title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. října 2007.#Erhard Geuting proti Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesverwaltungsgericht - Německo.#Hovězí a telecí maso - Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka.#Věc C-375/05.

text:
      Věc C-375/05
      Erhard Geuting
      v.
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo)]
      „Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka“
      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. října 2007
      Shrnutí rozsudku
      1.     Zemědělství – Společná organizace trhu – Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka –
            Březí jalovice – Postavení na roveň krávě bez tržní produkce mléka
      [Nařízení Rady č. 805/68, čl. 4a třetí odrážka bod ii)]
      2.     Zemědělství – Společná organizace trhu – Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka
      (Nařízení Komise č. 3886/92, čl. 33 odst. 2 a 4)
      3.     Zemědělství – Společná organizace trhu – Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka
      (Nařízení Komise č. 3886/92, čl. 33 odst. 2)
      4.     Zemědělství – Společná organizace trhu – Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka
      (Nařízení Rady č. 805/68, čl. 4f odst. 4; nařízení Komise č. 3886/92, čl. 33 odst. 4)
      1.     Článek 4a třetí odrážka bod ii) nařízení č. 805/68 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, ve znění nařízení
         č. 2222/96, musí být vykládán v tom smyslu, že březí jalovice může být považována za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu
         oddílu I tohoto nařízení pouze tehdy, pokud po podání žádosti o prémii pro hospodářský rok nahrazuje krávu bez tržní produkce
         mléka, která je uvedená v této žádosti.

      Kromě toho březí jalovice, která nahradila v hospodářském roce krávu bez tržní produkce mléka, pro kterou byla podána žádost
         o prémii a jež byla uznána za krávu, na kterou se tato prémie vztahuje, může být považována za krávu bez tržní produkce mléka
         ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud následující rok splňuje podmínky pro to, aby znovu nahradila krávu bez tržní produkce
         mléka. Nicméně na březí jalovici, pro kterou byla podána žádost o prémii, se prémie nevztahuje, pokud se otelila před uplynutím
         lhůty stanovené pro podání uvedené žádosti. Vzhledem k tomu, že podání žádosti o prémii určuje začátek retenčního období a
         že počet krav bez tržní produkce mléka je určen podle stavu v tomto okamžiku, totiž musí zvířata splňovat všechny znaky nezbytné
         k tomu, aby se na ně vztahovala prémie, k tomuto dni.

      (viz body 21, 26, 31, 33, výrok 1–3)
      2.     Článek 33 odst. 2 a 4 nařízení č. 3886/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimům prémií podle nařízení č. 805/68
         o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem a zrušují nařízení č. 1244/82 a nařízení č. 714/89, ve znění nařízení
         č. 2311/96, který se týká převedení nevyužitých nároků na prémii do vnitrostátní rezervy, musí být vykládán v tom smyslu,
         že je třeba mít za to, že producent nevyužil své nároky na prémii v hospodářském roce, pokud sice podal žádost o prémii, ale
         tato žádost byla zamítnuta z důvodu, že na dotčená zvířata se prémie nevztahuje, a to i tehdy, pokud uvedená žádost nebyla
         podána za účelem zneužití.

      Takový výklad není v rozporu se zásadou proporcionality. Převedení nevyužitých nároků na prémii do vnitrostátní rezervy totiž
         představuje vhodný prostředek k dosažení cíle lepší mobilizace disponibilních a nevyužitých nároků na prémii.

      (viz body 48, 50, výrok 4)
      3.     Ustanovení nařízení č. 3886/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimům prémií podle nařízení č. 805/68 o společné
         organizaci trhu s hovězím a telecím masem a zrušují nařízení č. 1244/82 a nařízení č. 714/89, ve znění nařízení č. 2311/96,
         ani body jeho odůvodnění neurčují druhy kritérií, které musí být zohledněny pro odůvodnění mimořádného případu ve smyslu čl.
         33 odst. 2 poslední odrážky uvedeného nařízení, který umožňuje odchylku od pravidla převádění nevyužité části nároků na prémii
         do vnitrostátní rezervy. Jelikož zákonodárce Společenství si nepřál dále upřesnit tento pojem ani jej spojit se zvláštními
         kritérii, je věcí předkládajícího soudu, aby rozhodl, zda s ohledem na všechny řádně odůvodněné okolnosti, kterými se vyznačuje
         situace žalobce v konkrétním případě, se jedná o mimořádný případ, který vyžaduje použití uvedeného odchylného ustanovení,
         přičemž zohlední nezbytnost restriktivního použití tohoto ustanovení.

      (viz body 52, 54, 57, výrok 5)
      4.     Článek 33 odst. 4 nařízení č. 3886/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimům prémií podle nařízení č. 805/68 o společné
         organizaci trhu s hovězím a telecím masem a zrušují nařízení č. 1244/82 a nařízení č. 714/89, ve znění nařízení č. 2311/96,
         ve spojení s čl. 4f odst. 4 nařízení č. 805/68 ve znění nařízení č. 2222/96, musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy
         mohou po uplynutí dvouletého období vyloučení producentovi přednostně obnovit nároky na prémii, které mu byly odebrány z důvodu,
         že v hospodářském roce 1998 využil alespoň 70 %, ale méně než 90 % svých nároků. Vzhledem k tomu totiž, že Komise nepřijala
         opatření týkající se individuálních nároků nevyužitých v roce 1997 a 1998, které byly převedeny do vnitrostátní rezervy, zachovávají
         si členské státy celý rozhodovací prostor, pokud jde o využití jejich vnitrostátní rezervy.

      (viz body 60–61, výrok 6)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      4. října 2007(*)

      „Hovězí a telecí maso – Prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka“
      Ve věci C‑375/05,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht
         (Německo) ze dne 23. srpna 2005, došlým Soudnímu dvoru dne 12. října 2005, v řízení

      Erhard Geuting
      proti
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann, předseda senátu, R. Schintgen, A. Borg Barthet (zpravodaj), M. Ilešič a E. Levits, soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za E. Geutinga F. Schulzem, Rechtsanwalt,
      –       za Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft, nyní Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein-Westfalen, M. Güntherem, jako zmocněncem,

      –       za belgickou vládu L. Van den Broeck, jako zmocněnkyní,
      –       za Komisi Evropských společenství C. Cattabriga a F. Erlbacherem, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4a třetí odrážky bodu ii) nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne
         27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 148, s. 24), ve znění nařízení Rady (ES)
         č. 2222/96 ze dne 18. listopadu 1996 (Úř. věst. L 296, s. 50, dále jen „nařízení č. 805/68“), týkajícího se nahrazení krav
         bez tržní produkce mléka, jakož i čl. 33 odst. 2 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 3886/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se
         stanoví prováděcí pravidla k režimům prémií podle nařízení č. 805/68 a zrušují nařízení (EHS) č. 1244/82 a nařízení (EHS)
         č. 714/89 (Úř. věst. L 391, s. 20), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2311/96 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. L 313, s. 9,
         dále jen „nařízení č. 3886/92“), týkajícího se převedení nároků na prémii do vnitrostátní rezervy.

      2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi E. Geutingem a Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich
         Landwirtschaft (předseda zemědělské komory Severního Porýní-Vestfálska pro zemědělskou část), který se stal Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein-Westfalen (předseda zemědělské komory Severního Porýní-Vestfálska), ohledně žádosti o prémii na krávy bez tržní
         produkce mléka podané E. Geutingem pro hospodářský rok 1998.

       Právní rámec
      3       Článek 4a třetí odrážka nařízení č. 805/68 definuje pojem „kráva bez tržní produkce mléka“ takto:
      „i)      kráva masného plemene nebo kráva křížená s masným plemenem, která je součástí stáda, jež je určeno k produkci masných telat,

      a
      ii)      březí jalovice splňující stejné podmínky, která nahrazuje krávu bez tržní produkce mléka.“ (neoficiální překlad)
      4       Článek 4d odst. 5 první pododstavec nařízení č. 805/68 stanoví:
      „Prémie se poskytuje producentovi, který během dvanácti měsíců ode dne podání žádosti nedodává mléko ani mléčné výrobky ze
         svého zemědělského podniku a který chová během nejméně šesti po sobě jdoucích měsíců ode dne podání žádosti počet krav bez
         tržní produkce mléka nejméně stejný, jako je počet krav, na něž žádá prémii.“ (neoficiální překlad)

      5       Článek 4f odst. 1, 2 a 4 nařízení č. 805/68 stanoví:
      „1.      Každý členský stát vytvoří počáteční vnitrostátní rezervu ve výši nejméně 1 % a nejvýše 3 % celkového počtu zvířat, na něž
         byla poskytnuta producentům, jejichž zemědělské podniky se nacházejí na jejich území, prémie na krávy bez tržní produkce mléka
         pro referenční hospodářský rok. […]

      2.       Členské státy použijí své vnitrostátní rezervy k tomu, aby v rozsahu těchto rezerv uspokojily nároky zejména dále uvedených
         producentů:

      a)      producentů, kteří předložili žádost o prémii před 1. lednem 1993 a kteří uspokojivě prokázali příslušnému orgánu, že použití
         individuálních stropů podle čl. 4d odst. 2 by ohrozilo životaschopnost jejich zemědělského podniku s ohledem na uskutečnění
         investičního programu v odvětví hovězího a telecího masa přijatého před 1. lednem 1993;

      b)      producentů, kteří předložili žádost o prémii pro referenční rok, která v důsledku zvláštních přírodních podmínek neodpovídá
         skutečné situaci, která vznikla v předcházejících letech;

      c)      producentů, kteří pravidelně předkládali žádosti o prémii, aniž by nicméně předložili žádost pro referenční rok;
      d)      producentů, kteří předložili žádost o prémii poprvé v průběhu roku následujícího po referenčním roce nebo v následujících
         letech;

      e)      producentů, kteří nabyli část pozemku, jež byl předtím jinými producenty využíván k chovu hovězího a telecího dobytka;
      [...]
      4.      Postupem podle článku 27 Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
      Tímtéž postupem se přijímají:
      –       opatření pro případ, že členský stát vnitrostátní rezervu nevyužije,
      –       opatření týkající se individuálních nároků nevyužitých v roce 1997 a 1998, které byly převedeny do vnitrostátní rezervy,
      –       přechodná opatření nezbytná pro usnadnění přechodu od předchozího režimu k režimu stanovenému tímto nařízením a zejména opatření
         týkající se producentů, kterým byla poskytnuta prémie na krávy bez tržní produkce mléka poprvé pro hospodářský rok 1991 nebo
         1992 v případě, že tento rok následoval hned po referenčním roce vybraném dotčeným členským státem.“ (neoficiální překlad)
      6       Článek 33 nařízení č. 3886/92 obsahuje prováděcí ustanovení týkající se vnitrostátní rezervy upravené v článku 4f nařízení
         č. 805/68. Uvedený článek 33 zní takto:

      „1.      Producent disponující nároky je může využívat pro svoji potřebu nebo je může dočasně postoupit jinému producentovi.
      2.      Pokud producent nevyužije v každém roce alespoň 70 % svých nároků, převede se nevyužitá část do vnitrostátní rezervy, s výjimkou
         případů, kdy jde o:

      –       producenta disponujícího maximálně sedmi nároky na prémii. Když tento producent nevyužije alespoň 70 % svých nároků během
         každého ze dvou po sobě následujících kalendářních roků, část nevyužitá v posledním kalendářním roce se převede do vnitrostátní
         rezervy,

      –       producenta, který se účastní extenzifikačního programu uznaného Komisí,
      –       producenta, který se účastní programu předčasného odchodu do důchodu uznaného Komisí, v němž převod nebo dočasné postoupení
         nároků není povinné

      nebo
      –       mimořádné a řádně odůvodněné případy.
      […]
      4.      Procentuální podíl 70 % stanovený v odstavci 2 a v odst. 3 prvním pododstavci se pro hospodářské roky 1997 a 1998 nahrazuje
         procentuálním podílem 90 %. V tomto případě nároky převedené do vnitrostátní rezervy nemohou být přerozděleny pro hospodářské
         roky 1998 a 1999.“ (neoficiální překlad)
      7       Článek 10 nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému
         administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 391, s. 36), stanoví základ pro
         výpočet prémií, pro něž existuje individuální omezení, jakož i snížení těchto prémií v určitých případech. Tento článek stanoví:

      „[...]
      2.      Je-li zjištěno, že počet zvířat uvedených v žádosti o podporu převyšuje počet zvířat zjištěných při kontrole, je výše podpory
         vypočítána na základě počtu zjištěných zvířat. [...]

      [...]
      4.      Hovězí a telecí dobytek je zohledněn pouze tehdy, pokud se jedná o dobytek, který je určen v žádosti o podporu nebo v případě
         použití odstavce 3, o dobytek určený v registru.

      Nicméně kráva bez tržní produkce mléka ohlášená pro účely prémie může být nahrazena jinou krávou bez tržní produkce mléka
         nebo jeden kus hovězího či telecího dobytka ohlášený pro účely [vyrovnávací] dávky stanovené nařízením (EHS) č. 2328/91 může
         být nahrazen jiným kusem hovězího či telecího dobytka za podmínky, že k tomuto nahrazení dojde ve lhůtě dvaceti dnů ode dne,
         kdy tato kráva nebo tento kus hovězího či telecího dobytka opustily zemědělský podnik, a že toto nahrazení bylo zapsáno do
         zvláštního registru nejpozději třetí den po tomto nahrazení.“ (neoficiální překlad)
      8       Podle článku 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství
         (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340):

      „Pro účely ochrany finančních zájmů Evropských společenství se přijímají obecná pravidla týkající se stejnorodých kontrol
         a správních opatření a sankcí postihujících nesrovnalosti s ohledem na právo Společenství.

      2.       ,Nesrovnalostí‘ se rozumí jakékoli porušení právního předpisu Společenství vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského
         subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být poškozen souhrnný rozpočet Společenství nebo rozpočty Společenstvím spravované,
         a to buď snížením nebo ztrátou příjmů z vlastních zdrojů vybíraných přímo ve prospěch Společenství, nebo formou neoprávněného
         výdaje.“

      9       Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 1244/82 ze dne 19. května 1982 o prováděcích pravidlech k režimu prémií na zachování stáda
         krav bez tržní produkce mléka (Úř. věst. L 143, s. 20), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 2079/90 ze dne 20. července 1990
         (Úř. věst. L 190, s. 15, dále jen „nařízení č. 1244/82“), zní takto:

      „Žádosti o prémii na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka se předloží v období mezi 15. červnem a 31. lednem následujícího
         roku příslušnému orgánu určenému každým členským státem pro krávy bez tržní produkce mléka chované ke dni předložení žádosti.
         Členské státy nicméně mohou v rámci tohoto období určit jedno nebo několik období pro předložení žádostí.

      Počet krav, které se zohlední pro poskytnutí prémie, je stejný jako počet krav bez tržní produkce mléka nebo je nižší, bez
         zahrnutí březích jalovic přítomných v zemědělském podniku v den předložení žádosti.

      V průběhu období od 15. června do 31. ledna následujícího roku může jeden producent předložit pouze jednu žádost.“ (neoficiální překlad)
       Skutkový stav a předběžné otázky
      10     Dne 20. dubna 1998 žalobce v původním řízení podal žádost o prémii na krávy bez tržní produkce mléka pro hospodářský rok 1998
         pro celkem 64 krav bez tržní produkce mléka, přičemž uvedl, že jeho individuální strop je 65,3 nároků na prémii. Čtyřicet
         sedm z těchto zvířat byly nesporně krávy bez tržní produkce mléka. Sedmnáct z nich byly březí jalovice, které žalobce v původním
         řízení uvedl ve své žádosti jako zvířata určená k nahrazení krav bez tržní produkce mléka.

      11     Z těchto 17 březích jalovic již bylo 10 žalobcem v původním řízení v průběhu retenčního období předcházejícího roku označeno
         za zvířata určená k nahrazení krav bez tržní produkce mléka, která opustila jeho stádo dne 21. října 1997. Sedm ostatních
         mělo nahradit krávy bez tržní produkce mléka, které opustily stádo dne 21. ledna 1998 a 17. dubna 1998. Třináct z těchto březích
         jalovic se otelilo před 15. květnem 1998, dnem, kdy uplynula lhůta stanovená pro podání žádosti o prémii.

      12     Rozhodnutím ze dne 3. května 1999 žalovaný v původním řízení snížil individuální strop nároků žalobce v původním řízení na
         prémii na 47 krav bez tržní produkce mléka, s platností od 10. června 1998, přičemž uvedl, že březí jalovice nemohou být uznány
         za krávy bez tržní produkce mléka. Podle něho žalobce v původním řízení nevyužil v roce 1998 alespoň 90 % svých nároků na
         prémii, takže nevyužitá část zmíněných nároků musela být převedena do vnitrostátní rezervy.

      13     Rozhodnutím ze dne 23. srpna 2001 žalovaný v původním řízení zcela zamítl žádost o prémii žalobce v původním řízení pro hospodářský
         rok 1998 a vyžadoval vrácení zálohy zaplacené z tohoto titulu, navýšené o úroky, z důvodu, že rozdíl mezi počtem uvedených
         zvířat a počtem zjištěných zvířat převyšoval 20 %.

      14     Stížnosti podané žalobcem v původním řízení byly zamítnuty rozhodnutími žalovaného v původním řízení ze dne 5. listopadu 1999
         a 11. ledna 2002. Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud), kterému byly předloženy žaloby proti těmto rozhodnutím,
         se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru tyto předběžné otázky:

      „1)      [K] výkladu čl. 4a třetí odrážky bodu. ii) [nařízení č. 805/68]:
      a)      Je březí jalovice krávou bez tržní produkce mléka ve smyslu oddílu 1 nařízení [č. 805/68] pouze tehdy, nahrazuje-li krávu
         bez tržní produkce mléka, pro kterou byla podána žádost o prémii?

      b)      Je březí jalovice krávou bez tržní produkce mléka ve smyslu oddílu 1 zmíněného nařízení tehdy, nahradila-li v předcházejícím
         hospodářském roce krávu bez tržní produkce mléka, pro kterou byla podána žádost o prémii, a byla-li uznána za krávu, na kterou
         se prémie vztahuje?

      c)      Bude se na březí jalovici, pro kterou byla podána žádost o prémii, vztahovat prémie tehdy, pokud se ještě před uplynutím lhůty
         pro podání žádosti otelí?

      2)      [K výkladu] čl. 33 odst. 2 a 4 [nařízení č. 3886/92]:
      a)      Je třeba mít za to, že producent nevyužil své nároky na prémii v hospodářském roce, pokud sice požádal o tuto prémii, ale
         jeho žádost byla zamítnuta z důvodu, že na dotčená zvířata se prémie nevztahuje?

      Platí to také tehdy, pokud neexistuje žádná indicie o podání žádosti za účelem zneužití?
      Byla by tato situace slučitelná se zásadou proporcionality práva Společenství?
      b)      Má být čl. 33 odst. 2 [nařízení č. 3886/92] vykládán v tom smyslu, že v takových případech, jako je projednávaný případ, chovateli
         zůstanou zachovány nároky na prémii z důvodu, že se jedná o mimořádný a (řádně odůvodněný) případ?

      c)      Mají být nároky na prémii, které byly chovateli odebrány na základě čl. 33 odst. 4 [nařízení č. 3886/92] z důvodu, že zmíněný
         chovatel v hospodářském roce 1998 sice využil alespoň 70 % svých nároků, ale méně než 90 % z nich, obnoveny přednostně tomuto
         chovateli po uplynutí dvouleté doby vyloučení?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce písm. a)
      15     Touto otázkou se předkládající soud táže, zda březí jalovice je krávou bez tržní produkce mléka ve smyslu čl. 4a třetí odrážky
         bodu ii) nařízení č. 805/68 pouze tehdy, pokud nahrazuje krávu bez tržní produkce mléka, pro niž byla podána žádost o prémii.

      16     Je třeba nejdříve poznamenat, že podle tohoto ustanovení může být za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu zmíněného ustanovení
         považována pouze březí jalovice, která nahrazuje krávu bez tržní produkce mléka. Toto ustanovení nicméně neupřesňuje, zda
         se nahrazení musí týkat krávy bez tržní produkce mléka již uvedené v žádosti o prémii, nebo zda se může týkat jakékoliv krávy
         bez tržní produkce mléka pocházející ze stáda dotčeného chovatele.

      17     Naopak čl. 10 odst. 4 nařízení č. 3887/92 výslovně stanoví, že může být zohledněn pouze hovězí a telecí dobytek určený v žádosti
         o podporu, přičemž upřesňuje, že tato zvířata mohou být nahrazena jinými za podmínky, že k tomuto nahrazení dojde ve lhůtě
         dvaceti dnů ode dne, kdy opustila zemědělský podnik, a že toto nahrazení bylo nejpozději do tří dnů zapsáno do zvláštního
         registru. Není proto možné, aby březí jalovice nahradila krávu bez tržní produkce mléka, která nebyla určena v žádosti o prémii.

      18     Pokud jde o datum nahrazení, předkládající soud správně uvádí, že znění čl. 4a třetí odrážky nařízení č. 805/68 neupřesňuje,
         zda k tomuto nahrazení musí nezbytně dojít po podání žádosti o prémii, nebo zda k němu může dojít také v předchozím období.
         Pozdější vývoj práva Společenství použitelného v této oblasti nicméně přinesl určitá objasnění v tomto ohledu. Článek 6 odst. 2
         nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 160,
         s. 21; Zvl. vyd. 03/25, s. 339), které nahradilo ode dne 1. ledna 2000 nařízení č. 805/68, tak umožňuje napříště poskytnutí
         prémie jak pro krávy bez tržní produkce mléka, tak pro březí jalovice. Přitom ze sedmého bodu odůvodnění nařízení č. 1254/1999
         vyplývá, že zákonodárce zamýšlel více zpřístupnit režim prémií chovatelům rozšířením poskytování prémie na krávy bez tržní
         produkce mléka i na jalovice, které splňují stejné požadavky na chov jako krávy bez tržní produkce mléka. Vzhledem k tomu,
         že výslovným cílem nových právních předpisů je změnit dřívější předpisy tím, že umožní, aby se na jalovice vztahovala žádost
         o prémii, je možné z toho vyvodit, že tomu tak nebylo za platnosti dřívějších právních předpisů, které jsou použitelné ve
         věci v původním řízení.

      19     Výklad čl. 4a třetí odrážky bodu ii) nařízení č. 805/68, podle něhož březí jalovice nemohou být bez dalšího předmětem žádosti
         o prémii, je rovněž potvrzen dřívějším právem. Prémie na krávu bez tržní produkce mléka byla zavedena nařízením Rady (EHS)
         č. 1357/80 ze dne 5. června 1980, kterým se zavádí režim prémií na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka (Úř. věst.
         L 140, s. 1), které bylo doplněno nařízením č. 1244/82. Článek 1 odst. 1 druhý pododstavec tohoto posledně uvedeného nařízení
         uvádí, že „počet krav, které se zohlední pro poskytnutí prémie, je stejný jako počet krav bez tržní produkce mléka, bez zahrnutí
         březích jalovic, přítomných v zemědělském podniku v den předložení žádosti“. Podle tohoto ustanovení žádost o prémii na krávy
         bez tržní produkce mléka nemůže být podána pro březí jalovice. Poté nařízení č. 3886/92 zrušilo nařízení č. 1244/82, přičemž
         v podstatě převzalo režim prémií na krávy bez tržní produkce mléka, tak jak vyplýval z nařízení č. 1244/82. Sedmý bod odůvodnění
         nařízení č. 3886/92 totiž v tomto ohledu ukazuje na vůli zákonodárce Společenství nadále používat pravidla správy, která byla
         platná již za dřívějšího režimu prémií na krávy bez tržní produkce mléka. Byly nicméně vědomě provedeny určité změny, jako
         změna týkající se plemen, na něž se může vztahovat prémie. Vzhledem k tomu, že mezi těmito změnami není ustanovení týkající
         se toho, že prémie se nemůže vztahovat na březí jalovice, je možné z toho vyvodit, že v té době zákonodárce Společenství neměl
         v úmyslu toto pravidlo měnit.

      20     Z vývoje práva Společenství použitelného v této oblasti tak vyplývá, že k tomu, aby mohla být březí jalovice považována za
         krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu čl. 4a třetí odrážky bodu ii) nařízení č. 805/68, musí dojít k nahrazení po podání
         žádosti o prémii.

      21     Je tedy namístě na první otázku písm. a) odpovědět tak, že čl. 4a třetí odrážka bod ii) nařízení č. 805/68 musí být vykládán
         v tom smyslu, že březí jalovice může být považována za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu oddílu I tohoto nařízení pouze
         tehdy, pokud po podání žádosti o prémii pro hospodářský rok nahrazuje krávu bez tržní produkce mléka, která je uvedená v této
         žádosti.

       K první otázce písm. b)
      22     Touto otázkou se předkládající soud táže, zda březí jalovice je krávou bez tržní produkce mléka ve smyslu nařízení č. 805/68
         tehdy, nahradila-li v předcházejícím hospodářském roce krávu bez tržní produkce mléka, pro kterou byla podána žádost o prémii,
         a byla-li uznána za krávu, na kterou se tato prémie vztahuje.

      23     Podle žalovaného v původním řízení je třeba odpovědět na uvedenou otázku záporně. Má totiž za to, že kladná odpověď by znamenala,
         že nahrazení je trvalým stavem až do doby, než se březí jalovice otelí, a to i kdyby mezitím začal nový hospodářský rok.

      24     Analýza žalovaného v původním řízení musí být nicméně odmítnuta, protože je založena na příliš úzkém pohledu na případy, na
         něž se vztahuje tato předběžná otázka. Vzhledem k tomu, že doba březosti trvá u hovězího dobytka devět měsíců, je totiž možné,
         aby březí jalovice nahradila krávu bez tržní produkce mléka na konci hospodářského roku a v průběhu následujícího hospodářského
         roku, jelikož se ještě stále neotelila, nahradila znovu jinou krávu bez tržní produkce mléka, která je uvedena v žádosti o prémii
         pro tento druhý hospodářský rok.

      25     V tomto ohledu Komise správně uvedla, že pouhá skutečnost, že žalobce v původním řízení označil některé březí jalovice za
         zvířata určená k nahrazení pro rok 1997, nevylučuje, aby tyto březí jalovice mohly znovu nahradit v roce 1998 krávy bez tržní
         produkce mléka, takže je třeba ověřit, zda zmíněné jalovice v roce 1998 splňovaly podmínky pro to, aby znovu nahradily krávy
         bez tržní produkce mléka. Nic v použitelných ustanoveních totiž nenaznačuje, že tatáž březí jalovice nemůže nahradit krávy
         bez tržní produkce mléka ve dvou po sobě následujících hospodářských rocích, pokud splňuje pro tento účel všechny podmínky,
         a zvláště podmínky uvedené v rámci odpovědi na první otázku písm. a).

      26     Na první otázku písm. b) je tudíž třeba odpovědět tak, že březí jalovice, která nahradila v hospodářském roce krávu bez tržní
         produkce mléka, pro kterou byla podána žádost o prémii a jež byla uznána za krávu, na kterou se tato prémie vztahuje, může
         být považována za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu čl. 4a třetí odrážky bodu ii) nařízení č. 805/68, pokud následující
         rok splňuje podmínky pro to, aby znovu nahradila krávu bez tržní produkce mléka.

       K první otázce písm. c)
      27     Touto otázkou se předkládající soud táže, zda čl. 4a třetí odrážka bod ii) nařízení č. 805/68 musí být vykládán v tom smyslu,
         že na březí jalovici, pro kterou byla podána žádost o prémii, se bude vztahovat prémie tehdy, pokud se ještě před uplynutím
         lhůty pro podání žádosti otelí.

      28     Žalobce v původním řízení uplatňuje, že třináct březích jalovic, které se otelily před uplynutím této lhůty dne 15. května
         1998, musí být uznány za březí jalovice, na které se vztahuje prémie, protože skutečnost, že podal svou žádost dříve, a sice
         20. dubna 1998, mu nemůže být na újmu.

      29     Je tedy třeba určit, zda zvířata, pro něž byla podána žádost o prémii, musí mít všechny znaky požadované pro to, aby se na
         ně mohla vztahovat prémie, zvláště znak, že v době podání žádosti o prémii již nejsou březími jalovicemi, ale kravami bez
         tržní produkce mléka, nebo zda stačí, aby splňovala tyto podmínky v den konečného termínu pro podání žádosti. V tento den
         již totiž bylo třináct zvířat dotčených ve věci v původním řízení kravami bez tržní produkce mléka.

      30     V tomto ohledu je třeba nejdříve uvést, že Soudní dvůr rozhodl, že integrovaný administrativní a kontrolní systém zavedený
         nařízením č. 3887/92 vyžaduje, aby informace poskytnuté žadatelem o podporu byly úplné a správné od začátku proto, aby mohl
         předložit správnou žádost o poskytnutí vyrovnávacích plateb a aby se vyhnul tomu, že mu budou uloženy sankce. Při předložení
         žádosti o podporu je zemědělský podnikatel povinen uvést zvířata, která splňují jednotlivé podmínky uložené právními předpisy
         Společenství pro poskytnutí uvedené podpory (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. května 2002, Schilling a Nehring, C‑63/00,
         Recueil, s. I‑4483, body 34 a 33).

      31     Kromě toho čl. 4d odst. 5 nařízení č. 805/68 upřesňuje, že prémie se poskytuje producentovi, který během dvanácti měsíců ode
         dne podání žádosti nedodává mléko ani mléčné výrobky ze svého zemědělského podniku a který chová během nejméně šesti po sobě
         jdoucích měsíců ode dne podání žádosti počet krav bez tržní produkce mléka nejméně stejný, jako je počet krav, pro něž žádá
         prémii. Vzhledem k tomu, že podání žádosti o prémii určuje začátek retenčního období a že počet krav bez tržní produkce mléka
         je určen podle stavu v tomto okamžiku, musí zvířata splňovat všechny znaky nezbytné k tomu, aby se na ně vztahovala prémie,
         k tomuto dni.

      32     Konečně v souladu s čl. 41 odst. 2 nařízení č. 3886/92 může členský stát stanovit, že producent může znovu podat žádost o prémii
         pro novou krávu bez tržní produkce mléka v rozsahu jeho individuálního stropu ve lhůtě stanovené pro podání takové žádosti.
         Přitom bez ohledu na otázku, zda Spolková republika Německo využila této možnosti, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá,
         že v projednávaném případě měl žalobce v původním řízení možnost podat žádost o prémii poté, co se březí jalovice otelily,
         ale před uplynutím lhůty pro podání této žádosti, tak aby taková žádost splňovala podmínky požadované pro udělení nároků na
         prémii.

      33     Je proto namístě na první otázku písm. c) odpovědět tak, že čl. 4a třetí odrážka bod ii) nařízení č. 805/68 musí být vykládán
         v tom smyslu, že na březí jalovici, pro kterou byla podána žádost o prémii, se prémie nevztahuje, pokud se otelila před uplynutím
         lhůty stanovené pro podání uvedené žádosti.

       K druhé otázce písm. a)
      34     Podstatou této otázky předkládajícího soudu, která se týká výkladu čl. 33 odst. 2 a 4 nařízení č. 3886/92 je, zda nároky na
         prémii producenta musí být považovány za využité, pokud producent sice požádal o prémii, ale jeho žádost byla zamítnuta z důvodu,
         že na dotčená zvířata se prémie nevztahuje. Podpůrně se ptá, zda případná záporná odpověď platí i pro případ, že neexistuje
         žádná indicie o podání dotčené žádosti za účelem zneužití, a v případě kladné odpovědi, zda je taková situace v souladu se
         zásadou proporcionality.

      35     Žalobce v původním řízení podal totiž žádost o prémii na krávy bez tržní produkce mléka pro 64 zvířat, prémie mu nicméně byla
         přiznána pouze pro 47 z nich, což představuje méně než 90 % nároků, kterými disponoval. Vyvstává tudíž otázka, zda podáním
         své žádosti využil své nároky na prémii pro všech 64 zvířat, nebo zda, jak tvrdí žalovaný v původním řízení, u 17 z nich se
         jednalo pouze o pokus využít zmíněné nároky, takže jsou splněny podmínky stanovené v čl. 33 odst. 2 a 4 nařízení č. 3886/92,
         a nároky musí být v důsledku toho převedeny do vnitrostátní rezervy.

      36     V tomto ohledu je třeba uvést, že devátý bod odůvodnění nařízení č. 3886/92 uvádí, že „s ohledem na regulační účinek na trh,
         který má režim individuálních stropů, je třeba stanovit, že nároky na prémie, které nevyužil jejich držitel v průběhu určitého
         období, budou převedeny do vnitrostátní rezervy“ (neoficiální překlad). Kromě toho čtvrtý bod odůvodnění nařízení Komise (EHS) č. 1864/95 ze dne 26. července 1995, kterým se mění nařízení č. 3886/92
         (Úř. věst. L 177, s. 28), z nějž vyplývají odstavce 1 až 3 článku 33 nařízení č. 3886/92, stanoví záměr „zajistit lepší mobilizaci
         disponibilních nebo nevyužitých nároků na prémii“ (neoficiální překlad). Cílem systému převádění nevyužitých nároků do vnitrostátní rezervy je tedy, aby všechny stávající nároky na prémii byly
         skutečně využity, s cílem zabránit tomu, aby tyto nároky někteří producenti, kteří je nevyužijí okamžitě, hromadili, a bránili
         tak ostatním producentům v jejich využití. Držené nároky na prémii tak musí odpovídat skutečné a aktuální situaci zemědělského
         podniku.

      37     V době podání žádosti o prémii přitom není možné vědět, zda situace popsaná v žádosti skutečně odpovídá situaci zemědělského
         podniku. Kromě toho k tomu, aby nároky na prémii byly využity, je třeba, aby situace zemědělského podniku splňovala podmínky
         požadované pro poskytnutí této prémie, což si žádá posouzení ze strany příslušných vnitrostátních orgánů. V takovém kontextu,
         jako je kontext sporu v původním řízení, v němž situace zemědělského podniku nesplňuje tyto podmínky z důvodu, že na zvířata
         uvedená v žádosti o prémii se dotčená prémie nevztahovala, nemohou být nároky na prémii považovány za využité.

      38     Předkládající soud se táže mimo jiné na slučitelnost takového výkladu se zásadou proporcionality. Tento výklad by se podle
         tohoto soudu mohl rovnat dodatečné sankci za nesrovnalosti při podávání žádosti, sankci, která by z důvodu dlouhodobých důsledků
         spočívajících ve snížení individuálního stropu byla tak přísná, že by byla v rozporu se zásadou proporcionality.

      39     Tato teze musí být nicméně odmítnuta. Z výše uvedených bodů odůvodnění nařízení č. 3886/92 a č. 1864/95 totiž vyplývá, že
         cílem systému převádění nároků na prémii do vnitrostátní rezervy není uložit sankce za zneužití. Ve skutečnosti, i když toto
         opatření může mít nepříznivé důsledky pro dotčeného producenta, nemá charakter sankce postihující nesrovnalosti ve smyslu
         článku 1 nařízení č. 2988/95, kterým by toto opatření mělo za cíl předcházet nebo je postihnout. Jediným porušením právního
         předpisu Společenství vyplývajícím z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého by mohl být poškozen
         souhrnný rozpočet Společenství a které může představovat nesrovnalost ve smyslu druhého odstavce uvedeného článku, je podání
         žádosti o prémii obsahující nesprávné informace. Přitom producentovi, který by se v souladu s požadavky práva Společenství
         domáhal nároků na prémii pro správný počet krav bez tržní produkce mléka, ale nižší, než by byl jeho individuální strop, by
         byl tento strop snížen stejným způsobem jako producentovi, který by podal nesprávnou žádost. Důsledky by tak byly stejné bez
         ohledu na to, zda by jednal protiprávně, nebo nikoliv. Jelikož se jeví, že cílem dotčeného opatření není potrestat nesrovnalost,
         nemůže být toto opatření kvalifikováno jako sankce ve smyslu nařízení č. 2988/95.

      40     Vzhledem k tomu, že důsledky stanovené v čl. 33 odst. 2 a 4 nařízení č. 3886/92 nemají charakter sankce ve smyslu nařízení
         č. 2988/95, představují pouze opatření, které má za cíl přizpůsobit individuální strop skutečné situaci zemědělského podniku.

      41     Kromě toho vzhledem k tomu, že snížení individuálního stropu vyplývající z převedení do vnitrostátní rezervy není sankcí,
         ale je pouhým důsledkem spojeným s objektivní situací, úmysl, který byl základem jednání, jež vedlo k tomuto snížení, a zaviněnost,
         či nezaviněnost tohoto jednání nejsou relevantní kritéria, takže není namístě klást si otázku, zda částečně zamítnutá žádost
         o prémii byla podána za účelem zneužití, nebo nikoliv.

      42     Kromě toho, jelikož se nejedná o sankci, je nutno formulovat otázku slučitelnosti opatření spočívajícího ve snížení individuálního
         stropu se zásadou proporcionality jinak, než navrhl předkládající soud, protože se nejedná o přiměřenost dvojí sankce, ale
         jde pouze o přiměřenost uvedeného opatření vyplývajícího ze snížení počtu zvířat, na která se vztahuje prémie.

      43     V tomto ohledu je třeba připomenout ustálenou judikaturu Soudního dvora týkající se zásady proporcionality tak, jak se uplatňuje
         zejména v rámci společné zemědělské politiky.

      44     Zákonodárce Společenství má v této oblasti širokou posuzovací pravomoc, která odpovídá politické odpovědnosti, kterou mu přiznávají
         články 34 ES až 37 ES. V důsledku toho se musí přezkum soudu Společenství omezit na ověření, zda dotčené opatření není stiženo
         zjevným pochybením nebo zneužitím pravomoci, nebo zda dotčený orgán zjevně nepřekročil hranice své posuzovací pravomoci (viz
         v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 9. září 2004, Španělsko v. Komise, C‑304/01, Sb. rozh. s. I‑7655, bod 23, a ze dne
         7. září 2006, Španělsko v. Rada, C‑310/04, Sb. rozh. s. I‑7285, bod 96).

      45     Co se týče přezkumu proporcionality, je třeba připomenout, že zásada proporcionality, jež je jednou z obecných právních zásad
         Společenství, vyžaduje, aby akty orgánů Společenství nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních
         cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi vícero přiměřenými opatřeními,
         je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům (rozsudky
         ze dne 12. července 2001, Jippes a další, C‑189/01, Recueil, s. I‑5689, bod 81 a uvedená judikatura, jakož i výše uvedený
         rozsudek Španělsko v. Komise, bod 97).

      46     Pokud jde o soudní přezkum podmínek uplatňování této zásady s ohledem na širokou posuzovací pravomoc, kterou má zákonodárce
         Společenství v oblasti společné zemědělské politiky, pouze zjevně nepřiměřená povaha opatření přijatého v této oblasti ve
         vztahu k cíli, který příslušný orgán zamýšlí sledovat, může ovlivnit legalitu takového opatření (rozsudek ze dne 10. ledna
         2006, IATA a ELFAA, C‑344/04, Sb. rozh. s. I‑403, bod 80, jakož i výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada, bod 98).

      47     Nejde tedy o to zjistit, zda opatření přijaté zákonodárcem bylo jediným a nejlepším možným opatřením, ale zda bylo zjevně
         nepřiměřené (výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada, bod 99).

      48     Z bodu 36 tohoto rozsudku, jakož i z bodů odůvodnění, které jsou tam zmíněny, vyplývá, že cílem převedení nevyužitých nároků
         na prémii do vnitrostátní rezervy je zajistit, aby všechny nároky na prémii byly skutečně využity. Toto opatření přitom představuje
         vhodný prostředek k dosažení cíle lepší mobilizace disponibilních a nevyužitých nároků na prémii. Je třeba ostatně uvést,
         že možnost, že uvedené opatření je zjevně nepřiměřené, nebyla vznesena žádným ze zúčastněných, kteří předložili vyjádření
         Soudnímu dvoru.

      49     Vzhledem k tomu, že převedení do vnitrostátní rezervy nepředstavuje zjevně nepřiměřený prostředek k dosažení sledovaného cíle,
         není tedy napadené opatření v rozporu se zásadou proporcionality.

      50     Je tedy třeba na druhou otázku písm. a) odpovědět tak, že čl. 33 odst. 2 a 4 nařízení č. 3886/92 musí být vykládán v tom smyslu,
         že je třeba mít za to, že producent nevyužil své nároky na prémii v hospodářském roce, pokud sice podal žádost o prémii, ale
         tato žádost byla zamítnuta z důvodu, že na dotčená zvířata se prémie nevztahuje, a to i tehdy, pokud uvedená žádost nebyla
         podána za účelem zneužití. Takový výklad není v rozporu se zásadou proporcionality.

       Ke druhé otázce písm. b)
      51     Touto otázkou se předkládající soud podpůrně táže, zda za takových okolností jako jsou okolnosti věci v původním řízení, může
         být připuštěna existence mimořádného a řádně odůvodněného případu ve smyslu čl. 33 odst. 2 poslední odrážky nařízení č. 3886/92.

      52     Je třeba nejdříve uvést, že mimořádný a řádně odůvodněný případ umožňuje odchylku od pravidla převádění nevyužité části nároků
         na prémii do vnitrostátní rezervy, a z toho důvodu musí být vyložen restriktivně. Tento výklad se řídí použitím pojmu „mimořádný“
         v uvedeném ustanovení.

      53     Článek 33 odst. 2 poslední odrážka nařízení č. 3886/92 se jeví ve světle obecné struktury tohoto ustanovení jako obecné ustanovení
         o ekvitě určené k pokrytí jiných situací, než jsou situace uvedené v předchozích odrážkách, v nichž by použití obecného ustanovení
         bylo výjimečně tvrdé, ale jež není možné všechny konkrétně zmínit. Podle vzoru případů uvedených v předchozích odrážkách se
         jedná o situace, v nichž by bylo spravedlivé, aby producent mohl uplatnit později své nároky na prémii, třebaže je z mimořádných
         důvodů nemůže dočasně využívat.

      54     Ustanovení uvedeného nařízení ani body jeho odůvodnění neurčují druhy kritérií, které musí být zohledněny pro odůvodnění takového
         mimořádného případu. Je tudíž nutno konstatovat, že zákonodárce Společenství si nepřál dále upřesnit tento pojem ani jej spojit
         se zvláštními kritérii. Je tedy třeba zohlednit všechny okolnosti, jak povahy subjektivní, tak povahy objektivní, aby bylo
         možné určit, zda mezi nimi existuje jedna nebo několik okolností, které by mohly odůvodnit existenci mimořádného případu.
         Toto posouzení může být provedeno pouze případ od případu orgány pověřenými uplatňováním čl. 33 odst. 2 poslední odrážky nařízení
         č. 3886/92. Je věcí předkládajícího soudu, jemuž byl předložen spor v původním řízení a který jediný může zjistit relevantní
         skutkové okolnosti, provést toto posouzení v rámci tohoto sporu, přičemž zohlední nezbytnost restriktivního použití tohoto
         ustanovení.

      55     V každém případě, pokud neexistují zvláštní okolnosti, nesprávný výklad použitelných právních předpisů nepředstavuje mimořádný
         případ ve smyslu čl. 33 odst. 2 poslední odrážky nařízení č. 3886/92.

      56     Kromě toho je namístě uvést, že podle samotného znění uvedeného ustanovení k tomu, aby toto ustanovení mohlo být použito,
         je nezbytné, aby producent řádně odůvodnil, v čem je situace, v níž se nachází, mimořádná.

      57     Je tedy třeba na druhou otázku písm. b) odpovědět tak, že je věcí předkládajícího soudu, aby rozhodl, zda s ohledem na všechny
         řádně odůvodněné okolnosti, kterými se vyznačuje situace žalobce v původním řízení, se jedná o mimořádný případ, který vyžaduje
         použití odchylného ustanovení čl. 33 odst. 2 poslední odrážky nařízení č. 3886/92, přičemž zohlední nezbytnost restriktivního
         použití tohoto ustanovení.

       Ke druhé otázce písm. c)
      58     Konečně opět podpůrně se předkládající soud táže, zda nároky na prémii, které byly chovateli odebrány na základě čl. 33 odst. 4
         nařízení č. 3886/92 z důvodu, že zmíněný producent v hospodářském roce 1998 sice využil alespoň 70 % svých nároků na prémii,
         ale méně než 90 % z nich, musí být obnoveny přednostně tomuto producentovi po uplynutí dvouleté doby vyloučení. Předkládající
         soud má totiž za to, že zásada proporcionality by mohla vyžadovat upřednostnění dřívějších držitelů nároků vzhledem k tomu,
         že jejich situace byla dotčena zvláště významným způsobem tím, že v rámci výjimečných opatření přijatých po takzvané krizi
         „šílených krav“ se procentní podíl zvýšil ze 70 % na 90 %.

      59     Přidělování nároků na prémii, které jsou součástí vnitrostátní rezervy, členskými státy upravuje čl. 4f odst. 2 nařízení č. 805/68,
         jenž vyjmenovává producenty, kteří ho mohou využít. Použití pojmu „zejména“ ve znění tohoto ustanovení naznačuje, že se nejedná
         o taxativní výčet.

      60     Komise správně poznamenala, že čl. 4f odst. 4 druhá odrážka nařízení č. 805/68 ji opravňuje k přijetí opatření týkajících
         se individuálních nároků nevyužitých v letech 1997 a 1998 a převedených do vnitrostátní rezervy, ale že tato opatření nebyla
         nikdy přijata. Proto si členské státy zachovávají celý rozhodovací prostor, pokud jde o využití jejich vnitrostátní rezervy.
         V důsledku toho mohou stanovit přednostní udělení nároků na prémii producentům, kteří museli převést své nároky do této rezervy
         z důvodu, že v hospodářském roce 1998 využili alespoň 70 %, ale méně než 90 % těchto nároků.

      61     S ohledem na výše uvedené je třeba na druhou otázku písm. c) odpovědět tak, že čl. 33 odst. 4 nařízení č. 3886/92 ve spojení
         s čl. 4f odst. 4 nařízení č. 805/68 musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy mohou po uplynutí dvouletého období vyloučení
         producentovi přednostně obnovit nároky na prémii, které mu byly odebrány z důvodu, že v hospodářském roce 1998 využil alespoň
         70 %, ale méně než 90 % svých nároků.

       K nákladům řízení
      62     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Článek 4a třetí odrážka bod ii) nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím
            a telecím masem, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2222/96 ze dne 18. listopadu 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že březí
            jalovice může být považována za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu oddílu I tohoto nařízení pouze tehdy, pokud po podání
            žádosti o prémii pro hospodářský rok nahrazuje krávu bez tržní produkce mléka, která je uvedená v této žádosti.
      2)      Březí jalovice, která nahradila v hospodářském roce krávu bez tržní produkce mléka, pro kterou byla podána žádost o prémii
            a jež byla uznána za krávu, na kterou se tato prémie vztahuje, může být považována za krávu bez tržní produkce mléka ve smyslu
            čl. 4a třetí odrážky bodu ii) nařízení č. 805/68 ve znění nařízení č. 2222/96, pokud následující rok splňuje podmínky pro
            to, aby znovu nahradila krávu bez tržní produkce mléka.
      3)      Článek 4a třetí odrážka bod ii) nařízení č. 805/68 ve znění nařízení č. 2222/96 musí být vykládán v tom smyslu, že na březí
            jalovici, pro kterou byla podána žádost o prémii, se prémie nevztahuje, pokud se otelila před uplynutím lhůty stanovené pro
            podání uvedené žádosti.
      4)      Článek 33 odst. 2 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 3886/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimům
            prémií podle nařízení č. 805/68 a zrušují nařízení (EHS) č. 1244/82 a nařízení (EHS) č. 714/89, ve znění nařízení Komise (ES)
            č. 2311/96 ze dne 2. prosince 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že je třeba mít za to, že producent nevyužil své nároky
            na prémii v hospodářském roce, pokud sice podal žádost o prémii, ale tato žádost byla zamítnuta z důvodu, že na dotčená zvířata
            se prémie nevztahuje, a to i tehdy, pokud uvedená žádost nebyla podána za účelem zneužití. Takový výklad není v rozporu se
            zásadou proporcionality.
      5)      Je věcí předkládajícího soudu, aby rozhodl, zda s ohledem na všechny řádně odůvodněné okolnosti, kterými se vyznačuje situace
            žalobce v původním řízení, se jedná o mimořádný případ, který vyžaduje použití odchylného ustanovení čl. 33 odst. 2 poslední
            odrážky nařízení č. 3886/92 ve znění nařízení č. 2311/96, přičemž zohlední nezbytnost restriktivního použití tohoto ustanovení.

      6)      Článek 33 odst. 4 nařízení č. 3886/92 ve znění nařízení č. 2311/96, ve spojení s čl. 4f odst. 4 nařízení č. 805/68 ve znění
            nařízení č. 2222/96, musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy mohou po uplynutí dvouletého období vyloučení producentovi
            přednostně obnovit nároky na prémii, které mu byly odebrány z důvodu, že v hospodářském roce 1998 využil alespoň 70 %, ale
            méně než 90 % svých nároků.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. dubna 2005. # Komise Evropských společenství proti Řecké republice. # Nesplnění povinnosti státem - Články 43 ES a 48 ES - Oční optici - Podmínky usazování - Otevření a provozování prodejny oční optiky - Omezení - Odůvodněnost - Zásada proporcionality. # Věc C-140/03.

text:
      Věc C-140/03
      Komise Evropských společenství
      v.
      Řecká republika
      „Nesplnění povinnosti státem – Články 43 ES a 48 ES – Oční optici – Podmínky usazování – Otevření a provozování prodejny oční optiky – Omezení – Odůvodnění – Zásada proporcionality“
      Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 7. prosince 2004
      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. dubna 2005.
      Shrnutí rozsudku
      1.     Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Omezení – Vnitrostátní právní předpisy zakazující diplomovaným očním optikům provozovat
            více než jednu prodejnu oční optiky – Nepřípustnost – Odůvodnění – Neexistence
      (Článek 43 ES)
      2.     Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Omezení – Vnitrostátní právní předpisy omezující možnost právnické osoby otevřít prodejnu
            oční optiky – Nepřípustnost – Odůvodnění – Neexistence
      (Články 43 ES  a 48 ES)
      1.     Členský stát, který přijme a ponechá v platnosti vnitrostátní právní předpisy, které nedovolují diplomovanému očnímu optikovi,
         který je fyzickou osobou, provozovat více než jednu prodejnu oční optiky, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článku
         43 ES. Takové omezení svobody usazování fyzických osob nemůže být odůvodněno cílem ochrany veřejného zdraví, jelikož překračuje
         meze toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.

      (viz body 35–36, 38, výrok 1)
      2.     Členský stát, který přijme a ponechá v platnosti vnitrostátní právní předpisy, které pro právnickou osobu podřizují možnost
         otevřít prodejnu oční optiky podmínkám,

      – že povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky je vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou
         osobou, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí alespoň ve výši 50 % na základním kapitálu společnosti,
         jakož i na jejích ziscích a ztrátách, že společnost má formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti a

      – že dotčený oční optik se podílí nanejvýš na jedné další společnosti, která je vlastníkem prodejny oční optiky, za podmínky,
         že povolení ke zřízení a provozování prodejny je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,

      neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 43 ES a 48 ES. Takové omezení svobody usazování právnických osob nemůže
         být odůvodněno cílem ochrany veřejného zdraví, jelikož překračuje meze toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.

       (viz body 35–36, 38, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      21. dubna 2005 (*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Články 43 ES a 48 ES – Oční optici – Podmínky usazování – Otevření a provozování prodejny oční optiky – Omezení – Odůvodněnost – Zásada proporcionality“
      Ve věci C‑140/03,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 27. března 2003,
      Komise Evropských společenství,  zastoupená M. Patakia, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Řecké republice, zastoupené E. Skandalou, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, C. Gulmann (zpravodaj), P. Kūris a G. Arestis, soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 23. září 2004,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 7. prosince 2004,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Řecká republika
      –       tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 o výkonu profese očního optika a o prodejnách oční optiky (FEK A’
         223, dále jen „zákon č. 971/79“), který diplomovanému očnímu optikovi, který je fyzickou osobou, nedovoluje provozovat více
         než jednu prodejnu oční optiky, omezila podmínky usazování očních optiků, kteří jsou fyzickými osobami, a tak porušila článek
         43 ES, a

      –       tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 a zákon č. 2646/98 o rozvoji národního systému sociální péče a jiných
         ustanoveních (FEK A’ 236, s. 3455, dále jen „zákon č. 2646/98“), které pro právnickou osobu podřizují možnost otevřít prodejnu
         oční optiky v Řecku podmínkám,

      –       že povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky je vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou
         osobou, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí alespoň ve výši 50 % na základním kapitálu společnosti,
         jakož i na jejích ziscích a ztrátách, že společnost má formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, a

      –       že dotčený oční optik se podílí nanejvýš na jedné další společnosti, která vlastní prodejnu s oční optikou, za podmínky, že
         povolení ke zřízení a provozování prodejny je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,

      omezila podmínky usazování právnických osob v oboru oční optiky v Řecku způsobem, jenž je neslučitelný s článkem 43 ES, a tím,
         že ukládá právnickým osobám omezení, která neexistují pro fyzické osoby, porušila článek 48 ES ve spojení s článkem 43 ES.

       Vnitrostátní právní rámec
      2       Článek 6 odst. 6 zákona č. 971/79 stanoví:
      „Aniž by byla porušena ustanovení odstavce 3 tohoto článku (zřízení lékáren) a odstavce 2 článku 8 (převod na rodinné příslušníky),
         jsou prodejny oční optiky provozovány osobně osobami oprávněnými na základě povolení vydaného pro jejich provozování. Každý
         oční optik může provozovat pouze jednu prodejnu oční optiky […]“

      3       Článek 7 odst. 1 téhož zákona stanoví:
      „Prodejny oční optiky mohou být zřizovány držiteli licence na prodej oční optiky a jejich provozování podléhá vydání povolení
         příslušným orgánem veřejné správy.“

      4       Článek 8 odst. 1 upřesňuje:
      „Povolení k provozování prodejny oční optiky je osobní a nepřenosné.“
      5       Článek 27 odst. 4 zákona č. 2646/98 stanoví:
      „Pouze autorizovaní oční optici mohou založit veřejnou obchodní nebo komanditní společnost za účelem provozování prodejny
         oční optiky, za podmínky, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí na základním kapitálu společnosti
         ve výši nejméně 50 %. Oční optik může být sdružen s nejvýše jednou jinou společností, pokud oprávnění ke zřízení a provozování
         prodejny oční optiky je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika.“

       Postup před zahájením soudního řízení
      6       Následkem podání stížnosti dvou akciových společností, z nichž jedna je registrována v jiném členském státě než Řecké republice,
         kterým řecká veřejná správa odmítla vydat povolení k otevření prodejny oční optiky, s tím že se opírala o zákon č. 971/79,
         Komise dopisem ze dne 27. ledna 1998 upozornila řeckou vládu na neslučitelnost této právní úpravy s článkem 52 Smlouvy o ES
         (nyní po změně článek 43 ES) a článkem 58 téže Smlouvy (nyní článek 48 ES).

      7       Dne 27. dubna 1998 řecká vláda odpověděla, že se připravuje změna zákona č. 971/79.
      8       Dne 6. listopadu 1998 zaslala Komise Řecké republice výzvu dopisem, v němž zdůraznila, že zákon č. 971/79 není v souladu s ustanoveními
         Smlouvy uvedenými v její předchozí korespondenci ze dne 27. ledna 1998. Komise Řeckou republiku vyzvala, aby jí v tomto ohledu
         předložila své vyjádření ve lhůtě dvou měsíců.

      9       Dne 13. ledna 1999 řecká vláda odpověděla tím, že Komisi předala zákon č. 2646/98, který doplňuje zákon č. 971/79.
      10     Dne 3. srpna 1999 zaslala Komise řecké vládě doplňující výzvu dopisem, v níž uvedla, že zákon č. 2646/98 neodstraňuje vytýkanou
         skutečnost vyjádřenou v první výzvě, jelikož tento zákon je sám v rozporu s články 43 ES a 48 ES. Dne 26. ledna 2000 zaslala
         dopisem druhou dodatečnou výzvu, jež shrnovala skutečnosti vytýkané Řecké republice.

      11     Dne 17. května 2000 řecká vláda odpověděla, že vzhledem k nedostatku harmonizace na úrovni Společenství je každý členský stát
         oprávněn upravit výkon profesí na svém území. Řecká vláda uplatnila, že vytýkaná omezení jsou nezbytná pro zajištění vysoké
         úrovně ochrany zdraví. Tvrdila, že právní úprava, která je předmětem sporu, není s ohledem na sledovaný cíl ani diskriminační,
         ani nepřiměřená.

      12     Dne 24. ledna 2001 Komise Řecké republice doručila, odmítajíc její argumentaci, odůvodněné stanovisko, v němž vyjádřila jí
         vytýkané skutečnosti, které vycházejí z porušení článků 43 ES a 48 ES, a vyzvala tento členský stát k přijetí opatření nezbytných
         k tomu, aby vyhověl tomuto stanovisku ve lhůtě dvou měsíců.

      13     Dne 2. května 2001 řecká vláda odpověděla, že na svém postoji trvá. Dne 9. prosince 2002 Komisi informovala o svém záměru
         změnit právní úpravu tak, aby dovolovala zřídit a provozovat prodejny oční optiky očními optiky, kteří jsou příslušníky Společenství
         a za určitých podmínek obchodními společnostmi bez ohledu na jejich právní formu (veřejná obchodní společnost, komanditní
         společnost, společnost s ručením omezeným nebo akciová společnost).

      14     Dne 27. března 2003 podala Komise tuto žalobu.
       K žalobě
      15     Je třeba postupně zkoumat tyto otázky:
      –       dopad zákona č. 3204/03, kterým se mění a doplňuje právní úprava týkající se národního systému zdravotnictví a který upravuje
         ostatní otázky rezortu ministerstva zdravotnictví a sociální péče (FEK A’ 296, s. 4997), kterého se Řecká republika dovolávala
         během ústní části řízení, na tuto žalobu;

      –       existence omezení svobody usazování fyzických a právnických osob;
      –       případná odůvodněnost takových opatření.
       K dopadu zákona č. 3204/03, kterého se dovolává Řecká republika
       Argumentace účastníků řízení
      16     Během ústní části řízení Řecká republika uplatňovala, že zákonem č. 3204/03 nedávno předloženým Komisi, odstranila vytýkané
         porušení článků 43 ES a 48 ES.

      17     Na základě tohoto zákona budou oční optici, kteří jsou fyzickými osobami, napříště oprávněni provozovat více než jednu prodejnu
         oční optiky za podmínky, že každá prodejna bude řízena autorizovaným diplomovaným očním optikem.

      18     Co se týče právnických osob, dovoluje zákon č. 3204/03 v současnosti společnostem zřídit prodejny oční optiky, bez ohledu
         na jejich právní formu.

      19     Nicméně tento zákon vyžaduje:
      –      pro veřejné obchodní společnosti, aby většina společníků a jednatel nebo většina jednatelů byli očními optiky;
      –      pro společnosti s ručením omezeným, aby více než polovina společníků, kteří představují více než polovinu základního kapitálu,
         byli očními optiky;

      –      pro akciové společnosti, aby alespoň 51 % základního kapitálu vlastnili oční optici.
      20     Komise podotýká, že toto řízení se týká právního rámce, který vyplývá ze zákonů č. 971/79 a 2646/98, a že první analýza zákona
         č. 3204/03 v každém případě odhaluje, že určitá omezení svobody usazování uvedená v žalobě trvají.

       Závěry Soudního dvora
      21     Podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti posuzuje vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době,
         kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být Soudním dvorem
         brány v úvahu (viz zejména rozsudky ze dne 30. ledna 2002, Komise v. Řecko, C‑103/00, Recueil, s. I‑1147, bod 23, a ze dne
         12. června 2003, Komise v. Lucembursko, C‑97/01, Recueil, s. I‑5797, bod 30).

      22     Za těchto podmínek nelze k zákonu č. 3204/03, který byl přijat po lhůtě stanovené v odůvodněném stanovisku, jež bylo v projednávaném
         případě zasláno Řecké republice, v rámci přezkumu opodstatněnosti této žaloby pro nesplnění povinnosti přihlédnout.

       K existenci omezení svobody usazování fyzických osob a právnických osob
       Argumentace účastníků řízení
      23     Komise uplatňuje, že zákon č. 971/79 tím, že očnímu optikovi, který je fyzickou osobou, nedovoluje provozovat více než jednu
         prodejnu oční optiky, představuje omezení svobody usazování stanovené v článku 43 ES.

      24     Pokud jde o právnické osoby, Komise tvrdí, že zákon č. 2646/98 s sebou v rozporu s článkem 48 ES nese rovněž omezení svobody
         usazování v tom, že otevření prodejny oční optiky podřizuje podmínkám uvedeným v jeho čl. 27 odst. 4.

      25     Řecká republika usuzuje, že čl. 6 odst. 6 zákona č. 971/79 nezakládá žádnou přímou nebo nepřímou diskriminaci mezi tuzemskými
         a zahraničními odborníky. Toto ustanovení tedy neporušuje článek 43 ES.

      26     Co se týče právnických osob, nepopírá, že jim řecká právní úprava ukládá omezení.
       Závěry Soudního dvora
      27     Podle ustálené judikatury brání článek 43 ES veškerým vnitrostátním opatřením, která, i když platí bez diskriminace, pokud
         jde o státní příslušnost, mohou bránit příslušníkům Společenství ve výkonu svobody usazování zaručené Smlouvou nebo jej učinit
         méně přitažlivým (viz zejména rozsudky ze dne 31. března 1993, Kraus, C‑19/92, Recueil, s. I‑1663, bod 32, a ze dne 14. října
         2004, Komise v. Nizozemsko, C‑299/02, Recueil, s. I-9761, bod 15).

      28     V projednávaném případě je třeba konstatovat, že zákaz pro diplomovaného optika provozovat více než jednu prodejnu oční optiky
         skutečně představuje omezení svobody usazování fyzických osob ve smyslu článku 43 ES, bez ohledu na uváděnou neexistenci diskriminace,
         pokud jde o státní příslušnost dotčených odborníků.

      29     Pokud jde o právnické osoby, je rovněž namístě konstatovat, že jak to Řecká republika uznává, podmínky uvedené v čl. 27 odst.
         4 zákona č. 2646/98 omezují jejich svobodu usazování, za účelem jejíhož výkonu jsou právnické osoby článkem 48 ES postaveny
         na roveň fyzickým osobám.

       K odůvodněnosti konstatovaných omezení svobody usazování
       Argumentace účastníků řízení
      30     Komise usuzuje, že konstatovaná omezení svobody usazování v projednávaném případě jsou pro dosažení uvedeného cíle ochrany
         veřejného zdraví buď neúměrná nebo jsou ve vztahu k tomuto cíli nepřiměřená. Veřejné zdraví lze chránit tím, že je zaručeno,
         že určité úkony jsou vykonávány diplomovanými očními optiky v zaměstnaneckém poměru nebo pod jejich kontrolou. Pokud jde o otázku
         odpovědnosti, lze stanovit méně omezující právní předpisy, které chrání zájmy zákazníků, kteří mohou být oběťmi podnikatelských
         činností očních optiků.

      31     Řecká republika uplatňuje, že zákaz pro jakoukoliv fyzickou osobu provozovat více než jednu prodejnu byl stanoven z naléhavých
         důvodů obecného zájmu vycházejících z ochrany veřejného zdraví. Řecký zákonodárce chtěl zachovat osobní důvěrný vztah existující
         uvnitř prodejny, v níž se prodává oční optika, jakož i neomezenou a absolutní odpovědnost očního optika, který provozuje prodejnu
         nebo je jejím vlastníkem, v případě pochybení. Pouze oční optik, specializovaný odborník, který se osobně účastní provozování
         své prodejny, aniž by své fyzické a duševní síly dělil mezi provozování více prodejen, zajistí sledovaný cíl.

      32     Podle řecké vlády nemohly být sledované cíle dosaženy prostřednictvím opatření, která méně omezují svobodu usazování.
      33     Co se týče právnických osob, odstraňuje vysoká úroveň podílu očních optiků na základním kapitálu, vyžadovaná zákonem č. 2646/98,
         riziko úplné komercializace prodejen oční optiky. Zásada proporcionality musí být slučitelná s nutností ochrany veřejného
         zdraví. Za účelem této ochrany trvá Řecká republika na své snaze chránit osobní kontakt očního optika s jeho zákazníkem a ukládat
         plnou a neomezenou odpovědnost očních optiků.

       Závěry Soudního dvora
      34     Vnitrostátní opatření, které, i když platí bez diskriminace, pokud jde o státní příslušnost, může bránit příslušníkům Společenství
         ve výkonu základních svobod zaručených Smlouvou nebo jej učinit méně přitažlivým, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného
         zájmu za podmínky, že je způsobilé zajistit uskutečnění cíle, který sleduje, a pokud nepřekračuje meze toho, co je k dosažení
         tohoto cíle nezbytné (viz zejména uvedený rozsudek Kraus, bod 32).

      35     V projednávaném případě stačí konstatovat, že cíl ochrany veřejného zdraví, kterého se dovolává Řecká republika, může být
         dosažen prostřednictvím opatření, která méně omezují svobodu usazování jak fyzických osob, tak i právnických osob, například
         prostřednictvím požadavku přítomnosti diplomovaných očních optiků, kteří jsou v zaměstnaneckém poměru nebo jsou společníky
         v každé prodejně oční optiky, pravidel použitelných v oblasti soukromoprávní odpovědnosti za jednání třetích osob, jakož i prostřednictvím
         pravidel ukládajících povinné pojištění profesní odpovědnosti.

      36     Jeví se tedy, že opatření, která jsou předmětem sporu, překračují meze toho, co je pro dosažení sledovaného cíle nezbytné.
         Tato opatření nejsou tedy odůvodněná.

      37     Z toho vyplývá, že výtky Komise jsou opodstatněné.
      38     Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že Řecká republika
      –       tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79, který nedovoluje diplomovaným očním optikům, kteří jsou fyzickými
         osobami, provozovat více než jednu prodejnu oční optiky, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES,
         a že

      –       tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 a zákon č. 2646/98, které pro právnickou osobu podřizují možnost otevřít
         prodejnu oční optiky v Řecku podmínkám,

      –       že povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky je vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou
         osobou, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí alespoň ve výši 50 % na základním kapitálu společnosti,
         jakož i na jejích ziscích a ztrátách, že společnost má formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, a

      –       že dotčený oční optik se podílí nanejvýš na jedné další společnosti, která je vlastníkem prodejny oční optiky, za podmínky,
         že povolení ke zřízení a provozování prodejny je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,

      nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES.
       K nákladům řízení
      39     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
         účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Řecká republika byla ve
         sporu neúspěšná, je namístě uložit jí náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy Komise.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      1)      Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 o výkonu profese očního optika a o prodejnách oční
            optiky, který nedovoluje diplomovanému očnímu optikovi, který je fyzickou osobou, provozovat více než jednu prodejnu oční
            optiky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES.
      2)      Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 a zákon č. 2646/98 o rozvoji národního systému sociální
            péče a jiných ustanoveních, které pro právnickou osobu podřizují možnost otevřít prodejnu oční optiky v Řecku podmínkám,
      –       že povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky je vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou
            osobou, že osoba, která vlastní povolení k provozování prodejny, se podílí alespoň ve výši 50 % na základním kapitálu společnosti,
            jakož i na jejích ziscích a ztrátách, že společnost má formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, a
      –       že dotčený oční optik se podílí nanejvýš na jedné další společnosti, která je vlastníkem prodejny oční optiky, za podmínky,
            že povolení ke zřízení a provozování prodejny je vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,
      nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES.
      3)      Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: řečtina.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. července 2001. # Bertelsmann AG proti Finanzamt Wiedenbrück. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Šestá směrnice o DPH. # Věc C-380/99.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. června 2003. # Finanzamt Groß-Gerau proti MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring GmbH. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Daň z přidané hodnoty. # Věc C-305/01.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. prosince 2009.#Yaesu Europe BV proti Bundeszentralamt für Steuern.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo.#Osmá směrnice o DPH - Úprava vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku - Příloha A - Žádost o vrácení - Pojem ,podpis‘ na uvedené žádosti - Vnitrostátní právní předpisy vyžadující vlastnoruční podpis osoby povinné k dani nebo jejího statutárního orgánu s výjimkou podpisu zmocněnce.#Věc C-433/08.

text:
      Věc C-433/08
      Yaesu Europe BV
      v.
      Bundeszentralamt für Steuern
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof)
      „Osmá směrnice o DPH – Úprava vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku – Příloha A – Žádost o vrácení – Pojem ,podpis‘ na uvedené žádosti – Vnitrostátní právní předpisy vyžadující vlastnoruční podpis osoby povinné k dani nebo jejího statutárního orgánu s výjimkou
         podpisu zmocněnce“

      Shrnutí rozsudku
      Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Vracení daně
            osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku
      (Směrnice Rady 79/1072, příloha A)
      Pojem „podpis“ žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty uvedený ve vzoru v příloze A osmé směrnice 79/1072 o harmonizaci právních
         předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Podrobná úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani
         neusazeným v tuzemsku je pojmem práva Společenství, který musí být vykládán jednotným způsobem v tom smyslu, že taková žádost
         o vrácení nemusí být nezbytně podepsána samotnou osobou povinnou k dani, ale že v tomto ohledu může postačovat podpis zmocněnce.

      (viz bod 29 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      3. prosince 2009(*)

      „Osmá směrnice o DPH – Úprava vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku – Příloha A – Žádost o vrácení – Pojem ,podpis‘ na uvedené žádosti – Vnitrostátní právní předpisy vyžadující vlastnoruční podpis osoby povinné k dani nebo jejího statutárního orgánu s výjimkou
         podpisu zmocněnce“

      Ve věci C‑433/08,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesfinanzhof (Německo)
         ze dne 13. srpna 2008, došlým Soudnímu dvoru dne 1. října 2008, v řízení

      Yaesu Europe BV
      proti
      Bundeszentralamt für Steuern,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda třetího senátu, zastupující předseda čtvrtého senátu, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G.
         Arestis (zpravodaj) a J. Malenovský, soudci,

      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. září 2009,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Yaesu Europe BV B. Burgmaierem, Rechtsanwalt,
      –        za německou vládu M. Lummou a C. Blaschkem, jako zmocněnci,
      –        za rakouskou vládu C. Pesendorfer, jako zmocněnkyní,
      –        za Komisi Evropských společenství D. Triantafyllouem, jako zmocněncem,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu přílohy A osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci
         právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani
         neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79, dále jen „osmá směrnice“).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Yaesu Europe BV (dále jen „Yaesu Europe“), společností usazenou v Nizozemsku,
         a Bundeszentralamt für Steuern (Spolkovým centrálním daňovým úřadem, dále jen „Bundeszentralamt“) ve věci zamítnutí žádosti
         o vrácení daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) odvedené touto společností v Německu uvedeným úřadem.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3        Třetí až pátý bod odůvodnění osmé směrnice zní:

      „vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny rozdíly mezi předpisy v současnosti platnými v členských státech, které v některých
         případech způsobují odklon obchodu a narušují hospodářskou soutěž;

      vzhledem k tomu, že zavedení pravidel Společenství v této oblasti bude znamenat pokrok k účinné liberalizaci pohybu osob,
         zboží a služeb, což pomůže dokončit proces hospodářské integrace;

      vzhledem k tomu, že tato pravidla nesmí vést k zacházení s osobami povinnými k dani rozdílnému podle členského státu, v němž
         jsou usazeny.“

      4        Článek 3 písm. a) osmé směrnice stanoví:

      „Aby získala nárok na vrácení daně, musí osoba povinná k dani uvedená v článku 2, která v tuzemsku nedodala žádné zboží ani
         neposkytla služby,

      a)      podat příslušným orgánům uvedeným v čl. 9 prvním pododstavci žádost podle vzoru obsaženého v příloze A a přiložit prvopisy
         faktur nebo dovozních dokladů. Členský stát poskytne žadateli vysvětlivky, které musí obsahovat přinejmenším informace uvedené
         v příloze C.“

      5        Článek 6 osmé směrnice stanoví:

      „Členské státy nesmějí uložit osobám povinným k dani podle článku 2 žádné jiné povinnosti než povinnosti uvedené v článcích
         3 a 4, s výjimkou povinnosti ve zvláštních případech doložit, že žádost o vrácení daně je oprávněná.“

      6        Vzor žádosti o vrácení DPH obsažený v příloze A osmé směrnice uvádí na posledním řádku kromě místa a data vyhotovení žádosti
         též „podpis“, a to bez jakéhokoliv dalšího upřesnění.

       Vnitrostátní právní úprava
      7        Ustanovení § 18 odst. 9 zákona z roku 2005 o dani z obratu (Umsatzsteuergesetz 2005, BGBl. 2005 I, s. 386), ve znění použitelném
         na spor v původním řízení (dále jen „UStG“), bylo následujícího znění:

      „[…] Žádost o vrácení je nutno podat do šesti týdnů po skončení kalendářního roku, ve kterém vznikl nárok na vrácení. Podnikatel
         si musí vratnou částku sám vypočíst a doložit ji předložením originálů faktur a dovozních dokladů. Žádost o vrácení musí podnikatel
         vlastnoručně podepsat. […]“

      8        Ustanovení § 79 odst. 1 zákona o správě daní (Abgabenordnung, dále jen „AO“), s názvem „Způsobilost k jednání“, zejména stanoví
         v bodě 3 tohoto odstavce, že právnické osoby, sdružení nebo sdružení majetku mají způsobilost činit procesní úkony prostřednictvím
         svých statutárních orgánů nebo ad hoc ustanovených zástupců.

      9        Ustanovení § 150 odst. 3 AO, který upravuje formu a obsah daňových přiznání, stanoví:

      „Stanoví-li daňové zákony, že je osoba povinná k dani povinna podepsat daňové přiznání vlastnoručně, je podpis zmocněnce přípustný
         pouze v případě, pokud osobě povinné k dani brání v podpisu její tělesný nebo duševní stav nebo delší nepřítomnost. Poté,
         co takováto překážka pominula, může být dodatečně požadován vlastnoruční podpis.“

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      10      Dne 30. června 2006 podala společnost Yaesu Europe žádost o vrácení DPH odvedené na vstupu v Německu za období od ledna do prosince
         roku 2005. Žádost byla vyhotovena na oficiálním tiskopise vyžadovaném pro tyto účely v uvedeném členském státě, na kterém
         je v kolonce 9 uveden údaj „vlastnoruční podpis a razítko společnosti“.

      11      V průvodním dopise k této žádosti advokáti společnosti Yaesu Europe, kteří jsou usazeni v Německu a jsou v uvedeném tiskopise
         označeni i jako zástupci této společnosti pro doručování, uvedli, že žádost o vrácení podepsali za svou klientku. K dopisu
         byla jako příloha připojena „plná moc pro řízení o vrácení daně na vstupu“ vystavená statutárním orgánem žadatelky v původním
         řízení, kterou jsou uvedení advokáti zmocněni k právnímu zastupování žadatelky ve všech řízeních o vrácení DPH.

      12      Rozhodnutím ze dne 1. září 2006 zamítl Bundeszentralamt žádost o vrácení podanou společností Yaesu Europe z důvodu, že nebyla
         vlastnoručně podepsána osobou povinnou k dani v rozporu s čl. 18 odst. 9 UStG.

      13      Po své neúspěšné stížnosti podala společnost Yaesu Europe žalobu k Finanzgericht. Tento soud se ztotožnil se stanoviskem Bundeszentralamt.
         Rozhodl, že § 18 odst. 9 UStG není v rozporu s články 3 a 6 osmé směrnice a že „podpis“ předepsaný vzorem uvedeným v příloze
         A této směrnice musí být chápán tak, že se nutně jedná o podpis samotné osoby povinné k dani, přičemž čl. 249 třetí pododstavec ES
         v každém případě dává v tomto ohledu německému zákonodárci autonomii k provedení směrnice.

      14      Společnost Yaesu Europe podala opravný prostředek „Revision“ k Bundesfinanzhof, v němž se v podstatě dovolává toho, že Finanzgericht
         nesprávně vykládal pojem „podpis“ uvedený ve vzoru, který je přílohou A osmé směrnice, a poukazuje v tomto ohledu na příklady
         několika členských států, které výslovně připouštějí podpis žádosti o vrácení zmocněncem. Má mimoto za to, že uvedený pojem
         musí být v Evropském společenství vykládán jednotně.

      15      Bundesfinanzhof poté, co vyloučil použití § 79 odst. 1 a 3 a § 150 odst. 3 AO na projednávaný případ a měl za to, že přetrvávají
         pochybnosti o slučitelnosti § 18 odst. 9 UStG s právem Společenství, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující
         předběžné otázky:

      „1)      Je pojem ,podpis‘, použitý ve vzoru v příloze A osmé směrnice […], pokud jde o podání žádosti o vrácení [DPH] podle čl. 3
         písm. a) uvedené směrnice, pojmem práva Společenství, který musí být vykládán jednotně?

      2)      V případě kladné odpovědi na první otázku:
      Musí být pojem ,podpis‘ chápán v tom smyslu, že žádost o vrácení musí být nezbytně podepsána osobou povinnou k dani osobně
         nebo, jedná-li se o právnickou osobu, jejím statutárním orgánem, anebo stačí, aby byla tato žádost podepsána zmocněncem (např.
         daňovým poradcem nebo zaměstnancem osoby povinné k dani)?“

       K předběžným otázkám
      16      Podstatou těchto předběžných otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda je pojem „podpis“ žádosti
         o vrácení DPH uvedený ve vzoru v příloze A osmé směrnice pojmem práva Společenství, který musí být vykládán jednotným způsobem,
         případně, zda je třeba tento pojem chápat v tom smyslu, že taková žádost o vrácení musí být nezbytně podepsána samotnou osobou
         povinnou k dani, nebo zda stačí, je-li podepsána zmocněncem.

      17      K tomuto je třeba na úvod uvést, že osmá směrnice neobsahuje žádnou definici uvedeného pojmu „podpis“ a neodkazuje výslovně
         na právo členských států za účelem vymezení smyslu a rozsahu tohoto pojmu.

      18      Podle ustálené judikatury však vyplývá z požadavků jak jednotného použití práva Společenství, tak zásady rovnosti, že znění
         ustanovení práva Společenství, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a rozsahu,
         musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celém Společenství, přičemž tento výklad je třeba hledat s přihlédnutím
         ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou (viz zejména rozsudky ze dne 18. ledna 1984, Ekro,
         327/82, Recueil, s. 107, bod 11; ze dne 19. září 2000, Linster, C‑287/98, Recueil, s. I‑6917, bod 43, a ze dne 16. července
         2009, Infopaq International, C‑5/08, Sb. rozh. s. I-0000, bod 27).

      19      Vyhovět těmto požadavkům je v případě osmé směrnici obzvláště důležité, a to vzhledem jednak k jejímu názvu, a jednak ke znění
         třetího a pátého bodu jejího odůvodnění.

      20      Ze třetího a pátého bodu odůvodnění uvedené směrnice totiž vyplývá, že tato směrnice má za cíl harmonizaci úprav vracení DPH
         odvedené v členském státě osobami povinnými k dani usazenými v jiném členském státě odstraněním rozdílů mezi ustanoveními
         původně platnými v členských státech a prosazením vyloučení zacházení s osobami povinnými k dani, které by bylo rozdílné v závislosti
         na členském státu, v němž jsou usazeny.

      21      Cílem osmé směrnice je tak harmonizace podrobných úprav nároku na vrácení DPH, který vyplývá z čl. 17 odst. 3 šesté směrnice
         Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný
         systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1, Zvl. vyd. 09/01, s. 23) (viz zejména rozsudky
         ze dne 13. července 2000, Monte Dei Paschi Di Siena, C‑136/99, Recueil, s. I‑6109, bod 20, a ze dne 15. března 2007, Reemtsma
         Cigarettenfabriken, C 35/05, Sb. rozh. s. I‑2425, bod 26).

      22      Za tímto účelem uvedená směrnice ve své příloze A výslovně zakotvuje předem stanovený vzor žádosti o vrácení DPH, jehož účelem
         je právě harmonizace procesních postupů týkajících se takové žádosti, pokud jde o daň odvedenou v členském státě osobami povinnými
         k dani usazenými v jiném členském státě. Uvedeného cíle harmonizace může být přitom dosaženo pouze tehdy, mají-li pojmy, na
         které tento vzor odkazuje, stejný význam ve všech členských státech.

      23      Z toho vyplývá, že pojem „podpis“ uvedený ve vzoru v příloze A osmé směrnice je pojmem práva Společenství, jehož smysl a rozsah
         musí být totožné ve všech členských státech. Soudnímu dvoru tudíž přísluší, aby podal autonomní a jednotný výklad tohoto pojmu
         v právním řádu Společenství.

      24      V tomto ohledu je třeba připomenout ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž je pro výklad ustanovení práva Společenství
         třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (viz zejména rozsudky
         ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, Recueil, s. 3781, bod 12; ze dne 1. března 2007, Schouten, C‑34/05, Sb. rozh. s. I‑1687,
         bod 25, a ze dne 12. února 2009, Klarenberg, C‑466/07, Sb. rozh. s. I-803, bod 37).

      25      Nejprve je nutno uvést, že samotné znění přílohy A osmé směrnice neobsahuje žádné upřesnění k pojmu „podpis“, který je v této
         příloze uveden. Tato příloha se totiž omezuje na to, že vyžaduje „podpis“, a nijak dále neupřesňuje, zda tento podpis musí
         mít nějaké zvláštní náležitosti, např. být podpisem samotné osoby povinné k dani, a to na rozdíl od jiných údajů obsažených
         v této příloze, jako jsou jméno nebo druh činnosti, u kterých výslovně následuje slovo „žadatele“.

      26      Dále vyplývá z čl. 3 písm. a) osmé směrnice, že osoba povinná k dani musí podat žádost o vrácení TVA podle vzoru obsaženého
         v uvedené příloze A. Z článku 6 téže směrnice rovněž vyplývá, že členské státy nemohou uložit osobám povinným k dani žádné
         další povinnosti než povinnosti uvedené v článcích 3 a 4 této směrnice, s výjimkou povinnosti doložit ve zvláštních případech,
         že žádost o vrácení daně je oprávněná. Z toho, pokud jde o pojem „podpis“ uvedený v tomto vzoru, vyplývá, že článek 6 brání
         tomu, aby byly na osobu povinnou k dani kladeny jiné požadavky, než jsou požadavky předepsané tímto vzorem, jako například
         vlastnoruční podpis osoby povinné k dani.

      27      Tento kontextuální výklad je dále potvrzen harmonizačním cílem osmé směrnice, jak vyplývá z bodů 19 až 22 tohoto rozsudku.
         Cíle sledovaného touto směrnicí tím, že výslovně upravuje ve své příloze A předem stanovený vzor pro žádost o vrácení DPH,
         totiž může být dosaženo pouze tehdy, mají-li pojmy uvedené v tomto vzoru totožný smysl a rozsah ve všech členských státech
         a nepřekračují požadavky tímto vzorem stanovené. Umožnit některému členskému státu klást na osobu povinnou k dani jiné požadavky
         než požadavky stanovené takovým vzorem, jako například vlastnoruční podpis osoby povinné k dani, by se rovnalo zavedení formality
         neslučitelné s uvedeným cílem.

      28      Mimoto je třeba uvést, že ačkoliv na rozdíl od třinácté směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních
         předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným
         na území Společenství (Úř. věst. L 326, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 129) osmá směrnice výslovně neupravuje možnost ustanovit
         zmocněnce, neznamená to, že by to posledně uvedená směrnice vylučovala, takže žádost o vrácení DPH podle vzoru uvedeného v příloze
         A téže směrnice může být podepsána zmocněncem.

      29      Vzhledem k výše uvedenému je na položené předběžné otázky třeba odpovědět tak, že pojem „podpis“ žádosti o vrácení DPH uvedený
         ve vzoru v příloze A osmé směrnice je pojmem práva Společenství, který musí být vykládán jednotným způsobem v tom smyslu,
         že taková žádost o vrácení nemusí být nezbytně podepsána samotnou osobou povinnou k dani, ale že v tomto ohledu může postačovat
         podpis zmocněnce.

       K nákladům řízení
      30      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      Pojem „podpis“ žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty uvedený ve vzoru v příloze A osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne
            6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané
            hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku je pojmem práva Společenství, který musí být vykládán jednotným způsobem
            v tom smyslu, že taková žádost o vrácení nemusí být nezbytně podepsána samotnou osobou povinnou k dani, ale že v tomto ohledu
            může postačovat podpis zmocněnce.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.