornění ruky, pro výrobky náležející do tříd 18 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení č. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-593/10: Žaloba podaná dne 29. prosince 2010 — El Corte Inglés v. OHIM — Ruan (B)

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/20

         Žaloba podaná dne 29. prosince 2010 — El Corte Inglés v. OHIM — Ruan (B)
   (Věc T-593/10)
   2011/C 80/38
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. L. Rivas Zurdo a E. Seijo Veiguela, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Jian Min Ruan (Mem Martins, Portugalsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 4. října 2010 ve věci R 576/2010-2 a prohlásit, že podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství OHIM vyhoví odvolání žalobkyně a že rozhodnutí námitkového oddělení, které schvaluje zápis ochranné známky Společenství „B“ (MIXTA) v plném rozsahu pod č. 6 379 721, bude zamítnuto, a

               —

               uložit žalovanému a případným vedlejším účastníkům na jeho podporu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Jian Min Ruan

      Dotčená ochranná známka Společenství: červená a bílá obrazová ochranná známka obsahující písmeno „B“ pro výrobky třídy 25.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující písmeno „B“ pro výrobky třídy 25.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1) vzhledem k tomu, že neexistuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-590/14: Žaloba podaná dne 7. srpna 2014 – Zuffa v. OHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP)

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/23

         Žaloba podaná dne 7. srpna 2014 – Zuffa v. OHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP)
   (Věc T-590/14)
   2014/C 351/29
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Zuffa, LLC (Las Vegas, Spojené státy americké) (zástupci: S. Malynicz, Barrister, K. Gilbert a C. Balme, Solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 1425/2013-2.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 28 a 41

      Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství.


title: Věc T-119/16: Usnesení Tribunálu ze dne 26. ledna 2017 – Topera v. EUIPO (RHYTHMVIEW) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RHYTHMVIEW — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/31

         Usnesení Tribunálu ze dne 26. ledna 2017 – Topera v. EUIPO (RHYTHMVIEW)
   (Věc T-119/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RHYTHMVIEW - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2017/C 078/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Topera, Inc. (Abbott Park, Illinois, Spojené státy) (zástupce: H. Sheraton, solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. ledna 2016 (věc R 1368/2015-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení RHYTHMVIEW jako ochranné známky Evropské unie

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Topera, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 200, 6. 6. 2016.


title: Věc T-314/08: Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Euromar di Ganesio Pietro v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/34

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Euromar di Ganesio Pietro v. Komise
   (Věc T-314/08)
   (2008/C 272/62)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Euromar di Ganesio & Pietro C. Snc (Aci Castello, Itálie) (zástupci: A. Maiorana, A. De Matteis, A. De Francesco, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 (Úř. věst. L 155, 13.6.2008),

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty, které byly uplatněny ve věci T-313/08, Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c. v. Komise.


title: Věc C-295/09: Žaloba podaná dne 28. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/10

         Žaloba podaná dne 28. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-295/09)
   2009/C 256/18
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: G. Braun a E. Adsera Ribera, zmocněnkyně)

      Žalované: Španělské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES (1) ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS, a každopádně tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které mu vyplývají z dotčené směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení směrnice 2006/43/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 28. ledna 2008.

      (1)  Úř. věst. L 157, s. 87.


title: Věc F-63/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. července 2014 – Psarras v. ENISA „Veřejná služba — Dočasný zaměstnanec — Ukončení smlouvy — Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie — Právo být vyslechnut — Morální újma — Rozhodnutí ve svém důsledku protiprávní — Nepřiměřený zásah do práv třetí osoby — Uložení povinnosti nahradit újmu i bez návrhu — Nesplnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku“

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/30

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. července 2014 – Psarras v. ENISA
   (Věc F-63/13) (1)

   („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Ukončení smlouvy - Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie - Právo být vyslechnut - Morální újma - Rozhodnutí ve svém důsledku protiprávní - Nepřiměřený zásah do práv třetí osoby - Uložení povinnosti nahradit újmu i bez návrhu - Nesplnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku“)
   2014/C 351/39
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Aristidis Psarras (Heraklion, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (zástupci: původně P. Empadinhas, jako zmocněnec, poté S. Purser, jako zmocněnec, ve spolupráci s C. Meidanisem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a rozhodnutí, přijatého po vynesení rozsudku Soudu ve věci F-118/10, o jmenování jiného zaměstnance na pracovní místo účetního, a také náhrada utrpěné nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí výkonného ředitele Evropské agentury pro bezpečnost sítí a informací ze dne 4. září 2012 o ukončení smlouvy dočasného zaměstnance A. Psarrase se zrušuje.

               2)

               Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací zaplatí A. Psarrasovi částku 40  000 eur.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A. Psarrasem.

      (1)  Úř. věst. C 336, 16.11.2013, s. 31.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. července 2005 ve věci C-227/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank te Amsterdam): A. J. van Pommeren-Bourgondiën proti Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Sociální zabezpečení — Nařízení (EHS) č. 1408/71 — Rozsah působnosti — Invalidní důchod — Zachování práva na dávky po přemístění bydliště do jiného členského státu)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 7. července 2005
   ve věci C-227/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank te Amsterdam): A. J. van Pommeren-Bourgondiën proti Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (1)

   (Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Rozsah působnosti - Invalidní důchod - Zachování práva na dávky po přemístění bydliště do jiného členského státu)
   (2005/C 229/04)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-227/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Rechtbank te Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 21. května 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 26. května 2003, v řízení mezi A. J. van Pommeren-Bourgondiën a Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj), S. von Bahr, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 7. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 39 ES brání právním předpisům členského státu, na základě kterých osoba, která ukončila veškerou pracovní činnost na jeho území, zůstává povinně pojištěná pro určitá odvětví sociálního zabezpečení, pouze když si tam ponechala své bydliště, přestože tato osoba zůstává na základě právních předpisů tohoto členského státu povinně pojištěna pro jiná odvětví sociálního zabezpečení, i když se její bydliště nachází v jiném členském státu, pokud jsou podmínky dobrovolného pojištění pro odvětví, kde skončilo povinné pojištění, méně výhodné než podmínky povinného pojištění.

      (1)  Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


title: Spojené věci T-515/14 P a T-516/14 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2015 – Alexandrou v. Komise „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Přijímání do zaměstnání — Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/231/12 — Nepřipuštění k účasti na hodnotících zkouškách — Povinnost uvést odůvodnění — Přístup k dokumentům — Zamítnutí žádosti o zpřístupnění otázek s mnohočetným výběrem odpovědi položených ve vstupních testech — Důvěrnost práce výběrové komise — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Meze pravomoci Soudu pro veřejnou službu — Článek 270 SFEU — Pojem akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Článek 90 odst. 2 služebního řádu“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2015 – Alexandrou v. Komise
   (Spojené věci T-515/14 P a T-516/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Přijímání do zaměstnání - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/231/12 - Nepřipuštění k účasti na hodnotících zkouškách - Povinnost uvést odůvodnění - Přístup k dokumentům - Zamítnutí žádosti o zpřístupnění otázek s mnohočetným výběrem odpovědi položených ve vstupních testech - Důvěrnost práce výběrové komise - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Meze pravomoci Soudu pro veřejnou službu - Článek 270 SFEU - Pojem akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Článek 90 odst. 2 služebního řádu“)
   (2016/C 007/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Christodoulos Alexandrou (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: R. Duta, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět

   Dva kasační opravné prostředky podané proti rozsudkům Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetí senát) ze dne 14. května 2014 ve věci F-140/12, Alexandrou v. Komise (F-34/13, Sb. rozh. VS, EU:F:2014:93 a F-140/12, Sb. rozh. VS, EU:F:2014:94), směřující ke zrušení těchto rozsudků.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek ve věci T-516/14 P se zamítá.

               2)

               Ve věci T-515/14 P se rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze 14. května 2014, Alexandrou v. Komise (F-34/13) částečně zrušuje v rozsahu, v němž:

                           —

                           nereagoval na první žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění, jelikož byly dány zvláštní okolnosti odůvodňující to, aby byly Christodoulosovi Alexandrouovi zpřístupněny sporné otázky;

                           —

                           jím byl zamítnut čtvrtý žalobní důvod.

               3)

               Ve zbývající části se kasační opravný prostředek ve věci T-515/14 P zamítá.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1. 9. 2014.


title: Věc T-560/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosinec 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 14. října 2008 ve věci F-74/07, Meierhofer v. Komise

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/36

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosinec 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 14. října 2008 ve věci F-74/07, Meierhofer v. Komise
   (Věc T-560/08 P)
   (2009/C 55/66)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Currall a B.Eggers)

      Další účastník řízení: S. Meierhofer (Mnichov, Německo)
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 14. října 2008 ve věci F-74/07, Meierhofer v. Komise;

               —

               uložit všem účastníkům řízení náhradu vlastních nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 14. října 2008 ve věci F-74/07, Meierhofer v. Komise, kterým Soud pro veřejnou službu zrušil rozhodnutí výběrové komise výběrového řízení EPSO/AD/26/05 ze dne 19. června 2007 z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění.
   Sporným rozhodnutím byla zamítnuta žádost uchazeče o přezkoumání rozhodnutí výběrové komise, podle něhož neuspěl u ústní zkoušky výběrového řízení. Uchazeči chybělo k dosažení potřebného minimálního počtu bodů z ústní zkoušky půl bodu. Ústní zkouška byla v souladu s oznámením o výběrovém řízení hodnocena jedinou celkovou známkou.
   Kasační opravný prostředek směřuje proti požadavkům kladeným na povinnost výběrové komise uvést odůvodnění a proti rozsahu přezkoumání soudcem Společenství. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek zejména zpochybňuje závěr Soudu pro veřejnou službu, že za „zvláštních okolností“, například při známce těsně pod minimálním počtem bodů, nestačí ke splnění povinnosti odůvodnění oznámit uchazeči, který byl u ústní zkoušky odmítnut, pouze jedinou známku, která vedla k odmítnutí.
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uvádí na jeho podporu, že takový názor způsobuje právní nejistotu:

               —

               Za prvé, podle ustálené judikatury musí být povinnost odůvodnění v souladu se zachováním tajného charakteru, který mají jednání výběrové komise podle článku 6 přílohy III služebního řádu a který jim zakazuje, aby šířili názory jednotlivých členů výběrové komise a zpřístupňovali detaily týkající se hodnocení uchazeče osobně či ve srovnání s jinými.

               —

               Za druhé, srovnání, které Soud pro veřejnou službu učinil v souvislosti s případy, v nichž šlo o přístup k dokumentům, je pravděpodobně chybné, neboť pro článek 6 přílohy III služebního řádu nejsou stanoveny žádné výjimky, nebo vážení zájmů.

               —

               Za třetí, Soud pro veřejnou službu přehlédl judikaturu, podle níž musí být povinnost uvést odůvodnění v přiměřeném poměru k příslušnému opatření a má soudu umožnit pouze přezkoumání souladu rozhodnutí s právem. Vzhledem k tomu, že dodatečné přezkoumání ústní zkoušky soudcem Společenství není z povahy věci možné, doposud se tento soud při přezkumu omezil v podstatě pouze na dodržování procesních předpisů a oznámení o výběrovém řízení.

         Rozsudek dále vyvolává právní nejistotu ve vztahu k rozlišování mezi různými druhy procesních opatření, pokud jde o výzvu k předložení důvěrných dokumentů ze strany orgánu a okolnosti, za kterých je možno dotčené osobě odepřít jejich předložení (organizačně procesní opatření a usnesení o předložení důkazů). V projednávaném případě Soud pro veřejnou službu navíc zásadně chybně vyložil postoj Komise, neboť z její strany k takovému odepření rozhodně nedošlo. Komise naopak uvedla, že příslušné podklady nemůže na základě soudem nařízených organizačně procesních opatření předložit, že ale očekává vydání usnesení (o předložení důkazů).


title: Věc C-363/09: Žaloba podaná dne 11. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/48

         Žaloba podaná dne 11. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-363/09)
   2009/C 267/80
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: L. Parpala a F. Jimeno Fernández, zmocněnkyně)

      Žalované: Španělské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království se tím, že ponechalo v platnosti článek 38 zákona č. 43/2002 ze dne 20. listopadu 2002 o zdraví rostlin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 směrnice 91/414/EHS (1),

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Cílem směrnice 91/414/EHS je harmonizace vnitrostátních právních předpisů v oblasti uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh. K tomu účelu stanoví jednotná pravidla týkající se podmínek a postupů schvalování takových výrobků.
   Článek 13 uvedené směrnice představuje právní úpravu týkající se jednak informací, které musí žadatelé o povolení určitého výrobku na ochranu rostlin předložit, a jednak používání a ochrany uvedených údajů, aby byla kromě konkrétních výjimek zaručena důvěrnost uvedených údajů.
   Směrnice představuje úplnou harmonizaci, z čehož plyne, že členský stát nemůže přijmout právní úpravu na vnitrostátní úrovni, jež by hospodářským subjektům ukládala povinnost umožnit přístup k údajům předloženým prvním žadatelem o povolení s výjimkou případů stanovených v čl. 13 odst. 7.
   Naproti tomu článek 38 zákona 43/2002 umožňuje přístup k údajům týkajícím se studií a výzkumů kromě případů, které jsou výslovně uvedeny ve směrnici.
   Komise má za to, že vzhledem k tomu, že Španělsko při provádění článku 13 směrnice 91/414/EHS do vnitrostátního práva nemělo žádnou diskreční pravomoc, a vzhledem k tomu, že nepodalo žádný návrh na zrušení uvedeného ustanovení, výjimka z režimu přístupu k údajům uvedeným ve spisech týkajících se povolení přípravků na ochranu rostlin, není-li stanovena v uvedené směrnici, představuje porušení práva Společenství.

      (1)  Směrnice Rady ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh.
   Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332


title: Věc C-672/15: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Perpignan – Francie) – trestní řízení proti Noria Distribution SARL „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2002/46/ES — Sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy — Vitaminy a minerální látky, které mohou být používány při výrobě doplňků stravy — Maximální množství — Pravomoc členských států — Vnitrostátní právní úprava stanovící tato množství — Vzájemné uznávání — Neexistence — Podmínky, které musí být dodrženy, a kritéria, která musí být zohledněna, při stanovení těchto množství“

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Perpignan – Francie) – trestní řízení proti Noria Distribution SARL
   (Věc C-672/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2002/46/ES - Sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy - Vitaminy a minerální látky, které mohou být používány při výrobě doplňků stravy - Maximální množství - Pravomoc členských států - Vnitrostátní právní úprava stanovící tato množství - Vzájemné uznávání - Neexistence - Podmínky, které musí být dodrženy, a kritéria, která musí být zohledněna, při stanovení těchto množství“)
   (2017/C 202/07)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de grande instance de Perpignan

      Účastnice původního trestního řízení

   Noria Distribution SARL
   Za přítomnosti: Procureur de la République, Union fédérale des consommateurs des P.O (Que choisir)

      Výrok

               1)

               Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy a ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu zboží musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která nestanoví postup pro uvedení na trh tohoto členského státu doplňků stravy, jejichž obsah živin překračuje maximální denní dávky stanovené touto právní úpravou a které jsou legálně vyráběny nebo uváděny na trh v jiném členském státě.

               2)

               Ustanovení směrnice 2002/46 a ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu zboží musí být vykládána v tom smyslu, že maximální množství uvedená v článku 5 této směrnice musí být stanovena případ od případu a s ohledem na všechna kritéria uvedená v tomto čl. 5 odst. 1 a 2, zejména s ohledem na bezpečné nejvyšší množství dotčených živin, které je stanoveno po důkladném vědeckém posouzení rizik pro veřejné zdraví, které není založeno na obecných či hypotetických úvahách, nýbrž na relevantních vědeckých údajích. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda metoda stanovení uvedených množství dotčená ve věci v původním řízení splňuje tyto požadavky.

               3)

               Ustanovení směrnice 2002/46 a ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu zboží musí být vykládána tak, že brání tomu, aby vědecké posouzení rizik ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) této směrnice, které musí předcházet stanovení bezpečných nejvyšších množství, která musí být zejména zohledněna pro stanovení maximálních množství uvedených v tomto článku 5, bylo provedeno pouze na základě vnitrostátních vědeckých stanovisek, jestliže jsou v okamžiku přijetí dotčeného opatření dostupná rovněž současná spolehlivá mezinárodní vědecká stanoviska, podle jejichž závěrů lze stanovit vyšší limity.

      (1)  Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


title: Výmaz věci C-262/04

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/30

         Výmaz věci C-262/04 (1)

   (2005/C 143/55)

      (Jednací jazyk: němčina)

   Usnesením ze dne 10. ledna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-262/04: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo.

      (1)  Úř. věst. C 201 ze dne 7.8.2004


title: Věci T-122/13 a T-123/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. října 2014 – Laboratoires Polive v. OHIM – Arbora & Ausonia (dodie) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství dodie — Starší národní slovní ochranné známky DODOT — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. října 2014 – Laboratoires Polive v. OHIM – Arbora & Ausonia (dodie)
   (Věci T-122/13 a T-123/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství dodie - Starší národní slovní ochranné známky DODOT - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   2014/C 409/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoires Polive (Levallois-Perret, Francie) (zástupce: A. Sion, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Arbora & Ausonia, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: R. Guerras Mazón, advokát)

      Předmět věci

   Dvě žaloby podané proti dvěma rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2012 (věci R 2324/2011-2 a R 2325/2011-2) týkajícím se dvou námitkových řízení mezi společnostmi Arbora & Ausonia, SLU a Laboratoires Polive.

      Výrok

               1.

               Věci T-122/13 a T-123/13 se pro účely rozsudku spojují.

               2.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. listopadu 2012 (věci R 2324/2011-2 a R 2325/2011-2) se zrušují.

               3.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Laboratoires Polive.

               4.

               Společnost Arbora & Ausonia, SLU ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.4.2013.


title: Věc C-523/04: Žaloba podaná dne 23. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/19

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království
   (Věc C-523/04)
   (2005/C 57/34)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. prosince 2004 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Mikko Huttunenem a Wouterem Wilsem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Nizozemské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5 Smlouvy o ES (nyní článek 10 ES), článku 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) a z nařízení Rady (EHS) č. 2409/92 ze dne 23. července 1992 o tarifech a sazbách za letecké služby (1) a nařízení Rady č. 2299/89 ze dne 24. července 1989 o kodexu chování pro používání počítačových rezervačních systémů (2), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 3089/93 ze dne 29. října 1993 (3), tím, že převzalo mezinárodní závazky vůči Spojeným státům americkým nebo tím, že navzdory změně dohody o letecké dopravě ze dne 3. dubna 1957 mezi Nizozemským královstvím a Spojenými státy americkými zachovávalo závazky,

                           —

                           které se týkají tarifů leteckých dopravních společností označených USA na trasách uvnitř Společenství,

                           —

                           které se týkají počítačových rezervačních systémů nabízených nebo užívaných na nizozemském území,

                           —

                           které poskytují USA právo odvolat, přerušit nebo omezit práva dopravy, pokud nebudou letecké dopravní společnosti označené Nizozemským královstvím kontrolovány jím nebo nizozemskými státními příslušníky;

               2.

               uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   A.   Existence nové dohody

               —

               Změny, provedené v dohodě z roku 1957 v roce 1992, vytvořily rámec pro užší spolupráci mezi USA a Nizozemským královstvím, pro které s sebou přineslo významné mezinárodní závazky.

               —

               Jak vyplývá ze změn z roku 1992, byla dohoda z roku 1957 celkově přepracována. To, že řada ustanovení této dohody z roku 1992 nebyla oficiálně změněna nebo doznala pouze bezvýznamných redakčních změn, nemění nic na tom, že povinnosti, které vyplývají z těchto ustanovení byly při přepracování potvrzeny. V takové situaci nemohou členské státy nejen přebírat závazky, ale nemohou takové závazky ani zachovávat, pokud by porušovaly právo Společenství.

         B.   Porušení výhradní pravomoci Společenství v oblasti vnějších vztahů ve smyslu rozsudku AETR

               —

               Nizozemsko a USA připojily v roce 1991 k dohodě z roku 1957 přílohu se zásadami CRS (zásady počítačových rezervačních systémů), k čemuž patřily také zásady CRS nabízených nebo užívaných na nizozemském území. Při přepracování dohody z roku 1957 v roce 1992 Nizozemsko tuto přílohu zachovalo. Tím porušilo Nizozemské království výhradní pravomoc Společenství v oblasti vnějších vztahů vyplývající z nařízení č. 2299/89.

         C.   Porušení článku 52 Smlouvy

               —

               Nizozemské letecké dopravní společnosti Společenství mohou být kdykoliv vyloučeny z použití dohody o letecké dopravě mezi Nizozemským královstvím a USA, přičemž tato dohoda platí pro nizozemské letecké dopravní společnosti automaticky. Letecké společnosti Společenství jsou proto diskriminovány, neboť nemohou v přijímajícím státě, Nizozemském království, požívat vnitrostátní režim.

      (1)  Úř. věst. L 240, s. 15.

      (2)  Úř. věst. L 220, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 278, s. 1.


               17.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 40/17

         Žaloba podaná dne 8. listopadu 2004 Kontrolním úřadem ESVO na Lichtenštejnské knížectví
   (Věc E-8/04)
   (2005/C 40/10)
   Dne 8. listopadu 2004 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený Nielsem Fengerem a Elisabethann Wright, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO, 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, k Soudu ESVO žalobu na Lichtenštejnské knížectví.
   Žalobce požaduje, aby soud:

               1.

               prohlásil, že udržováním platnosti článku 25 bankovního zákona, který vyžaduje, aby alespoň jeden člen představenstva a jeden člen výkonného vedení v bance se sídlem na území Lichtenštejnska podléhali požadavku na pobyt, Lichtenštejnské knížectví nedodrželo svobodu usazování stanovenou v článku 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a

               2.

               uložil Lichtenštejnskému knížectví uhradit náklady řízení.

         Právní a faktické souvislosti a právní zdůvodnění:

               —

               Ustanovení čl. 31 odst. 1 Dohody o EHP vyžaduje rovné zacházení mezi státními příslušníky EHP, kteří uplatňují své právo na svobodu usazování, a státními příslušníky země, kde se usazují.

               —

               Článek 33 Dohody o EHP stanoví odchylku od práva na svobodu usazování.

               —

               Soud ESVO uvedl ve věci E-3/98 Rainford-Towning [1998] Sb. rozh. ESVO 205 a ve věci E-2/01 Pucher [2002] Sb. rozh. ESVO 44, že „ESD ve své judikatuře tradičně uznává, že pravidla o rovném zacházení zakazují nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale i všechny její skryté podoby, které při použití jiných rozlišujících kritérií vedou v praxi ke stejnému výsledku“.

               —

               Jak Soud ESVO, tak i Soudní dvůr Evropských společenství dospěly k názoru, že „vnitrostátní pravidla, podle nichž se rozlišuje na základě pobytu, mohou působit zejména v neprospěch státních příslušníků ostatních smluvních stran, neboť nerezidenti jsou většinou cizinci“. Rainford-Towning, odstavec 29.

               —

               Soud ESVO dále došel k závěru, že „pokud jde o zdůvodnění na základě veřejného pořádku podle článku 33 Dohody o EHP, musí platit, že předpokladem pro to, aby mohlo být zvláštní zacházení s cizími státními příslušníky, na něž se vztahuje Dohoda o EHP, zdůvodněno odvoláním se na koncept veřejného pořádku, je v každém případě kromě narušení společenského řádu, které souvisí s každým porušením práva, i existence skutečného a dostatečně závažného ohrožení postihujícího jeden ze základních zájmů společnosti“. Rainford-Towning, odstavec 42.

               —

               Soud ESVO uznal, že ochrana fungování a dobré pověsti odvětví peněžních služeb je oprávněným cílem veřejného pořádku a že určité komplikace mohou být způsobeny tím, že Lichtenštejnsko není smluvní stranou lugánské úmluvy.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. září 2004 ve věci C-107/03 P: Procter & Gamble Company a Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Prostorový tvar kusu mýdla — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost)

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 23. září 2004
   ve věci C-107/03 P: Procter & Gamble Company a Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Prostorový tvar kusu mýdla - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost)
   (2004/C 284/06)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-107/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 27. února 2003: Procter & Gamble Company, se sídlem v Cincinnatti (Spojené státy americké) (advokát: T. van Innis), přičemž druhým účastníkem řízení je: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: O. Montalto a I. de Medrano Caballero), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues a F. Macken (zpravodaj), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 23. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Procter & Gamble Company se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


title: Věc T-34/12: Žaloba podaná dne 25. ledna 2012 — Herbacin cosmetic v. OHIM — Laboratoire Garnier (HERBA SHINE)

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/24

         Žaloba podaná dne 25. ledna 2012 — Herbacin cosmetic v. OHIM — Laboratoire Garnier (HERBA SHINE)
   (Věc T-34/12)
   2012/C 80/41
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Herbacin cosmetic GmbH (Wutha-Farnroda, Německo) (zástupce: J. Eberhardt, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Laboratoire Garnier et Cie (Paříž, Francie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. listopadu 2011 ve věci R 2255/2010-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Laboratoire Garnier et Cie.

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „HERBA SHINE“ pro výrobky zařazené do třídy 3.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní ochranná známka a ochranná známka Společenství a mezinárodní zápis „HERBACIN“ pro výrobky zařazené do třídy 3.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhovění odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 2 první věty nařízení č. 207/2009 tím, že v době prvostupňového rozhodnutí o námitce už přihlašovatelka nepředložila žádný účinný požadavek ohledně dokumentů o používání; porušení čl. 15 odst. 1 druhé věty písm. b) nařízení č. 207/2009 tím, že odvolací senát žalovaného nesprávně nezohlednil podstatné vývozní obraty uskutečněné pod namítanou ochrannou známkou „HERBACIN“; jakož i porušení čl. 15 odst. 1 první věty nařízení č. 207/2009 tím, že byly nesprávně hodnoceny předložené důkazy týkající se odběratelů v rámci Společenství.


title: Věc C-309/16: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Rakousko) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds v. Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/14

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Rakousko) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds v. Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)
   (Věc C-309/16) (1)

   (2017/C 129/21)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 335, 12.9.2016.


title: Věc C-152/08: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španělsko) – Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci v. Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Článek 37 dodatkového protokolu — Přímý účinek — Pracovní podmínky — Zásada zákazu diskriminace — Fotbal — Omezení počtu profesionálních hráčů pocházejících ze třetích států, kteří mohou být nominováni v mužstvu v národní soutěži)

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/14

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španělsko) – Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci v. Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol
   (Věc C-152/08) (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Článek 37 dodatkového protokolu - Přímý účinek - Pracovní podmínky - Zásada zákazu diskriminace - Fotbal - Omezení počtu profesionálních hráčů pocházejících ze třetích států, kteří mohou být nominováni v mužstvu v národní soutěži)
   (2008/C 285/23)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Tribunal Superior de Justicia de Madrid
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci

      Žalovaní: Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Superior de Justicia de Madrid –Výklad článku 37 dodatkového protokolu připojeného k Dohodě o přidružení EHS-Turecko, podepsaného dne 23. listopadu 1970 v Bruselu a uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972 (Úř. věst. L 293, s. 1) – Pracovní podmínky – Pravidla vydaná sportovními sdruženími, která omezují účast profesionálních hráčů pocházejících ze třetích států, které nejsou smluvními stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, v některých soutěžích – Profesionální sportovec turecké státní příslušnosti s pracovním povolením pro výkon povolání a povolením k pobytu v souladu s vnitrostátním právem.
   Výrok
   Zákaz jakékoli diskriminace tureckých pracovníků působících na řádném trhu práce členských států, pokud jde o odměnu a jiné pracovní podmínky, který je uveden v článku 37 dodatkového protokolu, podepsaného dne 23. listopadu 1970 v Bruselu a uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972, který tvoří přílohu dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, která byla podepsána dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou na jedné straně a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé a která byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963, jakož i v čl. 10 odst. 1 rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, musí být vykládán tak, že brání tomu, aby se na profesionálního sportovce turecké státní příslušnosti, řádně zaměstnaného klubem usazeným v členském státě, uplatnilo pravidlo vydané sportovním svazem téhož státu, podle kterého mohou kluby nominovat do utkání v soutěžích organizovaných na národní úrovni pouze omezený počet hráčů pocházejících ze třetích států, které nejsou smluvními stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

      (1)  Úř. věst. C 171, 5.7.2008.