title: Věc T-335/19: Žaloba podaná dne 3. června 2019 — Cantieri del Mediterraneo v. Komise

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/45

      Žaloba podaná dne 3. června 2019 — Cantieri del Mediterraneo v. Komise
      (Věc T-335/19)
      (2019/C 246/47)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Cantieri del Mediterraneo SpA (Neapol, Itálie) (zástupci: F. Munari a L. Calzolari, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

                  —

                  Žalobkyně navrhuje zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí na základě článků 263 a násl. SFEU.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Projednávaná žaloba byla podána proti rozhodnutí Komise ze dne 20. září 2018 C(2018) 6037 final o státní podpoře SA.36112 (2016/C) (ex 2015/NN), kterou Itálie poskytla přístavnému orgánu města Neapole a společnosti Cantieri del Mediterraneo S.p.A. (dále jen „rozhodnutí“).
      Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článků 41, 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie a zásad řádné správy, rovného zacházení, zákazu diskriminace, jakož i zásady kontradiktornosti, z nedostatečného odůvodnění a porušení článku 296 SFEU.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že rozhodnutí Komise bylo přijato v rámci řízení, v němž nebylo zajištěno právo CAMED na obhajobu, která na rozdíl od tvrzení stěžovatele nebyla vyslechnuta na jednání, a že

                              —

                              rozhodnutí Komise bylo přijato po ukončení řízení, v němž nebyla zajištěna rovnost mezi stěžovatelem a příjemcem údajné podpory („rovnost zbraní“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy, právní jistoty a účinné soudní ochrany v důsledku neoprávněného zrušení rozhodnutí přijatého v roce 2016 o ukončení řízení týkajícího se téhož opatření, jež je po více než deseti letech považováno v rozhodnutí Komise za podporu.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že v rozhodnutí Komise mělo být rozhodnuto, že zrušení rozhodnutí přijatého v roce 2006 o ukončení řízení týkajícího se téže státní podpory bylo protiprávní a mělo být určeno, že toto ukončení brání tomu, aby Komise posoudila povahu podpory a její neslučitelnost s vnitřním trhem, a

                              —

                              rozhodnutí Komise mělo určit, že rozhodnutí o ukončení řízení vyžaduje, aby Komise rozhodla, že dotčená podpora je v souladu s právem, a tudíž brání Komisi, aby přijala druhé rozhodnutí, které odlišným způsobem kvalifikuje tutéž oblast po více než deseti letech.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU z důvodu nesprávného výkladu pojmu státní podpora tím, že v rozhodnutí Komise byl Autorità portuale di Napoli (přístavní orgán v Neapoli, dále jen „APN“) považován za podnik.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že rozhodnutí Komise mělo určit, že APN není „podnikem“ vzhledem ke skutečnosti, že podle zákona č. 84/1994 jsou všechny přístavní orgány veřejnoprávními entitami, které zastupují stát v oblasti italských přístavů, jímž jsou svěřeny úkoly řízení a správy veškerého majetku ve výlučném vlastnictví státu, a to jen ve veřejném zájmu,

                              —

                              rozhodnutí Komise mělo vyloučit, aby APN vykonával „hospodářskou činnost“, jelikož zákon č. 94/1994 zakazuje nabízet zboží a služby na trhu, který ve skutečnosti neexistuje, a

                              —

                              rozhodnutí Komise mělo uznat daňovou povahu poplatku za užívání veřejného majetku v italském právním řádu a jeho předběžné určení podle zákona.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 345 SFEU, článků 3, 7 a 121 SFEU, některých zásad práva EU (rovné zacházení) a ze zneužití pravomoci.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že rozhodnutí Komise mělo uvést, že možnost provádět údržbu je výsadou práva vlastnit majetek a Smlouva zaručuje členským státům právo zachovat veřejné vlastnictví k majetku a infrastrukturám, i přístavu, a zajistit, že všechny oprávněné osoby budou mít přístup k tomuto majetku a infrastrukturám,

                              —

                              rozhodnutí Komise nemůže horizontálně a nepřiměřeně uplatnit tatáž pravidla v souvislosti s údržbou infrastruktury přístavů na situace, které nejsou srovnatelné: zjevné rozdíly, jež charakterizují způsoby správy přístavů v Unii, brání tomu, aby se zacházelo stejně s výstavbou nových infrastruktur ve výlučném soukromém vlastnictví a s údržbou nezcizitelného veřejného majetku členského státu, jenž je spravován orgány veřejné moci. Tento přístup je neslučitelný se zásadou rovného zacházení, a

                              —

                              rozhodnutí Komise nemůže vést k harmonizaci jednotlivých organizačních modelů přístavů Unie prostřednictvím nerozlišujícího a nepřiměřeného uplatnění článku 107 SFEU.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU z důvodu nesprávného výkladu pojmu výhoda.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že rozhodnutí Komise mělo stanovit, že podpora nesnižuje náklady APN nebo CAMED, jelikož obecně žádný podnik nenese náklady (a již vůbec v plném rozsahu) na rekonstrukci majetku, jenž nevlastní (nemůže vlastnit) vzhledem k tomu, že v Itálii je majetek ve vlastnictví státu (ve všech italských přístavech) výlučně vlastněný státem, a

                              —

                              rozhodnutí Komise mělo stanovit, že infrastruktury ve vlastnictví státu byly zadány společnosti CAMED na základě transparentního a soutěžního řízení o zadávání veřejné zakázky poté, co se APN zavázal, že zrekonstruuje dotčený majetek v státním vlastnictví. V řízení o zadání veřejné zakázky uspořádaném za účelem uzavření smlouvy o správě majetku se společností CAMED měli všichni uchazeči možnost získat majetek; řízení o veřejné zakázce zajišťuje dodržení kritéria subjektu působícího na trhu, aniž je zvýhodněný úspěšný uchazeč.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU, zásady řádné správy, práva CAMED na obhajobu a nedostatečného odůvodnění z důvodu nesprávného výkladu selektivnosti.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že rozhodnutí nemůže kvalifikovat opatření jako podporu „ad hoc“ a musí uplatnit „test selektivnosti“ u opatření širokého rozsahu,

                              —

                              rozhodnutí Komise mělo vyloučit selektivnost opatření z hlediska APN, jelikož všechny další přístavní orgány byly stejně zvýhodněné veřejným financováním údržby veškerých infrastruktur ve vlastnictví státu v rámci své územní pravomoci, a

                              —

                              rozhodnutí mělo vyloučit selektivnost opatření, pokud jde o CAMED vzhledem k tomu, že všechny podniky působící v italském přístavu (nejen v Neapoli a nejen v oblasti výstavby lodí) podléhají stejným pravidlům a platí stejný poplatek jako CAMED za infrastruktury vybudované nebo zrekonstruované z veřejných zdrojů.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článku SEU a článku 7 SFEU, porušení článků 116 a 117 SFEU, zneužití pravomoci, nedostatku pravomoci Komise zpochybnit daňovou povahu a výši poplatku za užívání veřejného majetku.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že rozhodnutí nemůže na základě článku 107 SFEU zpochybňovat výši poplatku za užívání veřejného majetku, kterou Itálie uplatňuje na podniky, jež jsou držiteli koncesí, a jejich údajný nesoulad s tržními hodnotami, jelikož v italském právním řádu je poplatek za užívání veřejného majetku poplatkem, jehož výše je stanovena zákonem, a nikoli individuálně dohodnuta s jednotlivými držiteli koncesí na užívání veřejného majetku, a daňové režimy jsou ve výlučné pravomoci členských států.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU z důvodu neexistence narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu a z nedostatečného odůvodnění.

                              —

                              Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že rozhodnutí nemůže předpokládat existenci dvou požadavků, které se liší a jsou kumulativní, a

                              —

                              rozhodnutí mělo vyloučit existenci požadavků, jelikož APN nepůsobí na žádném trhu a nemá konkurenty a CAMED nebyla zvýhodněna opatřením, které je jen jedním z mnohých opatření na provedení všeobecného plánu, jenž měl vliv na všechny podniky, jež působí v každém italském přístavu (včetně Neapole) a nejen v oblasti stavby lodí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že rozhodnutí mělo uplatnit čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož údržbou byly odstraněny škody způsobené bombardováním během druhé světové války a zemětřesením v roce 1980, a

                              —

                              rozhodnutí mělo uplatnit čl. 107 odst. 3 písm. a) a c) SFEU, jelikož (i) přístav v Neapoli se nachází v znevýhodněném regionu a (ii) veřejné financování infrastruktur přístavů sleduje veřejný zájem, zejména proto, že částka financování je nižší než hranice vymezující oznamovací povinnost podle GBER (General Exemption Regulation).


title: Věc T-343/19: Žaloba podaná dne 7. června 2019 — Conlance v. EUIPO — LG Electronics (SONANCE)

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/48

      Žaloba podaná dne 7. června 2019 — Conlance v. EUIPO — LG Electronics (SONANCE)
      (Věc T-343/19)
      (2019/C 246/48)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Conlance GmbH (Augsburg, Německo) (zástupce: A. Hayn, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: LG Electronics, Inc. (Soul, Jižní Korea)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „SONANCE“ — Přihláška č. 14 589 907

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. dubna 2019, ve věci R 1085/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil rozhodnutí námitkového oddělení EUIPO ze dne 15. května 2018 ve věci B 2 660 572„Conlance GmbH./. LG ELECTRNICS INC.“;

                  —

                  vyhověl námitce B 2 660 572„Conlance GmbH./. LG ELECTRNICS INC.“, pokud jde o všechny napadené výrobky;

                  —

                  zamítl zápis přihlášené ochranné známky Evropské unie „SONANCE“, UM 14 589 907;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly v průběhu řízení před odvolacím senátem.

            V případě, že do řízení vstoupí vedlejší účastník řízení na podporu návrhových žádání žalované:

                  —

                  uložil vedlejšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly v průběhu řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-420/18: Usnesení Tribunálu ze dne 6. června 2019 — JPMorgan Chase a další v. Komise

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/49

      Usnesení Tribunálu ze dne 6. června 2019 — JPMorgan Chase a další v. Komise
      (Věc T-420/18) (1)

      (2019/C 246/49)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 341, 24.9.2018.


title: Věc T-426/18: Usnesení Tribunálu ze dne 22. května 2019 — Bizbike a Hartmobile v. Komise

text:
               22.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/49

      Usnesení Tribunálu ze dne 22. května 2019 — Bizbike a Hartmobile v. Komise
      (Věc T-426/18) (1)

      (2019/C 246/50)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda devátého rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 341, 24.9.2018.


title: Věc T-398/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2019 — Pielczyk v. EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM) („Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie DERMÆPIL sugar epil system — Starší národní obrazová ochranná známka dermépil — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Řádné užívání ochranné známky — Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 64 odst. 2 a 3 nařízení (EU) 2017/1001] — Nebezpečí záměny — Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001], ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] — Srovnání výrobků“)

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2019 — Pielczyk v. EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM)
      (Věc T-398/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie DERMÆPIL sugar epil system - Starší národní obrazová ochranná známka dermépil - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Řádné užívání ochranné známky - Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 64 odst. 2 a 3 nařízení (EU) 2017/1001] - Nebezpečí záměny - Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001], ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001] - Srovnání výrobků“)
      (2019/C 263/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Nizozemsko) (zástupce: K. Kielar, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: H. O’Neill a K. Kompari, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Thalgo TCH ((Roquebrune-sur-Argens, Francie) (zástupkyně: C. Bercial Arias, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. dubna 2018 (spojené věci R 979/2017-4 a R 1070/2017-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Thalgo TCH a R. Pielczykem

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Radoslawu Pielczykovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc T-449/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — Ortlieb Sportartikel v. EUIPO (Vyobrazení osmistranného mnohoúhelníku) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující osmistranný mnohoúhelník — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — Ortlieb Sportartikel v. EUIPO (Vyobrazení osmistranného mnohoúhelníku)
      (Věc T-449/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující osmistranný mnohoúhelník - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 263/55)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Německo) (zástupci: A. Wulff a K. Schmidt-Hern, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. dubna 2018 (věc R 1634/2017-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího osmistranný mnohoúhelník jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Ortlieb Sportartikel GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 311, 3.9.2018.


title: Věc T-151/18: Žaloba podaná dne 24. června 2019 — VK v. Rada

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/49

      Žaloba podaná dne 24. června 2019 — VK v. Rada
      (Věc T-151/18)
      (2019/C 263/56)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: VK (zástupce: K. Lara, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/141 ze dne 29. ledna 2018, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2018, L 25, s. 38), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/135 ze dne 28. ledna 2019, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2019, L 25, s. 23), v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí týkají žalobce,

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článků 31, 46 a 55 Úmluvy Organizace spojených národů proti korupci. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že podle těchto ustanovení musí být opatření, kterým se zmrazují finanční prostředky nebo kterým dochází ke konfiskaci, založeno buď na rozhodnutí dožadujícího smluvního státu, nebo na vylíčení relevantních skutkových okolností týmž dožadujícím státem s popisem požadovaných opatření. Podle žalobce však byla omezující opatření nařízena a jejich platnost byla prodloužena, aniž bylo podáno byť i stručné vylíčení vytýkaných skutků. Tunisko navíc ponechání napadených omezujících opatření v platnosti nepožaduje.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení Rady, jelikož měla za to, že není povinna zohlednit skutečnosti a argumenty předložené žalobcem, ani provést dodatečné ověření u tuniských orgánů, zatímco tyto skutečnosti a argumenty mohly vyvolat legitimní otázky o spolehlivosti poskytnutých informací.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci Rady, jež spočívá v tom, že se stala komplicem tuniských orgánů, jejichž jediným cílem je ospravedlnit nespravedlivé a nezákonné odnětí žalobcova majetku, který neměl možnost se hájit a dané opatření napadnout.


title: Věc T-317/19: Žaloba podaná dne 23. května 2019 — AMVAC Netherlands v. Komise

text:
               5.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/50

      Žaloba podaná dne 23. května 2019 — AMVAC Netherlands v. Komise
      (Věc T-317/19)
      (2019/C 263/57)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: AMVAC Netherlands BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: C. Mereu, M. Grunchard a S. Englebert, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/344 ze dne 28. února 2019 (1);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti že napadené nařízení bylo přijato v návaznosti na zjevně nesprávné posouzení.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené nařízení je výsledkem postupu, v němž nebyla dodržena práva žalobkyně na obhajobu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené nařízení bylo přijato v rozporu se zásadou právní jistoty.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené nařízení bylo přijato v rozporu se zásadou proporcionality.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené nařízení bylo přijato v rozporu se zásadou předběžné opatrnosti.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/344 ze dne 28. února 2019, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neobnovuje schválení účinné látky ethoprofos a kterým se mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (Úř. věst. 2019, L 62, s. 7)


title: Věc C-221/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Gdańsku (Polsko) dne 11. března 2019 — trestní řízení proti AV

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Gdańsku (Polsko) dne 11. března 2019 — trestní řízení proti AV
      (Věc C-221/19)
      (2019/C 280/22)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Účastník původního řízení

      AV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2008/675/SVV ze dne 24. července 2008 o zohledňování odsouzení v členských státech Evropské unie (1) při novém trestním řízení, podle kterého „[z]ohlednění předchozích odsouzení vydaných v jiných členských státech podle odstavce 1 nesmí mít za následek zasahování do předchozích odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jejich výkonem ze strany členského státu, v němž se koná nové trestní řízení, nebo jejich rušení či přezkoumávání“, vykládán v tom smyslu, že za zasahování podle tohoto ustanovení se považuje nejen zahrnutí trestu uloženého rozsudkem vydaným ve státě Evropské unie do souhrnného rozsudku, ale také zahrnutí do souhrnného rozsudku jak trestu, jenž byl převzat za účelem výkonu v jiném státě Evropské unie, tak rozsudku v tomto státě vydaném?

                  2)

                  Je s ohledem na ustanovení rámcového rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii, která se týkají zásad řízení o prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí (2) zakotvených v čl. 8 odst. 2 až 4, a také na čl. 19 odst. 1 a 2 [uvedeného rámcového rozhodnutí], podle kterých „[a]mnestii nebo milost může udělit vydávající i vykonávající stát“ (odstavec 1) a „[p]ouze vydávající stát může rozhodnout o žádosti o přezkum rozsudku, jímž se ukládá trest, který se má vykonat podle tohoto rámcového rozhodnutí“ (odstavec 2), a na větu první čl. 17 odst. 1, podle které se výkon trestu řídí právem vykonávajícího státu, možné vydat souhrnný rozsudek, který by zahrnoval jak tresty uložené rozsudkem vydaným ve státě Evropské unie, který byl převzat za účelem výkonu v jiném státě Evropské unie, tak rozsudek vydaný v tomto státě?

         (1)  Úř. věst. 2008 L 220, s. 32

         (2)  Úř. věst. 2008 L 327, s. 27


title: Věc T-542/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie („Rozhodčí doložka — Úvěrová smlouva „Port of Tartous“ č. 22057 — Nesplnění smlouvy — Vrácení vyplacených částek — Úroky z prodlení — Řízení bez účasti žalovaného“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie
      (Věc T-542/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Úvěrová smlouva „Port of Tartous“ č. 22057 - Nesplnění smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Řízení bez účasti žalovaného“)
      (2019/C 280/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská investiční banka (zástupci: původně P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones a J. Shirran, poté F. Oxangoiti Briones, J. Klein a J. Shirran, zmocněnci, ve spolupráci s D. Artsem, advokát, a T. Cusworthem, solicitor)

         Žalovaná: Syrská arabská republika

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 272 SFEU, aby byla Syrské arabské republice uložena povinnost vrátit dlužné částky na základě smlouvy o úvěru „Port of Tartous“ č. 22057 navýšené o úrok z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Syrské arabské republice se ukládá povinnost vrátit Evropské unie, zastoupené Evropskou investiční bankou (EIB), částku 20 609 429,45 eura.

                  2)

                     Z této částky plyne úrok z prodlení počítaný způsobem stanoveným v čl. 3 odst. 2 smlouvy o úvěru „Port of Tartous“ č. 22057, uzavřené mezi EIB a Syrskou arabskou republikou dne 22. května 2003 a pozměněné ve dnech 17. května 2006, 21. května 2007 a 10. července 2008, z jistiny a smluvních úroků, a to od 9. srpna 2017 až do zaplacení.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Syrské arabské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 369, 30.10.2017.


title: Věc T-543/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie („Rozhodčí doložka — Úvěrová smlouva „Syrian Healthcare“ č. 21595 — Nesplnění smlouvy — Vrácení vyplacených částek — Úroky z prodlení — Rozsudek pro zmeškání“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie
      (Věc T-543/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Úvěrová smlouva „Syrian Healthcare“ č. 21595 - Nesplnění smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Rozsudek pro zmeškání“)
      (2019/C 280/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská investiční banka (zástupci: původně P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones a J. Shirran, poté F. Oxangoiti Briones, J. Klein a J. Shirran, zmocněnci, ve spolupráci D. Arts, advokát a T. Cusworth, solicitor)

         Žalovaná: Syrská arabská republika

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 272 SFEU a znějící na uložení povinnosti Syrské arabské republice vrátit částky dlužných částek v rámci úvěrové smlouvy „Syrian Healthcare“ č. 21595 spolu s úroky z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Syrská arabská republika je povinna vrátit Evropské unii zastoupené Evropskou investiční bankou (EIB) částky 62 646 209,04 eur a 3 582 381,15 amerických dolarů (USD).

                  2)

                     Uvedené částky zahrnují úroky z prodlení vypočítané podle způsobu stanoveného v čl. 3 odst. 2 úvěrové smlouvy „Syrian Healthcare“ č. 21595 uzavřené mezi EIB a Syrskou arabskou republikou dne 15. června 2002 a změněnou dne 17. října a 29. listopadu 2007 z jistiny a smluvních úroků od 9. srpna 2017 do data zaplacení.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Syrská arabská republika nese náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 369, 30.10.2017.


title: Věc T-588/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie („Rozhodčí doložka — Dohoda o půjčce „Euphrates Drainage and Irrigation“ č. 80211 — Neplnění smlouvy — Vrácení vyplacených částek — Úroky z prodlení — Řízení bez účasti žalovaného“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie
      (Věc T-588/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Dohoda o půjčce „Euphrates Drainage and Irrigation“ č. 80211 - Neplnění smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Řízení bez účasti žalovaného“)
      (2019/C 280/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská investiční banka (zástupci: původně P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones a J. Shirran, poté F. Oxangoiti Briones, J. Klein a J. Shirran, zmocněnci, ve spolupráci D. Arts, advokát a T. Cusworth, solicitor)

         Žalovaná: Syrská arabská republika

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 272 SFEU znějící na uložení povinnosti Syrské arabské republice vrátit částky dlužné v rámci dohody o půjčce „Euphrates Drainage and Irrigation“ č. 80211 včetně úroků z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Syrské arabské republice se ukládá vrátit Evropské unii zastoupené Evropskou investiční bankou (EIB) částku 2 184 271,58 eur.

                  2)

                     Uvedená částka zahrnuje s účinkem od 25. srpna 2017 do dne zaplacení úroky z prodlení ve výši roční sazby 3,5 % z jistiny a smluvních úroků.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Syrské arabské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 369, 30.10.2017.


title: Věc T-589/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie („Rozhodčí doložka — Úvěrová smlouva „Aleppo Tall Kojak Road Project“ č. 60136 — Nesplnění smlouvy — Vrácení poskytnutých částek — Úroky z prodlení — Řízení bez účasti žalované“)

text:
               19.8.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2019 — EIB v. Sýrie
      (Věc T-589/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Úvěrová smlouva „Aleppo Tall Kojak Road Project“ č. 60136 - Nesplnění smlouvy - Vrácení poskytnutých částek - Úroky z prodlení - Řízení bez účasti žalované“)
      (2019/C 280/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská investiční banka (zástupci: původně P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones a J. Shirran, poté F. Oxangoiti Briones, J. Klein a J. Shirran, zmocněnci, ve spolupráci s D. Artsem, advokátem, a T. Cusworthem, solicitor)

         Žalovaná: Syrská arabská republika

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 272 SFEU, domáhající se toho, aby bylo Syrské arabské republice uloženo vrátit částky dlužné v rámci úvěrové smlouvy „Aleppo — Tall Kojak Road Project“ č. 60136, navýšené o úroky z prodlení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Syrské arabské republice se ukládá vrátit Evropské investiční bance (EIB) částku 820 451,25 eura.

                  2)

                     K uvedené částce se vážou úroky z prodlení z jistiny s roční sazbou 3,5 % ode dne 25. srpna 2017 do dne zaplacení.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Syrské arabské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 369, 30. 10. 2017.


title: Věc C-594/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. srpna 2019 Deutsche Lufthansa AG proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. května 2019 ve věci T-764/15, Deutsche Lufthansa AG v. Evropská komise

text:
               23.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/28

      Kasační opravný prostředek podaný dne 2. srpna 2019 Deutsche Lufthansa AG proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. května 2019 ve věci T-764/15, Deutsche Lufthansa AG v. Evropská komise
      (Věc C-594/19 P)
      (2019/C 319/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deutsche Lufthansa AG (zástupce: A. Martin-Ehlers, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Land Rheinland-Pfalz

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení Tribunálu ze dne 17. května 2019 ve věci T-764/15;

                  —

                  vyhověl návrhu podanému v prvním stupni a zrušil rozhodnutí Komise SA.32833 ze dne 1. října 2014 (1), na němž je založen;

                  —

                  podpůrně vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí, a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatelka předkládá následující důvody kasačního opravného prostředku:

                  —

                  Žalobkyně byla oprávněna k podání žaloby již podle rozsudku ve věci Montessori (2). Je tomu tak proto, že poskytnutí úvěru ze sdružené hotovosti ve výši 45 milionů eur ve prospěch letiště Frankfurt-Hahn GmbH představuje režim podpor. Navíc finanční prostředky z tohoto úvěru plynuly prokazatelně společnosti Ryanair.

                  —

                  Kdyby se použila tzv. judikatura Mory (3), musela by se nutně uplatnit první alternativa. Komise nezohlednila podstatné skutkové okolnosti a dodatečná zvýhodnění. Z důvodu porušení procesních práv žalobkyně nelze mít za to, že Komise provedla řádné vyšetřovací řízení. Také v tomto případě byla žalobkyně osobně dotčená a tedy oprávněná k podání žaloby.

                  —

                  Podpůrně je žaloba přípustná i v případě použití druhé alternativy tzv. judikatury Mory, podle níž by musela žalobkyně prokázat, že její postavení na trhu bylo podporami podstatně dotčeno. V takovém případě totiž dochází k obrácení důkazního břemene, přinejmenším však k jeho zmírnění ve prospěch žalobkyně, jelikož Komise svévolně utajila jí známé pro rozhodnutí relevantní skutečnosti. Pouze podpůrně lze konstatovat, že žalobkyně skutečně také prokázala takové podstatné dotčení. Jiné právní posouzení ze strany Tribunálu překračuje meze judikatury Soudního dvora a je založeno na právně chybném chápání relevantního trhu. V tomto ohledu Tribunál zkresluje a omezuje popis skutkových okolností ze strany žalobkyně, pozměňuje obsah napadeného usnesení a porušuje pravidla o důkazním břemenu.

         (1)  Rozhodnutí Komise (EU) 2016/788 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře SA.32833 (11/C) (ex 11/NN), kterou poskytlo Německo v souvislosti s opatřeními v oblasti financování letiště Frankfurt-Hahn v období od roku 2009 do roku 2011 (Úř. věst. 2016, L 134, s. 1).

         (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori Srl a další (C-622/16 P až C-624/16 P, EU:C:2018:873).

         (3)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. září 2015, Mory SA a další v. Evropská komise (C-33/14 P, EU:C:2015:609).


title: Věc T-516/19: Žaloba podaná dne 19. července 2019 — VDV eTicket Service v. Komise a INEA

text:
               23.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/29

      Žaloba podaná dne 19. července 2019 — VDV eTicket Service v. Komise a INEA
      (Věc T-516/19)
      (2019/C 319/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: A. Bartosch, advokát)

         Žalované: Evropská komise a Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  na základě článku 272 SFEU konstatoval, že neuznání nákladů ve výši 407 443,04 eur sporným aktem je protiprávní,

                  —

                  podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba směřuje proti rozhodnutí Výkonné agentury pro inovace a sítě (INEA) ARES(2019)3151305 ze dne 13. května 2019 v rozsahu, v němž prohlašuje, že náklady ve výši 407 443,04 eur, vynaložené žalobkyní v souvislosti s rámcovým programem Horizont 2020 — projekt: 636126 — European Travellers Club, nemohou být proplaceny.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: zneužití práva z důvodu nutné vědomosti o nesprávném rozdělení nákladů

                              —

                              žalované se dopustily zneužití práva tím, že neuznaly některé náklady na subdodávky vynaložené žalobkyní, zatímco musely na základě určitých dokumentů zaznamenat, že náklady žalobkyně na subdodávky značně převyšovaly náklady uvedené v příloze 2 dotyčné grantové dohody.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: porušení zásady ochrany legitimního očekávání

                              —

                              z týchž důvodů, jaké byly uvedeny v rámci prvního žalobního důvodu, žalované porušily rovněž zásadu ochrany legitimního očekávání.


title: Věc C-452/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 12. června 2019 — YV v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 12. června 2019 — YV v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Věc C-452/19)
      (2019/C 328/14)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: YV

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů (1) a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29


title: Věc T-406/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. července 2019 — Mahmoudian v. Rada („Mimosmluvní odpovědnost — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice — Zmrazení finančních prostředků — Omezení vstupu na území členských států — Náhrada škody údajně vzniklé v důsledku zařazení jména žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a ponechání jeho jména na tomto seznamu — Majetková újma — Nemajetková újma“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. července 2019 — Mahmoudian v. Rada
      (Věc T-406/15) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice - Zmrazení finančních prostředků - Omezení vstupu na území členských států - Náhrada škody údajně vzniklé v důsledku zařazení jména žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a ponechání jeho jména na tomto seznamu - Majetková újma - Nemajetková újma“)
      (2019/C 328/38)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Fereydoun Mahmoudian (Teherán, Írán) (zástupci: A. Bahrami a N. Korogiannakis, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: R. Liudvinaviciute-Cordeiro a M. Bishop, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně A. Aresu a D. Gauci, poté A. Aresu a R. Tricot, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě 268 SFEU a znějící na náhradu škody, která žalobci údajně vznikla v důsledku přijetí rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010, L 195, s. 39), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2010, L 195, s. 25), rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 81), a nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 1), jimiž bylo jméno žalobce zařazeno na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a ponecháno na uvedených seznamech.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Radě Evropské unie se ukládá povinnost zaplatit Fereydounu Mahmoudianovi náhradu nemajetkové újmy ve výši 71 000 eur.

                  2)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                     Fereydoun Mahmoudian, Rada a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc T-522/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — CCPL a další v. Komise („Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej — Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU — Přičitatelnost protiprávního jednání — Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 — Hodnota tržeb — Maximální výše pokuty — Přiměřenost — Rovné zacházení — Schopnost zaplatit pokutu“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — CCPL a další v. Komise
      (Věc T-522/15) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s potravinovými obaly pro maloobchodní prodej - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Hodnota tržeb - Maximální výše pokuty - Přiměřenost - Rovné zacházení - Schopnost zaplatit pokutu“)
      (2019/C 328/39)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: CCPL — Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Itálie), Coopbox group SpA (Reggio Emilia), Poliemme Srl (Reggio Emilia), Coopbox Hispania, SL (Lorca, Španělsko), Coopbox Eastern s. r. o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovensko) (zástupci: S. Bariatti a E. Cucchiara, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Jimeno Fernández, A. Biolan a P. Rossi, poté F. Jimeno Fernández, P. Rossi a L. Malferrari, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící primárně na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39563 — Potravinové obaly pro maloobchodní prodej) a podpůrně na snížení pokut uložených žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Článek 2 odst. 1 písm. f) a g), odst. 2 písm. d) a e) a odst. 4 písm. c) a d) rozhodnutí Komise C(2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39563 — Potravinové obaly pro maloobchodní prodej) se zrušuje.

                  2)

                     Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžných opatřeních.

         (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


title: Věc T-894/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Air France v. Komise („Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Opatření provedená Francií ve prospěch letiště Marseille-Provence a leteckých společností, jež letiště používají — Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou s vnitřním trhem — Investiční dotace — Rozdíly v letištních poplatcích uplatňovaných na vnitrostátní lety a na mezinárodní lety — Snížené letištní poplatky s cílem podpořit lety z nového letištního terminálu Marseille-Provence 2 — Neexistence osobního dotčení — Neexistence podstatného zásahu do soutěžního postavení — Nepřípustnost“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/40

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Air France v. Komise
      (Věc T-894/16) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Opatření provedená Francií ve prospěch letiště Marseille-Provence a leteckých společností, jež letiště používají - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou s vnitřním trhem - Investiční dotace - Rozdíly v letištních poplatcích uplatňovaných na vnitrostátní lety a na mezinárodní lety - Snížené letištní poplatky s cílem podpořit lety z nového letištního terminálu Marseille-Provence 2 - Neexistence osobního dotčení - Neexistence podstatného zásahu do soutěžního postavení - Nepřípustnost“)
      (2019/C 328/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Société Air France (Tremblay-en-France, Francie) (zástupce: R. Sermier, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Noë, C. Giolito a C. Georgieva-Kecsmar, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Aéroport Marseille Provence SA (Marignane, Francie) (zástupce: A. Lepièce, advokát), Ryanair DAC, dříve Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) a Airport Marketing Services Ltd (Dublin) (zástupci: E. Vahida a I.-G. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/1698 ze dne 20. února 2014 o opatřeních SA.22932 (11/C) (ex NN 37/07) provedených Francií ve prospěch letiště Marseille-Provence a leteckých společností, jež letiště používají (Úř. věst. 2016, L 260, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                     Société Air France ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                     Společnosti Ryanair DAC a Airport Marketing Services Ltd, jakož i Aéroport Marseille-Provence SA ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 46, 13.2.2017.


title: Věc T-291/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Transdev a další v. Komise („Státní podpory — Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 — Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France — Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem — Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ — Článek 107 SFEU — Článek 108 SFEU — Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589 — Promlčecí lhůta — Článek 17 nařízení 2015/1589 — Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Transdev a další v. Komise
      (Věc T-291/17) (1)

      („Státní podpory - Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 - Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France - Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem - Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ - Článek 107 SFEU - Článek 108 SFEU - Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589 - Promlčecí lhůta - Článek 17 nařízení 2015/1589 - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 328/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Transdev (Issy-les-Moulineaux, Francie), Transdev Île de France (Issy-les-Moulineaux), Transports rapides automobiles (TRA) (Villepinte, Francie) (zástupce: F. Salat-Baroux, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/1470 ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch provozovatelů autobusové dopravy v regionu Île-de-France (Úř. věst. 2017, L 209, s. 24).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Transdev, Transdev Île de France a Transports rapides automobiles (TRA) ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc T-292/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Région Île-de-France v. Komise („Státní podpory — Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 — Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France — Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem — Výhoda — Selektivní charakter — Článek 107 odst. 1 SFEU — Povinnost uvést odůvodnění — Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ — Článek 108 SFEU — Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Région Île-de-France v. Komise
      (Věc T-292/17) (1)

      („Státní podpory - Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 - Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France - Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem - Výhoda - Selektivní charakter - Článek 107 odst. 1 SFEU - Povinnost uvést odůvodnění - Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ - Článek 108 SFEU - Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589“)
      (2019/C 328/45)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Région Île-de-France (Francie) (zástupce: J.-P. Hordies, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/1470 ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch provozovatelů autobusové dopravy v regionu Île-de-France (Úř. věst. 2017, L 209, s. 24).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Région Île-de-France ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc T-309/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Optile v. Komise („Státní podpory — Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 — Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France — Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem — Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ — Článek 107 SFEU — Článek 108 SFEU — Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589 — Promlčecí lhůta — Článek 17 nařízení 2015/1589“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Optile v. Komise
      (Věc T-309/17) (1)

      („Státní podpory - Režim podpory zavedený Francií v letech 1994 až 2008 - Subvence na investice poskytnuté regionem Île-de-France - Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem - Pojmy „existující podpora“ a „nová podpora“ - Článek 107 SFEU - Článek 108 SFEU - Článek 1 písm. b) body i) a v) nařízení (EU) 2015/1589 - Promlčecí lhůta - Článek 17 nařízení 2015/1589“)
      (2019/C 328/46)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) (Paříž, Francie) (zástupci: F. Thiriez a M. Dangibeaud, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/1470 ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch provozovatelů autobusové dopravy v regionu Île-de-France (Úř. věst. 2017, L 209, s. 24).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 249, 31.7.2017.


title: Věc T-331/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Steifer v. EHSV („Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Nárok na důchod nabytý před nástupem do služebního poměru Unie — Převod do unijního systému — Bonifikace za odpracovaná léta — Vrácení částky odpovídající nároku na důchod, který nebyl zohledněn v unijním systému pro výpočet služebních let započitatelných pro důchod — Neexistence významných nových skutkových okolností — Neexistence omluvitelného omylu — Odpovědnost — Nepřípustnost“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — Steifer v. EHSV
      (Věc T-331/17) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Nárok na důchod nabytý před nástupem do služebního poměru Unie - Převod do unijního systému - Bonifikace za odpracovaná léta - Vrácení částky odpovídající nároku na důchod, který nebyl zohledněn v unijním systému pro výpočet služebních let započitatelných pro důchod - Neexistence významných nových skutkových okolností - Neexistence omluvitelného omylu - Odpovědnost - Nepřípustnost“)
      (2019/C 328/48)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Guy Steifer (Brusel, Belgie) (zástupci: M.-A. Lucas a M. Bertha, advokáti)

         Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (zástupci: M. Pascua Mateo, K. Gambino a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem a F. M. Hislairem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU, kterým se žalobce domáhá, aby bylo zaprvé zrušeno sdělení ředitele pro lidské a finanční zdroje v rámci EHSV ze dne 21. října 2002, kterým byla zamítnuta žádost žalobce ze dne 2. října 2002 o vrácení nezapočtené části jeho nároků na důchod převedených do systému Evropské unie spolu s úroky z prodlení, a rozhodnutí uvedeného ředitele 360/03 A ze dne 15. prosince 2003, kterým se stanoví jeho nároky na důchod, zadruhé, aby bylo EHSV uloženo vrátit žalobci dlužné částky, které Office national des pensions (Národní důchodový úřad) pravidelně ode dne 1. ledna 2004 odváděl EHSV, a to z důvodu převodu jeho nároků na důchod, a každý měsíc žalobci vyplácet uvedené dlužné částky, které budou pravidelně vypláceny v budoucnu, a zatřetí, aby bylo rozhodnuto o náhradě škody, která žalobci údajně vznikla v důsledku jednoho z důvodů uvedeného sdělení, kterým ho tento ředitel nesprávně informoval, že nemá nárok na belgický důchod.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                     Guy Steiferovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc T-738/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — STIF-IDF v. Komise („Státní podpory — Režim podpory protiprávně zavedený Francií v letech 1994 až 2008 — Subvence na investice poskytnuté STIF-IDE — Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem — Zvýhodnění — Náhrada nákladů připadajících na plnění povinností veřejné služby — Článek 107 odst. 1 SFEU — Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2019 — STIF-IDF v. Komise
      (Věc T-738/17) (1)

      („Státní podpory - Režim podpory protiprávně zavedený Francií v letech 1994 až 2008 - Subvence na investice poskytnuté STIF-IDE - Rozhodnutí prohlašující režim podpory za slučitelný s vnitřním trhem - Zvýhodnění - Náhrada nákladů připadajících na plnění povinností veřejné služby - Článek 107 odst. 1 SFEU - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 328/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) (Paříž, Francie) (zástupci: B. Le Bret a C. Rydzynski, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/1470 ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch provozovatelů autobusové dopravy v regionu Île-de-France (Úř. věst. 2017, L 209, s. 24).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Syndicat Transport Île-de-France (STIF-IDF) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.1.2018.


title: Věc T-53/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Německo v. Komise („Sbližování právních předpisů — Nařízení (EU) č. 305/2011 — Nařízení (EU) č. 1025/2012 — Stavební výrobky — Harmonizované normy EN 13341:2005 + A1:2011 a EN 12285-2:2005 — Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Německo v. Komise
      (Věc T-53/18) (1)

      („Sbližování právních předpisů - Nařízení (EU) č. 305/2011 - Nařízení (EU) č. 1025/2012 - Stavební výrobky - Harmonizované normy EN 13341:2005 + A1:2011 a EN 12285-2:2005 - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 328/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: původně T. Henze a J. Möller, poté J. Möller, zmocněnci, ve spolupráci s M. Winkelmüllerem, F. van Schewickem a M. Kottmannem, advokáty)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Hermes a A. Sipos, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení zaprvé rozhodnutí Komise (EU) 2017/1995 ze dne 6. listopadu 2017 o zachování odkazu na harmonizovanou normu EN 13341:2005 + A1:2011 o termoplastických stabilních nádržích pro nadzemní skladování topných olejů pro domácnosti, petroleje a motorové nafty v Úředním věstníku Evropské unie podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. 2017, L 288, s. 36) a zadruhé rozhodnutí Komise (EU) 2017/1996 ze dne 6. listopadu 2017 o zachování odkazu na harmonizovanou normu EN 12285-2:2005 o dílensky vyráběných ocelových nádržích v Úředním věstníku Evropské unie podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. 2017, L 288, s. 39)

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc T-95/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Gollnisch v. Parlament („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu — Příspěvek na parlamentní asistenci — Vrácení neoprávněně vyplacených částek — Stížnost — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Právo na obhajobu — Povinnost uvést odůvodnění — Nesprávné skutkové zjištění“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Gollnisch v. Parlament
      (Věc T-95/18) (1)

      („Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvek na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Stížnost - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné skutkové zjištění“)
      (2019/C 328/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francie) (zástupce: B. Bonnefoy-Claudet, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: S. Seyr a M. Ecker, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer, R. Meyer a A. Jensen, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 1. července 2016 o zpětném vymáhání částky 275 984,23 eura od žalobce, která byla neoprávněně vyplacena z titulu parlamentní asistence, dále na zrušení souvisejícího oznámení o dluhu ze dne 5. července 2016 a rovněž rozhodnutí předsednictva Parlamentu ze dne 23. října 2017, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí kvestorů ze dne 14. března 2017 o zamítnutí stížnosti proti rozhodnutí ze dne 1. července 2016.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Bruno Gollnisch ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

                  3)

                     Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc T-274/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Klymenko v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Klymenko v. Rada
      (Věc T-274/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 328/52)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Klymenko (Moskva, Rusko) (zástupkyně: M. Phelippeau, advokátka)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a P. Mahnič, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 48), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 5), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se tato omezující opatření vztahují.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření, ponecháno jméno Oleksandra Viktorovyče Klymenka.

                  2)

                     Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc T-285/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Pšonka v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Pšonka v. Rada
      (Věc T-285/18) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 328/53)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viktor Pavlovyč Pšonka (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a R. Pekař, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 48), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2018, L 63, s. 5), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se tato omezující opatření vztahují.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/333 ze dne 5. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/326 ze dne 5. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření, ponecháno jméno Viktora Pavlovyče Pšonky.

                  2)

                     Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc T-349/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Hauzenberger v. EUIPO (TurboPerformance) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TurboPerformance — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/50

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2019 — Hauzenberger v. EUIPO (TurboPerformance)
      (Věc T-349/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie TurboPerformance - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 328/55)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Německo) (zástupce: B. Bittner, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Eberl a D. Hanf, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. dubna 2018 (věc R 2206/2017-4) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení TurboPerformance jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Andreasi Hauzenbergerovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 259, 23.7.2018..


title: Věc T-397/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Hugo's Hotel v. EUIPO — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie HUGO’S BURGER Bar — Starší slovní ochranná známka Evropské unie H’ugo’s — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/50

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Hugo's Hotel v. EUIPO — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar)
      (Věc T-397/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie HUGO’S BURGER Bar - Starší slovní ochranná známka Evropské unie H’ugo’s - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 328/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hugo's Hotel Ltd (St. Julians, Malta) (zástupce: R. Sladden, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Śliwińska a J. Ivanauskas, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: H'ugo's GmbH (Mnichov, Německo)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. května 2018 (věc R 1879/2017-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi H’ugo’s a Hugo’s Hotel.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Hugo’s Hotel Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc T-482/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — XF v. Komise („Veřejná služba — Úředníci — Odměňování — Příspěvek na zařízení — Dočasná změna místa výkonu práce — Změna místa bydliště“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/51

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2019 — XF v. Komise
      (Věc T-482/18) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Odměňování - Příspěvek na zařízení - Dočasná změna místa výkonu práce - Změna místa bydliště“)
      (2019/C 328/57)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: XF (zástupce: J. N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Bohr a D. Milanowska, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Úřadu Komise pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) ze dne 2. října 2017, který tento úřad odmítl přiznat žalobci příspěvek na zařízení při jeho přestěhování a nástupu do funkce v místě sídla Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) v Bruselu (Belgie).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     XF ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 364, 8.10.2018.


title: Věc T-158/18: Usnesení Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Scaloni a Figini v. Komise („Žaloba na náhradu škody — Řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků — Směrnice 2014/59/EU a nařízení (EU) č. 806/2014 — Státní podpory — Nedodržení formálních náležitostí — Článek 76 písm. d) jednacího řádu — Zjevná nepřípustnost“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/52

      Usnesení Tribunálu ze dne 9. července 2019 — Scaloni a Figini v. Komise
      (Věc T-158/18) (1)

      („Žaloba na náhradu škody - Řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků - Směrnice 2014/59/EU a nařízení (EU) č. 806/2014 - Státní podpory - Nedodržení formálních náležitostí - Článek 76 písm. d) jednacího řádu - Zjevná nepřípustnost“)
      (2019/C 328/59)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Mario Scaloni (Ancona, Itálie) a Ennio Figini (Chiaravalle, Itálie) (zástupce: P. Putti, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Recchia, A. Steiblytė a K.-P. Wojcik, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio a M. Sammut, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: E. Rebasti a J. Bauerschmidt, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu majetkové újmy, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku toho, že Komise odmítla povolit Italské republice, aby zavedla státní podporu ve prospěch Banca Marche.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se odmítá.

                  2)

                     Mario Scaloni a Ennio Figini ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                     Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 152, 30.4.2018.


title: Věc T-544/18: Usnesení Tribunálu ze dne 5. července 2019 — ArcelorMittal Bremen v. Komise („Životní prostředí — Směrnice 2003/87/ES — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů — Nařízení (EU) č. 389/2013 — Přechodná ustanovení upravující harmonizované přidělování bezplatných povolenek — Oznámení změny národní alokační tabulky týkající se Německa v období od roku 2013 do roku 2020 — Žádost o změnu národní alokační tabulky vedené v nezávislé evidenci transakcí Evropské unie — Žaloba pro nečinnost — Pokyny dané ústřednímu správci Komisí v průběhu řízení — Zánik předmětu sporu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/53

      Usnesení Tribunálu ze dne 5. července 2019 — ArcelorMittal Bremen v. Komise
      (Věc T-544/18) (1)

      („Životní prostředí - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Nařízení (EU) č. 389/2013 - Přechodná ustanovení upravující harmonizované přidělování bezplatných povolenek - Oznámení změny národní alokační tabulky týkající se Německa v období od roku 2013 do roku 2020 - Žádost o změnu národní alokační tabulky vedené v nezávislé evidenci transakcí Evropské unie - Žaloba pro nečinnost - Pokyny dané ústřednímu správci Komisí v průběhu řízení - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2019/C 328/60)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: ArcelorMittal Bremen GmbH (Brémy, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a D. Jacob, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a A. Becker, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podle článku 265 SFEU znějící na určení, že Komise protiprávně nedala pokyny ústřednímu správci, aby zanesl změnu, kterou Spolková republika Německo oznámila dne 8. února 2018, do národní alokační tabulky vedené v nezávislé evidenci transakcí Evropské unie (EUTL), pokud jde o zařízení žalobkyně a podpůrně návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení údajného rozhodnutí přijatého Komisí dne 31. srpna 2018 týkajícího se výzvy žalobkyně ze dne 14. května 2018.

         Výrok

                  1)

                     Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.

                  2)

                     Návrh na „pokárání“ zástupců Evropské komise za to, že Tribunálu údajně předložili nesprávné skutečnosti a nesplnili svou procesní povinnost předložit odůvodnění v souladu se skutečností, se zamítá.

                  3)

                     Není již důvodné rozhodnout o návrhu na vstup Spolkové republiky Německo do řízení v postavení vedlejší účastnice.

                  4)

                     Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností ArcelorMittal Bremen GmbH.

                  5)

                     Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 5.11.2018.


title: Věc T-654/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2018 – Foshan Lihua Ceramic v. Komise „Dumping – Dovoz keramických obkládaček pocházejících z Číny – Článek 11 odst. 3 a 5 a článek 17 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 11 odst. 3 a 5 a čl. 17 nařízení (EU) 2016/1036] – Odmítnutí žádosti o částečný prozatímní přezkum, omezený na dumping, konečného antidumpingového cla uloženého prováděcím nařízením (EU) č. 917/2011 – Trvalá změna okolností – Výběr vzorku – Individuální přezkoumání – Nedostatek spolupráce při šetření, které vedlo k přijetí konečných opatření“

text:
               22.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/20

      Rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2018 – Foshan Lihua Ceramic v. Komise
      (Věc T-654/16) (1)

      („Dumping - Dovoz keramických obkládaček pocházejících z Číny - Článek 11 odst. 3 a 5 a článek 17 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 11 odst. 3 a 5 a čl. 17 nařízení (EU) 2016/1036] - Odmítnutí žádosti o částečný prozatímní přezkum, omezený na dumping, konečného antidumpingového cla uloženého prováděcím nařízením (EU) č. 917/2011 - Trvalá změna okolností - Výběr vzorku - Individuální přezkoumání - Nedostatek spolupráce při šetření, které vedlo k přijetí konečných opatření“)
      (2018/C 381/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan City, Čína) (zástupci: B. Spinoit a D. Philippe, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. França, T. Maxian Rusche, N. Kuplewatzky a A. Demeneix, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise C(2016) 4259 ze dne 11. července 2016, kterým se zamítá žádost o částečný prozatímní přezkum omezený na otázky dumpingu, pokud jde o konečná antidumpingová opatření uložená prováděcím nařízením Rady (EU) č. 917/2011 ze dne 12. září 2011 na dovoz keramických obkládaček pocházejících z Čínské lidové republiky.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 428, 21.11.2016.


title: Věc C-452/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel n.° 3 (Španělsko) dne 11. července 2018 – XZ v. Ibercaja Banco, S.A.

text:
               22.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel n.o 3 (Španělsko) dne 11. července 2018 – XZ v. Ibercaja Banco, S.A.
      (Věc C-452/18)
      (2018/C 381/03)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel n.o 3

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: XZ

         Žalovaná: Ibercaja Banco, S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vztahuje se zásada nezávaznosti neplatných ujednání (článek 6 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 (1)) také na smlouvy a právní jednání, které nastaly po uzavření takového ujednání, jako tomu je v případě smlouvy o novaci?
                  Lze v případě kladné odpovědi vzhledem k tomu, že absolutní neplatnost implikuje, že uvedené ujednání v právně-hospodářském životě smlouvy nikdy neexistovalo, dospět k závěru, že právní akty, které nastaly po uzavření takových ujednání – jako je smlouva o novaci -, a jejich účinky na dané ujednání rovněž z právní skutečnosti zmizí a musí být považované za neexistující a absolutně neúčinné?

                  2)

                  Mohou dokumenty, jež mění ujednání či konstatují smír ohledně ujednání, který nebyla dohodnuta individuálně, a která by neobstála v přezkumu transparentnosti a neexistence zneužívající povahy, být považovány za všeobecné smluvní podmínky pro účely ustanovení článku 3 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 a podléhat stejným důvodům neplatnosti, jako původní dokumenty, které mění či urovnávají?

                  3)

                  Má být vzdání se práva podat žalobu obsaženého ve smlouvě o novaci rovněž neplatné v rozsahu, v němž smlouvy podepsané zákazníky neinformují dotčené zákazníky o neplatnosti ujednání, ani o platbě či částce, na kterou měli nárok z titulu vrácení úroků zaplacených na základě neplatného ujednání o minimální úrokové sazbě?
                  Je třeba poznamenat, že zákazník podepisuje vzdání se práva podat žalobu, aniž by byl bankou informován, čeho se vzdává a o jakou částku jde.

                  4)

                  Zda v případě, kdy je smlouva o novaci přezkoumávána s ohledem na judikaturu SDEU a čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 směrnice [93/13], nové ujednání o minimálním úroku opět stiženo nedostatkem transparentnosti spočívající v tom, že banka opět nesplnila kritéria transparentnosti stanovená v [rozsudku Tribunal Supremo (Nejvyšší soud)] ze dne 9. května 2013 a neinformovala zákazníka o skutečných hospodářských nákladech uvedeného ustanovení v jeho hypotéce, což by mělo za následek, že by znal úrokovou sazbu (a z toho plynoucí částku splátky), která by se uplatnila v případě, že by se neuplatnilo nové ujednání o minimálním úroku, a byla by uplatněna úroková sazba sjednaná ve smlouvě o hypotečním úvěru bez omezení spodní hranice.
                  Jinými slovy, zda měla finanční instituce, když prosadila smlouvu o novaci „ujednání o minimálním úroku“, provést přezkum transparentnosti podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 směrnice [93/13] a informovat spotřebitele o částce splátek, ve kterých byl poškozen uplatněním „ujednání o minimálním úroku“, jakož i o úroku, který by se uplatnil v případě neexistence uvedených ujednání, a zda jsou uvedené dokumenty (smlouva o novaci) rovněž stiženy neplatností, pokud tak neučinila?

                  5)

                  Lze ujednání o vzdání se práva podat žalobu zahrnuté do všeobecných smluvních podmínek smlouvy o novaci považovat ze zneužívající ujednání z důvodu jeho obsahu v rámci čl. 3 odst. 1 směrnice, ve vztahu k příloze o zneužívajících ujednáních, konkrétně písm. q) přílohy (zneužívající ujednání jsou ta, jejich cílem nebo následkem je zbavení spotřebitele práva podat žalobu nebo použít jiný opravný prostředek), jelikož omezuje právo spotřebitelů uplatnit práva, která mohou vzniknout nebo nastat po podpise smlouvy, jako tomu bylo v případě možnosti domáhat se úplného vrácení zaplacených úroků (podle rozsudku Soudního dvora ze dne 21. prosince 2016 (2))?

         (1)  Nařízení Komise (EU) č. 93/2013 ze dne 1. února 2013 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen, pokud jde o stanovení indexů cen obydlí obývaných jejich majiteli (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).

         (2)  Rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Gutiérrez Naranjo a další (C-154/15, C-307/15 a C-308/15, EU:C:2016:980).


title: Věc T-715/15: Usnesení Tribunálu ze dne 13. července 2018 – BBY Solutions v. EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)

text:
               22.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/31

      Usnesení Tribunálu ze dne 13. července 2018 – BBY Solutions v. EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)
      (Věc T-715/15) (1)

      (2018/C 381/36)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


title: Věc T-788/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2018 – De Geoffroy v. Parlament „Veřejná služba – Úředníci – Dovolené – Přijetí pokynů Parlamentu, týkajících se dovolené – Individuální rozhodnutí přijatá na základě nových pokynů tlumočnické služby – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Služební důvody – Námitka protiprávnosti“

text:
               22.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2018 – De Geoffroy v. Parlament
      (Věc T-788/16) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Dovolené - Přijetí pokynů Parlamentu, týkajících se dovolené - Individuální rozhodnutí přijatá na základě nových pokynů tlumočnické služby - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Služební důvody - Námitka protiprávnosti“)
      (2018/C 381/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Dominique De Geoffroy (Brusel, Belgie) a 14 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: původně N. de Montigny a J.-N. Louis, poté N. de Montigny, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: E. Taneva a L. Deneys, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení, zaprvé pokynů Parlamentu ze dne 21. března 2016 o provádění čl. 4 odst. 5 interních pravidel, týkajících se dovolené, ve vztahu ke tlumočnické službě, zadruhé rozhodnutí Parlamentu ze dne 12. dubna, kterým se vyhovuje žádosti F. Joostens o dovolenou, ale kterým jsou dny požadované dovolené započítány do kvóty 3,5 dne, zatřetí rozhodnutí ze dne 2. června 2016, kterým se zamítá žádost F. Joostens o dovolenou, začtvrté rozhodnutí ze dne 13. června 2016, kterým se zamítá žádost S. Grosjeana o dovolenou.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 13. června 2016, kterým se zamítá žádost S. Grosjeana o dovolenou, se zrušuje

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


title: Věc T-563/18: Žaloba podaná dne 21. září 2018 – YP v. Komise

text:
               12.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 408/59

      Žaloba podaná dne 21. září 2018 – YP v. Komise
      (Věc T-563/18)
      (2018/C 408/76)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: YP (zástupce: J. N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2017, kterým se zamítá její povýšení do platové třídy AD 14;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 45 služebního řádu úředníků Evropské unie a presumpce neviny.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 9 odst. 3 přílohy IX služebního řádu úředníků Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. října 2017 ve věci E-21/16 – Pascal Nobile v. DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG (směrnice 87/344/EHS – čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES – Pojištění právní ochrany – Svobodný výběr advokáta)

text:
               22.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 422/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 27. října 2017
      ve věci E-21/16
      Pascal Nobile v. DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG

         (směrnice 87/344/EHS – čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES – Pojištění právní ochrany – Svobodný výběr advokáta)

      (2018/C 422/07)
      Ve věci E-21/16, Pascal Nobile v. DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG – ŽÁDOST k Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, kterou podal knížecí odvolací soud (Fürstliches Obergericht), týkající se výkladu čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II), Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Benedikt Bogason (ad hoc), soudci, vynesl dne 27. října 2017 rozsudek, jehož výrok zní:
      Ustanovení čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES vylučuje, aby součástí smlouvy na pojištění právní ochrany byly podmínky, které pojišťovací společnost osvobodí od jejích povinností podle smlouvy, pokud pojištěná osoba udělí mandát k zastupování svých zájmů právnímu zástupci bez souhlasu této společnosti v okamžiku, kdy by pojištěná osoba měla právo uplatnit nárok podle této smlouvy.


title: Věc T-596/18: Žaloba podaná dne 28. září 2018 – ZL v. EUIPO

text:
               10.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 445/20

      Žaloba podaná dne 28. září 2018 – ZL v. EUIPO
      (Věc T-596/18)
      (2018/C 445/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: ZL (zástupce: E. Fontes Vila, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EUIPO/AD/01/17 ze dne 1. prosince 2017, kterým se určují výsledky žalobkyně v této soutěži, a potvrzuje, že nebyla zapsána na „seznam“ úspěšných kandidátů;

                  —

                  podpůrně zrušil následná související rozhodnutí: zaprvé, rozhodnutí výběrové komise ze dne 7. března 2018, kterým se odpovídá na žádost žalobkyně o přezkum a potvrzuje rozhodnutí ze dne 1. prosince 2017; zadruhé, rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 27. června 2018, kterým se zamítá stížnost žalobkyně ze dne 7. června 2018 a potvrzuje rozhodnutí ze dne 1. prosince 2017;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z nedostatečného právního odůvodnění a chybějících podkladů ve veškeré korespondenci a rozhodnutích, které žalobkyně obdržela od EPSO a/nebo od EUIPO, týkajících se dotčeného otevřeného výběrového řízení, jelikož žalobkyně nemohla ověřit, zda byla tato rozhodnutí nepříznivě zasahující do jejího právního postavení opodstatněná a podléhala soudnímu přezkumu, což vedlo k právní nejistotě a učinilo ji bezbrannou ve vztahu ke správním orgánům.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobkyně na řádnou správu a přístup k dokumentům (Články 41 a 42 Listiny základních práv Evropské unie; Článek 15 SFEU; čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1049/2001 (1)) a porušení horizontální zásady transparentnosti spočívající v tom, že jí orgán oprávněný ke jmenování odepřel přístup ke sporným otázkám v počítačovém multiple-choice testu verbálního uvažování s tím, že tvrzení žalobkyně rozporující relevanci a platnost zmíněných otázek byla příliš obecná, aniž však opřel svou argumentaci o konkrétní judikaturní závěry, které by odepření takového přístupu ospravedlňovaly; a (ii) z porušení práva žalobkyně na to se hájit, jelikož orgán oprávněný ke jmenování požadoval, aby byla kritika sporných otázek detailnější, což je pro žalobkyni neproveditelné a vede tak k její mimořádné zranitelnosti, jelikož ji nutí k poskytnutí nemožného důkazu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva žalobkyně na to se hájit a porušení zásady zásluhovosti a zásady způsobilosti v dotčeném výběrovém řízení, zásady transparence ve volném přístupu k veřejné službě a práva na spravedlivé a rovné zacházení, jelikož žalobkyně poté, co obdržela své výsledky z výběrového řízení, nemohla namítat věcnou nesrovnalost sporných otázek danou jejich špatnou nebo chybnou formulací (např. problémy v překladech). Uchazeč by měl mít v jakékoliv fázi výběrového procesu a především poté, co byly zveřejněny výsledky, možnost namítat, že v jeho případě došlo k uvedeným věcným chybám. Žalobkyně dále tvrdí, že špatný překlad může jasně zvýhodnit uchazeče, kteří si pro verbální počítačový test zvolí výchozí jazyk.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že je napadené rozhodnutí ze dne 1. prosince 2017 neplatné z důvodu zjevné vady ve výběrovém procesu, jelikož sporné otázky v počítačovém multiple-choice testu verbálního uvažování obsahovaly věcné nesrovnalosti.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43).


title: Věc C-613/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Tributário de Lisboa (Portugalsko) dne 28. září 2018 – Kanadský stát v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               10.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 445/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Tributário de Lisboa (Portugalsko) dne 28. září 2018 – Kanadský stát v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-613/18)
      (2018/C 445/09)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Tributário de Lisboa

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Kanadský stát

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžná otázka

      Je v oblasti zdanění dividend vyplácených společností se sídlem na vnitrostátním území subjektu–nerezidentovi slučitelná se zásadou zákazu omezení pohybu kapitálu mezi členskými státy a třetími zeměmi existence skutečné sazby daně z příjmu právnických osob uplatňované na subjekty-rezidenty třetích zemí, která je vyšší, než sazba stejné povahy uplatňovaná na rezidenty na vnitrostátním území?