title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. září 2014.#X.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus.#Řízení o předběžné otázce – Směrnice 79/7/EHS – Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení – Úrazové pojištění zaměstnanců – Výše paušálního odškodnění za trvalé poškození zdraví – Pojistněmatematický výpočet na základě průměrné očekávané délky života v závislosti na pohlaví příjemce uvedeného odškodnění – Dostatečně závažné porušení unijního práva.#Věc C‑318/13.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      3. září 2014 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 79/7/EHS — Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení — Úrazové pojištění zaměstnanců — Výše paušálního odškodnění za trvalé poškození zdraví — Pojistněmatematický výpočet na základě průměrné očekávané délky života v závislosti na pohlaví příjemce uvedeného odškodnění — Dostatečně závažné porušení unijního práva“
      Ve věci C‑318/13,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Korkein hallinto-oikeus (Finsko) ze dne 7. června 2013, došlým Soudnímu dvoru dne 11. června 2013, v řízení zahájeném

         X,

      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta (zpravodajka), předsedkyně senátu, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.-C. Bonichot a A. Arabadžev, soudci,
      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 2. dubna 2014,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za X K. Kuusim, asianajaja,

               —

               za finskou vládu H. Leppo, jako zmocněnkyní,

               —

               za řeckou vládu E.-M. Mamouna a M. Tassopoulou, jako zmocněnkyněmi,

               —

               za Evropskou komisi D. Martinem a I. Koskinenem, jako zmocněnci,

         po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 15. května 2014,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 4 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. 1979, L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi X a Ministerstvem sociálních věcí a zdravotnictví (dále jen „ministerstvo“) ve věci poskytnutí paušálního odškodnění, které bylo vyplaceno z důvodu pracovního úrazu.

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               Podle čl. 3 odst. 1 písm. a) se směrnice 79/7 vztahuje na právní úpravu zajišťující ochranu kromě jiného pro případ pracovních úrazů.

               4

               Podle čl. 4 odst. 1 této směrnice:
               „Zásada rovného zacházení znamená vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví buď přímo, nebo nepřímo, například s ohledem na manželský nebo rodinný stav, zejména pokud jde o:

                        —

                        oblast působnosti systémů a podmínek přístupu k nim,

                        —

                        povinnost přispívat a výpočet výše příspěvků,

                        —

                        výpočet dávek včetně zvýšení, na které vzniká nárok s ohledem na manželku nebo manžela nebo vyživované osoby, a podmínky trvání a zachování nároku na dávky.“

         Finské právo

               5

               Naplňování politiky úrazového pojištění je úkolem veřejné správy, jejíž provádění je ve Finsku svěřeno soukromým pojišťovacím společnostem. Zaměstnavatelé jsou za účelem splnění povinnosti zajišťovat bezpečnost pracovníků v oblasti pracovních úrazů povinni uzavřít pojištění u pojišťovací společnosti, která je oprávněna pojišťovat rizika podle zákona o úrazovém pojištění zaměstnanců (tapaturmavakuutuslaki) z roku 1982, ve znění z roku 1992 (dále jen „zákon o úrazovém pojištění“). Náklady na zákonné úrazové pojištění jsou kryty pojistným placeným zaměstnavateli.

               6

               Jednou z dávek úrazového pojištění je odškodnění za trvalé poškození zdraví. Patří do zákonného systému sociálního zabezpečení. Jeho účelem je poskytnout zaměstnanci náhradu této škody vyplývající z pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, tedy náhradu za snížení jeho funkční způsobilosti do konce jeho života.

               7

               Ustanovení § 14 odst. 1 bod 1 tohoto zákona upravuje mimo jiné poskytnutí odškodnění za trvalé poškození zdraví z titulu odškodnění v případě zranění nebo nemoci způsobené pracovním úrazem.

               8

               Ustanovení § 18b odst. 1 zákona o úrazovém pojištění stanoví, že odškodnění za trvalé poškození zdraví se vyplácí podle potřeby buď jednorázově, nebo v podobě důchodu. Podle odstavce 3 uvedeného paragrafu se odškodnění vyplacené jednorázově vypočte jako kapitalizovaná částka, která odpovídá hodnotě odškodnění za trvalé poškození zdraví s přihlédnutím k věku zaměstnance v souladu s kritérii stanovenými ministerstvem.

               9

               Rozhodnutí tohoto ministerstva č. 1662/453/82 ze dne 30. prosince 1982, kterým se stanoví kritéria určení kapitálové hodnoty důchodů vyplácených na základě úrazového pojištění a kritéria pro vyplacení jednorázového odškodnění v případech, kdy se nevyplácí důchod, definovalo kritéria, na základě nichž se provádí výpočet naposled uvedeného odškodnění.

               10

               V tomto ohledu příloha tohoto rozhodnutí stanoví následující vzorce:

                  „Použitelná úmrtnost činí (TLE-82) s odložením věku o 3 roky, a sice

                  ux = 0,0000797 e 0,0875 (x+3)
                   (muž)

                  ux = 0,0000168 e 0,1000 (y+3)
                   (žena)“

               11

               Škody způsobené zraněním nebo nemocí se za účelem učení rozsahu obecného trvalého poškození zdraví dělí do 20 tříd podle jejich lékařské povahy a stupně závažnosti. Výše poskytnutého odškodnění závisí na třídě příslušného poškození. Náhrady za méně závažná zranění a nemoci, které spadají do tříd poškození 1-10, jsou vždy vypláceny jednorázově. V případě tříd poškození 11-20 si pojištěná osoba může zvolit buď jednorázovou platbu, nebo doživotní měsíční důchod.

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               12

               Pan X narozený v roce 1953 byl zraněn při pracovním úrazu, k němuž došlo dne 27. srpna 1991. Vakuutusoikeus (soud, kterému jsou předkládány záležitosti sociálního zabezpečení) rozhodnutím ze dne 18. října 2005 konstatoval, že pan X měl nárok na paušální odškodnění za trvalé poškození zdraví podle zákona o úrazovém pojištění.

               13

               Na základě tohoto rozhodnutí přiznala příslušná pojišťovna rozhodnutími ze dne 16. prosince 2005 panu X v rámci tohoto odškodnění paušální částku ve výši 4197,98 eur, včetně všech přírůstků.

               14

               Pan X podal proti těmto rozhodnutím žalobu, v jejímž rámci tvrdil, že jednorázové odškodnění za trvalé poškození zdraví mělo být vypočteno podle stejných kritérií, jako jsou kritéria stanovená pro ženy. Tato žaloba byla zamítnuta dne 31. srpna 2006 odvolacím senátem zabývajícím se případy pracovních úrazů. Uvedené rozhodnutí bylo potvrzeno vakuutusoikeus dne 27. května 2008.

               15

               Pan X v dopise zaslaném dne 13. října 2008 ministerstvu tvrdil, že paušální částka, která mu byla vyplacena v rámci odškodnění za trvalé poškození zdraví, byla stanovena v rozporu s ustanoveními unijního práva týkajícími se rovného zacházení pro muže a ženy. Pan X tedy požadoval zaplacení částky 278,89 eur navýšené o úroky z prodlení. Tato částka odpovídá rozdílu mezi odškodněním, které obdržel pan X, a odškodněním, které by bylo vyplaceno ženě stejného věku nacházející se ve srovnatelné situaci. Ministerstvo dne 27. května 2009 odmítlo zaplatit požadovanou částku.

               16

               Dne 17. června 2009 podal pan X žalobu k Helsingin hallinto-oikeus (správní soud v Helsinkách), v jejímž rámci se domáhal toho, aby bylo Finskému státu uloženo zaplatit mu dotčenou částku. Helsingin hallinto-oikeus žalobu odmítl svým rozhodnutím ze dne 2. prosince 2010 jako nepřípustnou z důvodu nedostatku své pravomoci.

               17

               Pan X tedy podal opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí k Korkein hallinto-oikeus (nejvyšší správní soud), který dne 28. listopadu 2012 zrušil rozhodnutí Helsingin hallinto-oikeus.

               18

               Ve věci samé se předkládající soud táže, zda ustanovení unijního práva týkající se rovného zacházení pro muže a ženy, a zejména čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7, brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je výše dávek sociálního zabezpečení stanovených zákonem a vyplácených v důsledku pracovního úrazu na základě použití pojistněmatematických faktorů založených na pohlaví rozdílná v závislosti na tom, zda je příjemcem muž, nebo žena.

               19

               Předkládající soud rovněž uvádí, že pokud má být čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7 vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve sporu, který tento soud projednává, vyvstává otázka, zda jsou splněny podmínky pro vznik odpovědnosti dotyčného členského státu za porušení unijního práva.

               20

               Za těchto podmínek se Korkein hallinto‑oikeus rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Musí být čl. 4 odst. 1 směrnice [79/7] vykládán tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, na základě které se jako pojistněmatematický faktor pro výpočet dávek sociálního zabezpečení, stanovených zákonem a vyplácených v důsledku pracovního úrazu, použije rozdílná očekávaná délka života v případě mužů a žen, jestliže při použití tohoto faktoru je jednorázová dávka odškodnění, která má být vyplacena muži, nižší než odškodnění, které by obdržela žena stejného věku, jež se nachází ve srovnatelné situaci?

                        2)

                        V případě kladné odpovědi na první otázku: Existuje v projednávané věci dostatečně závažné porušení unijního práva jako podmínka pro vznik odpovědnosti členského státu, pokud se zohlední zejména to, že

                                 —

                                 Soudní dvůr ve své judikatuře nezaujal výslovně stanovisko k otázce, zda lze při vyměřování dávek zákonných systémů sociálního zabezpečení, které spadají do oblasti působnosti směrnice 79/7, zohlednit pojistněmatematické faktory týkající se pohlaví;

                                 —

                                 Soudní dvůr v rozsudku Association belge des Consommateurs Test-Achats a další (C‑236/09, EU:C:2011:100), prohlásil za neplatný čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování [(Úř. věst. L 373, s. 37)], který zohlednění takových faktorů připouští, současně ale stanovil přechodné období do začátku účinnosti této neplatnosti, a

                                 —

                                 unijní zákonodárce ve směrnici [2004/113] a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání [(Úř. věst. L 204, s. 23)] za určitých podmínek připustil zohlednění pojistněmatematických faktorů týkajících se pohlaví při výpočtu dávek ve smyslu těchto směrnic a vnitrostátní zákonodárce na základě toho předpokládal, že předmětné faktory lze zohlednit i v oblasti zákonných systémů sociálního zabezpečení ve smyslu projednávané věci?“

         K pravomoci Soudního dvora

               21

               Finská vláda při jednání uvedla, že skutkové okolnosti sporu, tj. pracovní úraz pana X, nastaly v roce 1991, tj. před přistoupením Finské republiky k Evropské unii. Přestože cílem dotčeného paušálního odškodnění je poskytnutí náhrady za trvalé poškození zdraví způsobené uvedeným pracovním úrazem, z hlediska použitelnosti unijního práva má význam pouze datum, kdy došlo k rozhodné skutečnosti vedoucí k tomuto poškození zdraví. Za těchto podmínek se finská vláda domnívá, že Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na otázky předkládajícího soudu.

               22

               V tomto ohledu je třeba poznamenat, že právní akt, který je předmětem sporu v původním řízení, byl přijat v roce 2008 rozhodnutím Vakuutusoikeus. Je rovněž nesporné, že předmětné odškodnění za trvalé poškození zdraví má za cíl kompenzovat následky nehody pana X po zbytek jeho života.

               23

               Předmětem sporu v původním řízení tudíž není situace, jejíž veškeré následky nastaly před přistoupením Finské republiky k Unii.

               24

               Soudní dvůr tedy má pravomoc odpovědět na otázky předkládajícího soudu.

         K předběžným otázkám

         K první otázce

               25

               Pro účely odpovědi na první otázku je třeba předeslat, že ačkoli je pravda, že odškodnění dotčené v původním řízení je hrazeno soukromou pojišťovnou, úrazové pojištění zaměstnanců ve Finsku a kritéria pro přiznání uvedeného odškodnění jsou součástí „zákonných“ systémů, které zajišťují ochranu pro případ pracovních úrazů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 79/7. Odškodnění dotčené v původním řízení tudíž spadá do oblasti působnosti této směrnice.

               26

               Je třeba připomenout, že čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7 zakazuje zejména jakoukoli přímou nebo nepřímou diskriminaci na základě pohlaví, pokud jde o výpočet dávek uvedených v tomto ustanovení.

               27

               Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se původní řízení týká způsobů výpočtu částky odškodnění, která má být poskytnuta z důvodu zdravotního poškození způsobeného pracovním úrazem, které se vyplácí jednorázově v podobě paušálního odškodnění. Uvedený výpočet je třeba provést především podle věku pracovníka, jakož i podle průměrné zbývající očekávané délky jeho života. Pro účely stanovení posledně uvedeného faktoru se zohlední pohlaví pracovníka.

               28

               Je nesporné, že podle způsobů výpočtu paušálního odškodnění dotčeného v původním řízení má žena ve stejném věku jako pan X, která utrpěla ve stejný den jako on stejný pracovní úraz, který způsobil stejné poškození zdraví, nárok na vyšší paušální odškodnění, než na jaké má nárok pan X.

               29

               Finská vláda však tvrdí, že takováto žena a pan X se nenacházejí ve srovnatelné situaci. V tomto ohledu uvádí, že způsoby výpočtu náhrady vyplácené jednorázově na základě odškodnění za trvalé poškození zdraví upravené ve vnitrostátní právní úpravě mají za cíl stanovit výši této náhrady na úrovni odpovídající celkové částce téhož odškodnění v případě, že má být poskytnuta jako doživotní důchod. S ohledem na různou očekávanou délku života mužů a žen by použití stejného koeficientu úmrtnosti pro obě tato pohlaví vedlo k tomu, že náhrada vyplacená jednorázově zaměstnankyni, která utrpěla úraz, již nebude odpovídat průměrné zbývající očekávané délce života příjemce této náhrady.

               30

               Finská vláda upřesňuje, že rozlišování na základě pohlaví je nezbytné k tomu, aby se předešlo znevýhodnění žen ve srovnání s muži. Vzhledem k tomu, že statisticky je očekávaná délka života žen vyšší, odškodnění, které má paušálně nahradit utrpěné poškození zdraví po zbytek života zraněné osoby, musí být v případě žen vyšší než u mužů. Z toho vyplývá, že se nejedná o diskriminaci mezi muži a ženami.

               31

               Jak poznamenala generální advokátka v bodě 29 svého stanoviska, je v tomto ohledu třeba zdůraznit, že takovou argumentací lze nanejvýš odůvodnit rozdílné zacházení s muži a ženami v případě poskytnutí takového odškodnění, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, a nikoli popřít, jak uznala finská vláda při jednání, skutečnost, že uplatnění vnitrostátního práva vede k rozdílnému zacházení, protože za stejných okolností vede k rozdílným odškodněním.

               32

               Je tedy třeba konstatovat, že ustanovení systému úrazového pojištění dotčeného v původním řízení vedou k rozdílnému zacházení, které může představovat diskriminaci v rozporu s čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7.

               33

               Za těchto podmínek je třeba určit, zda toto rozdílné zacházení může být ospravedlněno.

               34

               Pokud jde o případné důvody pro nepoužití zásady rovného zacházení uvedené v čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7, je třeba konstatovat, že se zohledněním faktoru založeného na očekávané zbývající délce života nepočítá ani čl. 4 odst. 2 této směrnice, jehož předmětem jsou ustanovení týkající se ochrany žen z důvodu mateřství, ani čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice, který členským státům umožňuje vyjmout z oblasti působnosti směrnice některá pravidla, výhody a dávky sociálního zabezpečení.

               35

               Ze znění čl. 7 odst. 1 směrnice 79/7 kromě toho nevyplývá, že důvody pro stanovení výjimek, které jsou uvedeny v tomto ustanovení, nemají vyčerpávající povahu a že členské státy mohou koncipovat jiné důvody pro stanovení výjimek ze zásady rovného zacházení. Skutečnost, že zohlednění takového faktoru není ustanoveními této směrnice výslovně zakázáno, nelze vykládat v tom smyslu, že vnitrostátnímu zákonodárci umožňuje stanovit tento faktor jako prvek výpočtu takového odškodnění, jako je odškodnění dotčené ve věci v původním řízení.

               36

               Finská vláda ovšem tvrdí, že rozdíl v částce tohoto odškodnění v závislosti na pohlaví dotčeného zaměstnance lze odůvodnit objektivně rozdílnou průměrnou očekávanou délkou života mužů a žen. Jakékoli jiné řešení by podle jejího názoru vedlo ke znevýhodnění žen, jejichž očekávaná délka života je vyšší než očekávaná délka života mužů, jelikož vyplacení paušálního odškodnění má za cíl kompenzovat následky poškození zdraví přetrvávající po zbytek života zraněné osoby.

               37

               V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že navzdory skutečnosti, že paušální odškodnění dotčené ve věci v původním řízení je upraveno v rámci systému, který stanoví rovněž odškodnění za poškození zdraví v důsledku pracovního úrazu, které je vypláceno po zbytek života zraněné osoby, nelze výpočet tohoto odškodnění provádět na základě zevšeobecnění týkajícího se průměrné očekávané délky života mužů a žen.

               38

               Takové zevšeobecnění může mít za následek diskriminační zacházení s pojištěnci mužského pohlaví ve srovnání s pojištěnci ženského pohlaví. Zohlednění obecných statistických údajů na základě pohlaví kromě toho naráží na nejistotu, že pojištěnec ženského pohlaví má vždy delší očekávanou délku života než pojištěnec mužského pohlaví téhož věku nacházející se ve srovnatelné situaci.

               39

               Z těchto úvah vyplývá, že vnitrostátní systém dotčený ve věci v původním řízení nelze ospravedlnit.

               40

               Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, na základě které se jako pojistněmatematický faktor pro výpočet dávek sociálního zabezpečení, stanovených zákonem a vyplácených v důsledku pracovního úrazu, použije rozdílná očekávaná délka života v případě mužů a žen, jestliže při použití tohoto faktoru je jednorázová dávka odškodnění, která má být vyplacena muži, nižší než odškodnění, které by obdržela žena stejného věku, která se nachází ve srovnatelné situaci.

         K druhé otázce

               41

               Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda je třeba takové porušení čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7, jako je porušení dotčené ve věci původním řízení, třeba považovat za „dostatečně závažné“ porušení unijního práva představující jednu z podmínek, které musí být splněny pro vznik odpovědnosti dotyčného členského státu.

               42

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr v bodě 56 svého rozsudku Brasserie du pêcheur a Factortame (C‑46/93 a C‑48/93, EU:C:1996:79) upřesnil, že ke skutečnostem, které by měl příslušný soud zohlednit, patří stupeň jasnosti a přesnosti porušeného pravidla, rozsah prostoru pro uvážení, který toto pravidlo ponechává vnitrostátním orgánům nebo orgánům Unie, úmyslná, nebo neúmyslná povaha spáchaného protiprávního jednání nebo způsobené škody, omluvitelnost, nebo neomluvitelnost případného nesprávného právního posouzení a okolnost, že postoj zaujatý orgánem Unie mohl přispět k opomenutí, přijetí nebo zachování vnitrostátních opatření nebo zvyklostí odporujících unijnímu právu.

               43

               Soudní dvůr rovněž zdůraznil, že uplatnění podmínek umožňujících určit odpovědnost členských států za škody způsobené jednotlivcům porušením unijního práva musí být v zásadě prováděno vnitrostátními soudy v souladu s obecnými pokyny poskytnutými Soudním dvorem pro toto uplatňování (viz rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 210 a citovaná judikatura).

               44

               Z toho vyplývá, že Soudní dvůr nemůže nahradit posouzení provedené vnitrostátními soudy svým posouzením (viz rozsudek Brasserie du pêcheur a Factortame EU:C:1996:79, bod 58). Soudní dvůr však může těmto soudům poskytnout pokyny a indicie pro uplatnění této zásady (viz rozsudek Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, bod 100).

               45

               Co se týče projednávané věci, je třeba zdůraznit tři prvky, které je třeba zohlednit pro účely odpovědi na otázku, zda je dotčená ustanovení vnitrostátního práva třeba považovat za „dostatečně závažné“ porušení čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7.

               46

               Zaprvé, působnost zásady rovného zacházení uvedené v čl. 4 odst. 1 této směrnice a její výklad dosud nebyly předmětem posouzení v rozsudku Soudního dvora. K porušení unijního práva, které bylo konstatováno výše a týká se pana X, navíc došlo teprve v roce 2008 konečným rozhodnutím vakuutusoikeus.

               47

               Zadruhé, ani finská právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, ani jiná vnitrostátní právní úprava dosud nebyly předmětem žaloby pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU pro porušení čl. 4 odst. 1 směrnice 79/7.

               48

               Zatřetí je třeba poznamenat, že vzhledem k tomu, že se jedná o akty, které přijal zákonodárce Unie s cílem provést zásadu rovného zacházení pro muže a ženy, čl. 5 odst. 2 směrnice 2004/113 členským státům přiznal možnost povolit před 21. prosincem 2007 přiměřené rozdíly ve výši pojistného a pojistného plnění u jednotlivých pojištěnců, je-li pohlaví určujícím faktorem při hodnocení rizika založeném na příslušných a přesných pojistněmatematických a statistických údajích. Přestože zákonodárce Unie rozhodl, že některá pravidla v oblasti profesních systémů sociálního zabezpečení založená na pohlaví odporují zásadě rovného zacházení, v čl. 9 odst. 1písm. h) směrnice 2006/54 nicméně zařadil mezi výjimky z uvedené zásady v některých případech uplatnění rozdílných pojistněmatematických faktorů v závislosti na pohlaví.

               49

               Co se týče prvního z těchto ustanovení, Soudní dvůr dne 1. března 2011, v bodě 32 rozsudku Association belge des consommateurs Test-Achats a další (EU:C:2011:100) rozhodl, že povolení dotyčným členským státům ponechat bez časového omezení v platnosti výjimku z pravidla stejné výše pojistného a stejného pojistného plnění pro obě pohlaví, je v rozporu s uskutečňováním cíle rovného zacházení s muži a ženami, jejž sleduje směrnice 2004/113, přičemž upřesnil, že uvedené ustanovení je třeba z důvodu jeho diskriminační povahy posoudit jako neplatné.

               50

               S ohledem na výše uvedené skutečnosti přísluší vnitrostátnímu soudu, aby určil, zda je v projednávané věci třeba porušení unijního práva posoudit jako „dostatečně závažné“.

               51

               Na druhou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda jsou splněny podmínky vzniku odpovědnosti členského státu. Obdobně, pokud jde o otázku, zda vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení představuje „dostatečně závažné“ porušení unijního práva, bude tento soud muset vzít v úvahu zejména skutečnost, že Soudní dvůr dosud nerozhodl o legalitě zohlednění faktoru založeného na průměrné očekávané délce života v závislosti na pohlaví při stanovení dávky odškodnění vyplacené na základě zákonného systému sociálního zabezpečení, který spadá do oblasti působnosti směrnice 79/7. Předkládající soud bude muset rovněž vzít v úvahu možnost přiznanou členským státům unijním zákonodárcem, která je vyjádřena v čl. 5 odst. 2 směrnice 2004/113, jakož i čl. 9 odst. 1 písm. h) směrnice 2006/54. Uvedený soud musí dále vzít v úvahu skutečnost, že Soudní dvůr dne 1. března 2011 (C-236/09, EU:C:2011:100) rozhodl, že první z uvedených ustanovení je neplatné, jelikož odporuje zásadě rovného zacházení pro muže a ženy.

         K nákladům řízení

               52

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, na základě které se jako pojistněmatematický faktor pro výpočet dávek sociálního zabezpečení, stanovených zákonem a vyplácených v důsledku pracovního úrazu, použije rozdílná očekávaná délka života v případě mužů a žen, jestliže při použití tohoto faktoru je jednorázová dávka odškodnění, která má být vyplacena muži, nižší než odškodnění, které by obdržela žena stejného věku, která se nachází ve srovnatelné situaci.

                           2)

                           Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda jsou splněny podmínky vzniku odpovědnosti členského státu. Obdobně, pokud jde o otázku, zda vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení představuje „dostatečně závažné“ porušení unijního práva, bude tento soud muset vzít v úvahu zejména skutečnost, že Soudní dvůr dosud nerozhodl o legalitě zohlednění faktoru založeného na průměrné očekávané délce života v závislosti na pohlaví při stanovení dávky odškodnění vyplacené na základě zákonného systému sociálního zabezpečení, který spadá do oblasti působnosti směrnice 79/7. Předkládající soud bude muset rovněž vzít v úvahu možnost přiznanou členským státům unijním zákonodárcem, která je vyjádřena v čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování, jakož i čl. 9 odst. 1 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání. Uvedený soud musí dále vzít v úvahu skutečnost, že Soudní dvůr dne 1. března 2011 (C-236/09, EU:C:2011:100), rozhodl, že první z uvedených ustanovení je neplatné, jelikož odporuje zásadě rovného zacházení pro muže a ženy.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: finština.


Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 7. července 1999. # British Steel plc proti Komisi Evropských společenství. # Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Státní podpory - Právní základ. # Věc T-89/96.


Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 8. června 2017.#Kaane American International Tobacco Company FZE, dříve Kaane American International Tobacco Co. Ltd. v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví.#Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Obrazová ochranná známka Evropské unie GOLD MOUNT – Neexistence řádného užívání ochranné známky – Neexistence řádných důvodů pro neužívání – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009.#Věc T-294/16.


title: Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 28. června 2011. # ATB Norte, SL proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BRICOCENTER - Starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009. # Věc T-480/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 28. června 2011 – ATB Norte v. OHIM – Bricocenter Italia (BRICOCENTER)
      (Věc T-480/09)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BRICOCENTER – Starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 25, 33–34, 57, 66–67)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. září 2009 (věc R 1045/2008-4) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi ATB Norte, SL a Bricocenter Italia Srl

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Bricocenter Italia Srl

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               obrazová ochranná známka BRICOCENTER pro služby zařazené do třídy 35 – přihláška č. 4935185

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               ATB Norte, SL

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro (č. 989046) a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro
                  (č. 3262623) pro služby zařazené do tříd 35, 37 a 39

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               vyhovění námitkám

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               zrušení napadeného usnesení a zamítnutí námitek v plném rozsahu.

      Výrok

                  1)

                  	Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. září
                     2009 (věc R 1045/2008-4) se zrušuje v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání společnosti Bricocenter Italia Srl před odvolacím
                     senátem týkajícímu se služeb „reklamy“, „vedení obchodních záležitostí“ a „komerční správy“, jichž se týkala přihláška ochranné
                     známky Společenství.

                  2)

                  	Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  	ATB Norte, SL, Bricocenter Italia a OHIM ponesou každý své vlastní náklady řízení vynaložené v průběhu řízení před Tribunálem.


Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 5. května 2017.#Globo Media, SA v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví.#Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie GLOBO MEDIA – Starší vnitrostátní obrazová ochranná známka TV GLOBO PORTUGAL – Relativní důvod zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.#Věc T-262/16.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017.#Villeroy & Boch - Belgium v. Evropská komise.#Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru – Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací – Jediné protiprávní jednání – Důkaz – Pokuty – Plná jurisdikce – Přiměřená lhůta – Proporcionalita.#Věc C-642/13 P.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      26. ledna 2017 (
            *1
         )*
      „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací — Jediné protiprávní jednání — Důkaz — Pokuty — Plná jurisdikce — Přiměřená lhůta — Proporcionalita“
      Ve věci C‑642/13 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 29. listopadu 2013,

         Villeroy & Boch Belgium SA, se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupená O. W. Brouwerem a N. Lorjéem, advocaten,
      navrhovatelka,
      přičemž další účastnicí řízení je:

         Evropská komise, zastoupená L. Malferrarim a F. Ronkes Agerbeekem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
      žalovaná v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci předsedy prvního senátu, M. Berger, E. Levits, S. Rodin (zpravodaj) a F. Biltgen, soudci,
      generální advokát: M. Wathelet,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Malacek, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. září 2015,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Villeroy & Boch Belgium SA (dále jen „Villeroy & Boch Belgie“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. září 2013, Villeroy & Boch Austria a další v. Komise (T‑373/10, T‑374/10, T‑382/10 a T‑402/10, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2013:455) v části, v níž tímto rozsudkem Tribunál zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39092 – zařízení a pevné součásti koupelen) (dále jen „sporné rozhodnutí“), v rozsahu, v němž se jí týká.

         Právní rámec

         Nařízení (ES) č. 1/2003

               2

               Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) v čl. 23 odst. 2 a 3 stanoví:
               „2.   Komise může rozhodnutím uložit podnikům a sdružením podniků pokuty, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:

                        a)

                        se dopouštějí jednání v rozporu s články [101 nebo 102 SFEU] […]
                        […]

                  Pokuta u každého podniku a sdružení podniků podílejících se na protiprávním jednání nesmí přesáhnout 10 % jeho celkového obratu za předchozí hospodářský rok.
               […]
               3.   Při stanovování výše pokuty se přihlíží k závažnosti a k délce trvání protiprávního jednání.“

         Pokyny z roku 2006

               3

               Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2, dále jen „pokyny z roku 2006“) v bodě 2 ohledně určování výše pokut uvádí, že „Komise […] musí vzít v úvahu dobu trvání a závažnost protiprávního jednání“ a že „nesmí uložit pokutu, která by překročila úroveň stanovenou v čl. 23 odst. 2 druhém a třetím pododstavci nařízení [(ES)] č. 1/2003“.

               4

               Bod 37 pokynů z roku 2006 stanoví:
               „Přestože je v těchto pokynech vysvětlena obecná metodika stanovování výše pokut, konkrétní okolnosti dané věci nebo nutnost dosáhnout v dané věci odrazujícího účinku, mohou být důvodem k tomu, aby se Komise odchýlila od této metodiky nebo od limitů stanovených v bodu 21.“

         Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí

               5

               Výrobky dotčenými kartelem jsou zařízení a pevné součásti koupelen patřící do jedné z těchto tří podskupin výrobků: kohouty a ostatní armatury, sprchové kouty a doplňky, jakož i sanitární keramika (dále jen „tři podskupiny výrobků“).

               6

               Skutečnosti předcházející sporu byly vylíčeny Tribunálem v bodech 1 až 19 napadeného rozsudku a lze je shrnout následovně.

               7

               Sporným rozhodnutím Komise konstatovala porušení čl. 101 odst. 1 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3, dále jen „Dohoda o EHP“) v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen. Toto protiprávní jednání, na němž se údajně podílelo 17 podniků, probíhalo během různých období mezi 16. říjnem 1992 a 9. listopadem 2004 v podobě souboru protisoutěžních dohod a jednání ve vzájemné shodě na územích Belgie, Německa, Francie, Itálie, Nizozemska a Rakouska.

               8

               Komise konkrétně ve sporném rozhodnutí uvedla, že konstatované protiprávní jednání spočívalo zaprvé v tom, že uvedení výrobci zařízení a pevných součástí koupelen koordinovali v rámci pravidelných schůzek v různých vnitrostátních profesních sdruženích roční cenové navýšení a jiné složky cen, zadruhé v určování nebo koordinaci cen při zvláštních událostech, jako je zvýšení cen surovin, zavedení eura a zavedení mýtného, a zatřetí ve zpřístupnění a výměně citlivých obchodních informací. Komise kromě toho konstatovala, že k určování cen v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen docházelo v ročních cyklech. V tomto rámci výrobci stanovovali ceníky, které obecně zůstávaly platné po dobu jednoho roku a sloužily jako základ obchodních vztahů s velkoobchodníky.

               9

               Villeroy & Boch Belgie a ostatní žalobkyně v prvním stupni, Villeroy & Boch Austria GmbH (dále jen „Villeroy & Boch Rakousko“), Villeroy & Boch AG a Villeroy & Boch SAS (dále jen „Villeroy & Boch Francie“) působí v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen. Společnost Villeroy & Boch vlastní veškerý kapitál společností Villeroy & Boch Rakousko, Villeroy & Boch Francie, Villeroy & Boch Belgie, Ucosan BV a jejich dceřiných společností, jakož i společnosti Villeroy & Boch SARL (dále jen „Villeroy & Boch Lucembursko“).

               10

               Dne 15. července 2004 společnost Masco Corp. a její dceřiné společnosti, mezi něž patří Hansgrohe AG, která vyrábí kohouty a ostatní armatury, a Hüppe GmbH, která vyrábí sprchové kouty, informovaly Komisi o existenci kartelové dohody v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen a požádaly o ochranu před pokutami na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“) nebo, v případě zamítnutí jejich žádosti, o snížení výše pokut, které by jim mohly být uloženy. Dne 2. března 2005 přijala Komise podmíněné rozhodnutí o ochraně před pokutami ve prospěch společnosti Masco v souladu s bodem 8 písm. a) a bodem 15 tohoto oznámení.

               11

               Komise ve dnech 9. a 10. listopadu 2004 uskutečnila neohlášené kontroly v prostorách několika společností a vnitrostátních profesních sdružení vykonávajících činnost v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen.

               12

               Společnost Grohe Beteiligungs GmbH a její dceřiné společnosti, jakož i American Standard Inc. ve dnech 15. a 19. listopadu 2004 požádaly o osvobození od pokut na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, nebo, podpůrně, o snížení jejich výše.

               13

               Komise poté, co v období od 15. listopadu 2005 do 16. května 2006 zaslala žádosti o informace několika společnostem a sdružením působícím v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen, včetně žalobkyň v prvním stupni, přijala dne 26. března 2007 oznámení námitek, které jim bylo doručeno.

               14

               Společnosti Roca SARL, jakož i Hansa Metallwerke AG a jejich dceřiné společnosti dne 17. a 19. ledna 2006 rovněž požádaly o osvobození od pokut na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, nebo, podpůrně, o snížení jejich výše. Společnost Aloys F. Dornbracht GmbH & Co. KG Armaturenfabrik podala dne 20. ledna 2006 podobnou žádost.

               15

               V návaznosti na slyšení, které se konalo ve dnech od 12. do 14. listopadu 2007, kterého se žalobkyně v prvním stupni zúčastnily, na zaslání Komisí dne 9. července 2009 dopisu popisujícího skutkové okolnosti, ve kterém je upozornila na některé důkazy, o které se hodlala opírat při přijetí konečného rozhodnutí a na žádosti o dodatečné informace, které posléze zaslala zejména uvedeným žalobkyním, Komise přijala dne 23. června 2010 sporné rozhodnutí. Komise měla v tomto rozhodnutí za to, že jednání popsaná v bodě 8 tohoto rozsudku byla součástí celkového plánu s cílem omezit hospodářskou soutěž mezi adresáty uvedeného rozhodnutí a měla znaky jediného a trvajícího protiprávního jednání, které se vztahovalo na tři podskupiny výrobků a zahrnovalo území Belgie, Německa, Francie, Itálie, Nizozemska a Rakouska. V tomto ohledu tento orgán zdůraznil zejména skutečnost, že uvedená jednání probíhala podle opakujícího se vzoru, který byl patrně stejný ve všech šesti členských státech, kde Komise prováděla šetření. Rovněž poukázala na existenci vnitrostátních profesních sdružení týkajících se všech tří podskupin výrobků, které označila jako „koordinační subjekty“ sestávající z členů, jejichž činnost se týkala minimálně dvou z těchto tří podskupin výrobků, jež označila jako „vícevýrobková sdružení“, jakož i na existenci specializovaných sdružení sestávajících z členů, jejichž činnost se týkala jedné z těchto tří podskupin výrobků. Nakonec konstatovala přítomnost centrální skupiny podniků, které působily v rámci kartelové dohody v různých členských státech a v rámci koordinačních subjektů a vícevýrobkových sdružení.

               16

               Podle názoru Komise se žalobkyně v prvním stupni podílely na dotčeném protiprávním jednání jako členové následujících sdružení: IndustrieForum Sanitär, které od roku 2001 nahradilo Freundeskreis der deutschen Sanitärindustrie, Arbeitskreis Baden und Duschen, které od roku 2003 nahradilo Arbeitskreis Duschabtrennungen a Fachverband Sanitär-Keramische Industrie v Německu, Arbeitskreis Sanitärindustrie v Rakousku, Vitreous China-group (dále jen „VCG“) v Belgii, Sanitair Fabrikanten Platform v Nizozemsku a Association française des industries de céramique sanitaire ve Francii. Pokud jde o protiprávní jednání, kterého se dopustily v Nizozemsku, Komise v bodě 1179 odůvodnění sporného rozhodnutí v podstatě konstatovala, že podnikům, které se na něm podílely, nelze za toto jednání uložit pokutu z důvodu promlčení.

               17

               Komise v článku 1 sporného rozhodnutí vyjmenovává podniky, kterým ukládá sankce za porušení článku 101 SFEU a od 1. ledna 1994 článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru z důvodu jejich účasti na kartelu v odvětví zařízení a pevných součástí koupelen v Belgii, Německu, Francii, Itálii, Nizozemsku a Rakousku za různá období v době od 16. října 1992 do 9. listopadu 2004. Pokud jde o žalobkyně v prvním stupni, Komise uložila sankci v čl. 1 odst. 1 uvedeného rozhodnutí společnosti Villeroy & Boch za její účast na uvedeném jediném protiprávním jednání od 28. září 1994 do 9. listopadu 2004 a jejím dceřiným společnostem Villeroy & Boch Belgie, Villeroy & Boch Francie a Villeroy & Boch Rakousko za období od 12. října 1994 a přinejmenším do 9. listopadu 2004.

               18

               V čl. 2 odst. 8 sporného rozhodnutí Komise uložila pokuty zaprvé společnosti Villeroy & Boch ve výši 54436347 eur, zadruhé společně a nerozdílně společnostem Villeroy & Boch a Villeroy & Boch Rakousko ve výši 6083604 eur, zatřetí společně a nerozdílně společnostem Villeroy & Boch a Villeroy & Boch Belgie ve výši 2942608 eur, a začtvrté společně a nerozdílně společnostem Villeroy & Boch a Villeroy & Boch Francie ve výši 8068441 eur. Celková výše pokut uložených žalobkyním v prvním stupni tedy činila 71531000 eur.

               19

               Pro účely výpočtu těchto pokut vycházela Komise z pokynů z roku 2006.

         Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek

               20

               Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 9. září 2010 podala navrhovatelka žalobu ve věci T‑402/10 znějící na zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týká, nebo, podpůrně, na snížení výše pokuty, která jí byla uložena.

               21

               Na podporu návrhových žádání směřujících ke zrušení navrhovatelka u Tribunálu uvedla, že Komise neprávem kvalifikovala konstatované protiprávní jednání jako jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání, a podpůrně, že tím porušila povinnost uvést odůvodnění, neboť dostatečně přesně nevymezila dotčené trhy. Navrhovatelka rovněž tvrdila, že Komise neprokázala, že se podílela na protiprávním jednání v Belgii. Konečně navrhovatelka napadla solidární povahu uložené pokuty a tvrdila, že její výpočet je stižen nesprávným posouzením, že uvedená pokuta měla být snížena s ohledem na nepřiměřenou délku správního řízení a že je nepřiměřená.

               22

               Podpůrně navrhovatelka předložila návrhová žádání znějící na snížení výše uložené pokuty.

               23

               Napadeným rozsudkem Tribunál žalobu v plném rozsahu zamítl.

         Návrhová žádání účastnic řízení

               24

               Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu v části, v níž tímto rozsudkem Tribunál zamítl její žalobu;

                        —

                        podpůrně částečně zrušil napadený rozsudek;

                        —

                        podpůrně snížil výši pokuty, která jí byla uložena;

                        —

                        ještě podpůrněji zrušil napadený rozsudek a vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí a

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               25

               Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                        —

                        zamítl kasační opravný prostředek v plném rozsahu jako zčásti nepřípustný a zčásti neopodstatněný a

                        —

                        uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.

         Ke kasačnímu opravnému prostředku

               26

               Na podporu kasačního opravného prostředku vznáší navrhovatelka čtyři důvody. První důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se Tribunál podle jejího tvrzení dopustil při posuzování protiprávního jednání, kterého se údajně dopustila v Belgii. Druhý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se Tribunál podle jejího tvrzení dopustil konstatováním komplexního a trvajícího protiprávního jednání. Třetí důvod vychází ze skutečnosti, že Tribunál nevykonal pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, když nesnížil výši uložené pokuty. Čtvrtý důvod vychází z porušení zásady proporcionality.

         K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného posouzení v souvislosti s tvrzeným protiprávním jednáním v Belgii

      Argumentace účastnic řízení

               27

               V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který se dělí na čtyři části, navrhovatelka zaprvé uvádí, že Tribunál zkreslil důkazy, pokud jde o protiprávní jednání, kterého se údajně dopustila v Belgii, a porušil povinnost uvést odůvodnění. Důvody uplatněné Tribunálem v bodech 243 a násl. uvedeného rozsudku totiž vycházejí z nesprávného předpokladu, podle kterého byl M. Z. ještě jejím zaměstnancem po 1. lednu 2003. Ve skutečnosti, jak uvedla navrhovatelka na jednání před Tribunálem a jak sám Tribunál na tomto jednání konstatoval, M. Z. od tohoto data již neměl žádnou organizační vazbu nebo vazbu vyplývající z pracovní smlouvy s navrhovatelkou, což tedy vylučuje jakékoli přičtení skutků posledně uvedené.

               28

               Zadruhé navrhovatelka podpůrně tvrdí, že Tribunál porušil článek 101 SFEU, když učinil závěr, že se navrhovatelka podílela na protiprávním jednání týkajícím se sanitární keramiky v Belgii, byť již na tomto trhu nepůsobila od konce roku 2002, a že nebylo prokázáno, že měla v úmyslu přispět k naplňování cílů účastníků kartelové dohody. Konkrétně Tribunál neuvedl, jakými „jednáními“ se navrhovatelka mohla po svém stažení z trhu koordinovat s ostatními účastníky kartelové dohody s cílem omezit hospodářskou soutěž na tomto trhu. Ve světle odůvodnění přijatého Tribunálem v rozsudcích ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T‑380/10, EU:T:2013:449, body 79 a násl.) a Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T‑379/10 a T‑381/10, nezveřejněný, EU:T:2013:457, body 222 a násl.) není možné přičíst navrhovatelce odpovědnost za skutky třetích osob, k nimž došlo po dni tohoto stažení, ani jí za tyto skutky uložit pokutu. Každopádně vzájemně si odporující posouzení skutkových okolností v napadeném rozsudku a v rozsudku ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T‑380/10, EU:T:2013:449) představuje porušení zásady rovného zacházení v neprospěch navrhovatelky.

               29

               Zatřetí, pokud jde o důkaz o existenci jednání ve vzájemné shodě na schůzce ve dnech 28. a 29. dubna 2003 v Belgii, Tribunál v bodě 271 napadeného rozsudku připustil, aby se provádění důkazů omezilo na zjištění, že nestanovení jednotného procentního podílu bonusů velkoobchodníkům „neumožňuje vyloučit, že hospodářská soutěž byla narušena v důsledku dotčené výměny informací“. I kdyby však bylo třeba mít za to, že tato teze Tribunálu je opodstatněná, logicky nestačí k prokázání protiprávního jednání. Došlo buď k porušení povinnosti uvést odůvodnění ve smyslu čl. 296 druhého pododstavce SFEU, nebo k porušení zásady in dubio pro reo zakotvené v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie.

               30

               Začtvrté napadený rozsudek je v bodech 272 a 274 stižen nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž konstatuje jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání, pokud jde o všechna vytýkaná protiprávní jednání na belgickém trhu sanitární keramiky.

               31

               Skutečnosti konstatované Komisí na základě schůzek VCG totiž neumožňují učinit závěr, že celé období zjištěného protiprávního jednání musí být vykládáno tak, že tvoří jediné protiprávní jednání. Naopak, po schůzce VCG ve dnech 28. a 29. dubna 2003 bylo pozorováno zjevné přerušení, které brání tomu, aby byly z právního hlediska slučovány předcházející a následující schůzky za účelem vytvoření jediného a trvajícího protiprávního jednání.

               32

               Podle Komise je třeba první důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.

         Závěry Soudního dvora

               33

               Pokud jde zaprvé o první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění a ze zkreslení důkazů v rozsahu, v němž Tribunál nezohlednil tvrzení navrhovatelky, podle kterého M. Z. na ni již neměl žádnou vazbu od 1. ledna 2003, je třeba poukázat na to, že během písemné části řízení před Tribunálem navrhovatelka za účelem zpochybnění své účasti na kartelové dohodě v Belgii od tohoto data pouze uvedla, že společnost Villeroy & Boch Lucembursko „převzala na konci roku 2002 keramický podnik belgické společnosti“. Teprve až během ústní části řízení před Tribunálem navrhovatelka poprvé výslovně tvrdila, že nemůže být odpovědná za protisoutěžní chování na belgickém trhu sanitární keramiky od 1. ledna 2003, jelikož osoba účastnící se schůzek kartelové dohody, a sice M. Z., již nebyla od tohoto data zaměstnána navrhovatelkou, nýbrž společností Villeroy & Boch Lucembursko.

               34

               Článek 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu přitom stanoví, že v průběhu řízení nelze předkládat nové důvody, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Argument navrhovatelky předložený na jednání před Tribunálem byl tudíž zjevně nepřípustný, jelikož se týkal nového žalobního důvodu založeného na skutkové okolnosti, o které byla navrhovatelka jako první informována a která nevyšla najevo v průběhu řízení.

               35

               Tribunál se sice výslovně nevyjádřil k přípustnosti nebo opodstatněnosti tohoto argumentu. Nicméně v souladu s judikaturou Soudního dvora nelze od Tribunálu vyžadovat, aby v rozsudku pokaždé, když účastník řízení uplatní během řízení nový žalobní důvod, který zjevně neodpovídá požadavkům čl. 48 odst. 2 jeho jednacího řádu, buď vysvětlil důvody, proč je tento žalobní důvod nepřípustný, nebo aby ho přezkoumal ve věci samé (viz zejména rozsudek ze dne 20. března 2014, Rousse Industry v. Komise, C‑271/13 P, nezveřejněný, EU:C:2014:175, bod 22 a citovaná judikatura).

               36

               Z toho vyplývá, že Tribunál neporušil povinnost uvést odůvodnění, když v bodě 248 napadeného rozsudku, ač nezohlednil opožděné tvrzení navrhovatelky, podle kterého M. Z. od 1. ledna 2003 již nebyl jejím zaměstnancem, a nevysvětlil, proč je toto tvrzení zjevně nepřípustné, učinil závěr, že účast M. Z. na schůzkách kartelové dohody „prokazuje, že se společnost Villeroy & Boch Belgie nadále aktivně podílela na protiprávním jednání ve vlastním zájmu, jakož i ve smyslu práva hospodářské soutěže v zájmu podniku, jehož byla součástí“.

               37

               První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž neopodstatněná.

               38

               Pokud jde zadruhé o druhou část tohoto důvodu vycházející z porušení článku 101 SFEU, je třeba zdůraznit, že navrhovatelka nezpochybňuje konstatování Tribunálu, podle kterého schůzky VCG před a po 1. lednu 2003 měly protiprávní povahu, avšak má za to, že Tribunál neprávem učinil závěr, že se podílela na protiprávním jednání, třebaže již nepůsobila na belgickém trhu se sanitární keramikou od konce roku 2002.

               39

               Podle ustálené judikatury Soudního dvora přitom nelze mít za to, že čl. 101 odst. 1 SFEU se týká výlučně buď podniků působících na trhu dotčeném omezeními hospodářské soutěže či na trzích na vstupu nebo na výstupu nebo na trzích sousedících s uvedeným trhem, nebo podniků, které omezují nezávislost svého jednání na daném trhu na základě dohody nebo jednání ve vzájemné shodě. Z ustálené judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že znění čl. 101 odst. 1 SFEU obecně odkazuje na všechny dohody a jednání ve vzájemné shodě, které v horizontálních nebo vertikálních vztazích narušují hospodářskou soutěž na vnitřním trhu bez ohledu na trh, na kterém strany působí, nebo na skutečnost, že se daná ujednání vztahují pouze na obchodní jednání jedné z těchto stran (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. října 2015, AC-Treuhand v. Komise, C‑194/14 P, EU:C:2015:717, body 34 a 35, jakož i citovaná judikatura).

               40

               Z toho vyplývá, že Tribunál správně v bodě 242 napadeného rozsudku učinil závěr, že podnik může porušit zákaz stanovený v čl. 101 odst. 1 SFEU, pokud jeho jednání, které je koordinované s jednáním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu, bez nutného předpokladu, že sám na uvedeném trhu působí.

               41

               V této souvislosti je třeba upřesnit, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, Tribunál prokázal, že se navrhovatelka aktivně podílela na vytýkaném protiprávním jednání. Tribunál tak v bodech 244 a 248 napadeného rozsudku zdůraznil, že nepřetržitá účast M. Z. jménem navrhovatelky na schůzkách VCG – jejichž protiprávní povahu navrhovatelka nezpochybňuje – před a po 1. lednu 2003, tj. včetně poté, co navrhovatelka ukončila veškerou činnost na trhu se sanitární keramikou, prokazuje aktivní účast posledně uvedené společnosti na protiprávním jednání. Mimoto na rozdíl od toho, co uvádí navrhovatelka, byla jednotlivá jednání vytýkaná účastníkům tohoto protiprávního jednání, mezi které patří navrhovatelka, podrobně vylíčena v bodech 255 až 277 napadeného rozsudku.

               42

               Z výše uvedeného vyplývá, že argument navrhovatelky vycházející z toho, že ukončila veškerou činnost v oblasti sanitární keramiky od konce roku 2002, musí být odmítnut.

               43

               Tento závěr nemůže být zpochybněn ve světle řešení přijatého v rozsudcích ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T‑380/10, EU:T:2013:449, bod 84), a ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T‑379/10 a T‑381/10, nezveřejněný, EU:T:2013:457, body 220 a násl.). V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora totiž nemůže povinnost Tribunálu odůvodnit své rozsudky v zásadě zahrnovat povinnost odůvodnit způsob, jakým byla vyřešena určitá věc, v porovnání s řešením zvoleným v jiné věci, která byla Tribunálu předložena, a to ani týká-li se tato věc téhož rozhodnutí (viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Team Relocations a další v. Komise, C‑444/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:464, bod 66, jakož i citovaná judikatura).

               44

               Z toho vyplývá, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněná.

               45

               Konečně, pokud jde zatřetí o argumenty předložené navrhovatelkou v rámci třetí a čtvrté části tohoto důvodu, je třeba poukázat na to, že cílem navrhovatelky je prostřednictvím těchto částí pod rouškou tvrzení nesprávných právních posouzení Tribunálu v podstatě zpochybnit hodnocení důkazů Tribunálem. Posouzení důkazní hodnoty skutkové okolnosti Tribunálem přitom v zásadě nepodléhá v rámci kasačního opravného prostředku přezkumu Soudního dvora. Jak totiž vyplývá z článku 256 SFEU a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, kasační opravné prostředky jsou omezeny na právní otázky. Pouze Tribunál je proto příslušný ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i k posouzení důkazů, s výhradou případu, kdy by došlo ke zkreslení těchto skutkových okolností a důkazů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. října 2003, Salzgitter v. Komise, C‑182/99 P, EU:C:2003:526, bod 43 a citovaná judikatura).

               46

               Uvedené argumenty je tedy třeba odmítnout jako nepřípustné.

               47

               S ohledem na předcházející úvahy je třeba první důvod kasačního opravného prostředku zčásti odmítnout jako nepřípustný a zčásti zamítnout jako neopodstatněný.

         K druhému důvodu kasačního opravného prostředku týkajícímu se existence jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání

      Argumentace účastnic řízení

               48

               V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek porušuje článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP, neboť Tribunál neprávem rozhodl o existenci jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání v projednávaném případě.

               49

               V této souvislosti navrhovatelka zaprvé tvrdí, že právní pojem „jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání“ je jako takový neslučitelný s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o EHP, a nelze ho tudíž použít. Tento pojem totiž postrádá jakýkoli právní základ v unijním právu. Mimoto Komise tím, že vycházela z konceptu jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání, uměle seskupila různé nezávislé trhy, aby dospěla k jedinému globálnímu protiprávnímu jednání, čímž obešla promlčení případně odlišných protiprávních jednání. Navíc navrhovatelka tvrdí, že je napadený rozsudek stižen nedostatečným odůvodněním v rozsahu, v němž Tribunál neodpověděl na její argumenty k tomuto bodu.

               50

               Zadruhé navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek tím, že konstatoval existenci jediného protiprávního jednání zahrnujícího zejména italské území v projednávané věci, porušil zásady spravedlivého procesu. Jelikož Tribunál učinil závěr, že bylo možné navrhovatelce přičíst protiprávní jednání, na kterém se nepodílela, avšak které spadá do jediného protiprávního jednání, kterého se účastnila, navrhovatelka nemohla za účelem zpochybnění své účasti na tomto jediném protiprávním jednání účelně uplatnit skutečnost, že se nepodílela na tomto prvním protiprávním jednání, a je tudíž zbavena účinného důvodu obhajoby. Navrhovatelka tedy mohla pouze napadnout skutečnost, že o dotčeném protiprávním jednání věděla.

               51

               Zatřetí má navrhovatelka podpůrně za to, že podmínky pro uznání jediného protiprávního jednání nebyly v projednávaném případě splněny, jelikož Komise nevymezila relevantní trh a nebylo prokázáno, že se jednotlivá vytýkaná jednání doplňují.

               52

               Začtvrté je navrhovatelka toho názoru, že každopádně z důvodu částečných zrušení sporného rozhodnutí, co se týče některých členských států v rozsudcích ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T‑380/10, EU:T:2013:449), ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T‑379/10 a T‑381/10, nezveřejněný, EU:T:2013:457), jakož i ze dne 16. září 2013, Duravit a další v. Komise (T‑364/10, nezveřejněný, EU:T:2013:477), a z důvodu, že některé podniky nemusely vědět o celém protiprávním jednání, nemůže se jednat o globální protiprávní jednání, jak je definováno v tomto rozhodnutí.

               53

               Podle Komise je třeba druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.

         Závěry Soudního dvora

               54

               Podle ustálené judikatury nemusí být porušení čl. 101 odst. 1 SFEU výsledkem jen jediného skutku, ale i řady skutků nebo rovněž trvajícího jednání, i když jeden nebo několik prvků této řady skutků nebo tohoto trvajícího jednání by mohly samy o sobě a nahlíženy jednotlivě zakládat porušení uvedeného ustanovení. Pokud se jednotlivé skutky začleňují do „celkového plánu“ z důvodu totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 156, jakož i citovaná judikatura).

               55

               Podnik, který se podílel na takovém jediném a komplexním protiprávním jednání chováním, které je mu vlastní, které spadá pod pojem dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem narušujícím hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU a jehož účelem bylo přispět k uskutečňování protiprávního jednání jako celku, tedy může být rovněž odpovědný za chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání po celou dobu své účasti na uvedeném protiprávním jednání. Tak je tomu, je-li prokázáno, že uvedený podnik svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a věděl o plánovaném nebo uplatňovaném protiprávním jednání jiných podniků sledujících tytéž cíle nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout z toho plynoucí riziko (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 157, jakož i citovaná judikatura).

               56

               Podnik se mohl přímo účastnit všech protisoutěžních úkonů tvořících jediné a trvající protiprávní jednání a v tomto případě má Komise právo mu přičíst odpovědnost za všechny tyto úkony, a tedy za uvedené protiprávní jednání jako celek. Podnik se mohl rovněž přímo účastnit jen některých protisoutěžních úkonů tvořících jediné a trvající protiprávní jednání, ale vědět o všech dalších plánovaných nebo uplatňovaných protiprávních úkonech jiných účastníků kartelové dohody sledujících tytéž cíle nebo je mohl rozumně předvídat a být připraven přijmout z toho plynoucí riziko. V takovém případě má Komise rovněž právo přičíst tomuto podniku odpovědnost za všechny protisoutěžní úkony tvořící takové protiprávní jednání, a v důsledku toho za protiprávní jednání jako celek (viz rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 158, jakož i citovaná judikatura).

               57

               Kromě toho za účelem kvalifikace jednotlivých jednání jako jediného a trvajícího protiprávního jednání není třeba ověřovat, zda se doplňují v tom smyslu, že každé z nich má čelit jednomu nebo několika následkům běžné hospodářské soutěže, a zda tato jednání prostřednictvím interakce přispívají k uskutečnění souhrnu protisoutěžních účinků zamýšlených jejich původci v rámci celkového plánu směřujícího k jedinému cíli. Naproti tomu podmínka týkající se pojmu jednotného cíle znamená, že musí být ověřeno, zda existují prvky, kterými se vyznačují jednotlivé úkony tvořící protiprávní jednání, které by mohly naznačovat, že úkony, které fakticky provádějí jiné podniky účastnící se kartelové dohody, nemají stejný účel nebo stejný protisoutěžní důsledek, a nespadají tedy do „celkového plánu“ z důvodu jejich totožného účelu narušujícího hospodářskou soutěž na vnitřním trhu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2013, Siemens a další v. Komise, C‑239/11 P, C‑489/11 P a C‑498/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:866, body 247 a 248).

               58

               Kromě toho z judikatury Soudního dvora nelze vyvodit, že čl. 101 odst. 1 SFEU se týká výlučně buď podniků působících na trhu dotčeném omezeními hospodářské soutěže či na trzích na vstupu nebo na výstupu nebo na trzích sousedících s uvedeným trhem, nebo podniků, které omezují nezávislost svého jednání na daném trhu na základě dohody nebo jednání ve vzájemné shodě. Z ustálené judikatury Soudního dvora zmíněné v bodě 39 tohoto rozsudku totiž vyplývá, že znění čl. 101 odst. 1 SFEU obecně odkazuje na všechny dohody a všechna jednání ve vzájemné shodě, které v horizontálních nebo vertikálních vztazích narušují hospodářskou soutěž na vnitřním trhu bez ohledu na trh, na kterém strany působí, nebo na skutečnost, že se daná ujednání vztahují pouze na obchodní jednání jedné z těchto stran (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. října 2015, AC-Treuhand v. Komise, C‑194/14 P, EU:C:2015:717, body 34 a 35, jakož i citovaná judikatura).

               59

               S ohledem na tuto judikaturu je třeba zaprvé odmítnout argumenty navrhovatelky, podle kterých je právní pojem „jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání“ neslučitelný s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o EHP a je v rozporu se zásadami spravedlivého procesu, bez ohledu na přípustnost posledně uvedeného argumentu.

               60

               Zadruhé je třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, Tribunál tím, že připomněl tuto judikaturu v bodech 32 až 34, 41, 42 a 46 až 48 napadeného rozsudku, odůvodnil tento rozsudek právně dostatečným způsobem.

               61

               Pokud jde zatřetí o argument navrhovatelky, podle kterého podmínky pro uznání jediného protiprávního jednání nebyly v projednávaném případě splněny, jelikož Komise nevymezila relevantní trh, je třeba konstatovat, jak Tribunál správně uvedl v bodě 54 napadeného rozsudku a jak navrhovatelka připouští, že okolnost, že výrobkové a zeměpisné trhy, kterých se týká protiprávní jednání, jsou rozdílné, není každopádně na překážku konstatování jediného protiprávního jednání. Tento argument je tudíž každopádně irelevantní.

               62

               Začtvrté se Tribunál v bodech 63 až 71 napadeného rozsudku nedopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Komise mohla v projednávaném případě učinit závěr, že existuje jediný cíl směřující k jedinému protiprávnímu jednání. Tribunál totiž na základě skutkových zjištění v bodech 66, 69 a 71 napadeného rozsudku právně dostatečným způsobem prokázal, že jednotlivá vytýkaná jednání směřovala k témuž cíli, a sice ke koordinaci chování všech výrobců zařízení a pevných součástí koupelen vůči velkoobchodníkům. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, nebyl pojem „společný cíl“, jak vyplývá z uvedených bodů 66, 69 a 71, určen obecným odkazem na existenci narušení hospodářské soutěže na trzích dotčených protiprávním jednáním, nýbrž odkazem na jednotlivé objektivní prvky, jako je ústřední úloha velkoobchodníků v distribučním řetězci, charakteristiky tohoto řetězce, existence koordinačních subjektů a vícevýrobkových sdružení, podobnost provádění koluzivních ujednání a věcná, zeměpisná a časová překrývání mezi dotyčnými praktikami.

               63

               Za těchto podmínek, aniž je nutné prokázat, že se vytýkaná jednání doplňují, nelze vzhledem k tomu, že jediné a trvající protiprávní jednání může být přičteno nekonkurenčním podnikům a nevyžaduje systematické vymezení relevantních trhů, a že navrhovatelka je odpovědná jednak za svou přímou účast na vytýkaném protiprávním jednání a jednak za svou nepřímou účast na tomto jednání, jelikož věděla o všech jiných protiprávních úkonech, které ostatní účastníci dotčené kartelové dohody sledující tytéž cíle plánovali nebo uplatňovali, nebo je mohla rozumně předvídat a být připravena přijmout z toho plynoucí riziko, Tribunálu vytýkat, že učinil závěr, že se Komise nedopustila žádného pochybení, když dospěla k závěru, že v projednávaném případě existuje jediné a trvající protiprávní jednání.

               64

               Co se konečně týče argumentace o částečných zrušeních sporného rozhodnutí, o kterých bylo rozhodnuto rozsudky Tribunálu týkajícími se téhož protiprávního jednání, jako je protiprávní jednání, které je předmětem této věci, je třeba připomenout, že hodnocení důkazů týkajících se různých vnitrostátních trhů spadá do výlučné pravomoci Tribunálu. V rozsahu, v němž je cílem této argumentace zpochybnit existenci jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání, je třeba zdůraznit, že skutečnost, že Tribunál částečně zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká důkazu o účasti na vytýkaném protiprávním jednání některých z dotčených podniků na určitých zeměpisných trzích a v daných obdobích, nestačí ke zpochybnění konstatování Tribunálu týkajícího se existence celkového plánu zahrnujícího tři podskupiny výrobků a dotyčných šest států a totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž. Taková částečná zrušení mohou případně vést pouze ke snížení pokuty uložené každému z dotyčných podniků, pokud relevantní zeměpisné trhy byly zohledněny ve výpočtu jim uložené pokuty.

               65

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako zčásti irelevantní a zčásti neopodstatněný.

         K třetímu a čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku týkajícím se přezkumu v plné jurisdikci a přiměřenosti pokuty

      Argumentace účastnic řízení

               66

               V rámci třetího důvodu navrhovatelka tvrdí, že z důvodů právní jistoty a za účelem zajištění práva na spravedlivý proces mají Tribunál a Soudní dvůr povinnost účinně vykonat pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci v souladu s článkem 31 nařízení č. 1/2003, a to v každé věci, která je jim předložena a je v ní zpochybňována pokuta nebo penále uložené Komisí, zejména v kontextu, ve kterém žádná právní norma neharmonizuje sankce a Komise použila tři různé metody výpočtu pokut pro roky 1998 až 2006.

               67

               Tribunál přitom v napadeném rozsudku vykonal navzdory návrhovým žádáním navrhovatelky pouze přezkum legality stanovení výše pokuty.

               68

               Kromě toho se navrhovatelka domnívá, že měl Tribunál v projednávaném případě snížit výši pokuty vzhledem k závažnosti protiprávního jednání, které se týká pouze omezeného počtu členských států. Komise sankcionovala toto protiprávní jednání nepřiměřeně a přísněji než protiprávní jednání stejné povahy, která zahrnovala celé území Evropského hospodářského prostoru.

               69

               Mimoto navrhovatelka kritizuje skutečnost, že jí nebyla snížena pokuta z důvodu velmi dlouhého trvání správního řízení, a sice téměř šest let.

               70

               V rámci čtvrtého důvodu navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek porušuje zásadu proporcionality, ze které vyplývá, že sankce musí odrážet závažnost protiprávního jednání. V této souvislosti se navrhovatelka domnívá, že za účelem určení této závažnosti je Tribunál povinen zohlednit účinky dotčeného protiprávního jednání na trhu, jakož i obrat, kterého bylo dosaženo na dotyčných trzích, což neučinil.

               71

               Tribunál se měl rovněž ujistit, že výše pokuty uložené sporným rozhodnutím je v absolutním měřítku přiměřená, což není tento případ, jelikož byla uložena pokuta ve výši 2,94 milionů eur, zatímco obrat dotčený protiprávním jednáním činí přibližně 5,2 milionů eur.

               72

               Navrhovatelka tudíž žádá Soudní dvůr, aby tato protiprávní opomenutí Tribunálu napravil a sám snížil výši uložené pokuty.

               73

               Komise navrhuje, aby byl třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku zamítnut.

         Závěry Soudního dvora

               74

               Podle ustálené judikatury platí, že přezkum legality stanovený v článku 263 SFEU předpokládá, že unijní soud provede přezkum, z právního i skutkového hlediska, napadeného rozhodnutí s ohledem na argumenty uplatněné navrhovatelkou, a že má pravomoc posoudit důkazy, zrušit toto rozhodnutí a změnit výši pokut (viz rozsudek ze dne 10. července 2014, Telefónica a Telefónica de España v. Komise, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, point 53, jakož i citovaná judikatura).

               75

               Přezkum legality je doplněn pravomocí přezkumu v plné jurisdikci, která je unijnímu soudu přiznána v článku 31 nařízení č. 1/2003 v souladu s článkem 261 SFEU. Tato pravomoc opravňuje soud, aby nad rámec pouhého přezkumu legality sankce nahradil posouzení Komise svým posouzením, a uloženou pokutu nebo penále tedy zrušil, snížil nebo zvýšil (viz rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Chalkor v. Komise, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, bod 63 a citovaná judikatura).

               76

               Za účelem splnění požadavků na přezkum v plné jurisdikci ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, pokud jde o pokutu, musí unijní soud při výkonu pravomocí stanovených v článcích 261 a 263 SFEU přezkoumat všechny právní i skutkové výhrady směřující k prokázání, že částka pokuty neodpovídá závažnosti a době trvání protiprávního jednání (viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Komise v. Parker Hannifin Manufacturing a Parker-Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, bod 75, jakož i citovaná judikatura).

               77

               Výkon této pravomoci přezkumu v plné jurisdikci není nicméně rovnocenný přezkumu bez návrhu a řízení má spornou povahu. Přísluší v zásadě žalobci, aby vznesl důvody proti napadenému rozhodnutí a na podporu těchto důvodů předložil důkazy (viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Komise v. Parker Hannifin Manufacturing a Parker-Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, bod 76, jakož i citovaná judikatura).

               78

               V této souvislosti je třeba zdůraznit, že neprovedení přezkumu celého napadeného rozhodnutí bez návrhu neporušuje zásadu účinné soudní ochrany. Aby Tribunál tuto zásadu dodržel, totiž nemusí, ač je povinen odpovědět na vznesené důvody kasačního opravného prostředku a přezkoumat právní i skutkový stav, nutně provádět bez návrhu nové úplné šetření skutečností ze spisu (viz rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Chalkor v. Komise, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, bod 66).

               79

               Kromě toho podle ustálené judikatury Soudního dvora je pouze Tribunál příslušný k tomu, aby přezkoumal způsob, jímž Komise posoudila v každém jednotlivém případě závažnost protiprávních jednání. V rámci kasačního opravného prostředku je předmětem přezkumu Soudního dvora jednak to, v jakém rozsahu Tribunál přihlédl právně správným způsobem ke všem zásadním faktorům pro posouzení závažnosti určitého jednání ve světle článku 101 SFEU a článku 23 nařízení č. 1/2003, a jednak ověření, zda Tribunál právně dostačujícím způsobem odpověděl na všechny argumenty dovolávané na podporu návrhu na snížení výše pokuty. Závažnost porušení práva hospodářské soutěže Unie musí být zjištěna v závislosti na řadě faktorů, jako jsou zejména odrazující účinek pokut, konkrétní okolnosti případu a jeho kontext, včetně chování každého z podniků, úlohy každého z nich při zavádění kartelové dohody, zisku, který mohly z těchto dohod mít, jejich velikosti a hodnoty dotyčného zboží, jakož i rizika, které představují protiprávní jednání tohoto druhu pro unijní cíle (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Team Relocations a další v. Komise, C‑444/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:464, body 95, 99 a 100).

               80

               Soudnímu dvoru mimoto nepřísluší, když rozhoduje o právních otázkách v řízení o kasačním opravném prostředku, aby z důvodů ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Tribunálu při rozhodování – v rámci výkonu jeho pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci – o výši pokut ukládaných podnikům pro porušení unijního práva. Nesprávné právní posouzení Tribunálem z důvodu nepřiměřené výše pokuty by tak bylo možné konstatovat pouze v případě, že by Soudní dvůr měl za to, že výše pokuty je nejen nevhodná, ale také nadměrná, a to natolik, že je nepřiměřená (viz zejména rozsudek ze dne 30. května 2013, Quinn Barlo a další v. Komise, C‑70/12 P, nezveřejněný, EU:C:2013:351, bod 57, jakož i citovaná judikatura).

               81

               Třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zkoumat ve světle této judikatury.

               82

               Z uvedené judikatury přitom jasně vyplývá zaprvé, že se přezkum v plné jurisdikci týká výlučně uložené sankce, a nikoli celého napadeného rozhodnutí, a zadruhé, že pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci ani přezkum legality se nerovnají přezkumu bez návrhu, a tudíž tato pravomoc a tento přezkum nevyžadovaly, aby Tribunál provedl bez návrhu nové úplné šetření skutečností ze spisu bez ohledu na výhrady uplatněné navrhovatelkou.

               83

               V projednávaném případě je třeba konstatovat, že Tribunál vykonal od bodu 335 napadeného rozsudku účinný přezkum výše pokuty, že odpověděl na jednotlivé argumenty navrhovatelky a že v bodech 397 až 402 tohoto rozsudku rozhodl o návrhových žádáních směřujících ke snížení výše pokuty, čímž se tedy na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, neomezil na přezkum legality této výše. V této souvislosti Tribunál v bodě 384 uvedeného rozsudku konkrétně uvedl, že koeficient 15 % na základě koeficientů „závažnosti protiprávního jednání“ a „dodatečné částky“ byl minimální s ohledem na zvláště závažnou povahu dotčeného protiprávního jednání, poté v bodech 397 až 401 téhož rozsudku učinil závěr, že žádný z důkazů předložených žalobkyněmi v prvním stupni neodůvodňoval snížení výše pokuty.

               84

               Pokud jde konkrétně o přezkum závažnosti vytýkaného protiprávního jednání, je třeba konstatovat, že Tribunál v bodě 381 napadeného rozsudku připomněl zejména bod 23 pokynů z roku 2006, který stanoví, že „[m]ezi nejzávažnější omezení hospodářské soutěže patří horizontální dohody o stanovení cen, rozdělení trhů a omezení produkce, které jsou obvykle tajné. Politika hospodářské soutěže je musí přísně trestat. Podíl tržeb, k němuž se u takového protiprávního jednání přihlíží, se proto bude většinou nacházet v horní části stupnice“. Tribunál v bodě 383 uvedeného rozsudku vylíčil odůvodnění Komise v bodě 1211 odůvodnění sporného rozhodnutí, podle kterého byla horizontální koordinace cen z důvodu své samotné povahy jedním z nejškodlivějších omezení hospodářské soutěže, a uvedl, že protiprávní jednání bylo jediným, trvajícím a komplexním protiprávním jednáním zahrnujícím šest členských států a dotýkajícím se třech podskupin výrobků, předtím, než konstatoval v bodě 384 napadeného rozsudku zvláště závažnou povahu dotčeného protiprávního jednání, která odůvodňovala uplatnění koeficientu závažnosti 15 % a v bodě 385 uvedeného rozsudku účast navrhovatelky „v centrální skupině podniků“, která prováděla konstatované protiprávní jednání.

               85

               Tím, že Tribunál takto zohlednil všechny relevantní parametry pro posouzení závažnosti vytýkaného protiprávního jednání, horizontální koordinaci cen a účast navrhovatelky na této koordinaci, která mimoto byla prokázána, a tím, že odpověděl na argumenty navrhovatelky v tomto bodě, se nedopustil žádného nesprávného právního posouzení a splnil povinnost účinného soudního přezkumu sporného rozhodnutí.

               86

               Pokud jde o posouzení nepřiměřené délky správního řízení, je třeba připomenout, že porušení zásady dodržení přiměřené lhůty Komisí může být sice důvodem ke zrušení rozhodnutí, které přijala ve správním řízení podle článků 101 a 102 SFEU, pokud tímto porušením došlo také k zásahu do práva dotyčného podniku na obhajobu, avšak nedodržení přiměřené délky řízení, i kdyby bylo prokázáno, nemůže vést ke snížení uložené pokuty (viz zejména rozsudky ze dne 9. června 2016, CEPSA v. Komise, C‑608/13 P, EU:C:2016:414, bod 61, a ze dne 9. června 2016, PROAS v. Komise, C‑616/13 P, EU:C:2016:415, bod 74, jakož i citovaná judikatura). V projednávaném případě, jak vyplývá z bodu 69 tohoto rozsudku, je přitom nesporné, že navrhovatelka se svým argumentem týkajícím se nesprávného posouzení nepřiměřené délky správního řízení Tribunálem snaží dosáhnout pouze snížení jí uložené pokuty.

               87

               Tento argument musí být tudíž bez ohledu na svou opodstatněnost odmítnut jako irelevantní.

               88

               Pokud jde konečně o přiměřenost výše uložené pokuty jako takovou, navrhovatelka nepředkládá žádný argument, který by mohl prokázat, že úroveň uložené sankce je nevhodná nebo nadměrná. V této souvislosti musí být argument, podle kterého je pokuta ve výši 2,94 milionů eur nepřiměřená ve vztahu k obratu dotčenému kartelovou dohodou ve výši 5,2 milionů eur, odmítnut. Je totiž nesporné, že v projednávaném případě byla výše pokuty uložené společnosti Villeroy & Boch a jejím dceřiným společnostem snížena v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 tak, že nepřesáhla 10 % celkového obratu těchto společností, kterého dosáhly za předchozí hospodářský rok. Tato mez přitom již zaručuje, aby úroveň této pokuty nebyla nepřiměřená ve vztahu k velikosti podniku, jak je určena jejím celkovým obratem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, body 280 až 282).

               89

               Třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako zčásti irelevantní a zčásti neopodstatněné.

               90

               Jelikož žádnému z důvodů kasačního opravného prostředku uplatňovaných navrhovatelkou nebylo vyhověno, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.

         K nákladům řízení

               91

               Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Kasační opravný prostředek se zamítá.

                           2)

                           Společnosti Villeroy & Boch Belgium SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: nizozemština.


title: Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2011. # Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Schinken King - Starší národní slovní ochranná známka King - Starší národní slovní ochranná známka a ochranná známka Společenství Curry King - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 73 nařízení č. 40/94 [nyní článek 75 nařízení č. 207/2009]. # Věc T-61/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2011 – Meica v. OHIM – Bösinger Fleischwaren (Schinken King)
      (Věc T-61/09)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Schinken King – Starší národní slovní ochranná známka King – Starší národní slovní ochranná známka a ochranná známka Společenství Curry King – Relativní důvod zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 73 nařízení č. 40/94 [nyní článek 75 nařízení č. 207/2009]“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94 čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 40–41, 51–53, 57–62)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2008 (věc R 1049/2007-1) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG a Bösinger Fleischwaren GmbH

            Výrok

                  1)

                  	Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. prosince
                     2008 (věc R 349/2007-1) se zrušuje.

                  2)

                  	OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH &
                     Co. KG.


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 14. května 2014. # Patricia Cocco proti Evropské komisi. # Věc F-17/13.