title: Věc C-392/05: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Georgios Alevizos v. Ypourgou Oikonomikon (Volný pohyb pracovníků — Směrnice 83/183/EHS — Článek 6 — Dovoz vozidla k soukromému používání natrvalo do členského státu z jiného členského státu — Zaměstnanec ozbrojených sil členského státu dočasně přidělený do jiného členského státu z důvodu služby — Pojem obvyklé bydliště )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/12

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Georgios Alevizos v. Ypourgou Oikonomikon
   (Věc C-392/05) (1)

   (Volný pohyb pracovníků - Směrnice 83/183/EHS - Článek 6 - Dovoz vozidla k soukromému používání natrvalo do členského státu z jiného členského státu - Zaměstnanec ozbrojených sil členského státu dočasně přidělený do jiného členského státu z důvodu služby - Pojem „obvyklé bydliště“)
   (2007/C 96/19)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Symvoulio tis Epikrateias
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Georgios Alevizos

      Žalovaný: Ypourgou Oikonomikon
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Symvoulio tis Epikrateias – Výklad článku 6 směrnice Rady 83/183/EHS ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu (Úř. věst. L 105, s. 64; Zvl. vyd. 09/01, s. 117) – Rozsah pojmu „obvyklé bydliště “– Státní úředníci a vojenští důstojníci přidělení do zahraničí ze služebních důvodů
   Výrok
   Spotřební daně, jež jsou předmětem věci v původním řízení, spadají do působnosti osvobození od daní stanoveného v čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 83/183/EHS ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu, ve znění směrnice Rady 89/604/EHS ze dne 23. listopadu 1989, pokud se prokáže, což přísluší předkládajícímu soudu ověřit, že se obvykle vztahují na dovoz vozidla k soukromému používání z jiného členského státu jednotlivcem natrvalo. Na takovou jednorázovou doplňkovou registrační daň, jaká je předmětem věci v původním řízení, se rovněž vztahuje čl. 1 odst. 1, pokud se prokáže, což přísluší předkládajícímu soudu ověřit, že souvisí s dovozem vozidla jako takovým.
   Článek 6 odst. 1 směrnice 83/183 je třeba vykládat v tom smyslu, že zaměstnanec veřejné správy, zaměstnanec ozbrojených sil, bezpečnostních sborů nebo přístavních hlídek členského státu, který žije alespoň 185 dnů v kalendářním roce v jiném členském státě se členy své rodiny za účelem výkonu dočasného služebního úkolu v tomto státě, má po dobu tohoto služebního úkolu své obvyklé bydliště ve smyslu uvedeného čl. 6 odst. 1 v tomto jiném členském státě.
   V případě, že se po ověření provedeném předkládajícím soudem prokáže, že daně, jež jsou předmětem věci v původním řízení, nespadají do působnosti osvobození od daní stanoveného v čl. 1 odst. 1 směrnice 83/183, přísluší tomuto soudu ověřit s ohledem na požadavky vyplývající z článku 39 ES, zda použití vnitrostátního práva upravujícího tyto daně může zajistit, aby se v souvislosti s těmito daněmi osoba, která v rámci přemístění svého bydliště doveze vozidlo do členského státu původu, nenacházela v nepříznivější situaci, než osoby, jež pobývaly trvale v tomto členském státě, a popřípadě, zda je takové rozdílné zacházení odůvodněno objektivními důvody, která jsou nezávislé na bydlišti dotyčných osob, a přiměřené cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem.

      (1)  Úř. věst. C 10, 14.1.2006.


title: Věc T-237/04: Žaloba podaná dne 14. června 2004 společností Ultradent Products, Inc. a Michaelem J.S. Renoufem proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/19

         Žaloba podaná dne 14. června 2004 společností Ultradent Products, Inc. a Michaelem J.S. Renoufem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-237/04)
   (2004/C 251/37)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. června 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností Ultradent Products, Inc., South Jordan, Utah, USA a Michaelem J.S. Renoufem, Brusel, Belgické království, zastoupenými solicitory S. Crosbym a C. Bryantem.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 5. dubna 2004 o odepření přístupu k dokumentům označeným v rámci správního řízení na základě tří žádostí žalobců, všechny datovány 27. října 2003, o přístup k dokumentům souvisejícím s tříděním prostředků k bělení zubů;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 5. dubna 2001 o odepření přístupu k dokumentům, jejichž existence musí být vzhledem k daným okolnostem prezumována;

               —

               uložil žalovanému nahradit žalobcům náklady řízení podle článku 87 jednacího řádu Soudu prvního stupně.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Třemi dopisy datovanými 27. října 2003 podal druhý žalobce Komisi tři žádosti o přístup k dokumentům souvisejícím s otázkou, zda mají být přípravky na bělení zubů klasifikovány jako kosmetické prostředky, nebo zdravotnické prostředky. Druhý žalobce konkrétněji žádal o přístup k dokumentům týkajícím se stížnosti, která byla Komisi podána jménem prvého žalobce a v níž byla napadána klasifikace takových prostředků úřady Spojeného království, k dokumentům, které se týkaly přípravy odpovědi komisaře Borina na písemnou otázku ohledně takových prostředků směřované Komisi, a konečně ke všem dokumentům Komise týkajícím se otázky klasifikace takových prostředků. Zároveň druhý žalobce, který je solicitorem, prohlásil ve své žalobě, že vystupuje jako zástupce prvního žalobce.
   Potvrzující žádosti byly podány 16. prosince 2003. Dne 17. prosince 2003 odpověděla Komise na původní žádosti a žalobci podali 7. ledna 2004 další potvrzující žádost, která směřovala ke zpětvzetí tří předchozích potvrzujících žádostí ze dne 16. prosince. Komise odpověděla na žádost ze 7. ledna 2004 dopisem datovaným 5. dubna 2004. Přílohou tohoto dopisu byla celá řada dokumentů.
   Žalobci tvrdí, že během správního řízení vyšlo najevo, že kromě dokumentů zpřístupněných žalobcům v dopise z 5. dubna 2004 existuje k předmětným otázkám jistě celá řada dokumentů a je možné, že existence dalších dokumentů bude rovněž prezumována. Podle žalobců spadají všechny tyto dokumenty do rozsahu původní žádosti a nacházejí se v držení Komise, ale nebyly zpřístupněny žalobcům. Na základě toho považují žalobci dopis z 5. dubna 2004 za rozhodnutí o odepření přístupu ke všem těmto dokumentům a navrhují jeho zrušení. Na podporu své žaloby se dovolávají porušení článku 8 nařízení 1049/2001 (1), Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43–48 a tohoto nařízení obecně. Dále konstatují, že Komise neuvedla důvody odepření přístupu k dokumentům, které určitě existují, a neodvolala se na žádné výjimky z práva na přístup k dokumentům, kterými by odůvodnila toto odepření.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.


title: Věc F-54/14: Žaloba podaná dne 17. června 2014 – ZZ v. Parlament

text:
               3.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 388/28

         Žaloba podaná dne 17. června 2014 – ZZ v. Parlament
   (Věc F-54/14)
   2014/C 388/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: André Bernard, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nejmenovat žalobce na pozici vedoucího právní služby Evropského parlamentu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí o jmenování jiné osoby na pozici vedoucího právní služby;

               —

               stanovit případně ex aequo et bono náhradu škody pro žalobce za zjištěný nesprávný služební postup;

               —

               uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-658/14: Žaloba podaná dne 12. září 2014 – Jurašinović v. Rada

text:
               27.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 380/23

         Žaloba podaná dne 12. září 2014 – Jurašinović v. Rada
   (Věc T-658/14)
   2014/C 380/30
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ivan Jurašinović (Angers, Francie) (zástupce: O. Pfligersdorffer, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2014, kterým Rada omezila přístup žalobce k dokumentům uvedeným v příloze 3 rozhodnutí, přičemž se dovolávala ochrany mezinárodních vztahů a ochrany soudních řízení a z toho důvodu vyloučila požadované dokumenty;

               —

               uložil Radě, aby žalobci vyplatila částku 5  000 eur bez daně, tedy 6  000 s daní, jako náhradu řízení, a to spolu s úroky se sazbou ve výši stanovené Evropskou centrální bankou ke dni zapsání žaloby do rejstříku;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení týkajícího se výjimky ochrany soudních řízení a právního poradenství stanovené v čl. 4 odst. 2druhé odrážce nařízení č. 1049/2001 (1), jelikož Tribunál již ve svém rozsudku Jurašinović v. Rada (T-63/10, EU:T:2012:516), k jehož provedení bylo napadené rozhodnutí přijato, rozhodl, že i kdyby byla uvedená výjimka použitelná, nemohla by se v projednávané věci uplatnit.

               2.

               Druhý důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení týkajícího se výjimky ochrany veřejného zájmu, pokud jde o mezinárodní vztahy, stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážce nařízení č. 1049/2001, jelikož dotčené dokumenty se týkaly informací pocházejících od Evropské unie a nikoliv ze systému Organizace spojených národů, takže tok informací této organizace nebyl dotčen.

               3.

               Třetí důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení týkajícího se výjimky v převažujícím veřejném zájmu, jež na základě čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 umožňuje odchýlit se od ochrany soudních řízení a právního poradenství, jelikož řízení, kterého se tato stanoviska týkala, bylo s konečnu platností ukončeno a Chorvatská republika je nyní členským státem Evropské unie.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc T-558/11: Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Atlas v. OHIM — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)

text:
               14.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/16

         Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Atlas v. OHIM — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)
   (Věc T-558/11)
   2012/C 13/35
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Atlas sp. z o.o. (Lodž, Polská republika) [zástupce: R. Rumpel, advokát (radca prawny)]

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Couleurs de Tollens-Agora, S. a. s. (Clichy, Francie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za opodstatněnou;

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. července 2011 ve věci R 1253/2010-1 doručené žalobkyni dne 7. září 2011;

               —

               podpůrně, změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že bude povolen zápis označení „ARTIS“;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní označení „ARTIS“ pro výrobky zařazené do tříd 2 a 17 — přihláška č. 6 158 761.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Francouzská slovní ochranná známka „ARTIS“ zapsaná pod č. 93 484 880 pro výrobky zařazené do tříd 1 a 19.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), pokud jde o určení podobnosti mezi ochrannými známkami a nebezpečí záměny ze strany spotřebitele.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-396/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 21. září 2006 – Eivind F. Kramme v. SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 21. září 2006 – Eivind F. Kramme v. SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S
   (Věc C-396/06)
   (2006/C 294/52)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Østre Landsret
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Eivind F. Kramme

      Žalovaná: SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S
   Předběžné otázky

               1)

               Jedná se o mimořádné okolnosti, když je letadlo vyřazeno z provozu kvůli technickým problémům, následkem čehož dojde ke zrušení letu [viz. čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91]?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, jaká přiměřená opatření pro účely nařízení musí letecký dopravce přijmout za účelem zabránění zrušení letu následkem technických problémů?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, přijal pro účely nařízení letecký dopravce všechna přiměřená opatření za účelem zabránění zrušení letu, pokud lze určit, že nebylo k dispozici žádné letadlo, které by mohlo být použito pro dotčený let, pro který mělo být použito letadlo vyřazené z provozu následkem technických problémů?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je relevantní, že dokumentace týkající se technických problémů dovolávaných leteckým dopravcem pochází výhradně od samotného leteckého dopravce?


title: Věc T-33/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2011 — Portugalsko v. Komise ( „Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti státem — Penále — Žádost o zaplacení — Zrušení sporných právních předpisů“ )

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2011 — Portugalsko v. Komise
   (Věc T-33/09) (1)

   (Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti státem - Penále - Žádost o zaplacení - Zrušení sporných právních předpisů)
   2011/C 145/39
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a J. A. de Oliveira, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis, P. Guerra e Andrade a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 7419 v konečném znění ze dne 25. listopadu 2008 ve věci žádosti o zaplacení penále dlužného na základě rozsudku Soudního dvora ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko (C-70/06, Sb. rozh. s. I-1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise K(2008) 7419 v konečném znění ze dne 25. listopadu 2008 se zrušuje.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc C-143/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg – Německo) – Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke v. Juers Pharma Import-Export GmbH (Volný pohyb zboží — Články 28 ES a 30 ES — Články 11 a 13 dohody o EHP — Dovezené léčivé přípravky, které nejsou ve státě dovozu povolené — Zákaz reklamy — Směrnice 2001/83/ES)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/12

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg – Německo) – Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke v. Juers Pharma Import-Export GmbH
   (Věc C-143/06) (1)

   (Volný pohyb zboží - Články 28 ES a 30 ES - Články 11 a 13 dohody o EHP - Dovezené léčivé přípravky, které nejsou ve státě dovozu povolené - Zákaz reklamy - Směrnice 2001/83/ES)
   (2007/C 315/20)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landgericht Hamburg
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke

      Žalovaná: Juers Pharma Import-Export GmbH
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landgericht Hamburg – Výklad čl. 86 odst. 2 třetí odrážky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 136, s. 34) – Rozsah působnosti – Vnitrostátní právní předpisy zakazující dovozci zasílat lékárnám ceníky léčivých přípravků, které, aniž by byly povoleny na tuzemském trhu, mohou být nicméně na tento trh dovezeny.
   Výrok
   Takový zákaz reklamy, jaký je uveden v § 8 zákona o reklamě v odvětví zdravotnictví (Heilmittelwerbegesetz), musí být posuzován ve světle nikoli ustanovení o reklamě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, ale článků 28 ES a 30 ES, jakož i článků 11 a 13 dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992. Článek 28 ES a článek 11 dohody o Evropském hospodářském prostoru brání takovému zákazu v rozsahu, v němž se uplatňuje na šíření mezi lékárníky seznamů neschválených léčivých přípravků, jejichž dovoz z jiného členského státu nebo z třetího státu, který je stranou dohody o Evropském hospodářském prostoru, je povolen pouze výjimečně, které obsahují pouze informace týkající se obchodního názvu, velikosti balení, síly a ceny těchto léčivých přípravků.

      (1)  Úř. věst. C 121, 20.5.2006.


title: Věc T-196/09: Žaloba podaná dne 25. května 2009 — TerreStar Europe v. Komise

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/19

         Žaloba podaná dne 25. května 2009 — TerreStar Europe v. Komise
   (Věc T-196/09)
   2009/C 167/37
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: TerreStar Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: R. Olofsson, advokát, J. Killick, Barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení;

               —

               přijmout jiná nebo další opatření, která bude Soud považovat za potřebná.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V projednávaném případě se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K (2009) 3746 v konečném znění (2) ze dne 13. května 2009 o výběru provozovatelů celoevropských soustav poskytujících družicové pohyblivé služby (MSS), které bylo přijato na základě rozhodnutí č. 626/2008/ES (1), v rozsahu, v němž odmítá žádost žalobkyně.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.
   Zaprvé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když shledala, že TerreStar nedokončila požadované etapy. Žalobkyně uvádí, že nesrovnalosti mezi informacemi a nepředložením důkazů o dokončení jedné z etap, jak konstatovala Komise, vznikly v důsledku nesprávného pochopení poskytnutých informací a mohly být na žádost Komise objasněny.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise jednala v rozporu se zásadou řádné správy a zásadou proporcionality, neboť nepožádala o vysvětlení a nepřezkoumala vysvětlení, která společnost TerreStar dobrovolně předložila.
   Zatřetí žalobkyně podpůrně uvádí, že napadené rozhodnutí není náležitě odůvodněno.

      (1)  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 626/2008/ES ze dne 30. června 2008 o výběru a povolování soustav poskytujících družicové pohyblivé služby (MSS) (Úř. věst. L 172, s. 15).


title: Věc C-293/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 22. května 2017 – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu v. College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

text:
               4.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 293/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 22. května 2017 – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu v. College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland
   (Věc C-293/17)
   (2017/C 293/17)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu

      Žalovaní: College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

      Předběžné otázky

               1.

               Může se v případě činnosti, která nespadá pod pojem „záměr“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) […], protože nepředstavuje fyzický zásah do přírodního prostředí, jednat o projekt ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (2) […], protože činnost může významně ovlivnit lokalitu sítě Natura-2000?

               2.

               Pokud se vyjde z toho, že rozmístění hnojiv je projektem: je třeba, pokud k tomuto hnojení docházelo legálně předtím, než se stal čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […] použitelný na lokalitu sítě Natura-2000 a pokud v současnosti k němu stále dochází, konstatovat, že se jedná o jeden a tentýž projekt, i když se nehnojilo vždy na stejných pozemcích, ve stejném množství a stejnými technikami?
               Je pro přezkum otázky, zda se jedná o jeden a tentýž projekt relevantní okolnost, že se rozmístěním hnojiv nezvýšilo ukládání dusíku poté, co se stal čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […] použitelný na lokalitu sítě Natura-2000?

               3.

               Brání čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […] zákonné úpravě, jejímž cílem je vyjmout činnost, která je neoddělitelně spojená s projektem a proto je jí třeba považovat za projekt, například pastva zvířat mlékárenským podnikem, z povinnosti mít povolení, díky čemuž není pro tuto činnosti nezbytné individuální povolení, pokud se vychází z toho, že důsledky činnosti připuštěné bez povolení pro lokalitu byly před přijetím této zákonné úpravy posouzeny?

                           3a.

                           Brání čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […] zákonné úpravě, jejímž cílem je vyjmout určité kategorie projektů, například rozmístění hnojiv, z povinnosti povolení a tedy je připustit bez individuálního povolení, pokud se vychází z toho, že důsledky projektů připuštěných bez povolení byly před přijetím této zákonné úpravy posouzeny?

               4.

               Splňuje posouzení důsledků, na kterém se zakládá výjimka z povinnosti povolení pro pastvu hospodářských zvířat a rozmístění hnojiv, v rámci kterého se vycházelo ze skutečného a očekávaného rozsahu, jakož i ze skutečné a očekávané intenzity těchto činností, a které vedlo ke zjištění, že obecně je možné vyloučit nárůst ukládání dusíku způsobený těmito činnostmi, požadavkům čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […]?

                           4a.

                           Má v této souvislosti význam, že výjimka z povinnosti mít povolení souvisí s Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 (PAS), ve kterém se vychází ze snížení kumulativního ukládání dusíku týkajícího se přírodních hodnot citlivých na dusík v lokalitách sítě Natura-2000, a že vývoj ukládání dusíků v lokalitách sítě Natura-2000 je v rámci Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 ročně kontrolován, přičemž v případě, kdy je pokles ukládání méně příznivý, než je předpokládáno v posouzení důsledků v rámci programu, nezbytně dojde k následné úpravě?

               5.

               Lze do posouzení důsledků ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […], které je prováděno v rámci takového programu jako je Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, zahrnout příznivé účinky ochranných opatření a vhodných opatření pro existující oblasti přírodních stanovišť a stanovišť druhů, která jsou dotčená v souvislosti s povinnostmi vyplývajícími z čl. 6 odst. 1 a 2 této směrnice?

                           5a.

                           Pokud se odpoví kladně na pátou otázku: Mohou být zahrnuty příznivé účinky ochranných opatření a vhodných opatření do posouzení důsledků programu, pokud v okamžiku posouzení důsledků ještě nebyla tato opatření provedena a jejich příznivý účinek dosud nenastal?

                     Má v této souvislosti – za předpokladu, že toto posouzení důsledků pro lokalitu obsahuje konečné závěry, které se týkají účinků uvedených opatření a zakládají se na nejlepších příslušných vědeckých poznatcích – význam skutečnost, že provádění a výsledky opatření jsou monitorovány – a pokud z toho vyplývá, že tyto účinky jsou méně příznivé, než se předpokládalo v rámci posouzení důsledků – dojde v případě potřeby k následné úpravě?

               6.

               Lze příznivé účinky nezávislého úbytku ukládání dusíku, které by se měly projevit v období, pro které platí Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, zahrnout do posouzení důsledků ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […]?
               Má v této souvislosti – za předpokladu, že toto posouzení důsledků pro lokalitu obsahuje konečné závěry, které se týkají účinků uvedených opatření a zakládají se na nejlepších příslušných vědeckých poznatcích – význam skutečnost, že nezávislý úbytek ukládání dusíku je monitorován a pokud z toho vyplývá, že je nezávislý úbytek méně příznivý, než se předpokládalo v posouzení důsledků – dojde v případě potřeby k následné úpravě?

               7.

               Mohou být sanační opatření, která jsou přijata v rámci takového programu, jako je Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 a kterými má být zabráněno, aby měl určitý faktor zatěžující životní prostředí, jako je ukládání dusíku, škodlivé vlivy na stávající areály typů přírodních stanovišť a stanovišť druhů, považována za ochranná opatření ve smyslu bodu 28 rozsudku Soudního dvora ze dne 15. května 2014, Briels a další (C-521/12, ECLI:EU:C:2014:330), která lze zahrnout do posouzení důsledků pro lokalitu ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […]?

                           7a.

                           Pokud se odpoví kladně na sedmou otázku: příznivé účinky ochranných opatření, která lze zahrnout do posouzení důsledků pro lokalitu, zahrnuty do tohoto posouzení, pokud uvedená opatření ještě nebyla v okamžiku takového posouzení provedena a jejich příznivý účinek dosud nenastal?

                     Má v této souvislosti – za předpokladu, že toto posouzení důsledků pro lokalitu obsahuje konečné závěry, které se týkají účinků uvedených opatření a zakládají se na nejlepších příslušných vědeckých poznatcích – význam skutečnost, že provádění a výsledek těchto opatření je monitorován – a pokud z toho vyplývá, že jsou důsledky méně příznivé, než se předpokládalo v tomto posouzení – dojde v případě potřeby k následné úpravě?

               8.

               Představuje oprávnění k ukládání povinností ve smyslu článku 2.4 Wet natuurbescherming, který musí příslušný orgán použít, pokud je to nezbytné s ohledem na cíle ochrany pro danou lokalitu sítě Natura-2000, ve vztahu k pastvě hospodářských zvířat a rozmístění hnojiv, dostatečný nástroj prevence za účelem provedení čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […]?

      (1)  Úř. věst. 2012, L 26, s. 1.

      (2)  Úř. věst. 1992, L 206, s. 7.


               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/40

         Volba předsedy Soudu prvního stupně Evropských společenství
   (2007/C 269/68)
   Soudci Soudu prvního stupně, shromážděni dne 17. září 2007, zvolili v souladu s ustanoveními článku 7 jednacího řádu soudce p. Marca Jaegera předsedou Soudu prvního stupně na období od 17. září 2007 do 31. srpna 2010.


title: Spojené věci C-182/11 a C-183/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Econord Spa v. Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese ( „Veřejné zakázky na služby — Směrnice 2004/18/ES — Veřejný zadavatel vykonávající kontrolu nad od něj právně odlišným subjektem, jemuž je zakázka zadávána, obdobnou té, kterou vykonává nad vlastními organizačními složkami — Neexistence povinnosti zorganizovat nabídkové řízení podle pravidel unijního práva (tzv. zadávání „in house“ ) — Subjekt, jemuž je zakázka zadávána, společně kontrolovaný několika územně správními celky — Podmínky užití „in house“ zadávání“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Econord Spa v. Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese
   (Spojené věci C-182/11 a C-183/11) (1)

   (Veřejné zakázky na služby - Směrnice 2004/18/ES - Veřejný zadavatel vykonávající kontrolu nad od něj právně odlišným subjektem, jemuž je zakázka zadávána, obdobnou té, kterou vykonává nad vlastními organizačními složkami - Neexistence povinnosti zorganizovat nabídkové řízení podle pravidel unijního práva (tzv. zadávání „in house“) - Subjekt, jemuž je zakázka zadávána, společně kontrolovaný několika územně správními celky - Podmínky užití „in house“ zadávání)
   2013/C 26/12
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Econord Spa

      Žalované: Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad článků 49 SFEU a 56 SFEU — Postupy při zadávání veřejných zakázek na služby — Zadání bez nabídkového řízení — Udělení koncese na veřejnou městskou hygienickou službu dvěma veřejnoprávními orgány mimo formální řízení zadávání veřejných zakázek akciové společnosti, v níž mají orgány, které koncesi udělily, kapitálovou účast — Neexistence účinné kontroly jednoho z uvedených veřejnoprávních orgánů nad společností, které byla koncese udělena

      Výrok

   Pokud několik veřejných orgánů v postavení veřejného zadavatele společně zřídí subjekt pověřený plněním jejich úkolů v oblasti veřejných služeb nebo pokud veřejný orgán do takovéhoto subjektu vstoupí, je podmínka stanovená judikaturou Soudního dvora Evropské unie, podle níž musí tyto orgány, aby byly osvobozeny od své povinnosti zahájit veřejné zadávací řízení podle pravidel unijního práva, společně nad tímto subjektem vykonávat kontrolu obdobnou té, kterou vykonávají nad vlastními organizačními složkami, splněna, pokud má každý z těchto orgánů podíl jak na základním kapitálu, tak v řídících orgánech uvedeného subjektu.

      (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc T-18/06: Žaloba podaná dne  23. ledna 2006  – Deutsche Telekom v. OHIM

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/32

         Žaloba podaná dne 23. ledna 2006 – Deutsche Telekom v. OHIM
   (Věc T-18/06)
   (2006/C 86/64)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Telekom AG (Bonn, Německo) (zástupce: J.-C. Gaedertz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 17. listopadu 2005,

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Alles, was uns verbindet“ pro výrobky a služby tříd 9, 16, 35, 36, 38 a 42 – přihláška č. 3 648 441
   Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
   Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 40/94, poněvadž přihlášená ochranná známka má pro uplatňované výrobky a služby rozlišovací způsobilost a nevykazuje popisný charakter, protože slovní spojení je co se týče uplatňovaných výrobků a služeb neobyčejné a neobvyklé.


title: Věc C-221/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. března 2010 — Evropská komise v. Irsko ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 95/59/ES — Daně jiné než daně z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků — Článek 9 odst. 1 — Volné stanovení maximálních maloobchodních prodejních cen výrobků výrobci nebo dovozci — Vnitrostátní právní úprava stanovící minimální maloobchodní prodejní cenu cigaret — Odůvodnění — Ochrana veřejného zdraví — Rámcová úmluva Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku )

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. března 2010 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-221/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 95/59/ES - Daně jiné než daně z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků - Článek 9 odst. 1 - Volné stanovení maximálních maloobchodních prodejních cen výrobků výrobci nebo dovozci - Vnitrostátní právní úprava stanovící minimální maloobchodní prodejní cenu cigaret - Odůvodnění - Ochrana veřejného zdraví - Rámcová úmluva Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku“)
   2010/C 113/09
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Mölls, zmocněnci)

      Žalované: Irsko (zástupci: D. O’Hagan, zmocněnec, G. Hogan, SC)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 95/59ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (Úř. věst. L 291, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 283) — Vnitrostátní právní předpis ukládající minimální a maximální maloobchodní ceny tabákových výrobků

      Výrok

               1)

               Irsko tím, že stanovilo minimální a maximální maloobchodní ceny cigaret, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků, ve znění směrnice Rady 2002/10/ES ze dne 12. února 2002.

               2)

               Irsko tím, že neposkytlo nezbytné informace o použitelných irských právních předpisech tak, aby Komise mohla plnit svou povinnost kontroly dodržování směrnice 95/59, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 10 ES.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc C-278/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Susanne Meyer a další v. TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Susanne Meyer a další v. TUIfly GmbH
   (Věc C-278/17)
   (2017/C 239/44)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Susanne Meyer, Sophie Meyer a Jan Meyer

      Žalovaná: TUIfly GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-466/08: Žaloba podaná dne 30. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Kyperská republika

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/21

         Žaloba podaná dne 30. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Kyperská republika
   (Věc C-466/08)
   (2008/C 327/36)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Karanasou-Apostolopoulou a H. Støvlbæk)

      Žalovaná: Kyperská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Kyperská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení plného souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (1), a v každém případě tím, že uvedené předpisy nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2005/36/ES do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 20. října 2007.

      (1)  Úř. věst. L 255, s. 22.


title: Věc C-446/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Modena — Itálie) — Alberto Severi, jednající vlastním jménem a současně jako právní zástupce společnosti Cavazzuti e figli SpA, nyní Grandi Salumifici Italiani SpA v. Regione Emilia-Romagna ( Směrnice 2000/13/ES — Označování potravin určených k tomu, aby byly v nezměněném stavu dodány konečnému spotřebiteli — Označování způsobilé uvést kupujícího v omyl co do původu nebo provenience potraviny — Druhové názvy ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 — Dopad )

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/11

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Modena — Itálie) — Alberto Severi, jednající vlastním jménem a současně jako právní zástupce společnosti Cavazzuti e figli SpA, nyní Grandi Salumifici Italiani SpA v. Regione Emilia-Romagna
   (Věc C-446/07) (1)

   („Směrnice 2000/13/ES - Označování potravin určených k tomu, aby byly v nezměněném stavu dodány konečnému spotřebiteli - Označování způsobilé uvést kupujícího v omyl co do původu nebo provenience potraviny - Druhové názvy ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 - Dopad“)
   2009/C 267/19
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale civile di Modena

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Alberto Severi, jednající vlastním jménem a současně jako právní zástupce společnosti Cavazzuti e figli SpA, nyní Grandi Salumifici Italiani SpA,

      Žalovaný: Regione Emilia-Romagna

      Za přítomnosti: Associazione fra Produttori per la Tutela del „Salame Felino“

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale civile di Modena — Výklad čl. 3 odst. 1 a čl. 13 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 4), nyní čl. 3 odst. 1 a čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 510/06 — Označení potraviny evokující místo, které nebylo zapsáno jako CHOP nebo CHZO ve smyslu výše uvedeného nařízení — Možnost, že producenti užívali oprávněně uvedené označení na jednotném trhu v dobré víře a nepřetržitě před vstupem nařízení v platnost — „Salame Felino“

      Výrok

               1)

               Článek 3 odst. 1 a čl. 13 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2796/2000 ze dne 20. prosince 2000, musejí být vykládány v tom smyslu, že označení určité potraviny, které obsahuje zeměpisné odkazy a které bylo předmětem žádosti o zápis jakožto chráněné označení původu nebo chráněné zeměpisné označení ve smyslu nařízení č. 2081/92, ve znění nařízení č. 2796/2000, nelze v době, dokud není žádost o zápis případně postoupena vnitrostátními orgány Komisi Evropských společenství, považovat za druhové. Nelze vycházet z presumpce druhové povahy určitého označení ve smyslu nařízení č. 2081/92, ve znění nařízení č. 2796/2000, dokud Komise nerozhodla o žádosti o zápis tohoto označení případně tak, že ji zamítla ze specifického důvodu, že se dotčené označení stalo druhovým.

               2)

               Článek 3 odst. 1 a čl. 13 odst. 3 nařízení č. 2081/92, ve znění nařízení č. 2796/2000, ve spojení s článkem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, musejí být vykládány v tom smyslu, že označení určité potraviny, které obsahuje zeměpisné odkazy a které není zapsáno jakožto chráněné označení původu nebo chráněné zeměpisné označení, lze legálně užívat za podmínky, že označení takto nazvaného výrobku etiketou neuvádí v omyl průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele. Při posuzování, zda tomu tak je, mohou vnitrostátní soudy přihlížet k délce doby užívání dotčeného názvu. Naopak případná dobrá víra výrobce nebo maloobchodníka není v tomto ohledu relevantní.

      (1)  Úř. věst. C 51, 23.02.2008.


title: Věc T-380/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2010 — Bianchin v. OHIM — Grotto (GASOLINE) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Společenství GASOLINE — Starší obrazová ochranná známka Společenství GAS — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2010 — Bianchin v. OHIM — Grotto (GASOLINE)
   (Věc T-380/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství GASOLINE - Starší obrazová ochranná známka Společenství GAS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 38/26
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luciano Bianchin (Asolo, Itálie) (zástupci: G. Massa a P. Massa, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Montalto, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Grotto SpA (Chiuppano, Itálie) (zástupce: F. Jacobacci, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. července 2009 (věc R 1455/2008-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Grotto SpA a Lucianem Bianchinem

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Lucianu Bianchinovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


title: Věc F-35/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. září 2014 – DM v. BEREC „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanec — Podmínky přijetí do zaměstnání — Vstupní lékařská prohlídka — Článek 100 PŘOZ — Výhrada týkající se zdravotního stavu — Propuštění na konci zkušební doby — Návrhová žádání směřující ke zrušení, která se stala bezpředmětnými — Uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu při přijetí uchazeče do zaměstnání u jiné agentury Evropské unie — Neexistence vlivu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/54

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. září 2014 – DM v. BEREC
   (Věc F-35/12) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - Podmínky přijetí do zaměstnání - Vstupní lékařská prohlídka - Článek 100 PŘOZ - Výhrada týkající se zdravotního stavu - Propuštění na konci zkušební doby - Návrhová žádání směřující ke zrušení, která se stala bezpředmětnými - Uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu při přijetí uchazeče do zaměstnání u jiné agentury Evropské unie - Neexistence vlivu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2014/C 421/75
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: DM (zástupci: původně D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a S. Orlandi, advokáti, poté D. Abreau Caldas, J.-N. Louis a S. Orlandi, advokáti)

      Žalované: Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (zástupci: M. Chiodi, zmocněnec, D. Waelbroeck, A. Duron, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu na žalobce od data jeho nástupu do zaměstnání a rozhodnutí o zamítnutí stížnosti žalobce.

      Výrok usnesení

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložil DM.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012, s. 37.


title: Věc T-107/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing v. Rada a Komise ( „Dumping — Dovoz silikomanganu pocházejícího z Číny a Kazachstánu — Žaloba na neplatnost — Vývozní cena — Srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou — Výpočet rozpětí cenového podbízení — Mimosmluvní odpovědnost“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing v. Rada a Komise
      (Věc T-107/08) (1)

      (Dumping - Dovoz silikomanganu pocházejícího z Číny a Kazachstánu - Žaloba na neplatnost - Vývozní cena - Srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou - Výpočet rozpětí cenového podbízení - Mimosmluvní odpovědnost)
      (2012/C 25/91)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Transnational Company „Kazchrome“ AO (Aktioubé, Kazachstán) a ENRC Marketing AG (Kloten, Švýcarsko) (zástupci: původně L. Ruessmann a A. Willems, poté A. Willems a S. De Knop, advokáti)

         Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: původně J. P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem a G. Wolfem, advokáty, poté J. P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem) a Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalované: Euroalliages (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Bourgeois, Y. van Gerven a N. McNelis, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 1420/2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozů silikomanganu pocházejícího z Čínské lidové republiky a Kazachstánu a ukončuje se řízení týkající se dovozů silikomanganu pocházejícího z Ukrajiny (Úř. věst. L 317, s. 5), v rozsahu, v němž se použije na dovozy silikomanganu vyráběné společností Transnational Company „Kazchrome“ AO, a dále návrh na náhradu škody.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 1420/2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozů silikomanganu pocházejícího z Čínské lidové republiky a Kazachstánu a ukončuje se řízení týkající se dovozů silikomanganu pocházejícího z Ukrajiny, se zrušuje v rozsahu, v němž se použije na dovozy silikomanganu vyráběné společností Transnational Company „Kazchrome“ AO.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Společnosti Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing AG ponesou polovinu vlastních nákladů řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise.

                  4)

                  Rada Evropské unie nahradí polovinu nákladů řízení společností Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing a ponese vlastní náklady řízení.

                  5)

                  Euroalliages ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


title: Věc C-255/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Düsseldorf (Německo) dne 29. května 2015 – Steef Mennens v. Emirates Direktion dür Deutschland

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Düsseldorf (Německo) dne 29. května 2015 – Steef Mennens v. Emirates Direktion dür Deutschland
   (Věc C-255/15)
   (2015/C 294/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgerichts Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Steef Mennens

      Žalovaná: Emirates Direktion dür Deutschland

      Předběžné otázky

               1)

               Má se čl. 10 odst. 2 písm. f) nařízení č. 261/2004 (1) vykládat tak, že „letenka“ je dokumentem (rovněž) opravňujícím cestujícího na přepravu v rámci letu, na kterém mu byla snížena třída, nezávisle na tom, zda na tomto dokumentu jsou uvedeny ještě další lety, jako například navazující lety nebo zpáteční lety?

               2)

                           a.

                           V případě kladné odpovědi na první otázku:
                           Má se článek 10 odst. 2 ve spojení s čl. 2 písm. f) nařízení č. 261/2004 dále vykládat tak, že „cenou letenky“ je částka, kterou cestující zaplatil za všechny lety uvedené na letence, přestože snížení třídy nastalo jen na jednom z nich?

                           b.

                           V případě záporné odpovědi na první otázku:
                           Má se při určení částky, která je podkladem pro náhradu podle čl. 10 odst. 2 nařízení č. 261/2004,

                                       aa.

                                       vycházet z ceny zveřejněné leteckou společností za přepravu v objednané třídě na té části trasy, která byla předmětem snížení,
                                       nebo

                                       bb.

                                       se má vypočítat poměr vzdálenosti části trasy, která byla předmětem snížení třídy, a vzdálenosti celkové trasy, a vynásobit celkovou cenou letu?

               3)

               Má se čl. 10 odst. 2 nařízení č. 261/2004 dále vykládat tak, že „cena letenky“ je pouze cena čistého letu bez daní a poplatků?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1).


title: Věc C-190/09: Žaloba podaná dne 28. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Kyperská republika

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/33

         Žaloba podaná dne 28. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Kyperská republika
   (Věc C-190/09)
   2009/C 180/57
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: I. Chatzigiannis, A. Margelis)

      Žalovaná: Kyperská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Kyperská republika tím, že zakázala distribuci a prodej biopaliv vyrobených z geneticky modifikovaných rostlin a přijala ustanovení uvedené v článku 6 zákona č. 66(I) z roku 2005 bez předchozího oznámení Evropské komise, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 ES a z článku 8 odst. 1 směrnice 98/34/ES (1),

               —

               uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Kyperský zákon č. 66(I) z roku 2005 „o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě“ provádí do kyperského práva směrnici 2003/30/ES o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě. Oddíl 6 tohoto zákona však obsahuje ustanovení, podle kterého jsou distribuce a prodej biopaliv vyrobených z geneticky modifikovaných rostlin zakázané.
   Povolené rostlinné odrůdy geneticky modifikovaných rostlin jsou v Evropské unii přípustné na základě směrnice 2001/18/ES a nařízení (ES) č. 1829/2003. Biopaliva vyrobená z geneticky modifikovaných rostlin však nepatří do působnosti těchto legislativních aktů a v důsledku to je třeba zkoumat soulad předmětného ustanovení s články 28 ES až 30 ES.
   Pokud jde o porušení článků 28 ES až 30 ES, Komise zastává zaprvé názor, že kyperský zákaz není nezbytný na ochranu obecného zájmu, bez ohledu na jeho povahu a zadruhé, že vnitrostátní předpisy, které zakazují určitý výrobek absolutním způsobem jsou v rozporu se zásadou proporcionality.
   Pokud jde o porušení směrnice 98/34/ES Komise zastává názor, že oddíl 6 zákona č. 66(I) z roku 2005 je ve smyslu jejího článku 1 technickým předpisem, který nepatří pod výjimku podle čl. 10 odst. 1 prvního pododstavce téže směrnice. V důsledku toho byly kyperské orgány povinny oznámit výše uvedené ustanovení Komisi. Protože kyperské orgány přijaly toto ustanovení bez předchozího oznámení, nesplnily povinnost, která pro ně vyplývá z čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34/ES.

      (1)  Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337.


title: Věc T-63/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2010 — Evropaïki Dynamiki v. EMCDDA ( „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení EMCDDA — Poskytování služeb programování softwaru a poradenských služeb — Odmítnutí nabídky jednoho uchazeče — Kritéria pro zadání zakázky — Zjevně nesprávné posouzení — Rovné zacházení — Transparentnost — Zásada řádné správy — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2010 — Evropaïki Dynamiki v. EMCDDA
      (Věc T-63/06) (1)

      (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení EMCDDA - Poskytování služeb programování softwaru a poradenských služeb - Odmítnutí nabídky jednoho uchazeče - Kritéria pro zadání zakázky - Zjevně nesprávné posouzení - Rovné zacházení - Transparentnost - Zásada řádné správy - Povinnost uvést odůvodnění)
      (2010/C 288/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

         Žalovaný: Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) (zástupci: D. Storti, zmocněnec, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem)

         Předmět věci

      Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost ze dne 5. prosince 2005 vyloučit nabídku předloženou žalobkyní v rámci nabídkového řízení na poskytování služeb programování softwaru a poradenských služeb Úř. věst. S 187), jakož i zadat zakázku jinému uchazeči, a jednak návrh na náhradu škody

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE nese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA).

         (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


title: Věc T-287/05: Žaloba podaná dne 15. července 2005 Idoiou Bengoa Geisler a dvěma dalšími úřednicemi proti Soudnímu dvoru Evropských společenství

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/35

         Žaloba podaná dne 15. července 2005 Idoiou Bengoa Geisler a dvěma dalšími úřednicemi proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
   (Věc T-287/05)
   (2005/C 229/74)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 15. července 2005 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství Idoiou Bengoa Geisler, Cristinou López Roca a Mariou Manuelou Farrajota, s bydlištěm v Lucemburku, zastoupenými Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí o jmenování žalobkyň úřednicemi Evropských společenství v rozsahu, v němž určuje jejich platovou třídu při přijetí do služebního poměru na základě článků 12 a 13 přílohy XIII služebního řádu,

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, úřednice Soudního dvora přijaté po 1. květnu 2004 jako úspěšné kandidátky výběrových řízení, jejichž oznámení bylo vyhlášeno před tímto datem, se brání údajné diskriminaci vyplývající ze skutečnosti, že jejich podmínky zařazení do platových tříd v souladu s článkem 12 přílohy XIII nařízení (ES, Euratom) č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků, se liší od podmínek úspěšných kandidátů stejných výběrových řízení přijatých před touto změnou služebního řádu. Na podporu své žaloby se dovolávají stejných žalobních důvodů a argumentů, jichž se dovolávají žalobci ve věci T-130/05 (1).

      (1)  Úř. věst. C 93, 16.4.2005, s. 38.


title: Věc T-393/10 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 13. dubna 2011 — Westfälische Drahtindustrie a další v. Komise ( „Předběžné opatření — Hospodářská soutěž — Rozhodnutí Komise, kterým se ukládá pokuta — Bankovní záruka — Návrh na odklad výkonu“ )

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/20

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 13. dubna 2011 — Westfälische Drahtindustrie a další v. Komise
   (Věc T-393/10 R)
   (Předběžné opatření - Hospodářská soutěž - Rozhodnutí Komise, kterým se ukládá pokuta - Bankovní záruka - Návrh na odklad výkonu)
   2011/C 282/40
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Westfälische Drahtindustrie GmbH (Hamm, Německo); Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (Hamm); a Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (Iserlohn, Německo) (zástupci: C. Stadler a N. Tkatchenko, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, R. Sauer a C. Hödlmayr, zmocněnci, ve spolupráci s R. Van der Houtem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na odklad výkonu rozhodnutí Komise K(2010) 4387 v konečném znění ze dne 30. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38344 — Předpínací ocel) ve znění rozhodnutí Komise K(2010) 6676 v konečném znění ze dne 30. září 2010, pokud žalobkyním ukládá pokuty.

      Výrok

               1)

               Povinnost Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG a Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG zřídit ve prospěch Evropské komise bankovní záruku za účelem zabránění okamžitému inkasu pokut, které byly těmto společnostem uloženy čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise K(2010) 4387 v konečném znění ze dne 30. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38344 — Předpínací ocel) ve znění rozhodnutí Komise K(2010) 6676 v konečném znění ze dne 30. září 2010, se odkládá za těchto podmínek:

                           —

                           Westfälische Drahtindustrie, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft a Pampus Industriebeteiligungen vyplatí Komisi do dne 30. června 2011 částku [důvěrné] milionů eur;

                           —

                           tyto společnosti budou Komisi ode dne 15. července 2011 vyplácet 15. každého měsíce částku 300 000 eur, a to až do vydání nového usnesení, nejpozději však do vydání rozhodnutí v hlavním řízení.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-141/11: Žaloba podaná dne 11. března 2011 — Dogbo v. Rada

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/23

         Žaloba podaná dne 11. března 2011 — Dogbo v. Rada
   (Věc T-141/11)
   2011/C 130/46
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Blé Brunot Dogbo (Abidjan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: G. Collard, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že v případě žalobce Blého Brunota DOGBA jsou nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011, zveřejněná dne 15. ledna 2011 v Úředním věstníku Evropské unie, skutkově nepodložená,

               —

               v důsledku toho,

                           —

                           zrušil nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011;

                           —

                           podpůrně nařídil, aby bylo jméno Blého Brunota DOGBA vyjmuto ze seznamů tvořících přílohy uvedeného nařízení a rozhodnutí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobcem jsou v podstatě totožné nebo podobné s žalobními důvody a hlavními argumenty uvedenými v rámci věci T-137/11, Guiai Bi Poin v. Rada.


title: Věc C-76/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. února 2009 Società Italiana per il gas SpA (Italgas) proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 28. listopadu 2008 ve spojených věcech T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Hotel Cipriani SpA a další v. Komise

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. února 2009 Società Italiana per il gas SpA (Italgas) proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 28. listopadu 2008 ve spojených věcech T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Hotel Cipriani SpA a další v. Komise
   (Věc C-76/09 P)
   2009/C 113/43
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Società Italiana per il gas SpA (Italgas) (zástupci: M. Merola, M. Pappalardo, T. Ubaldi, advokáti)

      Další účastníci řízení: Hotel Cipriani SpA, Italská republika, Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl, Comitato „Venezia vuole vivere“, Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               zrušil články 1 a 2 rozhodnutí (1) v rozsahu, v němž prohlašují daňové úlevy poskytnuté Itálií za neslučitelné se společným trhem, jakož i článek 5 rozhodnutí nebo podpůrně vrátil podle článku 61 Statutu Soudního dvora věc zpět Soudu prvního stupně;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               —

               První důvod kasačního opravného prostředku se týká nesprávného právního posouzení při použití čl. 87 odst. 1 ES a nedostatku odůvodnění týkajícího se vyrovnávací povahy sporných úlev, jakož i důkazů o narušení hospodářské soutěže a vlivu na obchod. Soud totiž postupoval chybně, protože sice uznal, že opatření nepředstavuje podporu, pokud pouze vyrovnává objektivní hospodářské nevýhody, nicméně měl za to, že tato zásada není použitelná na projednávaný případ, protože i) musí existovat bezprostřední vztah mezi výší vyrovnání a výší dodatečných nákladů, které musí podniky nést z důvodu jejich umístění v laguně Benátek a Chioggia a ii) dodatečné náklady zvýhodněných podniků je třeba vypočítat s ohledem na průměrné náklady podniků ve Společenství a nikoliv podniků na pevnině. Krom toho Soud nepoukázal na rozpornost sporného rozhodnutí, která spočívá v tom, že Komise při hodnocení postavení podniku, kterému byla svěřena služba řízení integrovaného oběhu vody, konstatovala, že vyrovnávací povaha opatření může být uznána i tehdy, když neexistuje přesná shoda mezi orgánem provádějícím veřejné opatření a dodatečnými náklady nesenými podnikem, a že tyto náklady nemusí být nezbytně vypočítány na základě průměrných nákladů podniků Společenství.

               —

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku se týká nesprávného právního posouzení při použití čl. 87 odst. 1 ES a judikatury soudů Společenství k důkaznímu břemenu, v rozsahu, v němž Komise kvalifikovala sporné opatření jako podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, jakož i nedostatku odůvodnění napadeného rozsudku. Obzvláště měl Soud nesprávně za to, že není věcí Komise, ale Italské republiky a zúčastněných třetích osob, aby prokázaly, že nejsou splněny podmínky použití čl. 87 odst. 1 ES ve vztahu k určitým kategoriím podniků nebo oblastí činnosti, kterých se týkají úlevy, z čehož dovodil, že sporné rozhodnutí neporušuje ani čl. 87 odst. 1 ES ani zásadu rovného zacházení a není ani rozporné nebo stižené nedostatkem odůvodnění. Soud se ani nezabýval výtkou, kterou navrhovatelka uvedla v žalobě a která se týká porušení čl. 87 odst. 1 ES s ohledem na zásadu zákazu diskriminace a zjevně rozporné odůvodnění týkající se přezkumu výjimky podle čl. 86 odst. 2 ES.

               —

               Třetím důvodem kasačního opravného prostředku se uplatňuje zkreslení skutečností a důkazů, jakož i nesprávné právní posouzení ohledně splnění procesních povinností Komise a zásady řádného a nestranného přezkumu, kterou musí Komise dodržet. Z dokumentů předložených v prvním stupni totiž vyplývá, že Soud zkreslil skutečnosti, se kterými byl seznámen a předložené důkazy a dopustil se vážného právního pochybení tím, že nestanovil, že Komise nesplnila procesní povinnosti a povinnosti řádného, přesného a nediskriminačního přezkumu, které jí přísluší při výkonu jejích pravomocí podle článků 87 ES a 88 ES.

               —

               Čtvrtý důvod kasačního opravném prostředku se opírá o nesprávné právní posouzení a nedostatečné a rozporné odůvodnění napadeného rozsudku při posouzení nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí s ohledem na právní dosah dopisů Komise ze dne 29. srpna a 29. října 2001 v souvislosti s přezkumem požadavku vlivu sporných úlev na hospodářskou soutěž a obchod. Názor Soudu je s ohledem na právní předpisy a zásady, které jsou základem systému kontroly státních podpor stanoveného ve Smlouvě nesprávný a nedostatečně odůvodněný v rozsahu, v němž Soud i) dospěl k závěru, že odůvodnění sporného rozhodnutí je dostatečné k tomu, aby italským orgánům umožnilo určit podniky, které jsou dle sporného rozhodnutí povinny navrátit získané podpory a ii) minimalizoval právní dosah údajů, které Komise sdělila italským orgánům dopisy ze dne 29. srpna a 29. října 2002 tím, že tyto kvalifikoval jako akty, které jsou provedeny v rámci loajální spolupráce mezi Komisí a vnitrostátními orgány.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích (Úř. věst. 2000, L 150, s. 50)


title: Věc T-405/15: Žaloba podaná dne 25. července 2015 – Fulmen v. Rada

text:
               12.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/25

         Žaloba podaná dne 25. července 2015 – Fulmen v. Rada
   (Věc T-405/15)
   (2015/C 337/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Fulmen (Teherán, Irán) (zástupci: A. Bahrami a N. Korogiannakis, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               uložil Radě zaplacení částky ve výši 1 1 0 09  560 eur jako náhrady za majetkovou újmu a částky 1 00  000 eur jako náhrady za újmu nemajetkovou; a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod, vycházející ze závažného porušení právních předpisů, jehož se dopustila Rada, a jež lze kvalifikovat i jako zneužití pravomoci.
   Žalobce tvrdí, že Rada neměla sebemenší důkazy proti němu, jež by ospravedlňovaly důvody pro zařazení jeho jména na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření přijatá proti Íránu, a že sporná opatření uplatnila s cílem narušit průmyslové kapacity a ekonomický rozvoj Íránu.


title: Věc T-36/09: Žaloba podaná dne 23. ledna 2009 – dm-drogerie markt v. OHIM – Distribuciones Mylar (dm)

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/30

         Žaloba podaná dne 23. ledna 2009 – dm-drogerie markt v. OHIM – Distribuciones Mylar (dm)
   (Věc T-36/09)
   (2009/C 82/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH + Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: O. Bludovsky a C. Mellein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Distribuciones Mylar, SA (Gelves, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. října 2008 ve věci R 228/2008-1, změnit ho a zamítnout námitky v plném rozsahu;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. října 2008 ve věci R 228/2008-1 a vrátit věc OHIM;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. října 2008 ve věci R 228/2008-1 a

               —

               uložit dalšímu účastníku před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „dm“ pro výrobky zařazené do tříd 1, 3–6, 8–11, 14, 16, 18, 20–22, 24–32, 34 a služby zařazené do třídy 40

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastník řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis španělské obrazové ochranné známky č. 2 561 742 „DM“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 39

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení článků 57 a 59 nařízení Rady č. 40/94 tím, že odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že dopis OHIM ze dne 8. června 2007 nepřerušuje běh lhůty pro podání odvolání; porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 tím, že se odvolací senát nesprávně domníval, že existuje nebezpečí záměny mezi dotčenými ochrannými známkami z důvodu podobnosti výrobků označovaných touto ochrannou známkou; porušení pravidla 17 odst. 2 a 4 nařízení Komise č. 2868/95 (1) tím, že odvolací senát neurčil, že další účastník před odvolacím senátem neuvedl základní prvky námitek.

      (1)  Nařízení Komise č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1995 L 303 s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


title: Věc C-576/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2014 Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. listopadu 2014 ve věci T-430/14, Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. v. Evropská komise a Evropský veřejný ochránce práv

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2014 Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. listopadu 2014 ve věci T-430/14, Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. v. Evropská komise a Evropský veřejný ochránce práv
      (Věc C-576/14 P)
      (2015/C 073/20)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. (zástupce: K. D. Pap, ügyvéd)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Evropský veřejný ochránce práv

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení a vrátil věc Tribunálu.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

            Hlavní důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně vyložil žalobu navrhovatelky

      Podle navrhovatelky Tribunál tím, že určil, že žalobkyně podala proti Komisi žalobu z důvodu „odmítnutí Komise zahájit řízení pro nesplnění povinnosti“, nesprávně vyložil a reformuloval návrhová žádání v její žalobě a nesprávně vyložil i odůvodnění těchto žádání.
      Navrhovatelka tvrdí, že předmětem její žaloby byl návrh, aby Tribunál „uložil Evropské komisi povinnost vést řízení v souladu s unijním právem a zaručující efektivitu tohoto práva“.

      Navrhovatelka podala v této souvislosti proti Komisi žalobu proto, že zjevné porušení jejího práva na řádnou správu představovalo podle ní porušení základního práva zaručeného Listinou základních práv Unie. Má za to, že Komise jí tím, že vedla nespravedlivý proces, že provedla posouzení v rozporu s unijním právem a že nezajistila dodržování tohoto práva (zejména výše uvedené Listiny základních práv), upřela nejen právo na řádnou správu, ale i právo na účinnou soudní ochranu.
      Navrhovatelka se domnívá, že z výkladu její žaloby Tribunálem vyplývá, že přímým důsledkem způsobu, jakým má Komise postupovat v souladu s unijním právem, je v případě objektivního zhodnocení z hlediska tohoto práva povinnost Komise zahájit řízení pro nesplnění povinnosti, což navrhovatelka nemůže požadovat.
      Navrhovatelka má naproti tomu za to, že z ustanovení Listiny základních práv, která mají stejnou závaznost jako Smlouvy, vyplývá, že Komise může posuzovat – na základě judikatury – zda zahájí řízení pro nesplnění povinnosti, teprve poté, co provede spravedlivé zhodnocení. Řádná správa je tudíž prvořadým požadavkem a Komise může svou posuzovací pravomoc – která podle navrhovatelky nemůže vést k nedodržování základních práv – využít teprve v návaznosti na řádnou správu, neboť jinak by (stejně jako tomu je v projednávané věci) nemohla ani jen dospět do stavu, kdy bude mít co posuzovat.

            Podpůrný důvod kasačního opravného prostředku: unijní právo nestanoví diskreční posuzovací pravomoc Komise k osvobození členských států od povinnosti uplatňovat sekundární právo a nařízení, a tím spíše ne nepřímo

      Názor Tribunálu na diskreční posuzovací pravomoc Komise, vyjádřený v bodě 6 odůvodnění rozsudku, je z mnoha hledisek v rozporu s kogentními a jednoznačnými ustanoveními Smluv, která tudíž nemůže Komise posuzovat, přičemž podle navrhovatelky nesmí Komise posuzovat ani povinnost zajistit dodržování základních práv zakotvených v Listině základních práv Unie.
      V žalobě navrhovatelka ani jednou nenamítla nic proti posuzovací pravomoci Komise, nýbrž – s ohledem na skutečný obsah žaloby – Komisi vytýká, že neměla ani jen příležitost využít svou posuzovací pravomoc ve smyslu ustálené judikatury zmíněné Tribunálem, neboť o využití posuzovací pravomoci lze hovořit jen tehdy, kdy je spravedlivé samotné zhodnocení a kdy existuje něco, co lze smysluplně posuzovat.
      Smlouva, která má vyšší právní sílu než judikatura, stanoví, že Komise musí zajistit dodržování unijního práva.

         V tomto konkrétním případě unijní zaměstnanec (unijní orgán), který provedl zhodnocení, upřel navrhovatelce tím, že sám namísto Komise předběžně a nespravedlivě provedl posouzení a rozhodl o otázkách, které samy o sobě nemohou být předmětem posuzování, její základní právo; jinými slovy, namísto možnosti posuzovat rozhodl samotný zaměstnanec, vycházeje z nesprávně zjištěného skutkového stavu, ve věci navrhovatelky.

      Navrhovatelka má za to, že posuzovat, zda je v případě, kdy se použije článek 101 SFEU, nutné uplatnit nařízení Rady (ES) č. 1/2003 o provádění citovaného článku, nemůže ani vnitrostátní soud, ani Evropská komise, přičemž Komise nemůže ani určit, zda nepoužití unijního nařízení (jednoznačný případ nepoužitelnosti) odpovídá „uplatnění jiným způsobem“. Toto pouhé konstatování již samo o sobě dokládá porušení práva navrhovatelky na řádnou správu, potažmo její zbavení účinné soudní ochrany a odejmutí zákonnému soudci.


title: Věc T-28/10: Žaloba podaná dne 26. ledna 2010 — Euro-Information v. OHIM (EURO AUTOMATIC PAYMENT)

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/37

         Žaloba podaná dne 26. ledna 2010 — Euro-Information v. OHIM (EURO AUTOMATIC PAYMENT)
   (Věc T-28/10)
   2010/C 80/62
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Européenne de traitement de l’information (Euro-Information) (Štrasburk, Francie) (zástupce: A. Grolée, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 11. listopadu 2009 ve věci R 635/2009-2 v rozsahu, v němž zamítá přihlášku k zápisu ochranné známky č. 7 077 654 pro výrobky a služby, které jsou předmětem této žaloby;

               —

               vyhovět žádosti o zápis ochranné známky Společenství „EURO AUTOMATIC PAYMENT“ č. 7 077 654 pro veškeré výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 36, jejichž zápis byl zamítnut;

               —

               uložit OHIM na základě článku 87 jednacího řádu náhradu nákladů řízení žalobkyně vynaložené v řízení před OHIM a v rámci této žaloby.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „EURO AUTOMATIC PAYMENT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 36, 37, 38, 42 a 45 (přihláška k zápisu č. 7 077 654)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 v rozsahu, v němž ochranná známka navržená k zápisu není popisná, ale má rozlišovací způsobilost pro všechny výrobky a služby, u nichž byl zápis zamítnut.


title: Věc T-507/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Slovinsko v. Komise „Státní podpory — Výroba zařízení pro volný čas — Podpora na restrukturalizaci — Rozhodnutí, kterým se tato podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje se její navrácení — Povinnost uvést odůvodnění — Přičitatelnost státu — Kritérium soukromého investora“

text:
               14.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Slovinsko v. Komise
   (Věc T-507/12) (1)

   („Státní podpory - Výroba zařízení pro volný čas - Podpora na restrukturalizaci - Rozhodnutí, kterým se tato podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje se její navrácení - Povinnost uvést odůvodnění - Přičitatelnost státu - Kritérium soukromého investora“)
   (2016/C 098/35)
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Slovinská republika (zástupci: V. Klemenc a A. Grum, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, T. Maxian Rusche, M. Kocjan a B. Rous Demiri, zmocněnci, ve spolupráci s M. Ulčarem a M. Ménardem, poté M. Ménardem, P. Božičkem a A. Krošelem, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2014/273/EU ze dne 19. září 2012 o opatřeních ve prospěch společnosti ELAN d.o.o., SA.26379 (C 13/10) (ex NN 17/10), které provedlo Slovinsko (Úř. věst. 2014, L 144, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Slovinská republika ponese vlastní náklady řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 32, 2.2.2013.


title: Věc C-89/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 2. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/33

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 2. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-89/06) (1)

   (2006/C 224/72)

      Jednací jazyk: portugalština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


title: Věc F-138/07: Žaloba podaná dne 6. prosince 2007 – Van Arum v. Parlament

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/48

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2007 – Van Arum v. Parlament
   (Věc F-138/07)
   (2008/C 92/98)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Rinse van Arum (Winksele, Belgie) (zástupce: W. van den Muijsenbergh, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Předmět a popis sporu
   Jednak žalobce navrhuje změnit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování přidělit žalovanému pouze jeden bod za zásluhy na rozhodnutí o přidělení dvou bodů za zásluhy a, podpůrně, zrušit uvedené rozhodnutí a nařídit orgánu oprávněnému ke jmenování předat Soudu veškeré písemnosti a dokumenty, na základě kterých bylo přijato sporné rozhodnutí. Dále žalobce navrhuje uložit žalovanému zaplatit symbolickou částku jednoho eura jako náhradu škody.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               změnit rozhodnutí o přidělení pouze jednoho bodu na rozhodnutí o přidělení dvou bodů;

               —

               podpůrně, nařídit orgánu oprávněnému ke jmenování předat Soudu veškeré písemnosti a dokumenty, na kterých generální ředitel založil svá rozhodnutí ze dne 7. září a 23. listopadu 2006 a zrušit uvedená rozhodnutí, jakož i rozhodnutí smíšeného výboru;

               —

               uložit orgánu oprávněnému ke jmenování zaplatit žalobci náhradu škody o symbolické částce jednoho eura;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-172/09: Žaloba podaná dne 24. dubna 2009 — Gem-Year a Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) v. Rada

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/46

         Žaloba podaná dne 24. dubna 2009 — Gem-Year a Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) v. Rada
   (Věc T-172/09)
   2009/C 153/90
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Gem-Year Industry Co. Ltd a Jinn — Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd (zástupci: K. Adamantopoulos a Y. Melin, lawyers)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               Zrušit nařízení Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky v rozsahu, v jakém

                           —

                           v rozporu s čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení došlo ke zjevně nesprávnému posouzení skutečností při konstatování, že výrobci Společenství, kteří podali podnět, byli aktivně legitimováni;

                           —

                           v rozporu s čl. 1 odst. 1, 2 a 4, čl. 2 odst. 8 a čl. 5 odst. 2 a 10 základního nařízení bylo uloženo antidumpingové clo vůči několika různým produktům;

                           —

                           v rozporu s čl. 3 odst. 3 a 4 základního nařízení na základě zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností věci bylo konstatováno, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) druhou částí první odrážky základního nařízení byly neodůvodněně zamítnuty žádosti žalobkyň o tržní zacházení pro čínské vyvážející výrobce;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) druhou částí první odrážky základního nařízení byly neodůvodněně zamítnuty žádosti žalobkyň o tržní zacházení;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c), podle výkladu v souladu s Dohodou o WTO odstavcem 15 Protokolu o přistoupení Číny k WTO, byly na základě situace panující v jiném odvětví zamítnuty žádosti o tržní zacházení pro výrobce v odvětví spojovacích prostředků;

                           —

                           v rozporu s povinností pečlivého a nestranného přezkumu veškerých relevantních aspektů každého jednotlivého případu, jak to ve správních řízeních zaručuje právní řád Společenství, jsou jeho závěry založeny na nedostačujících informacích;

                           —

                           v rozporu s čl. 1 odst. 1 a čl. 1 odst. 2, článkem 2, čl. 3 odst. 1, články 5, 6, 8, čl. 10 odst. 1, články 11 a 15 základního antisubvenčního nařízení bylo zamítnutí žádosti o tržní zacházení použito pro účely vyrovnání subvencí;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se svojí žalobou domáhají zrušení nařízení Rady (ES) č. 91/2009 (1) ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, a to na základě těchto žalobních důvodů:
   Žalobkyně tvrdí, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností věci, když dospěla k závěru, že výrobci, kteří podali podnět, byli aktivně legitimováni podle čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení (2), zatímco měla údajně zohlednit určitou míru nepřesnosti statistiky, kterou použila při výpočtu celkové produkce Společenství, a podle toho měla výpočet opravit. Krom toho žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu s čl. 1 odst. 1, 2 a 4, čl. 2 odst. 8, čl. 5 odst. 2 a 10 základního nařízení, neboť uložilo antidumpingové clo vůči několika různým produktům, zatímco antidumpingové šetření se může týkat pouze jediného produktu. Dále žalobkyně tvrdí, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností věci a porušila čl. 3 odst. 3 a 4 základního nařízení, když v bodě 161 odůvodnění napadeného nařízení konstatovala, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu, zatímco tento závěr spočívá výhradně na jediném negativním ukazateli újmy, jediném kontradiktorním zjištění a několika spekulativních posouzeních.
   Žalobkyně rovněž tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) druhou částí první odrážky základního nařízení, neboť zamítlo žádosti čínských vyvážejících výrobců o tržní zacházení z toho důvodu, že náklady jejich hlavních vstupů se nezakládaly na mezinárodní tržní hodnotě, zatímco uvedené ustanovení pouze požaduje, aby společnosti žádající o tržní zacházení prokázaly, že své hlavní vstupy nakupují za tržní ceny.
   Dále tvrdí, že napadené nařízení v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c), podle výkladu v souladu s Dohodou o WTO odstavcem 15 Protokolu o přistoupení Číny k WTO, zamítlo na základě situace panující v jiném odvětví žádost o tržní zacházení pro výrobce v odvětví spojovacích prostředků. Nadto žalobkyně tvrdí, že v rozporu s povinností pečlivého a nestranného přezkumu veškerých relevantních aspektů každého jednotlivého případu, jak to ve správních řízeních zaručuje právní řád Společenství, jsou závěry napadeného nařízení založeny na nedostačujících informacích.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení v rozporu s čl. 1 odst. 1 a čl. 1 odst. 2, článkem 2, čl. 3 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení (3) neurčilo, zda subvence zjištěné v průběhu antidumpingového řízení byly subvencemi, které definují uvedené články; jinými slovy zda byl poskytnut finanční příspěvek, zda byl specifický, zda tím byla příjemci poskytnuta výhoda, a zda výrobní odvětví EU v důsledku toho utrpělo újmu. Podobně, podle žalobkyň, Komise nikdy neprovedla analýzu újmy, v souladu s článkem 8 základního antisubvenčního nařízení, ani nevypočetla výhodu poskytnutou příjemci, jak nařizují články 5 a 6 uvedeného nařízení. Krom toho žalobkyně tvrdí, že Komise nedodržela postupy stanovené v čl. 10 odst. 1 a v článku 11, ani na základě zjištěných skutečností nestanovila existenci napadnutelných subvencí ani jimi způsobené újmy, jak požaduje článek 15 základního antisubvenčního nařízení, ačkoli za účelem vyrovnání subvencí zamítla žádosti o tržní zacházení.

      (1)  Úř. věst. L 29, s. 1.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45), pozměněno nařízení Rady (ES) č. 2117/2005 (Úř. věst. L 340, s. 17).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 288, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 78).


title: Věc C-24/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrative Regionale del Lazio dne 25. ledna 2007 – Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini v. Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrative Regionale del Lazio dne 25. ledna 2007 – Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini v. Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   (Věc C-24/07)
   (2007/C 82/27)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale Amministrative Regionale del Lazio
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini

      Žalovaní: Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   Předběžné otázky

               1.

               Musí být smlouva o přistoupení Maďarské republiky k Evropské unii (Úř. věst. L 236 ze dne 23. září 2003) vykládána tak, že je třeba mít za to, že, pokud jde o označení vín vyrobených v Maďarsku a v Evropském společenství, se od 1. května 2004 použijí pouze ustanovení obsažená v právních předpisech Společenství, a sice v nařízení č. 1493/99 (1) a v nařízení č. 753/2002 (2) ve znění nařízení č. 1429/2004 (3)?

               2.

               Představuje článek 52 nařízení č. 1493/99 dostatečný právní základ pro to, aby bylo Evropské komisi povoleno zakázat označení vína (v tomto případě: „Tocai friulano“) odvozené od odrůdy vinné révy legitimně zapsané v příslušných rejstřících italského státu a uvedené v příslušných právních předpisech Společenství?

               3.

               Zahrnuje čl. 34 odst. 2 druhá odrážka Smlouvy o ES, který zakazuje diskriminaci mezi výrobci a spotřebiteli zemědělských produktů uvnitř Evropského společenství, zákaz diskriminovat výrobce a uživatele jediného označení vína, konkrétně vína „Tocai friulano“, ze 122 označení uvedených v seznamu v příloze I nařízení č. 753/2002 (ve znění nařízení č. 1429/2004) ve smyslu zabránění tomu, aby toto označení mohlo být užíváno po 31. březnu 2007?

               4.

               Musí být čl. 19 odst. 2 nařízení Komise č. 753/2002, který zakotvuje legitimitu užívání označení odrůd vinné révy uvedených v seznamu v příloze I tohoto nařízení (ve znění nařízení č. 1429/2004), vykládán tak, že umožňuje a legitimně připouští existenci případů homonymity u názvů odrůd vinné révy a zeměpisných označení připisovaných vínům vyráběným v Evropském společenství?

               5.

               V případě kladné odpovědi na předcházející čtvrtou otázku zakazuje čl. 34 odst. 2 druhá odrážka Smlouvy o ES, který zakazuje diskriminaci mezi výrobci a spotřebiteli zemědělských produktů uvnitř Evropského společenství, Komisi používat ve vlastním nařízení (753/2002) kritérium homonymie tak, jak vyplývá z přílohy I tohoto nařízení, v tom smyslu, že uznává legitimitu používání četných názvů odrůd vinné révy, které obsahují označení částečně a celkově homonymní se zeměpisnými označeními, a vylučuje legitimitu použití jediného názvu odrůdy vinné révy („Tocai friulano“) legitimně používaného již po staletí na evropském trhu?

               6.

               Musí být článek 50 nařízení č. 1493/99 vykládán tak, že při použití ustanovení článků 23 – 24 dohody TRIPS, a zejména ustanovení článku 24.6 této dohody, pokud jde o homonymní označení vín, Rada ministrů a členské státy (a a fortiori Evropská komise) nemohou přijmout nebo schválit předpisy, jako je nařízení Komise č. 753/2002, které by v oblasti homonymních označení vyhrazovaly odlišné zacházení pro označení vín, která vykazují v rámci homonymity stejné vlastnosti?

               7.

               Je na základě výslovného odkazu na článek 23 a 24 dohody TRIPS uvedeného v bodě 56 odůvodnění a v článku 50 nařízení č. 1493/99 přímo použitelné ustanovení článku 24.6 v právním řádu Společenství ve světle judikatury Soudního dvora, které zakotvuje právo států, které jsou smluvními stranami uvedené dohody, chránit homonymní označení?

      (1)  Úř. věst. L 179, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 118, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 263, s. 11.