title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. dubna 2015.#SMK kft v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága a Nemzeti Adó- és Vámhivatal.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty – Směrnice 2006/112/ES – Článek 52 bod c) a článek 55 – Určení místa poskytování služeb – Příjemce služeb, který má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v několika členských státech – Odeslání nebo přeprava mimo členský stát, v němž byla služba skutečně vykonána.#Věc C-97/14.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci C‑97/14,
            jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) ze dne 17. února 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 3. března 2014, v řízení
            SMK kft
            proti
            Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága,
            Nemzeti Adó- és Vámhivatal,
            SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
            ve složení A. Ó Caoimh, předseda senátu, C. Toader a E. Jarašiūnas (zpravodaj), soudci,
            generální advokátka: J. Kokott,
            vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
            s přihlédnutím k písemné části řízení,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za maďarskou vládu G. Koósem a Z. Fehérem, jako zmocněnci,
            – za řeckou vládu K. Paraskevopoulou a I. Kotsoni, jako zmocněnkyněmi,
            – za Evropskou komisi V. Bottkem a L. Lozano Palacios, jako zmocněnci,
            s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 52 písm. c) a článku 55 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1, dále jen „směrnice o DPH“).
            2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi SMK kft, společností se sídlem v Maďarsku, na jedné straně a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága (daňová správa regionu Dél-alföld, spadající pod celostátní správu daní a cel, dále jen „Főigazgatóság“, jakož i Nemzeti Adó- és Vámhivatal (celostátní správa daní a cel, dále jen „NAV“) na straně druhé ve věci rozhodnutí, kterým bylo společnosti SMK kft uloženo zaplacení daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) za roky 2007 až 2009 a za období od ledna do března roku 2010.
            Právní rámec
            Unijní právo
            3. Část sporu v původním řízení se sice týká období od ledna do března roku 2010, na které se vztahuje směrnice o DPH, ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008 (Úř. věst. L 44, s. 11), avšak ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že se předkládající soud táže pouze na výklad čl. 52 písm. c) a článku 55 směrnice o DPH, ve znění účinném do 1. ledna 2010, tedy ve znění, které předchází změnám, jež byly přijaty prostřednictvím směrnice 2008/8.
            4. Článek 52 směrnice o DPH obsažený v hlavě V, který upravuje místo zdanitelných plnění, stanoví:
            „Místem poskytnutí těchto služeb je místo, kde je služba skutečně vykonána:
            [...]
            c) oceňování movitého hmotného majetku a práce na tomto majetku.“
            5. Článek 55 této směrnice zní následovně:
            „Odchylně od čl. 52 písm. c) se má za to, že se místo poskytnutí služby, jejímž předmětem je ocenění movitého hmotného majetku nebo práce na tomto majetku, příjemci identifikovanému pro účely DPH v jiném členském státě než ve státě, na jehož území je tato služba skutečně vykonána, nachází na území členského státu, který příjemci vydal identifikační číslo pro DPH, pod nímž mu byla služba poskytnuta.
            Odchylka podle prvního pododstavce se použije jen tehdy, je-li zboží odesláno nebo přepraveno z členského státu, ve kterém byla služba skutečně vykonána.“
            Maďarské právo
            6. Zákon LXXIV z roku 1992 o dani z přidané hodnoty (az általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV. törvény), ve znění účinném v roce 2007 (dále jen „zákon o DPH“), stanovil v čl. 15 odst. 4:
            „Místem výkonu je místo, kde je [následující] služba skutečně vykonána:
            [...]
            c) montáž, oprava, údržba, renovace, zpracování, dokončování výrobku (s výjimkou plnění týkajících se nemovitostí).
            [...]“
            7. Článek 15/A odst. 12 až 14 uvedeného zákona stanoví:
            „12. Pokud je příjemce služeb stanovených v čl. 15 odst. 4 písm. c) a d) osobou povinnou k dani registrovanou v jiném členském státě, než je stát místa skutečného výkonu služeb, je místem výkonu území členského státu, v němž je objednatel registrován jako osoba povinná k dani.
            13. Odstavec 12 se nepoužije, pokud zboží nebylo přepraveno z členského státu, v němž byla služba skutečně vykonána.
            14. Pokud je místo výkonu určeno územím členského státu, v němž je registrována osoba nebo subjekt, které svým jménem přijímají služby, na něž se vztahuje tento článek, a pokud osoba nebo subjekt objednávající služby je současně registrován jako osoba povinná k dani ve více členských státech, je místem výkonu členský stát, jehož daňové orgány přidělily této osobě nebo tomuto subjektu, jež jsou příjemci služby, na kterou se vztahuje tento článek, daňové identifikační číslo. Osoba povinná k dani je povinna přijmout službu pod daňovým identifikačním číslem přiděleným tímto členským státem, v němž je vykonána činnost, která zakládá její zdanění a pro kterou byla služba vykonána.“
            8. Zákon CXXVII. z roku 2007 o dani z přidané hodnoty, v účinnosti od 1. ledna 2008 (dále jen „nový zákon o DPH“), stanoví v čl. 42 odst. 1:
            „V případě poskytnutí následujících služeb je místem výkonu místo, kde byla služba skutečně vykonána:
            […]
            d) práce na výrobku (s výjimkou nemovitostí).“
            9. Článek 45 odst. 1 a 2 nového zákona o DPH stanoví:
            „1. Pokud je příjemce služby, na kterou se vztahuje čl. 42 odst. 1 písm. c) a d), osobou povinnou k dani registrovanou v jiném členském státě Společenství, než je stát, v němž byla služba skutečně vykonána, je místem výkonu této služby odchylně od ustanovení článku 42 členský stát Společenství, v němž byl příjemce služby registrován jako osoba povinná k dani.
            2. Odstavec 1 se použije v případě, že výrobek, který je výsledkem služby, na kterou se vztahuje čl. 42 odst. 1 písm. c) a d), je odeslán nebo přepraven z členského státu Společenství, v němž byla služba, na kterou se vztahuje čl. 42 odst. 1 písm. c) a d), skutečně vykonána.“
            Spor v původním řízení a předběžné otázky
            10. Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, společnost SMK kft, která je členem skupiny společností SMK, je osobou povinnou k DPH v Maďarsku, v němž má z tohoto důvodu přidělené daňové identifikační číslo. Součástí této skupiny je rovněž společnost SMK UK Ltd, usazená ve Spojeném království, která byla do 30. července 2007 registrována jakožto osoba povinná k dani jak ve Spojeném království, tak v Maďarsku a měla přidělené britské i maďarské daňové identifikační číslo. Členem uvedené skupiny je rovněž SMK Europe NV (dále jen „SMK Europe“), společnost se sídlem v Belgii zapsaná v Maďarsku do registru DPH, která je pověřená uváděním výrobků skupiny na trh v Evropě.
            11. Od března roku 2002 vykonávala SMK kft v Maďarsku na pokyny a na účet společnosti SMK UK Ltd subdodavatelské služby. Tato posledně uvedená společnost nakupovala materiál a příslušenství nezbytné k výrobě hotových výrobků, a sice dálkových ovladačů tvořících součást elektronických zařízení. Přístroje, zařízení a výrobní nástroje byly ve vlastnictví společnosti SMK UK Ltd. SMK kft neměla vlastní zásoby surovin ani hotových výrobků a zabývala se výlučně sestavováním těchto dálkových ovladačů.
            12. Po sestavení zůstaly hotové výrobky v prostorách společnosti SMK kft, přičemž příjemce služeb, společnost SMK UK Ltd, je prodala společnosti SMK Europe, která je následně prodala kupujícím usazeným v jiném členském státě nebo ve třetím státě. SMK kft byla společností SMK UK Ltd pověřena k dodávání tohoto zboží kupujícím. Společnost SMK UK Ltd vystavovala za prodej faktury na jméno nabyvatele hotových výrobků, a sice společnosti SMK Europe, které představovaly přepravní doklady, avšak tyto faktury byly zasílány přímo konečným kupujícím nacházejícím se v Evropské unii nebo ve třetím státě, jimž uvedené výrobky prodala společnost SMK Europe. Hotové výrobky v každém případě opustily území Maďarska a nikdy se nedostaly na území Spojeného království.
            13. SMK kft fakturovala společnosti SMK UK Ltd jako protiplnění za poskytnuté služby výrobní cenu hotových výrobků bez daně s označením „mimo územní působnost DPH“. Na faktuře uvedla britské daňové identifikační číslo společnosti SMK UK Ltd.
            14. Oddělení kontroly osob povinných k dani místní daňové správy v Békés spadající pod celostátní správu daní a cel (dále jen „daňový orgán prvního stupně“) provedlo kontrolu přiznání společnosti SMK kft k DPH za období od 1. ledna do 31. prosince 2007.
            15. Po skončení této kontroly dospěl daňový orgán prvního stupně k závěru, že místem poskytování dotčených subdodavatelských služeb bylo místo skutečného výkonu těchto plnění, tedy Maďarsko. Konkrétně měl tento orgán za to, že společnost SMK kft neprokázala, že hotové výrobky byly odeslány z Maďarska, a že tedy nebylo možné považovat za místo poskytování služeb Spojené království. Tento daňový orgán proto konstatoval existenci daňového dluhu ve výši 27 712 000 maďarských forintů (HUF) a uložil společnosti SMK kft zaplacení této částky.
            16. Společnost SMK kft rozhodnutí daňového orgánu prvního stupně zpochybnila u Főigazgatóság a v této souvislosti uvedla, že byly splněny podmínky článku 15/A odst. 12 a 13 zákona o DPH, takže subdodavatelské služby dotčené ve věci v původním řízení mohly být jakožto právní plnění uskutečněná mimo územní působnost tohoto zákona účtovány bez DPH. Tato společnost tvrdila, že neexistuje povinnost k přepravě hotových výrobků do členského státu příjemce služeb.
            17. Rozhodnutím ze dne 10. prosince 2012 potvrdil Főigazgatóság, který je daňovým orgánem druhého stupně, rozhodnutí daňového orgánu vydané v prvním stupni. Tento orgán konstatoval, že SMK UK Ltd prodala hotové výrobky společnosti SMK Europe před jejich přepravou, když se ještě nacházely na maďarském území. Za těchto podmínek měl za to, že přeprava těchto výrobků byla důsledkem jejich prodeje, a nikoli důsledkem poskytnutí subdodavatelských služeb.
            18. Daňový orgán prvního stupně provedl také kontrolu přiznání k DPH a ke korporační dani za roky 2008 a 2009, jakož i za období od ledna do března roku 2010. V průběhu této doby poskytla společnost SMK kft na účet společnosti SMK UK Ltd rovněž subdodavatelské služby, u nichž neúčtovala DPH.
            19. Po přezkumu této kontroly konstatoval generální ředitel Főigazgatóság k tíži společnosti SMK kft daňový dluh ve výši 107 616 000 HUF a uložil jí pokutu ve výši 21 523 000 HUF, jakož i penále ve výši 38 208 000 HUF. Tento orgán měl za to, že podle čl. 42 odst. 1 písm. b) až d) a článku 45 nového zákona o DPH se místo výkonu subdodavatelských služeb, které tato společnost vykonala během výše uvedené doby, nacházelo v Maďarsku.
            20. SMK kft napadla rozhodnutí daňového orgánu prvního stupně u NAV, který rozhodnutím ze dne 8. ledna 2013 uvedené rozhodnutí potvrdil a uvedl, že místo výkonu plnění subdodavatelských služeb je v Maďarsku.
            21. SMK kft podala proti rozhodnutí Főigazgatóság ze dne 10. prosince 2012 a rozhodnutí NAV ze dne 8. ledna 2013 u předkládajícího soudu správní žalobu. Zaprvé stran rozhodnutí Főigazgatóság společnost SMK kft zejména tvrdí, že pro účely určení místa výkonu služeb, jejichž předmětem jsou práce na věcech, nevyžaduje článek 55 směrnice o DPH, aby byly tyto věci dodány do členského státu příjemce služeb. Podle jejího názoru stačí, že byly přepraveny nebo odeslány z členského státu, kde byly hotové výrobky dokončeny.
            22. SMK kft tvrdí, že poté, co služby vykonala, opustily hotové výrobky, jež byly prodány kupujícím nacházejícím se v jiném státě než v Maďarsku, v důsledku tohoto prodeje území posledně uvedeného státu. Skutečnost, že příjemce služeb, tedy společnost SMK UK Ltd, byla v roce 2007 registrována také k DPH v Maďarsku, neznamená, že služby přijala pod maďarským identifikačním číslem k DPH, protože její hlavní činnost se odvíjela v provozovně umístěné v jiném členském státě. SMK kft má za to, že čl. 15/A odst. 14 zákona o DPH je v rozporu se směrnicí o DPH.
            23. Főigazgatóság poukazuje na to, že společnost SMK kft měla povinnost uvést poskytování služeb pod maďarským identifikačním číslem společnosti SMK UK Ltd, neboť k prodeji hotových výrobků pocházejících z prací vykonaných společností SMK kft došlo v Maďarsku. Z této okolnosti podle jeho názoru vyplývá, že za místo poskytování služeb mělo být považováno území tohoto členského státu, a že tedy tato plnění spadají do územní působnosti zákona o DPH. Přeprava hotových výrobků nemá podle tvrzení tohoto orgánu vliv na skutečnost, že jakmile byly služby vykonány, stala se SMK kft dlužníkem DPH.
            24. Pokud jde zadruhé o rozhodnutí NAV ze dne 8. ledna 2013, je společnost SMK kft toho názoru, že povinnost odvést DPH nelze vyvodit ze směrnice o DPH, ledaže by byl připuštěn výklad, který je s ní v rozporu. Podle jejího názoru je na příjemci služeb, aby rozhodl o tom, kdo ponese daňovou povinnost. Zamítavé rozhodnutí uplatnit daňové osvobození na dotčené služby porušuje zásady teritoriality a neutrality DPH.
            25. NAV uvádí, že pro uplatnění výjimky upravené v článku 55 směrnice o DPH je třeba zkoumat, zda příjemce subdodavatelských služeb měl nebo musel mít v Maďarsku přidělené identifikační číslo k DPH. V tomto ohledu tvrdí, že hotové výrobky, které byly sestaveny společností SMK kft, nebyly odeslány do členského státu, na jehož území se nachází sídlo společnosti SMK UK Ltd, ale byly prodány a nacházely se v té době ještě v Maďarsku, takže za místo uskutečnění prodeje společností SMK UK Ltd musí být považován tento členský stát.
            26. Za těchto okolností se Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (správní a pracovní soud v Gyule) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující př edběžné otázky:
            „1) Je třeba článek 55 směrnice o DPH účinné do 1. ledna 2010 vykládat v tom smyslu, že se toto ustanovení vztahuje pouze na osoby povinné k dani, které jsou příjemci služeb, jež nejsou nebo nebyly povinny být identifikovány pro účely DPH v členském státě místa, v němž je služba skutečně vykonána?
            2) V případně kladné odpovědi na první otázku, je pro určení místa poskytnutí služeb výlučně použitelný článek 52 směrnice o DPH?
            3) V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba článek 55 směrnice o DPH účinné do 1. ledna 2010 vykládat v tom smyslu, že pokud osoba povinná k dani, které jsou poskytovány subdodavatelské služby, má nebo by měla mít přidělené identifikační číslo pro účely DPH ve více členských státech, závisí rozhodnutí, pod kterým daňovým číslem přijímá osoba povinná k dani tuto službu (včetně případu, kdy se má za to, že osoba povinná k dani přijímající službu je usazena v členském státě místa skutečného výkonu služby, ale je identifikována pro účely DPH v jiném členském státě), výlučně na rozhodnutí této osoby povinné k dani?
            4) Pro případ, že je odpověď na třetí otázku taková, že je rozhodovací volnost příjemce služeb neomezená, je třeba článek 55 směrnice o DPH vykládat v tom smyslu, že:
            – lze mít do 31. prosince 2009 za to, že služba byla vykonána pod identifikačním číslem pro DPH uvedeným příjemcem této služby, jestliže je osobou povinnou k dani, která je rovněž registrována (usazena) v jiném členském státě, a výrobky jsou odeslány nebo přepraveny z členského státu, ve kterém byla služba skutečně vykonána?
            – na určení místa výkonu služeb má vliv skutečnost, že příjemce služby je osobou povinnou k dani usazenou v jiném členském státě, který však dodal hotové výrobky prostředníkovi tím, že je odeslal nebo přepravil z členského státu, kde byla služba poskytnuta, a že uvedený prostředník výrobky následně prodává dále do třetího členského státu Unie, aniž příjemce subdodavatelských služeb přepravil nejprve hotové výrobky zpět do svého sídla?
            5) Jestliže není rozhodovací volnost příjemce služeb neomezená, mají na použitelnost článku 55 směrnice o DPH účinné do 1. ledna 2010 vliv:
            – okolnosti, za kterých příjemce výrobních služeb nabývá a poskytuje tomu, kdo uskutečňuje výrobu, příslušné suroviny ke zpracování,
            – z jakého členského státu a pod jakým daňovým identifikačním číslem osoba povinná k dani, jež je příjemcem služby, výrobky pocházející z výroby prodává,
            – skutečnost, že – tak jako je tomu v původním sporu – hotové zboží pocházející z výroby, bylo ještě v zemi, v níž bylo vyrobeno, předmětem několika prodejů v rámci řetězce plnění a poté bylo přepraveno z této země přímo ke konečnému kupujícímu?“
            K předběžným otázkám
            27. Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny (viz rozsudek Douane Advies Bureau Rietveld, C‑541/13, EU:C:2014:2270, bod 18 a citovaná judikatura).
            28. V této souvislosti z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ve věci v původním řízení se jedná o otázku určení toho, na kterém místě byly pro účely DPH poskytnuty subdodavatelské služby, jež v Maďarsku vykonala žalobkyně v původním řízení na pokyny a účet společnosti SMK UK Ltd, jež má sídlo ve Spojeném království a je vlastníkem výrobků, jichž se tyto služby týkají. Z údajů předložených Soudnímu dvoru rovněž vyplývá, že dotčené služby spočívaly v sestavování dálkových ovladačů patřících společnosti SMK UK Ltd, která prováděla žalobkyně v původním řízení. Po sestavení zůstaly dotčené hotové výrobky v Maďarsku. Společnost SMK UK Ltd je následně prodala společnosti SMK Europe, která je následně prodávala dalším kupujícím usazeným v jiném členském státě, nebo ve třetím státě. Tyto hotové výrobky byly z Maďarska přepraveny nebo odeslány až po jejich následném prodeji.
            29. Je třeba rovněž poznamenat, že předkládající soud rozlišuje období, během něhož byl příjemce služeb registrován k DPH jak v Maďarsku, tak ve Spojeném království, a období, během něhož již neměl v Maďarsku přidělené daňové identifikační číslo.
            30. S ohledem na výše uvedené je třeba všech pět předběžných otázek, které je třeba zkoumat společně, chápat tak, že se týkají určení toho, zda článek 55 směrnice o DPH, ve znění účinném do 1. ledna 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že se použije za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, kdy byl příjemce služeb registrován k DPH v členském státě, v němž byly služby skutečně vykonány, a zároveň v jiném členském státě, a později výlučně v tomto jiném členském státě, přičemž movitý hmotný majetek, jehož se tyto služby týkaly, byl z členského státu, v němž byla tato plnění skutečně vykonána, přepraven nebo odeslán nikoli po ukončení těchto plnění, nýbrž po následném prodeji těchto věcí.
            31. Směrnice o DPH, která nahradila šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1), obsahuje hlavu V věnovanou místu zdanitelných plnění. Kapitola 3 zařazená do této hlavy se týká místa poskytnutí služeb a její oddíly 1 a 2 upravují obecná pravidla pro určení místa zdanění těchto služeb, jakož i zvláštní ustanovení týkající se poskytování zvláštních služeb. Podobně jako čl. 9 odst. 2 a 3 šesté směrnice 77/388 obsahují články 44 až 59 směrnice o DPH pravidla, která určují místo rozhodné pro vznik daňové povinnosti (viz rozsudek Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, body 37 a 38).
            32. V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora je cílem ustanovení určujících místo daňové příslušnosti v případě poskytování služeb jednak předejít střetům pravomocí, které by mohly mít za následek dvojí zdanění, a jednak předejít neuložení daně (rozsudek Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, bod 42 a citovaná judikatura).
            33. Takové ustanovení, jako je článek 55 směrnice o DPH určuje místo poskytnutí služeb rozhodné pro vznik daňové povinnosti a vymezuje příslušnost členských států. Za tímto účelem usiluje uvedené ustanovení o zavedení racionálního rozdělení působnosti vnitrostátních právních úprav v oblasti DPH prostřednictvím jednotného určení místa daňové příslušnosti v případě poskytování služeb (v tomto smyslu viz rozsudek Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, body 50 a 51).
            34. Je třeba připomenout, že obecné pravidlo pro určení místa rozhodného pro vznik daňové povinnosti v případě poskytování služeb, jejichž předmětem jsou práce na movitém hmotném majetku, je stanoveno v článku 52 písm. c) směrnice o DPH, podle něhož je místem poskytnutí těchto služeb místo, kde jsou tyto služby skutečně vykonány.
            35. Článek 55 směrnice o DPH stanoví, že odchylně od uvedeného ustanovení se má za to, že místo poskytnutí výše uvedených služeb příjemci identifikovanému pro účely DPH v jiném členském státě než ve státě, na jehož území je tato služba skutečně vykonána, se nachází na území členského státu, který příjemci vydal identifikační číslo pro DPH, pod nímž mu byla služba poskytnuta. Toto odchylné ustanovení se použije jen tehdy, je-li zboží odesláno nebo přepraveno z členského státu, ve kterém byla služba skutečně vykonána.
            36. Ze znění článku 55 směrnice o DPH tedy vyplývá, že odchylka upravená v tomto ustanovení se použije v případě, že jsou splněny dvě kumulativní podmínky. Zaprvé musí být příjemce plnění „identifikován pro účely DPH“ v jiném členském státě, než ve státě, na jehož území je tato služba skutečně vykonána, a zadruhé musí být zboží z členského státu, ve kterém byla služba skutečně vykonána, odesláno nebo přepraveno.
            37. Vzhledem k tomu, že místo poskytnutí služeb musí být určeno pouze z hlediska faktických skutečností souvisejících s dotčeným zdanitelným plněním, musí být druhá podmínka uložená v článku 55 směrnice o DPH k uplatnění odchylky, kterou stanoví, posuzována pouze v závislosti na těchto skutečnostech, a nikoli s ohledem na případná pozdější plnění.
            38. K použití článku 55 směrnice o DPH musí být tedy přeprava nebo odeslání zboží uskutečněny v rámci plnění souvisejícího s pracemi na tomto zboží, a to před případným uskutečněním jiného plnění týkajícího se tohoto zboží, které podléhá DPH.
            39. Jak v daném případě vyplývá ze spisu předloženého Soudnímu dvoru a jak bylo připomenuto v bodě 28 tohoto rozsudku, hotové výrobky dotčené ve věci v původním řízení zůstaly po sestavení v Maďarsku a byly z tohoto členského státu přepraveny nebo odeslány až po plnění spočívajících v prodeji a v následném prodeji tohoto zboží.
            40. Z toho vyplývá, že v rámci poskytování služeb dotčeného ve věci v původním řízení nedošlo k přepravě či odeslání zboží z členského státu, v němž došlo ke skutečnému výkonu těchto služeb. Nebyla tedy splněna podmínka přepravy nebo odeslání zboží upravená v článku 55 směrnice o DPH. Místo poskytnutí služeb rozhodné pro vznik daňové povinnosti musí být proto určeno podle článku 52 písm. c) této směrnice, podle něhož je tímto místem členský stát jejich skutečného výkonu, v daném případě Maďarsko.
            41. Pokud jde navíc o první podmínku upravenou pro účely použití článku 55 směrnice o DPH, je třeba konstatovat, že skutečnost, že během doby poskytování dotčených služeb byl jejich příjemce identifikován k DPH v Maďarsku i ve Spojeném království, a poté pouze ve Spojeném království, nemá dopad na řešení sporu projednávaného u předkládajícího soudu, jelikož zboží nebylo přepraveno ani odesláno z Maďarska v rámci těchto poskytování služeb.
            42. S ohledem na výše uvedené je třeba na předběžné otázky odpovědět tak, že článek 55 směrnice o DPH, ve znění účinném do 1. ledna 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, kdy byl příjemce služeb registrován k DPH v členském státě, v němž byly služby skutečně vykonány, a zároveň v jiném členském státě a poté výlučně v tomto jiném členském státě, a kdy movitý hmotný majetek, jehož se tyto služby týkaly, byl z členského státu, v němž byly služby skutečně vykonány, přepraven nebo odeslán nikoli po ukončení těchto plnění, ale po následném prodeji tohoto majetku.
            K nákladům řízení
            43. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
            Článek 55 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění účinném do 1. ledna 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, kdy byl příjemce služeb registrován k dani z přidané hodnoty v členském státě, v němž byly služby skutečně vykonány, a zároveň v jiném členském státě a později výlučně v tomto jiném členském státě, přičemž movitý hmotný majetek, jehož se tyto služby týkaly, byl z členského státu, v němž byly služby skutečně vykonány, přepraven nebo odeslán nikoli po ukončení těchto plnění, ale po následném prodeji tohoto majetku.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. června 2009.#L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC a Laboratoire Garnier & Cie proti Bellure NV, Malaika Investments Ltd a Starion International Ltd.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené království.#Směrnice 89/104/EHS - Ochranné známky - Článek 5 odst. 1 a 2 - Užití ve srovnávací reklamě - Právo dát zakázat toto užití - Protiprávní těžení z dobrého jména - Zásah do funkcí ochranné známky - Směrnice 84/450/EHS - Srovnávací reklama - Článek 3a odst. 1 písm. g) a h) - Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy - Protiprávní těžení z dobré pověsti ochranné známky - Představování zboží jako napodobeniny nebo reprodukce.#Věc C-487/07.

text:
      Věc C-487/07
      L'Oréal SA a další
      v.
      Bellure NV a další
      [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]
      „Směrnice 89/104/EHS – Ochranné známky – Článek 5 odst. 1 a 2 – Užití ve srovnávací reklamě – Právo dát zakázat toto užití – Protiprávní těžení z dobrého jména – Zásah do funkcí ochranné známky – Směrnice 84/450/EHS – Srovnávací reklama – Článek 3a odst. 1 písm. g) a h) – Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy – Protiprávní těžení z dobré pověsti ochranné známky – Představování zboží jako napodobeniny nebo reprodukce“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Ochranná známka s dobrým jménem – Ochrana rozšířená na
            výrobky nebo služby, které nejsou podobné (čl. 5 odst. 2 směrnice) – Podmínky rozšířené ochrany
      (Směrnice Rady 89/104, čl. 5 odst. 2)
      2.        Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Právo majitele ochranné známky bránit užívání totožného
            nebo podobného označení třetí osobou pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Užívání ochranné známky ve smyslu čl.
            5 odst. 1 písm. a) směrnice
      [Směrnice Rady 89/104, čl. 3a odst. 1 a směrnice 89/104 čl. 5 odst. 1 písm. a)]
      3.        Sbližování právních předpisů – Klamavá a srovnávací reklama – Směrnice 84/450 – Srovnávací reklama
      [Směrnice Rady 89/104, čl. 3a odst. 1 písm. g) a h)]
      1.        Článek 5 odst. 2 první směrnice 89/104 o ochranných známkách musí být vykládán v tom smyslu, že existence protiprávního těžení
         z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky ve smyslu tohoto ustanovení nepředpokládá ani existenci nebezpečí
         záměny, ani existenci nebezpečí újmy způsobené rozlišovací způsobilosti nebo dobrému jménu ochranné známky, nebo obecněji
         jejímu majiteli. Prospěch z užívání označení podobného ochranné známce s dobrým jménem třetí osobou je touto osobou získán
         ze zmíněné rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky protiprávně, jestliže se tímto užíváním snaží kráčet
         ve stopách ochranné známky s dobrým jménem s cílem využít její přitažlivosti, dobrého jména a prestiže a bez finanční kompenzace
         využívat obchodního úsilí vyvinutého majitelem ochranné známky k vytvoření a pěstování jejího image.

      (viz bod 50, výrok 1)
      2.        Článek 5 odst. 1 písm. a) první směrnice 89/104 o ochranných známkách musí být vykládán v tom smyslu, že majitel zapsané ochranné
         známky je oprávněn dát zakázat použití označení totožného s touto ochrannou známkou pro výrobky nebo služby totožné s těmi,
         pro něž byla zmíněná ochranná známka zapsána, třetími osobami ve srovnávací reklamě, která nesplňuje všechny podmínky přípustnosti
         stanovené v čl. 3a odst. 1 směrnice 84/450 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice 97/55, a to i v případě, že toto
         použití není s to způsobit újmu základní funkci ochranné známky, jíž je označit původ výrobků nebo služeb, za podmínky, že
         toto použití působí újmu nebo je s to způsobit újmu některé z ostatních funkcí ochranné známky.

      Podle čl. 5 odst. 1 první věty směrnice 89/104 vyplývají totiž ze zapsané ochranné známky pro jejího majitele výlučná práva.
         Podle čl. 5 odst. 1 písm. a) této směrnice tato výlučná práva opravňují majitele zakázat všem třetím osobám, které nemají
         jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné
         s těmi, pro něž je známka zapsána.

      Výlučné právo stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 bylo poskytnuto proto, aby mohl majitel ochranné známky chránit
         své specifické zájmy jakožto majitel této ochranné známky, jinak řečeno zajistit, aby tato známka mohla plnit své funkce,
         a že tudíž výkon tohoto práva musí být vyhrazen pro případy, kdy užívání označení třetí osobou zasahuje nebo je schopné zasáhnout
         do funkcí ochranné známky. K těmto funkcím nepatří jen základní funkce ochranné známky, jíž je zaručit spotřebitelům původ
         výrobku nebo služby, ale i její další funkce, jako je zejména funkce zaručení kvality tohoto výrobku či této služby, anebo
         funkce sdělovací, investiční či reklamní.

      (viz body 57–58, 65, výrok 2)
      3.        Článek 3a odst. 1 směrnice 84/450 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice 97/55, musí být vykládán v tom smyslu,
         že inzerent, který ve srovnávací reklamě výslovně či implicitně zmiňuje, že výrobek, který uvádí na trh, představuje napodobeninu
         výrobku nesoucího velmi známou ochrannou známku, představuje „zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ ve smyslu
         tohoto článku 3a odst. 1 písm. h).

      Konkrétní cíl podmínky stanovené v čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450 spočívá totiž v tom, že se jí inzerentovi zakazuje,
         aby ve srovnávací reklamě uváděl, že výrobek nebo služba, které prodává, představují napodobeninu či reprodukci výrobku nebo
         služby nesoucích chráněnou známku. V tomto ohledu nejsou zakázána pouze reklamní sdělení vyvolávající představu napodobeniny
         nebo reprodukce, ale i sdělení, jež jsou vzhledem k celkové prezentaci a ekonomickým souvislostem daného případu schopna implicitně
         přenášet takovou myšlenku na cílovou veřejnost.

      V tomto ohledu je bez významu otázka, zda se v reklamě uvádí, že jde o napodobeninu výrobku, který nese chráněnou známku,
         v jeho celku, nebo pouze o napodobeninu jeho určitého charakteristického rysu.

      Jestliže je srovnávací reklama, která představuje výrobky inzerenta jako napodobeninu výrobku nesoucího chráněnou známku,
         kvalifikována směrnicí 84/450 jako reklama odporující poctivé hospodářské soutěži, a tedy jako protiprávní, je prospěch, jehož
         inzerent dosáhl díky takovéto reklamě, výsledkem nekalé soutěže, a musí být tudíž považován za získaný protiprávně z dobré
         pověsti spojované s touto ochrannou známkou ve smyslu uvedeného čl. 3a odst. 1 písm. g).

      (viz body 75–76, 79–80, výrok 3)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      18. června 2009(*)

      „Směrnice 89/104/EHS – Ochranné známky – Článek 5 odst. 1 a 2 – Užití ve srovnávací reklamě – Právo dát zakázat toto užití – Protiprávní těžení z dobrého jména – Zásah do funkcí ochranné známky – Směrnice 84/450/EHS – Srovnávací reklama – Článek 3a odst. 1 písm. g) a h) – Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy – Protiprávní těžení z dobré pověsti ochranné známky – Představování zboží jako napodobeniny nebo reprodukce“
      Ve věci C‑487/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 22. října 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 5. listopadu 2007, v řízení

      L’Oréal SA,
      Lancôme parfums et beauté & Cie SNC,
      Laboratoire Garnier & Cie
      proti
      Bellure NV,
      Malaika Investments Ltd, jednající pod obchodním jménem „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“,

      Starion International Ltd,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann, předseda senátu, M. Ilešič (zpravodaj), A. Tizzano, A. Borg Barthet a E. Levits, soudci,
      generální advokát: P. Mengozzi,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Şereş, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 5. listopadu 2008,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za L’Oréal SA, Lancôme parfums a beauté & Cie SNC a Laboratoire Garnier & Cie H. Carrem a D. Andersonem, QC, jakož i J. Reid,
         barrister, pověřenými advokátní kanceláří Baker & McKenzie LLP,

      –        za Malaika Investments Ltd a Starion International Ltd R. Wyandem, QC, jakož i H. Porterem a T. Moody-Stuartem, solicitors,

      –        za vládu Spojeného království T. Harris, poté L. Seeboruthem, jako zmocněnci, ve spolupráci s S. Malyniczem, barrister,
      –        za francouzskou vládu G. de Berguesem, jakož i A.-L. During a B. Beaupère-Manokha, jako zmocněnci,
      –        za nizozemskou vládu C. Wissels, jako zmocněnkyní,
      –        za polskou vládu A. Rutkowskou a K. Rokickou, jako zmocněnkyněmi,
      –        za portugalskou vládu L. Inezem Fernandesem a I. Vieira da Silva, jako zmocněnci,
      –        za Komisi Evropských společenství W. Wilsem a H. Krämerem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. února 2009,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 1 a 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince
         1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01,
         s. 92), jakož i čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě (Úř. věst. L 250,
         s. 17; Zvl. vyd. 15/01, s. 227), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997 (Úř. věst. L 290,
         s. 18; Zvl. vyd. 15/03, s. 365, dále jen „směrnice 84/450“).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci řízení zahájeného společnostmi L’Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC a Laboratoires
         Garnier & Cie (dále jen společně „L’Oréal a další“) proti společnostem Bellure NV (dále jen „Bellure“), Malaika Investments
         Ltd, působící pod obchodním jménem „Honey pot cosmetics & Perfumery Sales“ (dále jen „Malaika“), a Starion International Ltd
         (dále jen „Starion“), v němž se L’Oréal a další domáhají odsouzení posledně uvedených společností pro padělání ochranných
         známek.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3        Směrnice 89/104 byla zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008 , kterou se sbližují právní
         předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 299, s. 25; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), která vstoupila v platnost
         dnem 28. listopadu 2008. Nicméně vzhledem k datu, kdy nastaly skutkové okolnosti, se na spor v původním řízení vztahuje i nadále
         směrnice 89/104.

      4        Desátý bod odůvodnění směrnice 89/104 zní takto:

      „vzhledem k tomu, že ochrana poskytnutá zapsané ochranné známce, jejímž cílem je především zajistit ochranné známce funkci
         označení původu, je v případě totožnosti známky a označení a zboží nebo služeb absolutní; že ochrana se vztahuje rovněž na
         případy podobnosti mezi známkou a označením a mezi zbožím nebo službami; že je nezbytné vykládat pojem podobnosti v souvislosti
         s nebezpečím záměny; že nebezpečí záměny, jehož posouzení závisí na mnoha faktorech, a zejména na povědomí o ochranné známce
         na trhu, na asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, na stupni podobnosti mezi ochrannou
         známkou a označením a mezi označeným zboží nebo službami, představuje zvláštní podmínku ochrany; že způsoby zjištění nebezpečí
         záměny, a zejména břemeno důkazu, jsou upraveny vnitrostátními procesními předpisy, které nejsou touto směrnicí dotčeny“.

      5        Článek 5 směrnice 89/104, nazvaný „Práva z ochranné známky“, stanoví:

      „1.   Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které
         nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:

      a)     označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
      b)     označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb
         označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou
         známkou.

      2.     Každý členský stát může rovněž stanovit, že majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby
         užívaly v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro zboží nebo služby, které nejsou podobné
         těm, pro něž byla ochranná známka zapsána, jestliže tato ochranná známka získala v členském státě dobré jméno a užívání takového
         označení bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působilo
         újmu.

      3.     Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2, může být zakázáno zejména:
      […]
      b)     nabízet zboží pod tímto označením, uvádět je na trh nebo skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením
         služby;

      […]
      d)     užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě.
      […]“
      6        Článek 6 uvedené směrnice, nazvaný „Omezení účinků ochranné známky“, stanoví v odstavci 1:

      „Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:
      […]
      b)     údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby zboží nebo poskytnutí služby anebo
         jiných jejich vlastností;

      […]“
      7        Ustanovení týkající se srovnávací reklamy byla do původního znění směrnice 84/450 vložena směrnicí 97/55.

      8        Druhý, sedmý, devátý, jedenáctý, třináctý až patnáctý a devatenáctý bod odůvodnění směrnice 97/55 znějí takto:

      „(2)  vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu bude znamenat ještě širší okruh nabídky; že spotřebitelé mohou a musejí co možná
         nejvíce využívat vnitřní trh a že reklama je velmi důležitým prostředkem otevírajícím skutečná odbytiště pro veškeré zboží
         a služby v celém Společenství a základní ustanovení upravující formu a obsah srovnávací reklamy musejí být jednotná a podmínky
         využívání srovnávací reklamy v členských státech musejí být harmonizovány; že naplnění těchto podmínek pomůže objektivně objasnit
         přednosti různých srovnatelných výrobků; že srovnávací reklama může také podněcovat soutěžení mezi dodavateli zboží a služeb
         ku prospěchu spotřebitelů;

      […]
      (7)    vzhledem k tomu, že by měly být, pokud jde o srovnání, stanoveny podmínky dovolené srovnávací reklamy, aby se určilo, jaká
         jednání v oblasti srovnávací reklamy mohou narušit soutěž, způsobit újmu soutěžitelům a negativně ovlivnit spotřebitelovu
         volbu; že tyto podmínky dovolené reklamy musí zahrnovat kritéria objektivního srovnání znaků zboží a služeb;

      […]
      (9)    vzhledem k tomu, že ve snaze zabránit užívání srovnávací reklamy nesoutěžním a nepoctivým způsobem by mělo být dovoleno pouze
         srovnávání mezi konkurujícím zbožím a službami, jež slouží stejným potřebám nebo jsou určeny ke stejnému účelu;

      […]
      (11)  vzhledem k tomu, že podmínky srovnávací reklamy se musí vzájemně doplňovat a být respektovány jako celek; […]
      […]
      (13) vzhledem k tomu, že článek 5 […] směrnice 89/104 […] přiznává majiteli zapsané známky výlučné právo, které obsahuje zejména
         právo zakázat všem třetím osobám používat v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro zboží
         nebo služby stejného druhu nebo popřípadě pro další zboží;

      (14) vzhledem k tomu, že však může být nezbytné, ve snaze učinit srovnávací reklamu účinnou, identifikovat zboží nebo služby soutěžitele
         odvolávkou na jeho ochrannou známku nebo jeho obchodní firmu;

      (15)  vzhledem k tomu, že takové použití ochranné známky, obchodní firmy nebo jiného rozlišovacího znaku jiného soutěžitele neporušuje
         toto výlučné právo v případech, že jsou dodrženy podmínky stanovené touto směrnicí a je-li jeho cílem pouze mezi nimi rozlišit
         a objektivně tak vyzdvihnout rozdíly;

      […]
      (19)  vzhledem k tomu, že srovnání představující zboží nebo služby jako napodobeninu nebo reprodukci zboží nebo služeb opatřených
         chráněnou známkou nebo obchodní firmou nebude pokládáno za splňující podmínky dovolené srovnávací reklamy.“

      9        Podle článku 1 směrnice 84/450 je účelem této směrnice zejména stanovit podmínky, za nichž je dovolena srovnávací reklama.

      10      Podle čl. 2 bodu 1 uvedené směrnice se reklamou rozumí „každé předvedení související s obchodem, živností, řemeslem nebo svobodným
         povoláním, jehož cílem je podpora odbytu zboží nebo poskytnutí služeb, včetně nemovitostí, práv a závazků“. Bod 2a téhož článku
         vymezuje srovnávací reklamu jako „každou reklamu, která výslovně nebo nepřímo označuje soutěžitele nebo zboží či služby nabízené
         soutěžitelem“.

      11      Článek 3a odst. 1 směrnice 84/450 stanoví:

      „Srovnávací reklama, pokud jde o srovnání, je dovolena při splnění následujících podmínek:
      a)      není klamavá ve smyslu čl. 2 bodu 2, čl. 3 a čl. 7 odst. 1;
      […]
      d)     nevyvolává na trhu nejasnost v rozlišení mezi inzerentem reklamy a soutěžitelem anebo mezi ochrannými známkami, obchodními
         firmami, jinými rozlišovacími znaky, zbožím nebo službami inzerenta reklamy a soutěžitele;

      e)     nemá za následek oslabení důvěry nebo hanobení ochranné známky, obchodní firmy, jiného rozlišovacího znaku, zboží, služeb,
         činností nebo postavení soutěžitele;

      […]
      g)     protiprávně netěží z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele anebo označení
         původu konkurujících výrobků;

      h)     nepředstavuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci jiného zboží či služby, nesoucích chráněnou známku nebo
         chráněn[ou] obchodní firm[u].“

       Vnitrostátní právní úprava
      12      Ustanovení směrnice 89/104 byla do vnitrostátního právního řádu provedena zákonem z roku 1994 o ochranných známkách (Trade
         Marks Act 1994). Provedení čl. 5 odst. 1 písm. a) a odst. 2 směrnice 89/104 bylo zajištěno čl. 10 odst. 1 a 3 téhož zákona.

      13      Ustanovení článku 3a směrnice 84/450 byla do vnitrostátního právního řádu provedena nařízeními z roku 2000 o zamezování klamavé
         reklamě [Control of Misleading Advertisements (Amendment) Regulations 2000 (SI 2000/914)], která zavedla nový článek 4 A do
         nařízení z roku 1988 o zamezování klamavé reklamě [Control of Misleading Advertisements (Amendment) Regulations 1988 (SI 1988/915)].

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      14      L’Oréal a další jsou členy skupiny L’Oréal, která vyrábí a prodává jemné parfémy. Ve Spojeném království jsou majiteli následujících
         ochranných známek s dobrým jménem zapsaných pro parfémy a další vůně:

      –        ochranné známky týkající se parfému Trésor:
      –        slovní ochranná známka Trésor (dále jen „ochranná známka Trésor“);
      –        slovní a obrazová ochranná známka, která je tvořena vyobrazením flakonu parfému při pohledu ze strany a zepředu, přičemž se
         na tomto flakonu objevuje zejména slovo „Trésor“ (dále jen „ochranná známka flakon Trésor“);

      –        slovní a obrazová ochranná známka tvořená provedením krabičky flakonu parfému při pohledu zepředu, na níž se objevuje zejména
         slovo Trésor (dále jen „ochranná známka krabička Trésor“);

      –        ochranné známky týkající se parfému Miracle:
      –        ochranná známka Společenství Miracle (dále jen „slovní ochranná známka Miracle“);
      –        slovní a obrazová ochranná známka, která je tvořena vyobrazením flakonu parfému při pohledu zepředu, přičemž se na tomto flakonu
         objevuje zejména slovo „Miracle“ (dále jen „ochranná známka flakon Miracle“);

      –        slovní a obrazová ochranná známka tvořená krabičkou, v níž se prodává parfém Miracle, v pohledu zepředu, na které se objevuje
         zejména slovo „Miracle“ (dále jen „ochranná známka krabička Miracle“);

      –        slovní ochranná známka Anaïs-Anaïs;
      –        ochranné známky týkající se parfému Noa:
      –        slovní ochranná známka Noa Noa, jakož i
      –        slovní a obrazové ochranné známky tvořené slovem „Noa“ ve stylizované podobě.
      15      Společnosti Malaika a Starion prodávají ve Spojeném království napodobeniny jemných parfémů řady „Creation Lamis“. Starion
         prodává též imitace parfémů řady „Dorall“ a „Stitch“.

      16      Řady „Creation Lamis“ a „Dorall“ vyrábí společnost Bellure.

      17      Řada „Création Lamis“ obsahuje zejména parfém La Valeur, který je napodobeninou parfému Trésor a jehož flakon a krabička se
         povšechně podobají flakonu a krabičce parfému Trésor. Obsahuje rovněž parfém Pink Wonder, který je napodobeninou parfému Miracle
         a jehož flakon a krabička se povšechně podobají flakonu a krabičce parfému Miracle.

      18      V obou uvedených případech je nesporné, že podobnost není taková, aby mohla uvést v omyl odborníky nebo veřejnost.

      19      Řada „Dorall“ obsahuje zejména parfém Coffret d’Or, který je napodobeninou parfému Trésor a jehož flakon a krabička se mírně
         podobají flakonu a krabičce parfému Coffret d’Or.

      20      Krabičky parfémů řady „Stitch“, které mají obecnou podobu, nevykazují žádnou podobnost s flakony a krabičkami parfémů, které
         prodává společnost L’Oréal a další.

      21      V rámci distribuce parfémů řad „Creation Lamis“, „Dorall“ a „Stitch“ používají společnosti Malaika a Starion srovnávací seznamy
         zasílané maloobchodníkům, ve kterých je uvedena slovní ochranná známka jemného parfému, jehož napodobeninou je jimi prodávaný
         parfém (dále jen „srovnávací seznamy“).

      22      L’Oréal a další podali k High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, žalobu pro padělání proti společnostem
         Bellure, Malaika a Starion.

      23      L’Oréal a další jednak uplatňovali, že užívání srovnávacích seznamů představuje porušení práv, jež pro ně vyplývají z jejich
         slovních ochranných známek Trésor, Miracle, Anaïs-Anaïs a Noa, jakož i jejich slovní a obrazové ochranné známky Noa, což představuje
         porušení, které je zakázané čl. 10 odst. 1 zákona z roku 1994 o ochranných známkách.

      24      Dále pak tvrdili, že napodobeniny flakonů a krabiček jejich výrobků, jakož i prodej parfémů v těchto baleních představuje
         porušení práv, jež jim plynou z jejich slovních ochranných známek Trésor a Miracle, jakož i jejich slovních a obrazových ochranných
         známek flakon Trésor a krabička Trésor, jakož i flakon Miracle a krabička Miracle, které je zakázané čl. 10 odst. 3 zákona
         z roku 1994 o ochranných známkách.

      25      Rozsudkem ze dne 4. října 2006 High Court žalobě vyhověl v rozsahu, v němž vycházela z čl. 10 odst. 1 zákona z roku 1994 o ochranných
         známkách. Žalobě naopak nevyhověl v rozsahu, v němž vycházela z čl. 10 odst. 3 tohoto zákona ohledně ochranných známek krabička
         Trésor a flakon Miracle.

      26      Jak Malaika a Starion, tak i L’Oréal a další podali odvolání ke Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division).

      27      Co se týče užívání srovnávacích seznamů, ve kterých jsou zmiňovány slovní ochranné známky, jejichž majiteli jsou L’Oréal a další,
         tj. seznamů, které podle názoru L’Oréal a dalších představují srovnávací reklamu ve smyslu směrnice 84/450, se předkládající
         soud dotazuje, zda může být použití ochranné známky jiného soutěžitele v rámci takovýchto seznamů zakázáno na základě čl. 5
         odst. 1 písm. a) směrnice 89/104.

      28      Pro případ, že by tomu tak bylo, se zmíněný soud táže, zda může být takovéto užití přesto povoleno na základě čl. 6 odst. 1
         písm. b) směrnice 89/104. Uváží-li se v daném ohledu, že užití ochranné známky jiného soutěžitele ve srovnávací reklamě vyhovuje
         ustanovení čl. 6 směrnice 89/104, pokud je zmíněná reklama v souladu s článkem 3a směrnice 84/450, má zmíněný soud za to,
         že je mu pro rozhodnutí ve věci v původním řízení zapotřebí výkladu tohoto posledně uvedeného ustanovení.

      29      Ohledně užívání krabiček a flakonů podobných krabičkám a flakonům jemných parfémů prodávaných společností L’Oréal a dalšími
         si předkládající soud klade otázku ohledně pojmu „protiprávní těžení“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104.

      30      Za těchto okolností se Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru
         následující předběžné otázky:

      „1)    Užívá-li obchodník v reklamě na vlastní zboží nebo služby zapsanou ochrannou známku, jejímž majitelem je soutěžitel, pro účely
         srovnání vlastností (konkrétně vůně) zboží, které uvádí na trh, s vlastnostmi (konkrétně vůní) zboží uváděného na trh soutěžitelem
         pod touto ochrannou známkou, a to způsobem, který nevede k záměně nebo jinak neohrožuje základní funkci ochranné známky jakožto
         údaje o původu, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo b) směrnice 89/104?

      2)      Užívá-li obchodník při obchodování (konkrétně na srovnávacím seznamu) velmi známou zapsanou ochrannou známku pro účely uvedení
         vlastnosti vlastního výrobku (konkrétně jeho vůně) způsobem, který:

      a)      nezpůsobuje žádné nebezpečí záměny;
      b)      nemá vliv na prodej výrobků [označených] velmi známou zapsanou ochrannou známkou;
      c)      neohrožuje základní funkci zapsané ochranné známky, jakožto záruky původu, a nepoškozuje dobré jméno této známky buď pošpiněním
         jejího image, nebo jeho zeslabením, nebo jakýmkoliv jiným způsobem;

      d)      hraje významnou roli při propagaci výrobku obchodníka,
      spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104?
      3)      Co znamená ‚protiprávně […] těží z‘ v kontextu čl. 3a písm. g) směrnice [84/450], a konkrétně, těží obchodník protiprávně
         z dobré pověsti (velmi známé) ochranné známky, pokud na srovnávacím seznamu srovnává svůj výrobek s výrobkem, na nějž se vztahuje
         velmi známá ochranná známka?

      4)      Co znamená výraz ‚[…]představuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci‘ v kontextu čl. 3a písm. h) uvedené směrnice,
         a konkrétně, zahrnuje tento výraz případ, kdy bez toho, aby byla způsobena záměna nebo podvod, obchodník pouze pravdivě uvádí,
         že jeho výrobek má důležitou vlastnost (vůni) velmi známého výrobku, který je chráněn ochrannou známkou?

      5)      Užívá-li obchodník označení, které je podobné zapsané ochranné známce, která má dobré jméno, a toto označení není podobné
         ochranné známce natolik, aby došlo k záměně, a to takovým způsobem, že:

      a)      základní funkce zapsané ochranné známky, tedy poskytnutí záruky původu, není narušena nebo ohrožena;
      b)      nedochází k pošpinění nebo zastření zapsané ochranné známky nebo jejího dobrého jména nebo jakémukoli riziku s tímto spojenému;

      c)      prodeje majitele ochranné známky nejsou narušeny;
      d)      majitel ochranné známky neztrácí prospěch z propagace, udržování nebo šíření své ochranné známky;
      e)      ale obchodník získává užíváním svého označení obchodní výhodu z důvodu jeho podobnosti se zapsanou ochrannou známkou,
      rovná se takové užívání ‚protiprávnímu těžení‘ z dobrého jména zapsané ochranné známky ve smyslu čl. 5 odst. 2 [směrnice 89/104]?“

       K předběžným otázkám
      31      Jak bylo upřesněno předkládajícím soudem, týkají se první až čtvrtá otázka ohledně výkladu čl. 5 odst. 1 směrnice 89/104 a čl. 3a
         odst. 1 směrnice 84/450 skutečnosti, že žalované v původním řízení používají ve svých srovnávacích seznamech slovní ochranné
         známky, jejichž majiteli jsou L’Oréal a další, zatímco pátá otázka ohledně výkladu čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 se týká užívání
         krabiček a flakonů podobných krabičkám a flakonům jemných parfémů uváděných na trh společností L’Oréal a dalšími, které jsou
         chráněny slovními a obrazovými ochrannými známkami. Jelikož se však uvedený čl. 5 odst. 2 může uplatnit i ohledně užívání
         zmíněných ochranných známek v předmětných srovnávacích seznamech, je třeba nejprve odpovědět na otázku pátou.

       K páté otázce
      32      Svou pátou otázkou se chce předkládající soud v zásadě dozvědět, zda musí být čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 vykládán v tom
         smyslu, že o třetí osobě, která užívá označení podobné ochranné známce s dobrým jménem, lze mít za to, že z této ochranné
         známky protiprávně těží ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud jí toto užívání zjednává výhodu při prodeji jejích výrobků či
         jejích služeb, aniž by však vedlo k nebezpečí záměny u veřejnosti anebo ke způsobení újmy nebo nebezpečí způsobení újmy dané
         ochranné známce či jejímu majiteli.

      33      Nejprve je třeba připomenout, že právní a skutkový rámec je určován předkládajícím soudem, takže Soudnímu dvoru nepřísluší
         zpochybňovat posouzení skutkové povahy (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 13. listopadu 2003, Neri, C‑153/02, Recueil, s. I‑13555,
         body 34 a 35, jakož i ze dne 17. července 2008, ASM Brescia, C‑347/06, Sb. rozh. s. I-5641, bod 28). V důsledku toho je Soudní
         dvůr – byť by se mohlo v souladu s tvrzením vlády Spojeného království a francouzské vlády zdát na první pohled málo pravděpodobným,
         že by užití označení podobného určité ochranné známce k prodeji výrobků napodobujících výrobky, pro něž byla tato ochranná
         známka zapsána, třetí osobou zjednávalo výhodu při prodeji výrobků této třetí osoby, aniž by zároveň škodilo image nebo prodeji
         výrobků označených zmíněnou ochrannou známkou – tímto předpokladem, uváděným předkládajícím soudem, vázán.

      34      Článek 5 odst. 4 směrnice 89/104 zavádí ve prospěch ochranných známek s dobrým jménem ochranu širší, než je ochrana stanovená
         v odstavci 1 téhož článku 5. Zvláštní podmínkou této ochrany je užívání – bez řádného důvodu – označení, které je totožné
         se zapsanou ochrannou známkou, nebo je jí podobné, a neoprávněně těží nebo by těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého
         jména této ochranné známky, anebo jim působí nebo by jim působilo újmu [viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 22. června 2000,
         Marca Mode, C‑425/98, Recueil, s. I‑4861, bod 36; ze dne 23. října 2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux, C‑408/01, Recueil,
         s. I‑12537, bod 27, a ze dne 10. dubna 2008, adidas a adidas Benelux, C‑102/07, Sb. rozh. s. I‑2439, bod 40, jakož i, co se
         týče čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 89/104, rozsudek ze dne 27. listopadu 2008, Intel Corporation, C‑252/07, Sb. rozh. s. I-8823,
         bod 26].

      35      Soudní dvůr ostatně upřesnil, že se čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 použije rovněž ve vztahu k výrobkům a službám, které jsou
         totožné s výrobky a službami, pro něž je známka zapsána, nebo jsou jim podobné (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. ledna
         2003, Davidoff, C‑292/00, Recueil, s. I‑389, bod 30, jakož i výše zmíněné rozsudky Adidas-Salomon a Adidas Benelux, body 18
         až 22, a adidas a adidas Benelux, bod 37).

      36      Zásahy uvedené v čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 jsou, pokud k nim dojde, důsledkem jistého stupně podobnosti mezi ochrannou
         známkou a označením, kvůli níž dotčená veřejnost pociťuje mezi označením a ochrannou známkou souvislost, neboli, jinak řečeno,
         si mezi nimi vytvoří spojení, třebaže je nezaměňuje. Nepožaduje se tedy, aby podobnost mezi ochrannou známkou s dobrým jménem
         a označením používaným třetími osobami dosáhla takového stupně, při němž by u dotčené veřejnosti existovalo nebezpečí záměny.
         Postačí, že si dotčená veřejnost v důsledku stupně podobnosti mezi ochrannou známkou s dobrým jménem a označením vytvoří mezi
         tímto označením a ochrannou známkou spojení (viz výše uvedené rozsudky Adidas-Salomon a Adidas Benelux, body 29 a 31, jakož
         i adidas a adidas Benelux, bod 41).

      37      Existence takovéto asociace v mysli veřejnosti představuje nutnou podmínku, ale sama o sobě nestačí k tomu, aby bylo možné
         učinit závěr o existenci jednoho ze zásahů, proti nimž čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 zajišťuje ochranným známkám s dobrým
         jménem ochranu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Intel Corporation, body 31 až 32).

      38      Tyto zásahy představují zaprvé újmu způsobenou rozlišovací způsobilosti ochranné známky, zadruhé újmu způsobenou dobrému jménu
         této ochranné známky, a zatřetí protiprávní těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména uvedené ochranné známky (viz
         v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Intel Corporation, bod 27).

      39      Pokud jde o újmu způsobenou rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky, označovanou rovněž výrazy „rozmělnění“, „zeslabení“
         nebo „zastření“, dojde k ní tehdy, je-li oslabena schopnost této ochranné známky označovat výrobky nebo služby, pro které
         je zapsána, jelikož užívání identického nebo podobného označení třetími osobami vede k roztříštění identity ochranné známky
         a jejího působení na veřejnost. Je tomu tak zejména tehdy, jestliže ochranná známka, která vyvolávala okamžitou asociaci s výrobky
         nebo službami, pro něž je zapsána, není již schopna tuto funkci plnit (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Intel Corporation,
         bod 29).

      40      Co se týče újmy způsobené dobrému jménu ochranné známky, vyjadřované rovněž výrazy „pošpinění“ nebo „snížení“, tato nastává,
         mohou-li být výrobky nebo služby, pro něž je třetími osobami použito totožné nebo podobné označení, pociťovány veřejností
         způsobem, jímž se sníží přitažlivost ochranné známky. Nebezpečí takovéto újmy může vyplynout zejména ze skutečnosti, že výrobky
         nebo služby nabízené třetími osobami mají vlastnost nebo kvalitu, jež může mít negativní vliv na image ochranné známky.

      41      Co se týče pojmu „protiprávní těžení z rozlišovací způsobilosti ochranné známky nebo jejího dobrého jména“, označovaného rovněž
         výrazy „parazitování“ a „free-riding“, zmíněný pojem se neváže na újmu, kterou utrpěla ochranná známka, nýbrž na těžení z užití
         totožného nebo podobného označení třetí osobou. Zahrnuje zejména případ, kdy se v důsledku přenosu image ochranné známky nebo
         vlastností, jež jsou s ní spojovány, na výrobky opatřené totožným nebo podobným označením, jedná o jasné vykořisťování jdoucí
         ve stopách ochranné známky s dobrým jménem.

      42      Jediný z těchto tří druhů zásahů stačí k tomu, aby byl použit čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 (viz v tomto smyslu výše zmíněný
         rozsudek Intel Corporation, bod 28).

      43      Z toho plyne, že se těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky třetí osobou může ukázat protiprávním,
         třebaže užívání totožného nebo podobného označení nepůsobí újmu ani rozlišovací způsobilosti, ani dobrému jménu ochranné známky,
         anebo obecněji jejímu majiteli.

      44      Pro určení, zda užívání označení protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky, je třeba
         provést celkové posouzení, jež zohlední veškeré relevantní skutečnosti projednávané věci, ke kterým patří zejména síla dobrého
         jména a stupeň rozlišovací způsobilosti ochranné známky, stupeň podobnosti mezi střetávajícími se známkami, jakož i povaha
         a stupeň vzájemné blízkosti dotčených výroků nebo služeb. Pokud jde o intenzitu dobrého jména a stupeň rozlišovací způsobilosti
         ochranné známky, Soudní dvůr již rozhodl, že čím jsou rozlišovací způsobilost a dobré jméno této ochranné známky významnější,
         tím snáze lze připustit existenci zásahu. Z judikatury rovněž vyplývá, že čím bezprostředněji a silněji označení evokuje ochrannou
         známku, tím větší je nebezpečí, že bude stávající nebo budoucí užívání označení protiprávně těžit z rozlišovací způsobilosti
         nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim způsobí újmu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Intel Corporation, body
         67 až 69).

      45      Krom toho je třeba uvést, že v rámci takovéhoto celkového posouzení lze rovněž zohlednit případnou existenci nebezpečí rozmělnění
         nebo pošpinění ochranné známky.

      46      V projednávané věci je nesporné, že Malaika a Starion používají krabičky a flakony podobající se ochranným známkám zapsaným
         společností L’Oréal a dalšími k prodeji parfémů, které představují „laciné“ napodobeniny luxusních parfémů, pro něž jsou zapsány
         a užívány zmíněné ochranné známky.

      47      V tomto ohledu předkládající soud konstatoval souvislost mezi jednak určitými baleními užívanými společnostmi Malaika a Starion,
         a jednak určitými ochrannými známkami majícími vztah ke krabičkám a flakonům, jejichž majiteli jsou L’Oréal a další. Krom
         toho z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že tato souvislost zjednává žalovaným v původním řízení výhodu v obchodním podnikání.
         Z předkládacího rozhodnutí dále vyplývá, že o podobnost mezi zmíněnými ochrannými známkami a výrobky uváděnými na trh společnostmi
         Malaika a Starion bylo úmyslně usilováno s cílem vytvořit v mysli veřejnosti asociaci mezi jemnými parfémy a jejich napodobeninami,
         a tak usnadnit prodej těchto napodobenin.

      48      Při celkovém posouzení, jež je předkládající soud povinen provést ke zjištění, zda lze za uvedených podmínek konstatovat existenci
         neoprávněného těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky, je třeba vzít na zřetel zejména skutečnost,
         že užití krabiček a flakonů podobných krabičkám a flakonům parfémů, jež jsou napodobovány, má za cíl těžit pro účely reklamy
         z rozlišovací způsobilosti a dobrého jména ochranných známek, pod nimiž jsou tyto parfémy uváděny na trh.

      49      V tomto ohledu je nutno upřesnit, že pokud se třetí osoba pokouší užitím označení podobného ochranné známce s dobrým jménem
         kráčet ve stopách této ochranné známky s cílem využít její přitažlivosti, jejího dobrého jména a její prestiže, jakož i využívat
         – bez jakékoli finanční kompenzace a aniž by musela vyvíjet v tomto ohledu vlastní úsilí – obchodního úsilí vyvinutého majitelem
         ochranné známky k vytvoření a pěstování image této ochranné známky, musí být výtěžek tohoto využívání považován za získaný
         protiprávně z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména uvedené ochranné známky.

      50      Vzhledem k předchozímu je třeba na pátou otázku odpovědět, že čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu,
         že existence protiprávního těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky ve smyslu tohoto ustanovení
         nepředpokládá ani existenci nebezpečí záměny, ani existenci nebezpečí újmy způsobené rozlišovací způsobilosti nebo dobrému
         jménu ochranné známky, nebo obecněji jejímu majiteli. Prospěch z užívání označení podobného ochranné známce s dobrým jménem
         třetí osobou je touto osobou získán ze zmíněné rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky protiprávně, jestliže
         se tímto užíváním snaží kráčet ve stopách ochranné známky s dobrým jménem s cílem využít její přitažlivosti, dobrého jména
         a prestiže a bez finanční kompenzace využívat obchodního úsilí vyvinutého majitelem ochranné známky k vytvoření a pěstování
         jejího image.

       K první a druhé otázce
      51      Svou první otázkou se předkládající soud dotazuje, zda musí být čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo b) směrnice 89/104 vykládán v tom
         smyslu, že je majitel zapsané ochranné známky oprávněn dát zakázat – ve srovnávací reklamě – užívání označení totožného s touto
         ochrannou známkou třetími osobami u výrobků nebo služeb totožných s těmi, pro něž byla zmíněná ochranná známka zapsána, když
         toto užívání není s to způsobit újmu základní funkci ochranné známky, jíž je udávat původ výrobků nebo služeb. Svou druhou
         otázkou, kterou je třeba zkoumat společně s otázkou první, se zmíněný soud v podstatě dotazuje, zda se může majitel velmi
         známé ochranné známky bránit proti takovémuto užití na základě čl. 5 odst. 1 písm. a), není-li toto užití s to způsobit újmu
         ochranné známce nebo některé z jejích funkcí, nicméně však hraje významnou úlohu při propagaci výrobků nebo služeb třetí osoby.

      52      Především je třeba uvést, že takové srovnávací seznamy, jako jsou ty, o něž se jedná ve věci v původním řízení, mohou být
         kvalifikovány jako srovnávací reklama. Reklamou ve smyslu čl. 2 bodu 1 směrnice 84/450 je totiž jakákoli forma sdělování uskutečněného
         v rámci obchodní či průmyslové činnosti nebo činnosti v rámci svobodného povolání, jejímž cílem je podpora odbytu zboží nebo
         služeb. Podle zmíněného čl. 2 bodu 2a musí být takováto reklama kvalifikována jako srovnávací reklama, pokud výslovně nebo
         nepřímo označuje soutěžitele nebo zboží či služby nabízené soutěžitelem. Vzhledem k těmto obzvláště širokým definicím se může
         srovnávací reklama vyskytovat v podobách velmi rozmanitých [viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 25. října 2001, Toshiba Europe,
         C‑112/99, Recueil, s. I‑7945, body 28 a 31; ze dne 8. dubna 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Recueil, s. I‑3095, bod 35;
         ze dne 19. dubna 2007, De Landtsheer Emmanuel, C‑381/05, Sb. rozh. s. I‑3115, bod 16, jakož i ze dne 12. června 2008, O2 Holdings
         et O2 (UK), C‑533/06, Sb. rozh. s. I‑4231, bod 42].

      53      Ostatně Soudní dvůr již rozhodl, že použití označení totožného nebo podobného ochranné známce soutěžitele inzerentem ve srovnávací
         reklamě pro účely označení zboží nebo služeb nabízených tímto soutěžitelem je třeba považovat za užití pro vlastní zboží nebo
         služby inzerenta ve smyslu čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice 89/104. Takové užití je proto případně možné zakázat na základě těchto
         ustanovení [viz výše uvedený rozsudek O2 Holdings et O2 (UK), body 36 a 37].

      54      Soudní dvůr nicméně upřesnil, že majitel zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat ve srovnávací reklamě, která splňuje
         všechny podmínky přípustnosti stanovené ve výše uvedeném čl. 3a odst. 1 směrnice 84/450, užívání označení totožného nebo podobného
         jeho ochranné známce třetími osobami [viz výše uvedený rozsudek O2 Holdings et O2 (UK), body 45 a 51].

      55      Stejně tak je třeba uvést, že je nesporné, že společnosti Malaika a Starion ve srovnávacích seznamech parfémů užily slovní
         ochranné známky Trésor, Miracle, Anaïs-Anaïs a Noa tak, jak byly zapsány společností L’Oréal a dalšími, a nikoli označení
         pouze podobná těmto ochranným známkám. Krom toho se toto užití týkalo výrobků totožných s výrobky, pro něž byly zmíněné ochranné
         známky, zapsány, to znamená parfémů.

      56      Takovéto užití spadá do rozsahu působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104, a nikoli jejího čl. 5 odst. 1 písm. b).

      57      Podle čl. 5 odst. 1 první věty směrnice 89/104 vyplývají ze zapsané ochranné známky pro jejího majitele výlučná práva. Podle
         čl. 5 odst. 1 písm. a) této směrnice tato výlučná práva opravňují majitele zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas,
         aby v obchodním styku užívaly označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž
         je známka zapsána.

      58      Soudní dvůr měl již příležitost konstatovat, že výlučné právo stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 bylo poskytnuto
         proto, aby mohl majitel ochranné známky chránit své specifické zájmy jakožto majitel této ochranné známky, jinak řečeno zajistit,
         aby tato známka mohla plnit své funkce, a že tudíž výkon tohoto práva musí být vyhrazen pro případy, kdy užívání označení
         třetí osobou zasahuje nebo je schopné zasáhnout do funkcí ochranné známky, (rozsudky ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football
         Club, C‑206/01, Recueil, s. I‑10273, bod 51; ze dne 16. listopadu 2004, Anheuser-Busch, C‑245/02, Sb. rozh. s. I‑10989, bod
         59, a ze dne 25. ledna 2007, Adam Opel, C‑48/05, Sb. rozh. s. I‑1017, bod 21). K těmto funkcím nepatří jen základní funkce
         ochranné známky, jíž je zaručit spotřebitelům původ výrobku nebo služby, ale i její další funkce, jako je zejména funkce zaručení
         kvality tohoto výrobku či této služby, anebo funkce sdělovací, investiční či reklamní.

      59      Ochrana stanovená čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 je tak širší než ochrana stanovená čl. 5 odst. 1 písm. b) uvedené
         směrnice, jehož uplatnění vyžaduje existenci nebezpečí záměny, a tudíž možnosti ohrožení základní funkce ochranné známky [viz
         v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Davidoff, bod 28, jakož i O2 Holdings a O2 (UK), bod 57]. Podle desátého bodu odůvodnění
         směrnice 89/104 je totiž ochrana poskytnutá zapsané ochranné známce absolutní v případě totožnosti známky a označení a zboží
         nebo služeb, zatímco v případě podobnosti mezi ochrannou známkou a označením, jakož i mezi zbožím nebo službami, představuje
         nebezpečí záměny konkrétní podmínku ochrany.

      60      Z judikatury uvedené v bodě 58 tohoto rozsudku vyplývá, že se majitel ochranné známky nemůže na základě čl. 5 odst. 1 písm. a)
         směrnice 89/104 stavět proti užívání označení totožného s ochrannou známkou, jestliže takové užívání není s to způsobit újmu
         žádné z funkcí této známky (viz rovněž výše uvedené rozsudky Arsenal Football Club, bod 54, a Adam Opel, bod 22).

      61      Soudní dvůr tak již rozhodl, že určitá užívání za účely čistě popisnými jsou vyloučena z rozsahu působnosti čl. 5 odst. 1
         směrnice 89/104, protože neohrožují žádný zájem, který je chráněn tímto ustanovením, a nespadají pod pojem „užívání“ ve smyslu
         uvedeného ustanovení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. května 2002, Hölterhoff, C‑2/00, Recueil, s. I‑4187, bod 16).

      62      V tomto ohledu je nicméně nutné upřesnit, že situace popsaná ve věci v původním řízení je zásadně odlišná od situace ve věci,
         v níž byl vydán výše citovaný rozsudek Hölterhoff, jelikož užití slovních ochranných známek, jejichž majiteli jsou L’Oréal
         a další, ve srovnávacích seznamech šířených společnostmi Malaika a Starion nesleduje účely čistě popisné, nýbrž účel reklamní.

      63      Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, je použití ochranných
         známek, jejichž majiteli jsou L’Oréal a další, s to způsobit újmu některé z funkcí těchto ochranných známek, jako jsou zejména
         jejich funkce sdělovací, investiční nebo reklamní.

      64      Krom toho v rozsahu, v němž uvedený soud konstatoval, že se zmíněné ochranné známky těší dobrému jménu, lze jejich užití ve
         srovnávacích seznamech zakázat též na základě čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104, jehož použitelnost nutně nevyžaduje – jak bylo
         rozhodnuto v bodě 50 tohoto rozsudku – existenci nebezpečí újmy způsobené ochranné známce nebo jejímu majiteli, pokud třetí
         osoby protiprávně těží z užívání této ochranné známky.

      65      Vzhledem k předchozímu je na první a druhou otázku nutno odpovědět tak, že čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 musí být
         vykládán v tom smyslu, že majitel zapsané ochranné známky je oprávněn dát zakázat použití označení totožného s touto ochrannou
         známkou pro výrobky nebo služby totožné s těmi, pro něž byla zmíněná ochranná známka zapsána, třetími osobami ve srovnávací
         reklamě, která nesplňuje všechny podmínky přípustnosti stanovené v čl. 3a odst. 1 směrnice 84/450, a to i v případě, že toto
         použití není s to způsobit újmu základní funkci ochranné známky, jíž je označit původ výrobků nebo služeb, za podmínky, že
         toto použití působí újmu nebo je s to způsobit újmu některé z ostatních funkcí ochranné známky.

       Ke třetí a čtvrté otázce
      66      Svou třetí a čtvrtou otázkou, jež je třeba zkoumat společně, se předkládající soud v zásadě táže, zda musí být čl. 3a odst. 1
         směrnice 84/450 vykládán v tom smyslu, že pokud inzerent pomocí srovnávacího seznamu uvede – aniž způsobí záměnu nebo klame
         –, že jeho výrobek má důležitou vlastnost podobnou vlastnosti výrobku prodávaného pod velmi známou ochrannou známkou, jehož
         napodobeninou je výrobek inzerenta, tento inzerent protiprávně těží z dobrého jména zmíněné ochranné známky ve smyslu tohoto
         čl. 3a odst. 1 písm. g), anebo představuje „zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ ve smyslu zmíněného čl. 3a
         odst. 1 písm. h).

      67      Článek 3a směrnice 84/450 podává ve svém odst. 1 písm. a) až h) výčet kumulativních podmínek, které musí splnit srovnávací
         reklama, aby mohla být označena za dovolenou.

      68      Úkolem těchto podmínek je zajistit vyvážení různých zájmů, jež mohou být dotčeny schválením srovnávací reklamy. Ze vzájemného
         spojení druhého, sedmého a devátého bodu odůvodnění směrnice 97/55 tak vyplývá, že zmíněný článek 3a má za cíl podněcovat
         soutěžení mezi dodavateli zboží a služeb, jež je ku prospěchu spotřebitelů, tím, že soutěžitelům umožní objektivně objasnit
         přednosti různých srovnatelných výrobků, a zároveň zakazuje jednání, která mohou narušit soutěž, způsobit újmu soutěžitelům
         a negativně ovlivnit spotřebitelovu volbu.

      69      Z toho plyne, že podmínky vyjmenované ve zmíněném čl. 3a odst. 1 musí být vykládány ve smyslu co nejpříznivějším, aby reklamě
         umožnily objektivní srovnání vlastností výrobků nebo služeb (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek De Landtsheer Emmanuel,
         bod 35 a citovaná judikatura) a zároveň zajistily, že srovnávací reklama nebude užívána nesoutěžním a nepoctivým způsobem
         nebo způsobem, jenž by mohl způsobit újmu zájmům spotřebitelů.

      70      Co se konkrétněji týče užití ochranné známky jiného soutěžitele ve srovnávací reklamě, podrobuje čl. 3a odst. 1 směrnice 84/450
         toto užití zejména čtyřem podmínkám uvedeným v tomto čl. 3a odst. 1 písm. d), e), g) a h). Požaduje se tak, aby užití ochranných
         známek nevyvolávalo nejasnost v rozlišení ani oslabení důvěry nebo hanobení ochranné známky, protiprávně netěžilo z její dobré
         pověsti ani nepředstavovalo zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci zboží či služby nesoucích chráněnou známku.

      71      Jak vyplývá z třináctého až patnáctého bodu odůvodnění směrnice 97/55, mají tyto podmínky vzájemně sladit zájem majitele ochranné
         známky na ochraně jeho výlučného práva se zájmem spotřebitelů mít k dispozici účinnou srovnávací reklamu, která objektivně
         vyzdvihne skutečné rozdíly mezi nabízeným zbožím nebo službami.

      72      Z toho plyne, že právo Společenství užívání ochranné známky jiného soutěžitele ve srovnávací reklamě dovoluje, představuje-li
         toto srovnání takové objektivní vyzdvižení rozdílů, jež nemá za cíl nebo za důsledek vyvolání takových situací nekalé soutěže,
         jako jsou ty, které jsou popsány zejména v čl. 3a odst. 1 písm. d), e), g) a h) směrnice 84/450 (viz v tomto smyslu výše uvedený
         rozsudek Pippig Augenoptik, bod 49).

      73      Co se zaprvé týče čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450, podle nějž srovnávací reklama nesmí představovat zboží nebo službu
         jako napodobeninu nebo reprodukci jiného zboží či služby nesoucích chráněnou známku nebo chráněnou obchodní firmu, je třeba
         konstatovat, že ze znění tohoto ustanovení, jakož i z devatenáctého bodu odůvodnění směrnice 97/55 jasně vyplývá, že se tato
         podmínka uplatní nejen na padělané výrobky, ale i na jakoukoli napodobeninu nebo reprodukci.

      74      Krom toho ze systematického výkladu čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450 vyplývá, že toto ustanovení nepředpokládá ani
         existenci klamavé povahy srovnávací reklamy, ani existenci nebezpečí záměny. Neexistence takovéto povahy a takovéhoto nebezpečí
         představuje totiž nezávislé podmínky přípustnosti srovnávací reklamy uvedené ve zmíněném čl. 3a odst. 1 písm. a) a d).

      75      Konkrétní cíl podmínky stanovené v čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450 spočívá tom, že se jí inzerentovi zakazuje, aby
         ve srovnávací reklamně uváděl, že výrobek nebo služba, které prodává, představují napodobeninu či reprodukci výrobku nebo
         služby nesoucích chráněnou známku. Jak uvedl generální advokát v bodě 84 svého stanoviska, nejsou v tomto ohledu zakázána
         pouze reklamní sdělení vyvolávající představu napodobeniny nebo reprodukce, ale i sdělení, jež jsou vzhledem k celkové prezentaci
         a ekonomickým souvislostem daného případu schopna implicitně přenášet takovou myšlenku na cílovou veřejnost.

      76      Je nesporné, že cílem i účinkem srovnávacích seznamů, o něž jde ve věci v původním řízení, je označit veřejnosti původní parfém,
         za jehož napodobeninu mají být považovány parfémy uváděné na trh společnostmi Malaika a Starion. Uvedené seznamy tak svědčí
         o skutečnosti, že tyto naposled zmíněné parfémy jsou napodobeninami parfémů uváděných na trh pod určitými ochrannými známkami,
         jejichž majiteli jsou L’Oréal a další, a tudíž představují výrobky uváděné na trh inzerentem jakožto napodobeniny výrobků
         nesoucích chráněnou známku ve smyslu čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450. Jak uvedl generální advokát v bodě 88 svého
         stanoviska, je v tomto ohledu bez významu otázka, zda se v reklamě uvádí, že jde o napodobeninu výrobku, který nese chráněnou
         známku, v jeho celku, nebo pouze o napodobeninu jeho určitého charakteristického rysu, jímž je v daném konkrétním případě
         vůně dotčených výrobků.

      77      Co se zadruhé týče čl. 3a odst. 1 písm. g) směrnice 84/450, podle nějž srovnávací reklama nesmí protiprávně těžit z dobré
         pověsti ochranné známky, je třeba uvést, že pojem „protiprávní těžení“ z této dobré pověsti, užitý jak ve zmíněném ustanovení,
         tak i v čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104, musí být ve světle třináctého až patnáctého bodu odůvodnění směrnice 97/55 vykládán
         v zásadě stejně [viz obdobně výše uvedený rozsudek O2 Holdings a O2 (UK), bod 49].

      78      V rozsahu, v němž bylo v bodě 76 tohoto rozsudku konstatováno, že srovnávací seznamy používané žalovanými v původním řízení
         představují parfémy uváděné těmito žalovanými na trh jako napodobeniny nebo reprodukce výrobků nesoucích chráněnou známku
         ve smyslu čl. 3a odst. 1 písm. h) směrnice 84/450, je třeba třetí otázku chápat v tom smyslu, že v ní jde o to, zda je za
         takovýchto podmínek těžení z dobré pověsti této chráněné známky v důsledku užití uvedených seznamů protiprávní ve smyslu zmíněného
         čl. 3a odst. 1 písm. g).

      79      V tomto ohledu je třeba uvést, že jestliže je srovnávací reklama, která představuje výrobky inzerenta jako napodobeninu výrobku
         nesoucího chráněnou známku, kvalifikována směrnicí 84/450 jako reklama odporující poctivé hospodářské soutěži, a tedy jako
         protiprávní, je prospěch, jehož inzerent dosáhl díky takovéto reklamě, výsledkem nekalé soutěže, a musí být tudíž považován
         za získaný protiprávně z dobré pověsti spojované s touto ochrannou známkou.

      80      Na třetí a čtvrtou otázku je tudíž třeba odpovědět, že čl. 3a odst. 1 směrnice 84/450 musí být vykládán v tom smyslu, že inzerent,
         který ve srovnávací reklamě výslovně či implicitně zmiňuje, že výrobek, který uvádí na trh, představuje napodobeninu výrobku
         nesoucího velmi známou ochrannou známku, představuje „zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ ve smyslu tohoto
         článku 3a odst. 1 písm. h). Prospěch, jehož inzerent dosáhl díky takovéto protiprávní srovnávací reklamě, musí být považován
         za „získaný protiprávně“ z dobré pověsti spojované s touto ochrannou známkou, ve smyslu uvedeného čl. 3a odst. 1 písm. g).

       K nákladům řízení
      81      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Článek 5 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států
            o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že existence protiprávního těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého
            jména ochranné známky ve smyslu tohoto ustanovení nepředpokládá ani existenci nebezpečí záměny, ani existenci nebezpečí újmy
            způsobené rozlišovací způsobilosti nebo dobrému jménu ochranné známky, nebo obecněji jejímu majiteli. Prospěch z užívání označení
            podobného ochranné známce s dobrým jménem třetí osobou je touto osobou získán ze zmíněné rozlišovací způsobilosti nebo dobrého
            jména ochranné známky protiprávně, jestliže se tímto užíváním snaží kráčet ve stopách ochranné známky s dobrým jménem s cílem
            využít její přitažlivosti, dobrého jména a prestiže a bez finanční kompenzace využívat obchodního úsilí vyvinutého majitelem
            ochranné známky k vytvoření a pěstování jejího image.
      2)      Článek 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že majitel zapsané ochranné známky je oprávněn dát
            zakázat použití označení totožného s touto ochrannou známkou pro výrobky nebo služby totožné s těmi, pro něž byla zmíněná
            ochranná známka zapsána, třetími osobami ve srovnávací reklamě, která nesplňuje všechny podmínky přípustnosti stanovené v čl. 3a
            odst. 1 směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice Evropského parlamentu
            a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, a to i v případě, že toto použití není s to způsobit újmu základní funkci ochranné známky,
            jíž je označit původ výrobků nebo služeb, za podmínky, že toto použití působí újmu nebo je s to způsobit újmu některé z ostatních
            funkcí ochranné známky.
      3)      Článek 3a odst. 1 směrnice 84/450, ve znění směrnice 97/55, musí být vykládán v tom smyslu, že inzerent, který ve srovnávací
            reklamě výslovně či implicitně zmiňuje, že výrobek, který uvádí na trh, představuje napodobeninu výrobku nesoucího velmi známou
            ochrannou známku, představuje „zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ ve smyslu tohoto článku 3a odst. 1 písm. h).
            Prospěch, jehož inzerent dosáhl díky takovéto protiprávní srovnávací reklamě, musí být považován za „získaný protiprávně“
            z dobré pověsti spojované s touto ochrannou známkou, ve smyslu uvedeného čl. 3a odst. 1 písm. g).
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. července 1973. # Hauptzollamt Bremerhaven proti Massey-Ferguson GmbH. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Celní hodnota. # Věc 8-73.