title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. září 2016.#SC Star Storage SA a další v. Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) a další.#Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Podané Curtea de Apel Bucureşti a Curtea de Apel Oradea.#Řízení o předběžné otázce – Směrnice 89/665/EHS a 92/13/EHS – Veřejné zakázky – Přezkumné řízení – Vnitrostátní právní úprava, která podmiňuje přípustnost návrhu na přezkum aktů veřejného zadavatele složením ‚záruky řádného chování‘ – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinnou právní ochranu.#Spojené věci C-439/14 a C-488/14.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      15. září 2016 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 89/665/EHS a 92/13/EHS — Veřejné zakázky — Přezkumné řízení — Vnitrostátní právní úprava, která podmiňuje přípustnost návrhu na přezkum aktů veřejného zadavatele složením ‚záruky řádného chování‘ — Listina základních práv Evropské unie — Článek 47 — Právo na účinnou právní ochranu“
      Ve spojených věcech C‑439/14 a C‑488/14,
      jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podané rozhodnutím Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) ze dne 19. září 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 24. září 2014 a rozhodnutím Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea, Rumunsko) ze dne 8. října 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 4. listopadu 2014, v řízeních

         SC Star Storage SA

      proti

         Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C‑439/14),
      a

         SC Max Boegl România SRL,

         SC UTI Grup SA,

         Astaldi SpA,

         SC Construcții Napoca SA

      proti

         RA Aeroportul Oradea,

         SC Porr Construct SRL,

         Teerag-Asdag Aktiengesellschaft

         SC Col-Air Trading SRL,

         AVZI SA,

         Trameco SA,

         Iamsat Muntenia SA, (C‑488/14),
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení L. Bay Larsen, předseda senátu, D. Šváby, J. Malenovský, M. Safjan a M. Vilaras (zpravodaj), soudci,
      generální advokátka: E. Sharpston,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Carrasco Marco, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 14. ledna 2016,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za SC Star Storage SA A. Fetiță, avocate,

               —

               za SC Max Boegl România SRL F. Irimiou, avocat,

               —

               za rumunskou vládu R.-H. Raduem, jakož i R. Haţieganu, D. Bulancea a M. Bejenar, jako zmocněnci,

               —

               za řeckou vládu K. Georgiadisem a K. Karavasili, jako zmocněnci,

               —

               za Evropskou komisi A. Tokárem a I. Rogalskim, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 28. dubna 2016,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007 (Úř. věst. 2007, L 335, s. 31) (dále jen „směrnice 89/665“), a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. 1992, L 76, s. 14; Zvl. vyd. 06/01, s. 315), ve znění směrnice 2007/66 (dále jen „směrnice 92/13“), jakož i článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

               2

               Žádost ve věci C‑439/14 byla předložena v rámci sporu mezi společností SC Star Storage SA (dále jen „společnost Star Storage“) a Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (Národní ústav pro výzkum a vývoj v informatice, dále jen „ICI“) ohledně zadávacího řízení týkajícího se pořízení informační infrastruktury a služeb souvisejících s přípravou, správou, vývojem a realizací platformy pro cloud computing, a ve věci C‑488/14 byla žádost předložena v rámci sporu mezi společnostmi SC Max Boegl România SRL, SC UTI Grup SA, Astaldi SpA a SC Construcţii Napoca SA (dále jen „Max Boegl“) na jedné straně a společnostmi RA Aeroportul Oradea SA, Asocierea SC Porr Construct SRL, Teerag-Asdag Aktiengesellschaft, SC Col-Air Trading SRL, AZVI SA, Trameco SA a Iamsat Muntenia SA na straně druhé ohledně zadávacího řízení týkajícího se rozšíření a modernizace infrastruktury letiště v Oradea (Rumunsko).

         Právní rámec

         Unijní právo

      Směrnice 89/665

               3

               Článek 1 směrnice 89/665, nadepsaný „Oblast působnosti a dostupnost přezkumných řízení“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
               „1.   Tato směrnice se vztahuje na zakázky podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby [Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132], nejsou-li v souladu s články 10 až 18 uvedené směrnice z její působnosti vyloučeny.
               Zakázky ve smyslu této směrnice zahrnují veřejné zakázky, rámcové dohody, koncese na stavební práce a dynamické nákupní systémy.
               Pokud jde o zakázky, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2004/18/ES, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění možnosti účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí veřejných zadavatelů v souladu s podmínkami stanovenými v článcích 2 až 2f této směrnice z důvodu, že těmito rozhodnutími bylo porušeno právo Společenství v oblasti zadávání veřejných zakázek nebo vnitrostátní předpisy je provádějící.
               2.   Členské státy zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi podniky uplatňujícími nárok na náhradu škody, která jim vznikla v řízení o zadávání veřejné zakázky, v důsledku toho, že tato směrnice rozlišuje mezi vnitrostátními předpisy provádějícími právo Společenství a jinými vnitrostátními předpisy.
               3.   Členské státy zajistí, aby bylo přezkumné řízení podle prováděcích pravidel, která mohou členské státy samy stanovit, dostupné alespoň každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité zakázky a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla nebo hrozí škoda.“

         Směrnice 92/13

               4

               Článek 1 směrnice 92/13, rovněž nadepsaný „Oblast působnosti a dostupnost přezkumných řízení“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
               „1.   Tato směrnice se vztahuje na zakázky uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb [Úř. věst. 2004, L 134, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 132], nejsou-li v souladu s čl. 5 odst. 2, články 18 až 26, články 29 a 30 nebo článkem 62 uvedené směrnice z její působnosti vyloučeny.
               Zakázky podle této směrnice zahrnují zakázky na dodávky, práce a služby, rámcové dohody a dynamické nákupní systémy.
               Pokud jde o zakázky, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2004/17/ES, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění možnosti účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí zadavatelů v souladu s podmínkami stanovenými v článcích 2 až 2f této směrnice z důvodu, že tato rozhodnutí porušila právo Společenství v oblasti zadávání zakázek nebo vnitrostátní předpisy je provádějící.
               2.   Členské státy zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi podniky, jež mohou uplatňovat nárok na náhradu škody, která jim vznikla v řízení o zadávání zakázky, v důsledku toho, že tato směrnice rozlišuje mezi vnitrostátními předpisy provádějícími právo Společenství a jinými vnitrostátními předpisy.
               3.   Členské státy zajistí, aby bylo přezkumné řízení podle prováděcích pravidel, která mohou členské státy samy stanovit, dostupné alespoň každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité zakázky a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla nebo hrozí škoda.“

         Směrnice 2007/66

               5

               V bodě 36 odůvodnění směrnice 2007/66 je uvedeno:
               „Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména [Listinou]. Cílem této směrnice je zejména zajistit plné dodržování práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces v souladu s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem uvedené [L]istiny.“

         Směrnice 2004/17

               6

               Článek 16 písm. b) směrnice 2004/17 stanoví:
               „Tato směrnice se vztahuje na zakázky, které nejsou vyloučeny podle článků 19 až 26 nebo v souladu s článkem 30, který se týká výkonu dané činnosti, a jejichž odhadovaná hodnota bez daně z přidané hodnoty (DPH) se rovná těmto prahovým hodnotám nebo je vyšší:
               [...]

                        b)

                        5186000 EUR pro zakázky na stavební práce.“

         Směrnice 2014/18

               7

               Článek 7 písm. b) a c) směrnice 2014/18 stanoví:
               „Tato směrnice se vztahuje na veřejné zakázky, které nejsou vyloučeny podle článků 10 a 11 nebo článků 12 až 18 a jejichž odhadovaná hodnota bez daně z přidané hodnoty (DPH) se rovná těmto prahovým hodnotám nebo je vyšší:
               [...]

                        b)

                        207000 [eur]:

                                 —

                                 pro veřejné zakázky na dodávky a na služby zadávané jinými veřejnými zadavateli než těmi, kteří jsou uvedeni v příloze IV,

                                 —

                                 pro veřejné zakázky na dodávky zadávané veřejnými zadavateli uvedenými v příloze IV, kteří působí v oblasti obrany, jestliže se tyto zakázky týkají výrobků, které nejsou uvedeny v příloze V,

                                 —

                                 pro veřejné zakázky na služby zadávané veřejným zadavatelem, jejichž předmětem jsou služby kategorie 8 přílohy II A, telekomunikační služby kategorie 5, jejichž zařazení v CPV je rovnocenné referenčním číslům CPC 7524, 7525 a 7526, nebo služby uvedené v příloze II B;

                        c)

                        5186000 [eur] pro veřejné zakázky na stavební práce.“

         Rumunské právo

               8

               Články 271a a 271b Ordonanța de Urgență a Guvernului no 34/2006, privind atribuirea contractelor de achiziţie publică, a contractelor de concesiune de lucrări publice şi a contractelor de concesiune de servicii (mimořádné nařízení vlády č. 34/2006 o zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby), ve znění změn a doplňků vyplývajících z Ordonanța de Urgență a Guvernului no 51/2014 (mimořádné nařízení vlády č. 51/2014) (dále jen „OUG č. 34/2006“), stanoví:
               „Článek 271a
               (1)   Za účelem ochrany veřejného zadavatele před rizikem případného nepatřičného chování má navrhovatel povinnost složit záruku řádného chování na celou dobu ode dne doručení námitek/návrhu/žaloby do dne nabytí právní moci rozhodnutí národní rady pro řešení sporů/soudu rozhodujícího o uvedených námitkách/návrhu/žalobě.
               (2)   Pokud navrhovatel neprokáže složení záruky podle odstavce 1, námitky/návrh/žaloba se zamítnou.
               (3)   Záruku řádného chování lze složit prostřednictvím bankovního převodu nebo ve formě záruční listiny, kterou v souladu s podmínkami stanovenými zákonem vystavila banka nebo pojišťovna; originál se předloží kanceláři veřejného zadavatele a kopie národní radě pro řešení sporů nebo soudu společně s námitkami/návrhem/žalobou.
               (4)   Výše záruky řádného chování se stanoví v závislosti na odhadované hodnotě zakázky, která má být zadána, následujícím způsobem:

                        a)

                        1 % odhadované hodnoty, pokud je tato hodnota nižší než prahové hodnoty uvedené v čl. 55 odst. 2 písm. a) a b)

                        b)

                        1 % odhadované hodnoty, pokud je tato hodnota nižší než prahové hodnoty uvedené v čl. 55 odst. 2 písm. c), avšak nesmí být vyšší než ekvivalent 10000 eur v [rumunském leu (RON)] podle směnného kurzu Rumunské národní banky ke dni složení záruky

                        c)

                        1 % odhadované hodnoty, pokud je tato hodnota rovna nebo je vyšší než prahové hodnoty uvedené v čl. 55 odst. 2 písm. a) a b), avšak nesmí být vyšší než ekvivalent 25000 eur v RON podle směnného kurzu Rumunské národní banky ke dni složení záruky

                        d)

                        1 % odhadované hodnoty, pokud se tato hodnota rovná nebo je vyšší než prahové hodnoty uvedené v čl. 55 odst. 2 písm. c), avšak nesmí být vyšší než ekvivalent 100000 eur v RON podle směnného kurzu Rumunské národní banky ke dni složení záruky.

                  (5)   Záruka řádného chování musí být platná alespoň 90 dnů, musí být neodvolatelná a stanovovat, že v případě zamítnutí námitek/ návrhu/žaloby bude na první výzvu veřejného zadavatele provedena bezpodmínečná platba.
               (6)   V případě, že k poslednímu dni platnosti záruky řádného chování nenabylo rozhodnutí národní rady pro řešení sporů nebo soudu právní moci a navrhovatel platnost záruky řádného chování za podmínek uvedených v odstavcích 1 až 5 neprodloužil, veřejný zadavatel si záruku řádného chování ponechá. Ustanovení čl. 271b odst. 3 až 5 se použijí obdobně.
               (7)   Ustanovení odstavců 1 až 6 se použijí obdobně i v případě, že žalobu proti rozhodnutí národní rady pro řešení sporů podá v souladu s článkem 281 jiná osoba než veřejný zadavatel nebo navrhovatel.
               Článek 271b
               (1)   Pokud národní rada pro řešení sporů nebo soud, obrátil-li se na něj navrhovatel přímo, námitky zamítne, veřejný zadavatel je povinen si záruku řádného chování od okamžiku, kdy rozhodnutí národní rady pro řešení sporů/soudu nabude právní moci, ponechat. Tento postup se vztahuje na ty části zakázky, u kterých byly námitky zamítnuty.
               (2)   Ustanovení odstavce 1 se použijí i v případě, že navrhovatel vezme námitky/návrh/žalobu zpět.
               (3)   Opatření podle odstavce 1 se neuplatní, pokud národní rada pro řešení sporů/soud zamítne námitky jako bezpředmětné nebo pokud jsou námitky/návrh/žaloba vzaty zpět v důsledku toho, že veřejný zadavatel přijal na základě čl. 256c odst. 1 nezbytná nápravná opatření.
               (4)   Pokud národní rada pro řešení sporů námitkám vyhoví nebo pokud příslušný soud vyhoví žalobě proti rozhodnutí národní rady pro řešení sporů o zamítnutí námitek, je veřejný zadavatel povinen navrhovateli záruku řádného chování vrátit do 5 dnů ode dne nabytí právní moci rozhodnutí.
               (5)   Pokud se navrhovatel obrátí přímo na soud a soud podanému návrhu vyhoví, ustanovení odstavce 4 se použijí obdobně.
               (6)   Částky přijaté veřejným zadavatelem jako plnění ze záruky řádného chování představují jeho příjmy.“

         Spory v původních řízeních a předběžné otázky

         Věc C‑439/14

               9

               ICI zveřejnil dne 1. dubna 2014 v Sistemul Electronic de Achiziţii Publice (elektronický systém pro zadávání veřejných zakázek, dále jen „SEAP“) jakožto veřejný zadavatel oznámení o zahájení zadávacího řízení, jehož cílem bylo zadání veřejné zakázky týkající se pořízení informační infrastruktury a služeb souvisejících s přípravou, správou, vývojem a realizací platformy cloud computing, jakož i odpovídající dokumentaci k zadávacímu řízení. Kritériem pro zadání této zakázky, jejíž odhadovaná hodnota byla 61287713,71 RON (přibližně 13700000 eur) bez daně z přidané hodnoty, bylo kritérium „nejnižší ceny“.

               10

               V návaznosti na žádosti hospodářských subjektů zveřejnil ICI v SEAP sérii informací objasňujících údaje uvedené v dokumentaci k zadávacímu řízení.

               11

               Dne 30. června 2014 napadla společnost Star Storage objasňující informace č. 4 a 5 ze dne 24. června 2014 a č. 7 ze dne 26. června 2014 u Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Národní rada pro řešení sporů, dále jen „CNSC“).

               12

               Rozhodnutím ze dne 18. července 2014 CNSC tyto námitky zejména na základě čl. 271a odst. 2 OUG č. 34/2006 odmítla jako nepřípustné, jelikož společnost Star Storage nesložila záruku řádného chování.

               13

               Dne 5. srpna 2014 podala společnost Star Storage u Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) žalobu, kterou se domáhala především zrušení tohoto odmítavého rozhodnutí, přičemž namítla, že povinnost složit záruku řádného chování, kterou ukládá rumunská právní úprava, je v rozporu s rumunskou ústavou i unijním právem.

               14

               Předkládající soud se domnívá, že záruka řádného chování může v důsledku své výše a pravidel, která ji upravují, vážně zasáhnout do práva hospodářských subjektů na účinný přezkum aktů veřejných zadavatelů.

               15

               Za těchto podmínek se Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Musí být ustanovení čl. 1 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 1 odst. 3 směrnice 89/665 [...] vykládána v tom smyslu, že brání právní úpravě, která podmiňuje přístup k přezkumným řízením týkajícím se rozhodnutí veřejného zadavatele povinností složit předem takovou ‚záruku řádného chování‘, jaká je upravena v článcích 271a a 271b [OUG] č. 34/2006?“

         Věc C‑488/14

               16

               RA Aeroportul Oradea zveřejnil dne 21. ledna 2014 v SEAP jakožto veřejný zadavatel oznámení o zahájení zadávacího řízení, jehož cílem bylo zadání veřejné zakázky týkající se rozšíření a modernizace infrastruktury letiště v Oradea (Rumunsko). Odhadovaná hodnota zakázky činila 101232054 RON (přibližně 22800000 eur) bez daně z přidané hodnoty a kritériem pro zadání zakázky byla „hospodářsky nejvýhodnější nabídka“.

               17

               Ve zprávě vypracované v návaznosti na hodnocení nabídek bylo prohlášeno, že nabídka předložená sdružením tvořeným společnostmi SC Max Boegl România SRL, SC UTI Grup SA a Astaldi SpA nesplňuje stanovené podmínky, kdežto nabídka předložená sdružením tvořeným společnostmi SC Construcții Napoca SA, SC Aici Cluj SA a CS Icco Energ SRL byla na základě zvoleného kritéria pro zadání zakázky zařazena na druhé místo.

               18

               Obě tato sdružení, která se ucházela o zadání veřejné zakázky, podala proti této zprávě námitky u CNSC. Rozhodnutím CNSC ze dne 10. července 2014 byly tyto námitky zamítnuty jako neopodstatněné. Obě sdružení tudíž podala proti tomuto zamítavému rozhodnutí žalobu u Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea).

               19

               Na jednání, které se konalo dne 10. září 2014, uvedený soud žalobce v původním řízení upozornil, že s ohledem na to, že dne 1. července 2014 nabyly účinnosti články 271a a 271b OUG č. 34/2006, jsou povinni složit „záruku řádného chování“. Společnost Max Boegl v této souvislosti navrhla, aby byla Curtea Constituţională (Ústavní soud, Rumunsko) předložena námitka protiústavnosti těchto ustanovení a aby byla Soudnímu dvoru předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.

               20

               Za těchto podmínek se Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
               „Musí být ustanovení čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 89/665 a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 92/13 [...] vykládána v tom smyslu, že brání právní úpravě, která podmiňuje přístup k přezkumným řízením týkajícím se rozhodnutí veřejného zadavatele povinností složit předem takovou ‚záruku řádného chování‘, jaká je upravena v článcích 271a a 271b OUG č. 34/2006?“

         Řízení před Soudním dvorem

               21

               Usneseními ze dne 13. listopadu 2014 a ze dne 10. prosince 2014 předseda Soudního dvora zamítl návrhy Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) a Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea), kterými se tyto soudy domáhaly, aby byly věci C‑439/14 a C‑488/14 projednány ve zrychleném řízení podle čl. 105 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora.

               22

               Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2014 byly věci C‑439/14 a C‑488/14 spojeny pro účely písemné i ústní části řízení a rozsudku.

               23

               Rozsudkem č. 5 ze dne 15. ledna 2015 Curtea Constituţională (Ústavní soud) částečně vyhověl námitce protiústavnosti článků 271a a 271b OUG č. 34/2006, kterou vznesla společnost Star Storage a Max Boegl a další.

               24

               Dopisem ze dne 21. července 2015 Soudní dvůr zaslal Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) a Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea) na základě článku 101 jednacího řádu Soudního dvora žádost o vysvětlení a vyzval je, aby se vyjádřily k rozsudku Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 a jeho případným důsledkům pro jejich žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.

               25

               V dopise ze dne 11. srpna 2015 došlém Soudnímu dvoru dne 26. srpna 2015 Curtea de Apel Oradea (Odvolací soud v Oradea) v podstatě uvedl, že rozsudkem Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 bylo vyhověno námitce protiústavnosti týkající se ustanovení čl. 271b odst. 1 a 2 OUG č. 34/2006, ale byla jím zamítnuta námitka protiústavnosti týkající se ustanovení článku 271a a čl. 271b odst. 3 až 6 OUG č. 34/2006, takže se jeho žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týká již jen posledně uvedených ustanovení.

               26

               V dopise ze dne 14. září 2015 došlém Soudnímu dvoru dne 23. září 2015 Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) rovněž v podstatě uvedl, že rozsudkem Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 byla potvrzena ústavnost povinnosti složit záruku řádného chování jakožto podmínky přípustnosti jakéhokoliv návrhu na přezkum, a je proto i nadále nezbytné posoudit, zda lze ustanovení článků 271a a 271b OUG č. 34/2006, o nichž bylo rozhodnuto, že jsou v souladu s rumunskou ústavou, a která podmiňují využití prostředků nápravy v rámci zadávacích řízení složením „záruky řádného chování“, považovat za slučitelná se zásadou účinné soudní ochrany, která je zaručena v čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 89/665 a v čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 92/13 ve spojení s článkem 47 Listiny.

               27

               Kromě toho se uvedený soud domnívá, že rumunská právní úprava vyžaduje, aby byla důkladně posouzena okolnost, že kromě záruky řádného chování existuje také „záruka účasti“, kterou uchazeč musí složit podle článku 43a OUG č. 34/2006 a jejíž výše činí až 2 % odhadované hodnoty zakázky, a dále skutečnost, že se od výše záruky řádného chování, která je podle čl. 271a odst. 4 OUG č. 34/2006 automaticky stanovena na 1 % odhadované hodnoty zakázky a může činit maximálně 100000 eur, nelze odchýlit ani ji v závislosti na okolnostech daného případu snížit či rozhodnout o jejím postupném splácení.

               28

               Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) tudíž žádá Soudní dvůr, aby odpověděl na následující předběžnou otázku:
               „Musí být ustanovení čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 89/665 a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 92/13 ve spojení s článkem 47 Listiny vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které podmiňuje přístup k přezkumným řízením týkajícím se rozhodnutí veřejného zadavatele povinností poskytnout veřejnému zadavateli takovou ‚záruku řádného chování‘, jaká je upravena v článcích 271a a 271b OUG č. 34/2006?“

               29

               Nakonec je třeba podotknout, že rozsudkem č. 750 ze dne 4. listopadu 2015 Curtea Constituţională (Ústavní soud) rozhodl, že v rozporu s rumunskou ústavou je i čl. 271a odst. 5 OUG č. 34/2006, který stanovoval, že v případě zamítnutí námitek, návrhu či žaloby musí být záruka řádného chování veřejnému zadavateli bezpodmínečně vyplacena na první výzvu.

         Úvodní poznámky

               30

               Je třeba konstatovat, že vzhledem k tomu, že se veřejná zakázka, o kterou se jedná ve věci C‑439/14, týká dodávek a služeb, jejichž hodnota překračuje prahovou hodnotu stanovenou v čl. 7 písm. b) směrnice 2004/18, ve sporu v původním řízení se uplatní směrnice 89/665.

               31

               Rumunská vláda a Evropská komise se naproti tomu neshodují na povaze veřejné zakázky, o niž jde ve věci C‑488/14, přičemž rumunská vláda se domnívá, že tato zakázka spadá do působnosti směrnice 2004/18, a tudíž i směrnice 89/665, a Komise je toho názoru, že uvedená zakázka spadá do působnosti směrnice 2004/17, a tedy i směrnice 92/13.

               32

               V tomto ohledu je třeba uvést, že předkládající soud poskytl v rámci věci C‑488/14 o veřejné zakázce dotčené v původním řízení jen velmi málo informací, a Soudní dvůr tedy není schopen určit, zda spadá do působnosti směrnice 2004/17, či směrnice 2004/18.

               33

               O této otázce však musí rozhodnout předkládající soud, a uvedená nejasnost tudíž nemá na řízení o předběžné otázce ve věci C‑488/14 žádný vliv, jelikož – jak uvedla generální advokátka v bodě 25 svého stanoviska – hodnota předmětné veřejné zakázky dosahuje prahových hodnot pro veřejné zakázky na stavební práce stanovených jak v čl. 7 písm. c) směrnice 2004/18, tak v čl. 16 písm. b) směrnice 2004/17.

               34

               Soudní dvůr tudíž odpoví na otázku položenou ve věci C‑439/14 a na otázku položenou ve věci C‑488/14 zároveň, jelikož ustanovení směrnic 89/665 a 92/13, jejichž výklad je požadován, zní každopádně naprosto stejně.

         K předběžným otázkám

               35

               Předně je třeba uvést, že jak plyne z vysvětlení, které poskytly oba předkládající soudy v odpovědi na žádost o vysvětlení, kterou jim zaslal Soudní dvůr, a z vyjádření učiněných na jednání, rozsudkem Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 bylo rozhodnuto, že ustanovení čl. 271b odst. 1 a 2 OUG č. 34/2006 je v rozporu s rumunskou ústavou, a rozsudkem téhož soudu č. 750 ze dne 4. listopadu 2015 bylo rozhodnuto, že v rozporu s rumunskou ústavou je i ustanovení čl. 271a odst. 5 poslední věty OUG č. 34/2006.

               36

               Oba předkládající soudy uvedly, že posledně zmíněná ustanovení již tedy nemohou použít, což na jednání potvrdila i rumunská vláda. Předkládající soudy nicméně výslovně podotkly, že na svých předběžných otázkách trvají, jelikož ostatní ustanovení rumunské právní úpravy dotčená v původním řízení se i nadále použijí.

               37

               Vzhledem k tomu, že je pouze na předkládajících soudech, aby v rámci řešení sporů, které jim byly předloženy, vyvodily z rozsudků Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 a č. 750 ze dne 4. listopadu 2015 důsledky, je nutno za těchto podmínek konstatovat, že se žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkají pouze těch ustanovení rumunské právní úpravy souvisejících se zárukou řádného chování, o nichž bylo rozhodnuto, že jsou v souladu s ústavou.

               38

               Z toho plyne, že podstatou otázky předkládajících soudů je, zda musí být čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 89/665 a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 92/13 ve spojení s článkem 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původních řízeních, která podmiňuje přípustnost všech návrhů na přezkum aktu veřejného zadavatele povinností navrhovatele poskytnout veřejnému zadavateli záruku řádného chování s tím, že tato záruka musí být navrhovateli vrácena bez ohledu na výsledek přezkumného řízení.

               39

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 1 odst. 1 směrnice 89/665 a čl. 1 odst. 1 směrnice 92/13 ukládají členským státům povinnost přijmout opatření nezbytná k zajištění možnosti účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí, která přijali veřejní zadavatelé v rámci zadávacích řízení, jež spadají do působnosti směrnic 2004/17 a 2004/18, z důvodu, že těmito rozhodnutími bylo porušeno unijní právo v oblasti zadávání veřejných zakázek nebo vnitrostátní právní předpisy je provádějící.

               40

               Článek 1 odst. 3 směrnice 89/665 i čl. 1 odst. 3 směrnice 92/13 kromě toho ukládají členským státům povinnost zajistit, aby bylo přezkumné řízení podle prováděcích pravidel, která mají členské státy samy stanovit, dostupné alespoň každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité zakázky nebo jí v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla nebo hrozí škoda.

               41

               Cílem těchto ustanovení, která mají chránit hospodářské subjekty před svévolí veřejného zadavatele, je zajistit, aby ve všech členských státech existovaly účinné prostředky nápravy, a zaručit tak účinné uplatňování unijních pravidel v oblasti zadávání veřejných zakázek, a to zejména ve stadiu, kdy lze ještě protiprávní jednání napravit (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Universale-Bau a další, C‑470/99, EU:C:2002:746, bod 71; ze dne 11. září 2014, Fastweb, C‑19/13, EU:C:2014:2194, bod 34, a ze dne 12. března 2015, eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, bod 50).

               42

               Směrnice 89/665 ani směrnice 92/13 ovšem neobsahují ustanovení, která by konkrétně upravovala podmínky, za kterých lze tyto prostředky nápravy uplatnit. Soudní dvůr již v této souvislosti rozhodl, že směrnice 89/665 stanoví pouze minimální požadavky, kterým musí odpovídat přezkumná řízení zavedená do vnitrostátních právních řádů k zajištění dodržování předpisů unijního práva v oblasti veřejných zakázek (viz zejména rozsudky ze dne 27. února 2003, Santex, C‑327/00, EU:C:2003:109, bod 47; ze dne 19. června 2003, GAT, C‑315/01, EU:C:2003:360, bod 45, jakož i ze dne 30. září 2010, Strabag a další, C‑314/09, EU:C:2010:567, bod 33).

               43

               Z ustálené judikatury ovšem vyplývá, že procesní podmínky soudní žaloby určené k ochraně práv přiznaných unijním právním řádem zájemcům a uchazečům poškozeným rozhodnutími veřejných zadavatelů nesmí ohrožovat užitečný účinek směrnic 89/665 a 92/13, jejichž cílem je zajistit možnost účinného a co nejrychlejšího přezkumu protiprávních rozhodnutí veřejných zadavatelů (viz zejména rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Universale-Bau a další, C‑470/99, EU:C:2002:746, bod 72; ze dne 27. února 2003, Santex, C‑327/00, EU:C:2003:109, bod 51; ze dne 3. března 2005, Fabricom, C‑21/03 a C‑34/03, EU:C:2005:127, bod 42; usnesení ze dne 4. října 2007, Consorzio Elisoccorso San Raffaele, C‑492/06, EU:C:2007:583, bod 29; rozsudky ze dne 12. března 2015, eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, bod 40, a ze dne 6. října 2015, Orizzonte Salute, C‑61/14, EU:C:2015:655, bod 47).

               44

               Konkrétně je nutno zajistit, aby nebyla ohrožena účinnost směrnic 89/665 a 92/13 (viz rozsudky ze dne 18. června 2002, HI, C‑92/00, EU:C:2002:379, body 58 a 59, jakož i ze dne 11. prosince 2014, Croce Amica One Italia, C‑440/13, EU:C:2014:2435, bod 40) a aby nebylo zasaženo do práv, která přiznává jednotlivcům unijní právo [rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Universale-Bau a další, C‑470/99, EU:C:2002:746, bod 72, a ze dne 28. ledna 2010, Uniplex (UK), C‑406/08, EU:C:2010:45, bod 49].

               45

               Kromě toho je třeba připomenout, že jak plyne z bodu 36 odůvodnění směrnice 2007/66, cílem této směrnice, a tedy i směrnic 89/665 a 92/13, které směrnice 2007/66 pozměnila a doplnila, je zajistit plné dodržování práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces v souladu s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny.

               46

               Členské státy tedy musí při vymezování procesních podmínek soudní žaloby určené k ochraně práv přiznaných směrnicemi 89/665 a 92/13 zájemcům a uchazečům poškozeným rozhodnutími veřejných zadavatelů zajistit dodržování práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces zakotveného v článku 47 Listiny.

               47

               Článek 271a odst. 1 až 5 OUG č. 34/2006 v projednávaném případě ukládá každé osobě, která se účastní zadávacího řízení a chce napadnout rozhodnutí veřejného zadavatele u CNSC nebo přímo u soudu, povinnost složit záruku řádného chování jakožto podmínku přípustnosti každého návrhu na přezkum. Tato záruka, jejíž výše odpovídá 1 % odhadované hodnoty dotyčné veřejné zakázky a nesmí překročit částku 25000 eur v případě veřejných zakázek na dodávky a služby a 100000 eur v případě veřejných zakázek na stavební práce, musí být poskytnuta veřejnému zadavateli buď prostřednictvím bankovního převodu, nebo ve formě záruční listiny vystavené bankou nebo pojišťovnou s dobou platnosti alespoň 90 dnů.

               48

               Tato záruka však musí být podle čl. 271b odst. 4 a 5 OUG č. 34/2006 vrácena, pokud je návrhu na přezkum vyhověno, a to do pěti dnů ode dne nabytí právní moci rozhodnutí, a také v případě, že je návrh na přezkum vzat zpět nebo zamítnut, jelikož zadržení záruky veřejným zadavatelem postrádá nyní s ohledem na rozsudky Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 a č. 750 ze dne 4. listopadu 2015 právní základ.

               49

               Jak uvedla generální advokátka v bodě 37 svého stanoviska, záruka řádného chování tedy jako podmínka posouzení jakéhokoli návrhu představuje omezení práva na účinné prostředky nápravy před soudem ve smyslu článku 47 Listiny, které je podle čl. 52 odst. 1 Listiny odůvodněné pouze tehdy, pokud je stanoveno zákonem, respektuje podstatu uvedeného práva a při dodržení zásady proporcionality je nezbytné a skutečně odpovídá cílům obecného zájmu, které uznává Evropská unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého (viz rozsudek ze dne 4. května 2016, Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, bod 160).

               50

               Je třeba konstatovat, že ve věcech v původních řízeních vymezuje právní základ záruky řádného chování jasně a přesně OUG č. 34/2006, takže je nutno dovodit, že záruka je stanovena vnitrostátním právním předpisem (viz rozsudky ze dne 27. května 2014, Spasic, C‑129/14 PPU, EU:C:2014:586; ze dne 6. října 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 47, a ze dne 17. prosince 2015, WebMindLicenses, C‑419/14, EU:C:2015:832, bod 81). Okolnost, že záruka řádného chování může dosahovat značné výše, a to až 25000 eur či 100000 eur, kromě toho nemůže vést k závěru, že povinnost složit tuto záruku zasahuje do podstaty práva na účinnou právní ochranu, jelikož si ji veřejný zadavatel nehledě na možný výsledek přezkumného řízení v žádném případě nemůže ponechat.

               51

               Je však ještě třeba ověřit, zda záruka řádného chování odpovídá cíli obecného zájmu, a je-li tomu tak, zda dodržuje zásadu proporcionality ve smyslu čl. 52 odst. 1 Listiny.

               52

               V článku 271a odst. 1 OUG č. 34/2006 je uvedeno, že cílem záruky řádného chování je ochrana veřejného zadavatele před rizikem případného nepatřičného chování. Rumunská vláda v písemném vyjádření i na jednání uvedla, že hlavním cílem záruky řádného chování je umožnit snadný průběh zadávacích řízení tím, že je zabráněno zneužívání prostředků nápravy a prodlení s uzavřením smlouvy o veřejné zakázce.

               53

               V tomto ohledu je nutno konstatovat, že jak uvedla generální advokátka v bodě 44 svého stanoviska, boj proti zneužívání prostředků nápravy představuje legitimní cíl, který přispívá nejen k realizaci cílů sledovaných směrnicemi 89/665 a 92/13, ale také obecně k řádnému výkonu spravedlnosti.

               54

               Takový finanční požadavek, jako je záruka řádného chování, o kterou se jedná ve věcech v původních řízeních, představuje totiž opatření, které může omezit účelové návrhy a v zájmu řádného výkonu spravedlnosti zajistit všem jednotlivcům, aby byly jejich návrhy co nejrychleji posouzeny v souladu s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny.

               55

               Je však třeba podotknout, že i když může být zájem na řádném výkonu spravedlnosti důvodem k tomu, aby bylo osobě uloženo finanční omezení přístupu k prostředku nápravy, toto omezení musí být i nadále v náležitém vztahu proporcionality mezi použitými prostředky a sledovaným cílem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. prosince 2010, DEB, C‑279/09, EU:C:2010:811, body 47 a 60).

               56

               V tomto ohledu je třeba uvést, že i když povinnost složit záruku řádného chování představuje ve stávající podobě méně odrazující opatření než v původní podobě, a to vzhledem ke skutečnosti, že veřejný zadavatel si ji už v případě zamítnutí nebo zpětvzetí návrhu na přezkum nemůže automaticky a bezpodmínečně ponechat, nadále platí, že tato povinnost může naplnit cíl spočívající v boji proti zneužívání prostředků nápravy, který sleduje rumunská právní úprava.

               57

               Zaprvé, jak uvedla generální advokátka v bodě 55 svého stanoviska, složení záruky řádného chování totiž pro navrhovatele představuje určitou finanční zátěž – navrhovatel musí provést bankovní převod nebo zřídit bankovní záruku.

               58

               Výše záruky řádného chování je stanovena ve formě procentní hodnoty ceny dotyčné veřejné zakázky, která může činit až 25000 eur v případě veřejných zakázek na dodávky a služby a 100000 eur v případě veřejných zakázek na stavební práce.

               59

               Uvolnění tak vysoké částky prostřednictvím bankovního převodu stejně jako povinnost učinit kroky nezbytné ke zřízení bankovní záruky a uhradit náklady, které s tímto zřízením souvisí, přitom mohou přimět navrhovatele k určité uvážlivosti při podávání návrhů na přezkum. Kromě toho je třeba podotknout, že vzhledem k tomu, že záruka řádného chování má až do té doby, kdy je vrácena, dopad na finanční zdroje navrhovatelů nebo přinejmenším na jejich možnosti získat úvěr, může je podnítit k tomu, aby v rámci řízení, která zahájí, vynakládali v souladu s požadavkem rychlosti přezkumných řízení podle čl. 1 odst. 1 směrnice 89/665 a směrnice 92/13 náležitou péči. Jak totiž uvedla rumunská vláda na jednání, nelze vyloučit, že takový finanční požadavek podněcuje potenciální navrhovatele k tomu, aby vážně zhodnotili svůj zájem na zahájení soudního řízení a své šance na úspěch, a odrazuje je od podávání návrhů, které jsou zjevně neopodstatněné nebo mají zadávací řízení pouze pozdržet (obdobně viz rozsudek ze dne 6. října 2015, Orizzonte Salute, C‑61/14, EU:C:2015:655, bod 73).

               60

               Zadruhé vzhledem k tomu, že podle rozsudků Curtea Constituţională (Ústavní soud) č. 5 ze dne 15. ledna 2015 a č. 750 ze dne 4. listopadu 2015 si již veřejný zadavatel nemůže záruku řádného chování automaticky a bezpodmínečně ponechat a záruka již nemůže být uhrazena na první výzvu, nelze dovodit, že by pouhá povinnost složit tuto záruku jakožto podmínka přípustnosti každého návrhu na přezkum překračovala rámec toho, co je nezbytné k dosažení cíle spočívajícího v boji proti zneužívání prostředků nápravy, který tato povinnost sleduje.

               61

               Výše záruky řádného chování rovnající se 1 % hodnoty veřejné zakázky, která je omezena v závislosti na povaze zakázky, je totiž nízká (viz rozsudek ze dne 6. října 2015, Orizzonte Salute, C‑61/14, EU:C:2015:655, bod 58), a to zejména pro uchazeče, kteří musí za běžných okolností doložit určitou finanční způsobilost. Tato záruka pak může být každopádně poskytnuta i ve formě bankovní záruky. A konečně musí být poskytnuta pouze na období mezi podáním návrhu na přezkum a pravomocným rozhodnutím o tomto návrhu.

               62

               Nakonec je třeba podotknout, že Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti) v odpovědi na žádost o vysvětlení, kterou mu Soudní dvůr zaslal, požádal Soudní dvůr, aby na jeho otázku odpověděl s přihlédnutím k souběhu záruky řádného chování se zárukou účasti, kterou musí uchazeč rovněž složit podle článku 43a OUG č. 34/2006. V tomto ohledu však uvedený soud neposkytl žádné upřesňující informace ani o stávajícím režimu záruky účasti ani o jejím vztahu k záruce řádného chování. Za těchto podmínek není Soudní dvůr schopen zaujmout k této otázce stanovisko.

               63

               S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 89/665 a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice 92/13 ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původních řízeních, která podmiňuje přípustnost všech návrhů na přezkum aktu veřejného zadavatele povinností navrhovatele poskytnout veřejnému zadavateli záruku řádného chování, pokud tato záruka musí být navrhovateli vrácena bez ohledu na výsledek přezkumného řízení.

         K nákladům řízení

               64

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

                     Článek 1 odst. 1 až 3 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, a čl. 1 odst. 1 až 3 směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice 2007/66, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původních řízeních, která podmiňuje přípustnost všech návrhů na přezkum aktu veřejného zadavatele povinností navrhovatele poskytnout veřejnému zadavateli záruku řádného chování, pokud tato záruka musí být navrhovateli vrácena bez ohledu na výsledek přezkumného řízení.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: rumunština.


Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 31. března 2004. # Interquell GmbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství. # Věc T-20/02.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017.#Hansa Metallwerke AG a další v. Evropská komise.#Kasační opravný prostředek – Kartelové dohody – Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen – Koordinace prodejních cen a výměna citlivých obchodních informací – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 23 odst. 2 – Horní hranice 10 % z obratu – Povinnost uvést odůvodnění – Ochrana legitimního očekávání.#Věc C-611/13 P.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      26. ledna 2017 (
            *1
         )
      „Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen — Koordinace prodejních cen a výměna citlivých obchodních informací — Nařízení (ES) č. 1/2003 — Článek 23 odst. 2 — Horní hranice 10 % z obratu — Povinnost uvést odůvodnění — Ochrana legitimního očekávání“
      Ve věci C‑611/13P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 26. listopadu 2013,

         Hansa Metallwerke AG, se sídlem ve Stuttgartu (Německo),

         Hansa Nederland BV, se sídlem v Nijkerk (Nizozemsko),

         Hansa Italiana Srl, se sídlem v Castelnuovo del Garda (Itálie),

         Hansa Belgium, se sídlem v Asse (Belgie),

         Hansa Austria GmbH, se sídlem v Salcburku (Rakousko),
      zastoupené S. Cappellarim, H.-J. Hellmannem a C. Malz, Rechtsanwälte,
      navrhovatelky,
      přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:

         Evropská komise, zastoupená L. Malferrarim a R. Sauerem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
      žalovaná v prvním stupni,

         Rada Evropské unie,

      vedlejší účastnice v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci předsedy prvního senátu, M. Berger, E. Levits, S. Rodin (zpravodaj) a F. Biltgen, soudci,
      generální advokát: M. Wathelet,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Malacek, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. září 2015,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Kasačním opravným prostředkem se společnosti Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. září 2013, Hansa Metallwerke a další v. Komise (T‑375/10, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2013:475), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39092 – Zařízení a pevné součásti koupelen) (dále jen „sporné rozhodnutí“) a podpůrně na snížení pokuty, která byla navrhovatelkám tímto rozhodnutím uložena.

         Právní rámec

         Nařízení (ES) č. 1/2003

               2

               Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [81] a [82 ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) stanoví v čl. 23 odst. 2 a 3 následující:
               „2.   Komise může rozhodnutím uložit podnikům a sdružením podniků pokuty, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:

                        a)

                        se dopouštějí jednání v rozporu s články [81] nebo [82 ES] [...]
                        [...]

                  Pokuta u každého podniku a sdružení podniků podílejících se na protiprávním jednání nesmí přesáhnout 10 % jeho celkového obratu za předchozí hospodářský rok.
               [...]
               3.   Při stanovování výše pokuty se přihlíží k závažnosti a k délce trvání protiprávního jednání.“

         Pokyny z roku 2006

               3

               Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2, dále jen „pokyny z roku 2006“) v bodě 2 ohledně určování výše pokut uvádí, že „Komise [...] musí vzít v úvahu dobu trvání a závažnost protiprávního jednání“ a že „nesmí uložit pokutu, která by překročila úroveň stanovenou v čl. 23 odst. 2 druhém a třetím pododstavci [nařízení č. 1/2003]“.

               4

               Bod 37 pokynů z roku 2006 stanoví:
               „Přestože je v těchto pokynech vysvětlena obecná metodika stanovování výše pokut, konkrétní okolnosti dané věci nebo nutnost dosáhnout v dané věci odrazujícího účinku, mohou být důvodem k tomu, aby se Komise odchýlila od této metodiky nebo od limitů stanovených v bodě 21.“

         Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí

               5

               Skutečnosti předcházející sporu byly uvedeny v bodech 1 až 34 napadeného rozsudku a lze je shrnout následovně.

               6

               Navrhovatelky jsou společnosti vyrábějící kohouty a ostatní armatury.

               7

               Dne 15. července 2004 společnost Masco Corp. a její dceřiné společnosti, mezi něž patří Hansgrohe AG, která vyrábí kohouty a ostatní armatury, a Hüppe GmbH, která vyrábí sprchové kouty, informovaly Komisi o existenci kartelové dohody v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen a požádaly o ochranu před pokutami na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“), nebo v případě zamítnutí jejich žádosti o snížení pokut, které jim mohou být uloženy.

               8

               Komise ve dnech 9. a 10. listopadu 2004 uskutečnila neohlášené kontroly v prostorách několika společností a vnitrostátních profesních sdružení vykonávajících činnost v odvětví zařízení a pevných součást koupelen. Komise poté, co v období od 15. listopadu 2005 do 16. května 2006 zaslala žádosti o informace uvedeným společnostem a sdružením, včetně navrhovatelek, přijala dne 26. března 2007 oznámení námitek, které bylo rovněž doručeno navrhovatelkám.

               9

               V návaznosti na slyšení, které se konalo ve dnech od 12. do 14. listopadu 2007, na zaslání Komisí dne 9. července 2009 dopisu popisujícího skutkové okolnosti a žádosti o dodatečné informace doručených především navrhovatelkám, přijala Komise dne 23. června 2010 sporné rozhodnutí, kterým konstatovala porušení čl. 101 odst. 1 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3; Zvl. vyd. 11/52, s. 3) v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen. Toto protiprávní jednání, na němž se podílelo 17 podniků, probíhalo během různých období mezi 16. říjnem 1992 a 9. listopadem 2004 v podobě souboru protisoutěžních dohod a jednání ve vzájemné shodě na územích Belgie, Německa, Francie, Itálie, Nizozemska a Rakouska. Výrobky dotčenými kartelem jsou zařízení a pevné součásti koupelen patřící do jedné z těchto tří podskupin výrobků, a sice kohouty a ostatní armatury, sprchové kouty a doplňky, jakož i sanitární keramika.

               10

               Pokud jde o účast navrhovatelek na konstatovaném protiprávním jednání, Komise měla zaprvé za to, že přestože navrhovatelky vyráběly především kohouty a ostatní armatury během doby protiprávního jednání, byly nicméně obeznámeny s různou řadou výrobků, které byly předmětem protiprávního jednání, a to s ohledem na jejich účast na koluzivních zasedáních různých koordinačních subjektů, jichž byly členy. Pokud jde o zeměpisný rozsah kartelové dohody, měla Komise zadruhé za to, že se navrhovatelky účastnily zasedání v pěti členských státech z šesti, ve kterých bylo konstatováno protiprávní jednání, až do roku 2002, a sice v Belgii, Německu, Itálii, Nizozemsku a Rakousku. Pokud jde o Francii, Komise uznala, že i přes existenci protiprávního jednání trvajícího od roku 2002, se navrhovatelky během tohoto roku přestaly zúčastňovat schůzek dotčeného vnitrostátního profesního sdružení. S ohledem na určité informace a důkazy se Komise domnívala, že navrhovatelky měly mít důvodné podezření, že protisoutěžní praktiky, které charakterizovaly konstatované protiprávní jednání, mají dopad na území Francie. Z toho důvodu Komise dospěla k závěru, že navrhovatelky nemohly nevědět o obecném rozsahu a hlavních vlastnostech dotčeného protiprávního jednání.

               11

               Z těchto důvodů Komise podle čl. 2 prvního pododstavce bodu 5 sporného rozhodnutí navrhovatelkám uložila pokuty v celkové výši 14758220 eur.

               12

               Pro účely výpočtu těchto pokut vycházela Komise z pokynů z roku 2006.

         Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek

               13

               Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 8. září 2010 podaly navrhovatelky k Tribunálu žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí, přičemž se dovolávaly šesti žalobních důvodů. První žalobní důvod vycházel z chybného právního posouzení maximální výše pokuty uložené podle čl. 23 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1/2003, druhý žalobní důvod vycházel z porušení zásady ochrany legitimního očekávání, třetí žalobní důvod vycházel z porušení čl. 23 odst. 2 tohoto nařízení ve spojení s oznámením o spolupráci z roku 2002 z důvodu chyby ve výpočtu výše pokuty, čtvrtý žalobní důvod vycházel z porušení zásady zákazu zpětné účinnosti, pátý žalobní důvod vycházel z porušení zásady legality trestných činů, která vyplývá z čl. 23 odst. 2 uvedeného nařízení, a šestý žalobní důvod vycházel z porušení zásad legality správního postupu a právní jistoty.

               14

               Podpůrně se navrhovatelky dovolávaly snížení uložené pokuty.

               15

               Napadeným rozsudkem Tribunál žalobu v plném rozsahu zamítl.

         Návrhová žádání účastnic řízení

               16

               Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

                        —

                        zrušil napadený rozsudek;

                        —

                        zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;

                        —

                        podpůrně snížil částku pokuty;

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení a

                        —

                        podpůrněji zrušil napadený rozsudek a vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl.

               17

               Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        kasační opravný prostředek zamítl;

                        —

                        podpůrně zamítl žalobu v případě částečného zrušení napadeného rozsudku a

                        —

                        uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.

         Ke kasačnímu opravnému prostředku

               18

               Na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší navrhovatelky tři důvody. První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál porušil zásadu personality trestů a sankcí. Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Třetí důvod kasačního opravného prostředku je založen na porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

         K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady personality trestů a sankcí.

         Argumentace účastnic řízení

               19

               V prvním důvodu kasačního opravného prostředku mají navrhovatelky za to, že Tribunál zejména v bodě 87 napadeného rozsudku porušil zásadu personality trestů.

               20

               Komise se totiž podle navrhovatelek ve sporném rozhodnutí dopustila nesprávného právního posouzení při výkonu pravomoci, kterou jí pro určení výše pokut svěřuje čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 tím, že pro stanovení výše pokuty, která byla navrhovatelkám uložena, uplatnila pokyny z roku 2006.

               21

               Obecná metoda výpočtu definovaná v těchto pokynech vede v případě, jako je projednávaný případ, k tomu, že horní hranice 10 % upravená v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 je pravidelně překračována, a to zejména pro nediverzifikované podniky vyrábějící pouze jeden druh výrobku. Uplatnění této metody tak vede k tomu, že kritéria doby trvání a závažnosti protiprávních jednání spáchaných podniky, na která odkazuje čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, nejsou vhodným způsobem zohledněna. Uplatnění těchto pokynů údajně narušuje zásadu personality trestů ještě více než pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny z roku 1998“).

               22

               Navrhovatelky tvrdí, že podle článku 31 nařízení č. 1/2003 disponuje Tribunál pravomocí přezkumu v plné jurisdikci, která jej zejména opravňuje nahradit posouzení Komise svým posouzením, a uložené pokuty nebo penále tedy zrušit, snížit nebo zvýšit. Z rozsudku Tribunálu ze dne 16. června 2011, Putters International v. Komise (T‑211/08, EU:T:2011:289), a z rozhodnutí Komise ze dne 28. března 2012 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39.452 – Kování pro okna a francouzská okna) (dále jen „rozhodnutí ze dne 28. března 2012“) vyplývá, že v případě, že se Komise dopustí nesprávného právního posouzení při určení výše pokuty, je Tribunál povinen v rámci přezkumu v plné jurisdikci provést samostatné posouzení pokuty na základě příslušných okolností projednávaného případu.

               23

               V bodě 87 napadeného rozsudku Tribunál podle navrhovatelek takové posouzení neprovedl a neprávem se omezil na odkaz na judikaturu týkající se slučitelnosti pokynů z roku 1998 se zásadou personality trestů s tím, že měl za to, že platí stejným způsobem, i pokud jde o uplatnění pokynů z roku 2006.

               24

               Komise tvrdí, že tento důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, a každopádně neopodstatněný.

         Závěry Soudního dvora

               25

               Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky v zásadě vytýkají Tribunálu, že v bodě 87 napadeného rozsudku porušil unijní právo, zejména zásadu personality trestů, tím, že neprovedl samostatné posouzení pokuty, a tím, že měl za to, že se horní hranice 10 % z obratu stanovená v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a judikatura Soudního dvora týkající se této horní hranice, která byla vypracována v rámci pokynů z roku 1998, uplatní pro určení pokut uložených podle pokynů z roku 2006. Tribunál tak nezohlednil, že uplatnění pokynů z roku 2006 má za následek to, že při výpočtu pokuty není dostatečně vzata v úvahu závažnost a doba trvání protiprávních jednání a že horní hranice 10 % je pravidelně překračována v případě nediverzifikovaných podniků vyrábějících pouze jeden druh výrobku.

               26

               Je třeba konstatovat, že Tribunál se tím nedopustil nesprávného právního posouzení.

               27

               Jak totiž Tribunál správně uvedl v bodě 87 napadeného rozsudku, z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že skutečnost, že z důvodu uplatnění horní hranice 10% z obratu upravené v čl. 23 odst. 2 druhém pododstavci nařízení č. 1/2003 nemají některé faktory, jako je závažnost a doba trvání protiprávního jednání, skutečně vliv na výši uložené pokuty, je pouhým důsledkem uplatnění této horní meze na konečnou částku (viz zejména rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 279, a ze dne 12. července 2012, Cetarsa v. Komise, C‑181/11 P, nezveřejněný, EU:C:2012:455, bod 81).

               28

               Uvedená horní mez má zabránit ukládání pokut, u nichž lze předvídat, že je podniky s ohledem na svou velikost, tak jak je, byť jen přibližně a nedokonale, určena celkovým obratem, nebudou moci zaplatit (rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 280 a ze dne 12. července 2012, Cetarsa v. Komise, C‑181/11 P, nezveřejněný, EU:C:2012:455, bod 82).

               29

               Jedná se tedy o mez, která je jednotně použitelná na všechny podniky a závisí na velikosti každého z nich, jež má zabránit pokutám na příliš vysoké nebo nepřiměřené úrovni. Tato horní mez má ve srovnání s účelem kritérií závažnosti a doby trvání protiprávního jednání odlišný a samostatný účel (rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, body 281 a 282, a ze dne 12. července 2012, Cetarsa v. Komise, C‑181/11 P, nezveřejněný, EU:C:2012:455, bod 83).

               30

               Z toho vyplývá, že je třeba zamítnout jako neopodstatněné jak argumenty vycházející z nedostatečného zohlednění závažnosti a doby trvání protiprávních jednání týkající se uplatnění maximální meze stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, tak argumenty vycházející z toho, že uvedená mez bude z důvodu pokynů z roku 2006 a v rozporu s tím, co platilo v době platnosti pokynů z roku 1998, pravidelně překračována v případě nediverzifikovaných podniků vyrábějících pouze jeden druh výrobku.

               31

               I za předpokladu, že by při výpočtu pokut, které mají být uloženy podnikům nabízejícím jen několik výrobků, překročily dílčí částky pokut horní mez stanovenou v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 častěji v případě, kdy Komise uplatňuje pokyny z roku 2006, než když platily pokyny z roku 1998, nemůže taková okolnost zpochybnit legalitu uplatnění této meze, na kterou odkazoval Soudní dvůr jak v souvislosti s pokutami uloženými podle pokynů z roku 2006, tak podle pokynů z roku 1998.

               32

               Nelze tedy Tribunálu vytýkat, že v bodě 87 napadeného rozsudku potvrdil posouzení provedené Komisí týkající se částky pokuty uložené navrhovatelkám, které vycházelo z pokynů z roku 2006, aniž provedl samostatné posouzení této pokuty.

               33

               Z výše uvedeného vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut.

         K druhému důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se povinnosti uvést odůvodnění

         Argumentace účastnic řízení

               34

               V druhém důvodu kasačního opravného prostředku mají navrhovatelky za to, že argumentace Tribunálu ohledně zásady personality trestů je stižena nedostatkem odůvodnění. Tribunál v bodě 80 a následujících napadeného rozsudku, zejména v bodě 87, sice přezkoumal některé argumenty navrhovatelek týkající se této otázky, avšak přes značný význam, který těmto argumentům připisovaly navrhovatelky, neuvedl argumenty vycházející z rozsudku ze dne 16. června 2011, Putters International v. Komise (T‑211/08, EU:T:2011:289), a zejména úvahy vyskytující se v bodě 75 tohoto rozsudku. Stejně tak podle navrhovatelek neodkazuje napadený rozsudek na relevantní důvody rozhodnutí ze dne 28. března 201, v důsledku čehož se Tribunál k těmto otázkám nevyjádřil.

               35

               Komise namítá, že Tribunál byl povinen pouze podrobně uvést podstatné důvody svého rozhodnutí, a nikoliv odkazovat na obiter dictum určitého rozsudku nebo pozdějšího rozhodnutí Komise.

         Závěry Soudního dvora

               36

               Je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora neukládá povinnost odůvodnění, která přísluší Tribunálu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou z úvah uvedených účastníky sporu, a odůvodnění tedy může být implicitní, za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které Tribunál nepřijal jejich argumenty, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj soudní přezkum (viz zejména rozsudky ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 372, a ze dne 9. září 2008, FIAMM a další v. Komise, C‑120/06 P a C‑121/06 P, EU:C:2008:476, bod 96).

               37

               Především povinnost Tribunálu odůvodnit své rozsudky nemůže v zásadě zahrnovat povinnost odůvodnit způsob, jakým byla vyřešena určitá věc, v porovnání s řešením zvoleným v jiné věci, která byla Tribunálu předložena, a tím méně v porovnání s rozhodnutím Komise přijatým v jiné věci (viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Team Relocations a další v. Komise, C‑444/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:464, bod 66, a usnesení ze dne 4. září 2014, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones v. OHIM, C‑509/13 P, nezveřejněné, EU:C:2014:2173, bod 51).

               38

               Proto vzhledem k tomu, že Tribunál v napadeném rozsudku jasně vysvětlil důvody, pro které odmítl argumentaci navrhovatelek vycházející z porušení zásady personalitu trestů, je třeba druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněný.

         K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení zásady ochrany legitimního očekávání

               39

               Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky uplatňují porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

               40

               V této souvislosti mají navrhovatelky především za to, jak vyplývá z bodu 104 napadeného rozsudku, že je nesporné, že Komise opakovaně porušila procesní pravidla tím, že jiným podnikům sdělila obchodní tajemství týkající se navrhovatelek. Tribunál v bodech 102 až 119 tohoto rozsudku však údajně příliš formálně posoudil dodržení zásady ochrany legitimního očekávání Komisí, čímž popřel podstatu legitimního očekávání navrhovatelek ve služby Komise při provádění oznámení o spolupráci z roku 2002.

               41

               Spolupracující podniky by podle navrhovatelek měly mít možnost spolehnout se na ujištění Komise, pokud jsou tato shodně poskytnuta odpovědnými úředníky týmu pověřeného danou věcí. Mít za to, jak učinil Tribunál v bodě 115 napadeného rozsudku, že tato ujištění nezakládají takovéto legitimní očekávání z důvodu, že nebyla poskytnuta odpovědným útvarem, by podle navrhovatelek bylo proti cíli obecného zájmu spočívajícího ve stíhání protiprávních jednání a porušovalo by zásadu ochrany legitimního očekávání.

               42

               Podle Komise musí být tento důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jako neopodstatněný.

         Závěry Soudního dvora

               43

               Je třeba uvést, že Tribunál v bodech 110 až 116 napadeného rozsudku přezkoumal, zda Komise porušila zásadu ochrany legitimního očekávání tím, že navrhovatelkám nepřiznala snížení pokuty, která jim byla uložena.

               44

               V této souvislosti Tribunál správně zdůraznil v bodě 111 napadeného rozsudku, že z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že předpokladem práva domáhat se ochrany legitimního očekávání je splnění tří kumulativních podmínek včetně podmínky, že správa Evropské unie poskytla přesná, bezpodmínečná a shodující se ujištění (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. července 2007, AER v. Karatzoglou, C‑213/06 P, EU:C:2007:453, bod 33, a ze dne 16. prosince 2008, Masdar (UK) v. Komise, C‑47/07 P, EU:C:2008:726, bod 81). Následně měl Tribunál v bodech 113 až 166 napadeného rozsudku za to, že v projednávaném případě nebyly tyto tři podmínky splněny.

               45

               Vzhledem k tomu, že se argumentace předložená navrhovatelkami vztahuje zejména k bodu 115 napadeného rozsudku týkajícímu se chybějícího oprávnění dotčených úředníků nebo útvarů Komise k poskytnutí takovýchto ujištění, postačuje konstatovat, že uvedený bod má v každém případě doplňující povahu, a tato argumentace tedy nemůže vést ke zrušení napadeného rozsudku.

               46

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněný.

               47

               Vzhledem k tomu, že žádnému z důvodů kasačního opravného prostředku uplatňovaných navrhovatelkami nebylo vyhověno, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.

         K nákladům řízení

               48

               Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.

               49

               Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelky neměly ve věci úspěch, je důvodné uložit navrhovatelkám náhradu nákladů tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Kasační opravný prostředek se zamítá.

                           2)

                           Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium a Hansa Austria GmbH ponesou náklady řízení.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 29. června 1999. # Švédské království proti Radě Evropské unie. # Rybolov. # Věc C-206/97.