title: Věc C-345/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. července 2010 Freixenet, SA proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. dubna 2010 ve věci T-110/08, Freixenet v. OHIM

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. července 2010 Freixenet, SA proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. dubna 2010 ve věci T-110/08, Freixenet v. OHIM
   (Věc C-345/10 P)
   ()
   2010/C 274/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Freixenet, SA (zástupci: F. de Visscher, E. Cornu a D. Moreau, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2010, jakož i rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. října 2007 a rozhodnout, že přihláška ochranné známky Společenství č. 32 540 splňuje podmínky pro zveřejnění podle článku 40 nařízení č. 40/94 [nyní článek 39 nařízení č. 207/2009];

               —

               podpůrně, zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2010;

               —

               v každém případě uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody.
   Svým prvním důvodem uplatňuje především porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces, článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 73 (druhá věta) a 38 (odstavec 3) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1) [nyní články 75 (druhá věta) a 37 (odstavec 3) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (2)].
   První část tohoto důvodu se týká nedodržení zásady kontradiktornosti. Podle žalobkyně, narozdíl od závěru Tribunálu v napadeném rozsudku, odvolací senát OHIM provedl v rozhodnutí, které bylo napadeno před Tribunálem, nové posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky navrhovatelky, aniž by navrhovatelce umožnil formulovat své vyjádření k tomuto novému přístupu. V tomto ohledu je odůvodnění, které Tribunál poskytl ve vztahu k rozhodnutí prvního odvolacího senátu, nepřesné a nedostatečné vzhledem k zásadě procesní loajality a dodržování práva na obhajobu. Napadený rozsudek porušuje zásadu práva na obhajobu a procesní loajality rovněž tím, že rozhodl, že Úřad mohl navrhovatelce sdělit řadu skutkových okolností a oznámit jí, že své rozhodnutí o zamítnutí zamýšlí založit na těchto okolnostech, a následně, poté, co obdržel písemné vyjádření navrhovatelky k těmto okolnostem, se rozhodnout k nim přinejmenším částečně nepřihlížet a založit své rozhodnutí na skutkově a pojmově odlišném posouzení, aniž by poskytl navrhovatelce možnost uplatnit jakékoliv vyjádření.
   Jeho druhou částí navrhovatelka uplatňuje především porušení povinnosti uvést odůvodnění Tribunálem, jelikož napadený rozsudek nemohl považovat za dostatečně odůvodněné rozhodnutí prvního odvolacího senátu pro použití čl. 7 odst. 1 písm. b), které neupřesňuje jakékoliv písemnosti, ze kterých mělo vycházet, ani rozhodnout, že odkaz na důkazy by byl nadbytečný, jelikož první odvolací senát údajně vycházel z „vývodů vycházejících z praktických zkušeností“. Navíc nejasnost ohledně skutečností a písemností, ze kterých Úřad a Tribunál vycházely, se dotýká jak práva na obhajobu, tak povinnosti uvést odůvodnění uvedenou v článku 73 výše uvedeného nařízení č. 40/94.
   Svým druhým důvodem navrhovatelka uplatňuje porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení č. 40/94 Tribunálem. Přestože s pomocí písemností prokázala, že přihlašovaná ochranná známka je tvořena kombinací velmi charakteristických prvků, které ji významně odlišují od ostatních znázornění na trhu, Tribunál vycházel pouze z neurčitého popření Úřadu a přihlašované ochranné známce odepřel jakoukoliv rozlišovací způsobilost. Tribunál při posuzování rozlišovací způsobilosti ochranné známky uplatnil striktnější způsobilost než v případě jiných, tradičnějších, ochranných známek. Napadený rozsudek tak porušil pravidlo konkrétního posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky. Dále tím, že rozhodl, že velká většina spotřebitelů nevnímá originální vzhled ochranné známky jako užitečný prvek pro určení původu dotyčného šumivého vína, ale raději se odvolá na etiketu, vyloučil Tribunál z ochrany tvar prezentace výrobku, přestože je tato možnost výslovně stanovena v článku 4 výše uvedeného nařízení.
   Svým třetím důvodem uplatňuje společnost podávající kasační opravný prostředek porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 Tribunálem, jelikož napadený rozsudek zakotvuje požadavek, aby přihlašovaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v každém členském státě Unie. Tím, že odmítl uznat získání rozlišovací způsobilosti užíváním u významné části zúčastněných kruhů, zatímco současně uznává, že ochranná známka navrhovatelky takovou způsobilost získala přinejmenším na území Španělska, totiž Tribunál formuloval pravidlo, které je s ohledem na výše uvedené nařízení nadměrné a nepřesné.

      (1)  Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 78, s. 1.


title: Věc T-362/05: Žaloba podaná dne  21. září 2005  – Nuova Agricast v. Komise

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/33

         Žaloba podaná dne 21. září 2005 – Nuova Agricast v. Komise
   (Věc T-362/05)
   (2005/C 296/69)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nuova Agricast s.r.l. (Cerignola, Itálie) (zástupce: Michele Arcangelo Calabrese, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, s výhradou všech procesních práv, aby Soud určil, že Komise protiprávním jednáním uvedeným v žalobě porušila hrubým a zjevným způsobem právo Společenství a způsobila žalobkyni majetkovou újmu, a z toho důvodu je třeba uložit žalované, aby jí uhradila:

               a)

               701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala první částku podpory;

               b)

               701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala druhou částku podpory;

               c)

               701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala třetí částku podpory;

               d)

               úroky z těchto upravených částek;

               e)

               1 453 387,03 eur nebo jinou vyšší či nižší částku, která bude, případně po dohodě s Komisí, určena v průběhu řízení jako náhrada škody v důsledku nižších příjmů v rámci řízení podniku dosažených za účetní období končící 30. června 2002, v porovnání s příjmy, které by mohla dosáhnout, kdyby se dokončil investiční program;

               f)

               úroky z upravené částky uvedené v předcházejícím písmenu e);

               g)

               náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v souvislosti s technickým poradenstvím účastníka řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně v projednávané věci, která je žalobkyní rovněž ve věcech T-139/03 (1), T-151/03 (2) a T-98/04 (3), vytýká Komisi protiprávní jednání v průběhu předběžného přezkoumání státní podpory č. N 715/99, které bylo ukončeno souhlasným rozhodnutím nevznášet námitky. Tento souhlas prodloužil o sedmileté období 2000-2006 režim státních podpor podle zákona č. 488/92, který byl již v roce 1997 povolen až do 31. prosince 1999.
   V této souvislosti je třeba připomenout, že zvláštní správní řízení za účelem poskytnutí podpory stanovilo, že italská vláda musí pololetně vyhlásit veřejné soutěže, kterých se mohou účastnit zainteresované podniky. Hospodářské prostředky určené k financování veřejné soutěže se přidělovaly podnikům zařazeným do pořadníku až do vyčerpání prostředků. Vzhledem k tomu, že se žalobkyně účastnila třetí veřejné soutěže, nemohla podporu získat z důvodu vyčerpání prostředků určených k financování podle pořadníku.
   Italská vláda v návrhu na přezkoumání podpory č. N 715/99 žádala Komisi, aby v rámci první veřejné soutěže nového režimu připustila žádosti spadající do třetí a čtvrté veřejné soutěže. Komise však povolila návrh pouze pro čtvrtou veřejnou soutěž.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje, že Komise:

               —

               nezahájila formální vyšetřovací řízení, i když obdržela od italské vlády návrh na připuštění žádostí spadajících do třetí veřejné soutěže předchozího režimu a posoudila jej jako neslučitelný se společným trhem. Tímto žalovaná porušila čl. 88 odst. 2 Smlouvy a zásadu ochrany práv na obhajobu;

               —

               porušila zásadu právní jistoty a narušila existující právní vztahy;

               —

               provedla nesprávné posouzení.

         Podle žalobkyně v důsledku nového přezkoumání slučitelnosti návrhu na připuštění žádostí pro podniky třetí veřejné soutěže se společným trhem a tím, že rozhodla bez jakékoli možnosti podat připomínky zúčastněnými stranami o její neslučitelnosti, Komise změnila své souhlasné rozhodnutí s režimem z roku 1997, které již obsahovalo přezkoumání s ohledem na článek 87 Smlouvy.
   Kromě toho žalovaná tím, že zasáhla do ještě existujících právních vztahů a zrušila je, skutečně zrušila souhlasné rozhodnutí z roku 1997, aniž by však dodržela procesní záruky, které stanoví nařízení ES č. 659/99 pro případy zrušení podpory.

      (1)  Nezveřejněné usnesení Soudu ze dne 8. června 2005.

      (2)  Usnesení Soudu ze dne 8. června 2005, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí.

      (3)  Nezveřejněné usnesení Soudu ze dne 15. června 2005.


title: Věc C-496/09: Žaloba podaná dne 2. prosince 2009 (fax ze dne 30. listopadu 2009 ) — Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/44

         Žaloba podaná dne 2. prosince 2009 (fax ze dne 30. listopadu 2009) — Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-496/09)
   2010/C 24/77
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro a E. Righini, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná pro dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora Evropských společenství ze dne 1. dubna 2004 ve věci C-99/02 týkající se navrácení příjemci podpor, které byly ve smyslu rozhodnutí Komise 2000/128/ES (1) ze dne 11. května 1999 o režimu podpor poskytnutých Itálií na zásahy ve prospěch zaměstnanosti shledány protiprávními a neslučitelnými se společným trhem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného rozhodnutí a z čl. 228 odst. 1 ES;

               —

               nařídit Italské republice, aby zaplatila Komisi denní penále ve výši 285 696 eur z důvodu opožděného výkonu rozsudku ve věci C-99/02 týkajícího se rozhodnutí 2000/128/ES ode dne, v němž bude vyhlášen rozsudek v projednávané věci do dne, v němž bude vykonán rozsudek ve věci C-99/02;

               —

               nařídit Italské republice, aby zaplatila Komisi paušální částku ve výši rovnající se násobku denní částky ve výši 31 744 eur počtem dnů, kdy přetrvává porušení rozhodnutí 2000/128/ES, ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Italská republika nepřijala všechna opatření nezbytná pro navrácení podpor, které byly prohlášeny za protiprávní a neslučitelné rozhodnutím, neboť v červnu 2009 bylo navráceno pouze 52 088 600,60 eur vzhledem k celkové částce, která má být navrácena ve výši 281 525 686,79. Italská republika uznává, že částka, která má být ještě navrácena, se rovná 229 437 086,19 eur. Italská republika tedy nepřijala všechna opatření nezbytná pro dosažení souladu s rozhodnutím, jak je požadováno rozsudkem ve věci C-99/02.

      (1)  Úř. věst. L 42, s. 1.


title: Věc C-39/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. června 2012 — (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Vu Thang Dang, za přítomnosti: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/21

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. června 2012 — (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — trestní řízení proti Vu Thang Dang, za přítomnosti: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof
   (Věc C-39/12) (1)

   2012/C 303/42
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc T-79/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2015 – Olympus Medical Systems v. OHIM (3D) „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství 3D — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2015 – Olympus Medical Systems v. OHIM (3D)
   (Věc T-79/15) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství 3D - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 059/18)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Olympus Medical Systems Corp. (Tokio, Japonsko) (zástupci: A. Ebert-Weidenfeller a C. Opatz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: K. Doherty a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2014 (věc R 1708/2014-2) týkajícímu se přihlášky obrazového označení 3D jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Olympus Medical Systems Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


title: Věc C-520/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Spojené království) — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs ( „Daně — Šestá směrnice o DPH — Článek 2 — Poskytování služeb za protiplnění — Telekomunikační služby — Předplacené telefonní karty obsahující informace, jež umožňují uskutečnění mezinárodních hovorů — Uvádění na trh prostřednictvím sítě distributorů“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Spojené království) — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-520/10) (1)

   (Daně - Šestá směrnice o DPH - Článek 2 - Poskytování služeb za protiplnění - Telekomunikační služby - Předplacené telefonní karty obsahující informace, jež umožňují uskutečnění mezinárodních hovorů - Uvádění na trh prostřednictvím sítě distributorů)
   2012/C 174/11
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Lebara Ltd

      Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Výklad čl. 2 odst. 1 směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Telefonní karty prodávané osobou povinnou k dani usazenou v jednom členském státě distributorovi usazenému v jiném členském státě a tímto distributorem prodávané dále osobám, které je používají k uskutečňování telefonních hovorů — Transakce skládající se z několika prvků — Podmínky uložení daně z přidané hodnoty

      Výrok

   Článek 2 bod 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2003/92/ES ze dne 7. října 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že poskytovatel telefonních služeb, který nabízí telekomunikační služby spočívající v tom, že jsou distributorovi prodávány telefonní karty, které obsahují veškeré informace nezbytné pro uskutečnění mezinárodních telefonních hovorů prostřednictvím infrastruktury dané k dispozici zmíněným poskytovatelem a které jsou distributorem jeho jménem a na jeho účet prodávány koncovým uživatelům, a to buď přímo, nebo prostřednictvím dalších osob povinných k dani, jako například velkoobchodníků nebo maloobchodníků, uskutečňuje poskytnutí telekomunikační služby distributorovi za protiplnění. Naproti tomu zmíněný operátor neuskutečňuje druhé poskytování služeb za protiplnění koncovému uživateli, když tento uživatel poté, co nabude telefonní kartu, vykoná právo uskutečňovat telefonní hovory za použití informací uvedených na této kartě.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc T-673/15: Žaloba podaná dne 19. listopadu 2015 – Guardian Europe v. Evropská Unie

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/23

         Žaloba podaná dne 19. listopadu 2015 – Guardian Europe v. Evropská Unie
   (Věc T-673/15)
   (2016/C 059/26)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Guardian Europe Sàrl (Bertrange, Lucembursko) (zástupci: F. Louis, advokát, a C. O’Daly, solicitor)

      Žalovaní: Evropská Unie, zastoupená Evropskou komisí a Soudním dvorem Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               1) přiznal žalobkyni náhradu následujících škod způsobených tím, že Tribunál nerozhodl v přiměřené lhůtě: a) náklady na záruku ve výši 936 000 EUR, b) náklady obětované příležitosti/ušlý zisk ve výši 1 671 000 EUR a c) nemajetková ztráta ve výši 14,8 milionu EUR,

               —

               2) stanovil v rozsahu, v jakém to bude třeba, úrok z částek požadovaných v bodě 1) výše na úrovni průměrné sazby Evropské centrální banky platné v příslušném okamžiku pro hlavní refinanční operace, navýšené o dva procentní body,

               —

               3) přiznal žalobkyni náhradu škod způsobených tím, že Komise a Tribunál porušily zásadu rovného zacházení, a to v následujících částkách: a) náklady na záruku ve výši 1 547 000 EUR, b) náklady obětované příležitosti/ušlý zisk ve výši 9 292 000 EUR a c) nemajetková ztráta ve výši 14,8 milionu EUR,

               —

               4) stanovil v rozsahu, v jakém to bude třeba, úrok z částek požadovaných v bodě 3) výše na úrovni průměrné sazby Evropské centrální banky platné v příslušném okamžiku pro hlavní refinanční operace, navýšené o dva procentní body, a

               —

               5) uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že žalobkyně má vůči Evropské unii nárok na náhradu škody podle článku 268 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU v důsledku toho, že Tribunál porušil její práva na rozhodnutí věci v přiměřené lhůtě podle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Skutečnost, že nebylo rozhodnuto v přiměřené lhůtě, způsobila žalobkyni tři druhy ztráty v době od 12. února 2010 od 27. září 2012: 1) zvýšené náklady v souvislosti s bankovní zárukou na částku pokuty, kterou žalobkyně nezaplatila Komisi okamžitě po přijetí rozhodnutí č. C(2007)5791 final ze dne 28. listopadu 2007 ve věci COMP/39165 – Ploché sklo, 2) náklady obětované příležitosti, neboť nízká úroková sazba z částky pokuty, která byla žalobkyni vrácena opožděně v návaznosti na rozsudku Soudního dvora z roku 2014, byla nižší než potenciální míra návratnosti, které by žalobkyně dosáhla, kdyby namísto zaplacení pokuty Komisi v roce 2008 tuto částku investovala do svého podnikání, a 3) nemajetková újma vyplývající z rozhodnutí, jímž byla v listopadu 2007 žalobkyni neprávem uložena nevyšší pokuta, a z toho, že Tribunál nerozhodl v přiměřené lhůtě, což bylo Soudním dvorem opožděně napraveno v listopadu 2014.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalobkyně má vůči Evropské unii nárok na náhradu škody podle článku 268 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU, neboť Evropská komise a Tribunál zjevně porušily zásadu rovného zacházení a žalobkyni diskriminovaly. Rozhodnutím č. C(2007)5791 final ze dne 28. listopadu 2007 ve věci COMP/39165 – Ploché sklo, byly z výpočtu pokut uložených dalším adresátům rozhodnutí neprávem vyloučeny interní prodeje a nebyla jím napravena z toho vyplývající diskriminace žalobkyně, která coby neintegrovaný výrobce žádné interní prodeje nemá. Tribunál chybu Komise dále zhoršil, když vyloučení těchto interních prodejů, tak jak bylo učiněno uvedeným rozhodnutím, potvrdil. Tato chyba byla napravena až Soudním dvorem v listopadu 2014, když byla pokuta stanovená rozhodnutím snížena o 44,4 milionů EUR. Toto snížení pokuty však žalobkyni nenahradilo škodu za dobu od listopadu 2007 do listopadu 2014 způsobenou tím, že jí byla neoprávněně uložena nadměrná pokuta, což budilo dojem, že nesla zvláštní odpovědnost za kartel výrobků plochého skla, a rovněž to vedlo k dodatečným finančním nákladům. Protiprávní jednání Komise a Tribunálu způsobilo žalobkyni stejné tři druhy ztrát, jaké jsou uvedeny v rámci prvního žalobního důvodu, avšak po delší dobu, tj. od listopadu 2007 do listopadu 2014.


title: Věc C-92/05: Usnesení předsedy pátého senátu Soudního dvora ze dne  26. ledna 2006  – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/13

         Usnesení předsedy pátého senátu Soudního dvora ze dne 26. ledna 2006 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-92/05) (1)

   (2006/C 154/32)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda pátého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc C-174/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2008 – NCC Construction Danmark A/S v. Skatteministeriet

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2008 – NCC Construction Danmark A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-174/08)
   (2008/C 171/37)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Østre Landsret.
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: NCC Construction Danmark A/S.

      Žalované: Skatteministeriet.
   Předběžné otázky

               1.

               Má se pojem „příležitostné operace s nemovitostmi“ uvedený v druhé větě čl. 19 odst. 2 šesté směrnice (1) vykládat tak, že se týká činností stavební společnosti, která musí platit DPH v souvislosti s následným prodejem nemovitosti postavené na její účet, jestliže jde o činnost plně podléhající DPH a jejímž cílem je opětovný prodej?

               2.

               Je pro účely odpovědi na první otázku relevantní rozsah, v jakém prodejní činnosti, jsou-li vnímány odděleně, zahrnují využití zboží a služeb, které podléhají DPH?

               3.

               Je v souladu ze zásadou neutrality DPH, když stavební společnost, která podle právní úpravy předmětného členského státu – na základě čl. 5 odst. 7 a čl. 6 odst. 3 šesté směrnice – je povinna platit DPH ze svých interních plnění v souvislosti se stavbou budov na svůj účet s cílem následného prodeje, má pouze nárok na částečný odpočet DPH z provozních nákladů vynaložených pro potřeby stavební společnosti, jestliže následný prodej nemovitostí je podle právní úpravy členského státu, týkající se DPH, osvobozen od DPH na základě čl. 28 odst. 3 písm. b) šesté směrnice ve spojení s bodem 16 její přílohy F?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 1977, s. 1).


title: Věc F-33/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. března 2010 — Tzvetanova v. Komise ( „Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Odměna — Příspěvek za práci v zahraničí — Podmínky stanovené v článku 4 přílohy VII služebního řádu — Místo trvalého bydliště před nástupem do zaměstnání — Pobyt jakožto student v místě zaměstnání během referenčního období — Stáže vykonávané mimo místo zaměstnání během referenčního období — Zohlednění skutečného bydliště“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/52

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. března 2010 — Tzvetanova v. Komise
   (Věc F-33/09) (1)

   („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Podmínky stanovené v článku 4 přílohy VII služebního řádu - Místo trvalého bydliště před nástupem do zaměstnání - Pobyt jakožto student v místě zaměstnání během referenčního období - Stáže vykonávané mimo místo zaměstnání během referenčního období - Zohlednění skutečného bydliště“)
   2010/C 134/86
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aglika Tzvetanova (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně D. Martin a J. Baquero Cruz, zmocněnci, poté J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Veřejná služba — Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým bylo žalobkyni zamítnuto přiznání příspěvku za práci v zahraničí stanoveného v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 10. července 2008, kterým bylo paní Tzvetanové zamítnuto přiznání příspěvku za práci v zahraničí stanoveného v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu, se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 6.6.2009, s. 22.


title: Věc C-218/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 5. května 2014 – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly v. Minister for Justice and Equality

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 5. května 2014 – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly v. Minister for Justice and Equality
   (Věc C-218/14)
   2014/C 223/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly

      Žalovaný: Minister for Justice and Equality

      Vedlejší účastnice řízení: The Immigrant Council of Ireland

      Předběžné otázky

               1)

               Je zachováno právo pobytu občana země mimo EU v hostitelském členském státě v případě, že po odjezdu občana Unie z hostitelského členského státu, ve kterém byla tímto občanem Unie vykonávána unijní práva, skončilo manželství mezi občanem Unie a občanem země mimo EU rozvodem a že se uplatní článek 7 a čl. 13 odst. 2 písm. a) směrnice Rady 2004/38/ES (1)? V případě záporné odpovědi, má občan země mimo EU právo pobytu v hostitelském členském státě v období od odjezdu občana Unie z hostitelského členského státu do rozvodu?

               2)

               Jsou splněny požadavky čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38/ES v případě, že manžel, občan Unie, tvrdí, že má dostatečné prostředky ve smyslu čl. 8 odst. 4 směrnice, jež částečně pocházejí z prostředků manžela, občana země mimo EU?

               3)

               V případě záporné odpovědi na druhou otázku, jsou osobám, jako jsou navrhovatelé, přiznána práva podle unijních právních předpisů (s výjimkou směrnice) pracovat v hostitelském členském státě, aby si zajistili „dostatečné prostředky“ pro účely článku 7 směrnice nebo k těmto prostředkům přispěli?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77, Zvl. vyd. 05/05, s. 46)


title: Věc T-64/06: Žaloba podaná dne  23. února 2006  – FLS Plast v. Komise

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/24

         Žaloba podaná dne 23. února 2006 – FLS Plast v. Komise
   (Věc T-64/06)
   (2006/C 96/42)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: FLS Plast A/S (Kodaň, Dánsko) (zástupci: K. Lasok, QC, a M. Thill-Tayara, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zcela zrušit čl. 1 h) a 2 f) napadeného rozhodnutí Komise č. K(2005) 4634 ze dne 30. listopadu 2005 ve věci COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;

               —

               podpůrně, změnit čl. 2 f) napadeného rozhodnutí a podstatně snížit výši pokuty uložené společně a nerozdílně FLP Plast při výkonu neomezené pravomoci Soudního dvora, částečně zrušit čl. 1 odst. 1 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a částečně zrušit nebo, podpůrně, podle okolností snížit pokutu uloženou podle článku 2 žalobkyním;

               —

               uložit Komisi, aby FLS Plast nahradila náklady řízení, které souvisejí s touto věcí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadeným rozhodnutím Komise shledala, že žalobkyně porušila článek 81 ES tím, že se zúčastnila komplexu dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví průmyslových plastových pytlů, které se dotýkaly Belgie, Francie, Německa, Lucemburska a Španělska, jež spočívaly ve stanovení cen a stanovení společných modelů výpočtu cen, podílů na trhu a přidělení prodejních kvót, rozdělení zákazníků, zakázek a objednávek, předkládání společných nabídek v některých výběrových řízeních a výměny individualizovaných informací. Porušení žalobkyně se vztahovalo k jednání jiné společnosti, Trioplast Wittenheim SA („TW“), která se zúčastnila dotčeného kartelu. Žalobkyně vlastnila akcie TW a po většinu období, za něž je žalobkyně činěna odpovědnou, byla TW jí zcela vlastněnou dceřinou společností. Pokuta byla uložena TW a žalobkyně je společně a nerozdílně odpovědna za část této pokuty.
   Aniž by zpochybňovala existenci a délku trvání kartelu nebo účast její bývalé dceřiné společnosti, žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení při stanovení částky pokuty, která jí byla uložena. Žalobkyně zdůrazňuje, že část pokuty TW, za kterou je žalobkyně odpovědná, je zjevně nepřiměřená vzhledem k období, po které měla podíl v TW.
   Žalobkyně dále tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásady nediskriminace a proporcionality v rozsahu, v němž rozhodlo, že žalobkyně a její vlastní mateřská společnost jsou odpovědné za jednání TW, i když bylo rozhodnuto neadresovat napadené rozhodnutí zprostředkujícím holdingovým společnostem a ve skutečnosti jej neadresovalo jiným společnostem nežli žalobkyni.
   Žalobkyně též tvrdí, že si nebyla vědoma protiprávního jednání TW, neuplatňovala vliv na její vedení a nebyla částí podniku (TW) zúčastněného na porušeních, na něž je odkazováno v napadeném rozhodnutí, a že napadené rozhodnutí je proto protiprávní a musí být zrušeno.
   Podpůrně žalobkyně požaduje, aby Soudní dvůr při výkonu své neomezené pravomoci podstatně snížil částku pokuty. V této souvislosti uvádí, že pokuta uložená TW byla příliš vysoká, jelikož minulá praxe a závažnost jednání neodůvodňují úroveň základní pokuty, to, že Komise nesprávně určila trvání porušení TW, a to, že Komise neposoudila, zda pokuty uložené TW a žalobkyni byly v souladu s pravidlem o stropu ve výši 10 %.
   S ohledem na jí uloženou pokutu žalobkyně rovněž tvrdí, že je nepřiměřeně vysoká, s přihlédnutím k nedostatku odstrašujícího prvku, trvání a intenzitě porušení. Dále žalobkyně tvrdí, že Komise pochybila v tom, že nesnížila její odpovědnost v souladu s oznámením o shovívavosti, konkrétně tím, že nepoužila 30 % snížení poskytnuté TW na vlastní odpovědnost žalobkyně a odmítla poskytnout žalobkyni snížení. Konečně se žalobkyně dovolává porušení zásady non bid in idem a zásady, podle níž se postihy mají vztahovat ke konkrétním okolnostem každé žalobkyně; v této souvislosti zdůrazňuje, že ačkoliv byla mateřskou společností TW pouze po 35 % období její účasti v kartelu, je povinna uhradit 85,7 % pokuty uložené TW.


title: Věc T-593/15: Žaloba podaná dne 14. října 2015 – The Art Company B & S v. OHIM – G-Star Raw (THE ART OF RAW)

text:
               14.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/36

         Žaloba podaná dne 14. října 2015 – The Art Company B & S v. OHIM – G-Star Raw (THE ART OF RAW)
   (Věc T-593/15)
   (2015/C 414/47)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Art Company B & S, SA (Quel, Španělsko) (zástupci: J. Villamor Muguerza a L. Sánchez Calderón, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: G-Star Raw CV (Amsterodam, Nizozemsko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „THE ART OF RAW“ – Přihláška č. 11 093 036

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. července 2015, ve věci R 1980/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM a přihlašovatelce ochranné známky Společenství (vstoupí-li do řízení) náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-348/09: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Německo) — P. I. v. Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid ( „Volný pohyb osob — Směrnice 2004/38/ES — Článek 28 odst. 3 písm. a) — Rozhodnutí o vyhoštění — Odsouzení pro trestný čin — Naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“ )

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Německo) — P. I. v. Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid
   (Věc C-348/09) (1)

   (Volný pohyb osob - Směrnice 2004/38/ES - Článek 28 odst. 3 písm. a) - Rozhodnutí o vyhoštění - Odsouzení pro trestný čin - Naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti)
   2012/C 200/02
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: P. I.

      Žalovaná: Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Münster — Výklad čl. 28 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) — Rozhodnutí o vyhoštění z naléhavých důvodů týkajících se veřejné bezpečnosti, jehož adresátem je občan Unie, který měl v předchozích deseti letech bydliště v hostitelském členském státě a který byl odsouzen k nepodmíněnému trestu odnětí svobody — Pojem „naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“

      Výrok

   Článek 28 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán tak, že členské státy mohou takové trestné činy, jaké jsou uvedeny v čl. 83 odst. 1 druhém pododstavci SFEU, považovat za zvlášť závažné ohrožení základního zájmu společnosti, které může přímo ohrožovat klid a fyzickou bezpečnost obyvatelstva, a tudíž spadat pod pojem „naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“, které mohou odůvodnit rozhodnutí o vyhoštění podle uvedeného čl. 28 odst. 3, za podmínky, že způsob, jakým byly takové činy spáchány, je zvlášť závažný, což přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil na základě individuálního přezkumu projednávaného případu, o kterém má rozhodnout.
   Každé rozhodnutí o vyhoštění je podmíněno tím, že osobní chování dotyčného jednotlivce musí představovat skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti nebo hostitelského členského státu, což zpravidla znamená, že se u dotyčného jednotlivce předpokládá, že se takto bude chovat i v budoucnu. Před přijetím rozhodnutí o vyhoštění z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti vezme hostitelský členský stát v úvahu skutečnosti, jako je délka pobytu dotyčné osoby na jeho území, věk, zdravotní stav, rodinné a ekonomické poměry, společenská a kulturní integrace v tomto členském státě a intenzita vazeb na zemi původu.

      (1)  Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


title: Věc T-256/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. listopadu 2008 – Neoperl Servisys v. OHIM (HONEYCOMB) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství HONEYCOMB — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/22

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. listopadu 2008 – Neoperl Servisys v. OHIM (HONEYCOMB)
   (Věc T-256/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství HONEYCOMB - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 327/39)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Neoperl Servisys AG (Reinach, Švýcarsko) (zástupce:H. Börjes-Pestalozza, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: R. Pethke, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. července 2006 (věc R 1388/2005-4), týkajícímu se přihlášky slovního označení HONEYCOMB jako ochranné známky Společenství
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Neoperl Servisys AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


title: Věc C-119/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Josef Probst v. mr.nexnet GmbH ( „Elektronická komunikace — Směrnice 2002/58/ES — Článek 6 odst. 2 a 5 — Zpracování osobních údajů — Provozní údaje nezbytné pro účely účtování a inkasa plateb — Vymáhání pohledávek třetí společností — Osoby, které jednají z pověření poskytovatelů veřejných komunikačních sítí a služeb elektronických komunikací“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/15

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Josef Probst v. mr.nexnet GmbH
   (Věc C-119/12) (1)

   (Elektronická komunikace - Směrnice 2002/58/ES - Článek 6 odst. 2 a 5 - Zpracování osobních údajů - Provozní údaje nezbytné pro účely účtování a inkasa plateb - Vymáhání pohledávek třetí společností - Osoby, které jednají z pověření poskytovatelů veřejných komunikačních sítí a služeb elektronických komunikací)
   2013/C 26/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Josef Probst

      Žalovaná: mr.nexnet GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 6 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) — Předávání provozních údajů vztahujících se k účastníkům a uživatelům zpracovávaných a uchovávaných provozovatelem veřejné komunikační sítě — Vnitrostátní právní úprava umožňující takové předání postupníkovi, jemuž byly postoupeny pohledávky vyplývající z plateb za telekomunikační služby, existují-li smluvní ustanovení zajišťující důvěrné zacházení s předávanými údaji a možnost druhé smluvní strany ověřit dodržování ochrany těchto údajů

      Výrok

   Článek 6 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) musí být vykládán v tom smyslu, že poskytovateli veřejných komunikačních sítí a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací umožňuje předat provozní údaje postupníkovi, jemuž postoupil své pohledávky vyplývající z poskytování telekomunikačních služeb za účelem jejich vymáhání, a tomuto postupníkovi umožňuje zpracovávat uvedené údaje pod podmínkou, že postupník zaprvé jedná z pověření poskytovatele služeb, pokud jde o zpracování týchž údajů, a zadruhé se omezí na zpracování provozních údajů nezbytných pro účely vymáhání postoupených pohledávek.
   Bez ohledu na kvalifikaci smlouvy o postoupení se má za to, že postupník jedná „z pověření“ poskytovatele služeb ve smyslu čl. 6 odst. 5 směrnice 2002/58 tehdy, když při zpracování provozních údajů jedná pouze podle pokynů a pod dohledem uvedeného poskytovatele. Smlouva uzavřená mezi nimi musí obsahovat zejména ustanovení zaručující oprávněné zpracování provozních údajů postupníkem a poskytovateli služeb musí umožňovat, aby se kdykoli ujistil, že uvedený postupník tato ustanovení dodržuje.

      (1)  Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. září 2005 ve věci C-57/05: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/46/ES — Sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy — Neprovedení v předepsané lhůtě)

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/11

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 8. září 2005
   ve věci C-57/05: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/46/ES - Sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy - Neprovedení v předepsané lhůtě)
   (2005/C 271/21)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-57/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 9. února 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnec: J.-P. Keppenne) proti Francouzské republice (zmocněnec: G. de Bergues, E. Belliard a R. Loosli-Surrans), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, S. von Bahr a A. Ó. Caoimh (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2.

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


               29.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/48

         Žaloba podaná dne 15. listopadu 2006 Kontrolním úřadem ESVO na Lichtenštejnské knížectví
   (Věc E-5/06)
   (2007/C 72/23)
   Dne 15. listopadu 2006 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, Nielsem Fengerem a Arnem Torstenem Andersenem, žalobu na Lichtenštejnské knížectví k Soudnímu dvoru ESVO.
   Žalobce navrhuje, aby soud:

               1.

               prohlásil, že uplatňováním požadavku trvalého pobytu v Lichtenštejnsku Lichtenštejnské knížectví nesplnilo své závazky podle čl. 19 odst. 1 a 2, čl. 25 odst. 1 a čl. 28 odst. 1 právního aktu uvedeného v bodě 1 přílohy VI Dohody o EHP (nařízení Rady EHS č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství) začleněné do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě; a

               2.

               uložil Lichtenštejnskému knížectví nést náklady řízení.

         Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Tento případ se týká Hilflosenentschädigung (dávky v nemohoucnosti) poskytované osobám, které při vykonávání běžných denních úkonů trvale vyžadují značnou pomoc nebo osobní dohled třetí osoby. Tato dávka nepředstavuje doplnění jakékoliv jiné dávky sociálního zabezpečení a je přiznávána bez ohledu na výši příjmu. Dávka není závislá na existenci minulých příspěvků odvedených státu a nevyžaduje se, aby příjemce trpěl určitou chorobou.

               —

               Lichtenštejnské právní předpisy požadují, aby měl příjemce této dávky trvalý pobyt v Lichtenštejnsku.

               —

               Lichtenštejnská dávka v nemohoucnosti je uvedena v seznamu přílohy Ia nařízení 1408/71 (viz čl. 4 odst. 2a písm. c) a čl. 10a tohoto nařízení) jako zvláštní nepříspěvková dávka poskytovaná v hotovosti, kterážto dávka není považována za exportovatelnou dávku podle uvedeného nařízení.

               —

               Kontrolní úřad ESVO však tvrdí, že dávky v nemohoucnosti by správně měly být považovány za nemocenské dávky poskytované v hotovosti ( viz čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení) exportovatelné v souladu s čl. 19 odst. 1 a 2, čl. 25 odst. 1 a čl. 28 odst. 1 uvedeného nařízení..

               —

               Správná klasifikace těchto dávek je rozhodující pro určení, zda je Lichtenštejnské knížectví povinno poskytovat tuto dávku žadatelům s bydlištěm mimo Lichtenštejnsko, kteří jinak splňují relevantní kriteria stanovená uvedeným nařízením.


title: Věc T-208/17: Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Senetic v. EUIPO – HP Hewlett Packard Group (HP)

text:
               29.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/31

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Senetic v. EUIPO – HP Hewlett Packard Group (HP)
   (Věc T-208/17)
   (2017/C 168/41)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Senetic S.A. (Katowice, Polsko) (zástupkyně: M. Krekora, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: HP Hewlett Packard Group LLC (Houston, Texas, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující písmena „HP“ – Ochranná známka Evropské unie č. 52 449

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. února 2017, ve věci R 1002/2016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení před Tribunálem, jakož i nákladů řízení vynaložených u EUIPO.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s článkem 7 nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-673/13: Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 – European Coalition to End Animal Experiments v. ECHA

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/36

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 – European Coalition to End Animal Experiments v. ECHA
   (Věc T-673/13)
   2014/C 112/48
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: European Coalition to End Animal Experiments (Londýn, Spojené království) (zástupce: D. Thomas, solicitor)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky ze dne 10. října 2013 ve věci A-004-2012, týkající se bodu 8.7.2 přílohy X nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) (studie vývojové toxicity u dalšího druhu), v rozsahu, v němž souvisí se studií prenatálního vývoje dalšího druhu,

               —

               vrátil věc agentuře ECHA spolu s pokyny, aby přezkoumala, zda je na základě výsledků první studie a všech údajů, které jsou k dispozici, nezbytné provést studií prenatálního vývoje pro látku oznamovatele.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že kumulativní zásada v přílohách nařízení REACH týkajících se zkoušek znamená, že další druh je standardní požadavek přílohy X nařízení (ES) č. 1907/2006 (množství).

                           —

                           Úvahy odvolacího senátu jsou non sequitur. Požadavky týkající se zkoušek se nutně s přechodem na větší množství nezvyšují: kumulativní zásada není často relevantní pro zvláštní parametry a neuplatní se na vývojovou toxicitu,

                           —

                           Sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X výslovně vyžaduje provedení studie „u jednoho druhu“, nikoliv dvou – tj. to samé jako sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy IX,

                           —

                           Úvahy odvolacího senátu opomíjejí jasné znění sloupce 2 bodu 8.7.2 přílohy IX, které stanoví, že skutečnost, zda je podle přílohy IX nebo přílohy X (množství) vyžadována studie na dalším druhu, závisí na výsledku první zkoušky a všech jiných příslušných údajích, které jsou k dispozici. Není zde tedy žádný automatismus.

                           —

                           Závěr odvolacího senátu nedává z politického hlediska smysl. Senát přičítá autorům nařízení REACH záměr, podle něhož v příloze nižší úrovně (příloha IX) závisí nutnost studie na dalším druhu na vědeckém hodnocení, zatímco v příloze vyšší úrovně (příloha X) jsou vědecké ohledy irelevantní.

               2.

               Druhý žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že zákonodárce uplatnil požadavek přílohy X – studie vývojové toxicity u dalšího druhu jako standardní požadavek – na přílohu IX. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:

                           —

                           Úvahy vycházejí z chybného předpokladu: sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X neukládá jako standardní požadavek studii vývojové toxicity u dalšího druhu (viz první žalobní důvod) a z toho plyne, že neexistuje požadavek jeho uplatnění na přílohu IX (a to i za předpokladu, že by takový přístup byl jinak správný).

               3.

               Třetí žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že požadavek uvedený ve sloupci 2 bodu 8.7.2 přílohy IX (pro vyhodnocení nutnosti studie vývojové toxicity u dalšího druhu) se neuplatní na přílohu X. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:

                           —

                           Sloupec 2 bodu 8.7.2 přílohy IX svým zněním „nebo v dalším“ výslovně hovoří o opaku. Přístup je tak pro obě tyto přílohy totožný.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že pouze odchylka uvedená ve sloupci 2 bodu 8.7 přílohy X nebo přílohy IX může odstranit nutnost studie u dalšího druhu v příloze X. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:

                           —

                           Odchylka ve sloupci 2 nebo v příloze XI je relevantní pouze tehdy, existuje-li nejprve požadavek na zkoušku ve sloupci 1. Sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X nestanoví žádný požadavek na zkoušku vývojové toxicity u dalšího druhu, ledaže by hodnocení studie u prvního druhu a všechny jiné důkazy, které jsou k dispozici, naznačovaly nutnost studie u dalšího druhu (viz výše).

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006 L 396, s. 1)


title: Věc C-486/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 31. října 2012 — X, další účastník: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 31. října 2012 — X, další účastník: Heffingsambtenaar van de gemeente Z
   (Věc C-486/12)
   2013/C 26/45
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X

      Další účastník: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou splněny požadavky sdělení uvedeného v čl. 12 písm. a) druhé odrážce směrnice (1) týkajícího se údajů, které jsou zpracovávány, poskytnutím informace (podle čl. 79 odst. 2 Wet GBA — zákona o základním rejstříku osobních údajů vedených u správních orgánů obce)?

               2)

               Brání čl. 12 písm. a) směrnice vybírání poplatků za sdělení osobních údajů, které jsou zpracovávány, prostřednictvím výpisu ze základního rejstříku správních orgánů obce?

               3)

               Pokud bude na otázku 2 odpovězeno záporně: Je výběr předmětných poplatků nadměrný ve smyslu čl. 12 písm. a) směrnice?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).


title: Věc T-644/11 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2014 – Kimman v. Komise „Kasační opravný prostředek — Vedlejší kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Hodnocení — Hodnotící zpráva — Hodnocení za rok 2009 — Pravidlo souladu mezi žalobou a stížností — Článek 91 odst. 2 služebního řádu úředníků — Názor skupiny ad hoc — Zkreslení — Povinnost odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2014 – Kimman v. Komise
   (Věc T-644/11 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Vedlejší kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Hodnotící zpráva - Hodnocení za rok 2009 - Pravidlo souladu mezi žalobou a stížností - Článek 91 odst. 2 služebního řádu úředníků - Názor skupiny ad hoc - Zkreslení - Povinnost odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
   2014/C 282/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Eugène Emile Marie Kimman (Overijse, Belgie) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, vydanému ve věci Kimman v. Komise (F-74/10), jehož předmětem je návrh na zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, Kimman v. Komise (F-74/10) se zrušuje v rozsahu, v němž prohlašuje za přípustný druhý žalobní důvod, šest prvních částí třetího žalobního důvodu a čtvrtý žalobní důvod, s výjimkou výtky, podle níž práce vykonaná navrhovatelem v zájmu orgánu nebyla údajně zohledněna, které byly vzneseny navrhovatelem v řízení v prvním stupni, jakož i v rozsahu v němž se Komisi ukládá povinnost, aby kromě svých nákladů řízení nahradila čtvrtinu nákladů vynaložených navrhovatelem v uvedeném řízení.

               2)

               Hlavní kasační opravný prostředek se zamítá.

               3)

               Žaloba podaná Eugènem Emilem Marie Kimmanem u Soudu pro veřejnou službu se zamítá.

               4)

               Eugène Emile Marie Kimman ponese všechny náklady řízení, které mu vznikly v řízení v prvním stupni, jakož i v řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.

               5)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady, které mu vznikly v rámci řízení o vedlejším kasačním opravném prostředku.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3. 3. 2012.


title: Věc C-84/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Regeringsrätten (Švédsko) dne 26. února 2009 – X v. Skatteverket

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Regeringsrätten (Švédsko) dne 26. února 2009 – X v. Skatteverket
   (Věc C-84/09)
   2009/C 90/30
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Regeringsrätten

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X

      Žalovaný: Skatteverket

      Předběžné otázky

               1)

               Mají být články 138 a 20 směrnice Rady [2006/112/ES] o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládány v tom smyslu, že prodej je osvobozen od daně a dochází k pořízení uvnitř Společenství, jen pokud je přeprava ze státu původu započata v určité časové lhůtě?

               2)

               Obdobně, mají být uvedené články vykládány v tom smyslu, že prodej je osvobozen od daně a dochází k pořízení uvnitř Společenství, jen pokud je přeprava ukončena ve státě určení v určité časové lhůtě?

               3)

               Budou odpovědi na první a druhou otázku dotčeny, pokud je pořizován nový dopravní prostředek a pořizovatel je jednotlivec, který zamýšlí nakonec tento dopravní prostředek používat v určitém členském státě?

               4)

               Kdy má být v souvislosti s pořízením uvnitř Společenství posouzeno, zda je dopravní prostředek nový v souladu s čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice Rady [2006/112/ES] o společném systému daně z přidané hodnoty?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) ve znění opravy směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 335, s. 60)


title: Věc T-197/09: Žaloba podaná dne 20. května 2009 — Slovinská republika v. Komise Evropských společenství

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/54

         Žaloba podaná dne 20. května 2009 — Slovinská republika v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-197/09)
   2009/C 180/101
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Slovinská republika (zástupce: Ž. Cilenšek Bončina, generální prokurátorka)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 19. března 2009, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) [oznámené pod číslem K (2009) 1945] (1), v rozsahu, v němž se týká Slovinské republiky;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů, které Slovinské republice vznikly v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Napadeným rozhodnutím Komise vyloučila pro rozpočtové roky 2005 a 2006 kvůli nedostatkům při hlavních kontrolách a nesprávnosti kontrolního přístupu, jakož i nástrojů z financování Společenství některé výdaje Slovinské republiky, a sice tím způsobem, že přijala paušální pětiprocentní opravu pro přímé platby, přičemž se opřela o přezkum vnitrostátní kontroly, který provedly její služby v tomto členském státě v březnu 2005.
   Žalobkyně uvádí jako žalobní důvody zejména následující:

               —

               Komise kvůli nesprávnému zjištění skutkového stavu použila nesprávným způsobem článek 15 nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 (2), resp. článek 23 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 (3), protože provedla přezkum příliš pozdě; vybrala si pro něj netypický region, ve kterém jsou zkoumaná pole vysloveně malá, a přitom nezohlednila mezinárodní auditorský standard 530 a neodůvodněně vytýkala použití měřicího kolečka žalobkyní;

               —

               Komise porušila zásadu zákazu nerovného zacházení s členskými státy, protože přezkum vnitrostátní kontroly provedla v jiných členských státech na větším, a tedy reprezentativnějším vzorku;

               —

               Komise použila opatření, a sice finanční opravu o 5 %, které je na základě omezeného rizika Fondu s přihlédnutím k výši přiznaných prostředků zjevně nepřiměřené s ohledem na závažnost a rozsah zjištěného protiprávního jednání;

               —

               Komise porušila zásadu dobré víry, protože její služby nenapadly správnost instrukcí, které stanovily použití měřicího kolečka, ani žalobkyni na tuto problematiku do podzimu 2005 neupozornily.

      (1)  Úř. věst. L 75, 21.3.2009, s. 15.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 (Úř. věst. L 327, s. 11; Zvl. vyd. 03/34, s. 308).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s. 243)


title: Věc F-94/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. září 2009 — Rebizant, Vlandas a Vocino v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Rok 2006 — Sazby násobení — Článek 6 odst. 2 služebního řádu — Článek 9 přílohy XIII služebního řádu — Prahová hodnota pro povýšení )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/71

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. září 2009 — Rebizant, Vlandas a Vocino v. Komise
   (Věc F-94/07) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Rok 2006 - Sazby násobení - Článek 6 odst. 2 služebního řádu - Článek 9 přílohy XIII služebního řádu - Prahová hodnota pro povýšení“)
   2010/C 24/129
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Jean Rebizant (Karlsruhe, Německo), Georges Vlandas (Brusel, Belgie) a Vinceno Vocino (Varese, Itálie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)

      Předmět věci

   Jednak zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobců do platové třídy AD13 za rok povýšení 2006, a jednak prohlášení protiprávnosti rozhodnutí stanovícího prahové hodnoty pro povýšení použitelné pro úředníky, na něž se vztahuje rozpočet „Výzkum“ a rozpočet „Společné výzkumné středisko“

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007, s. 45.


title: Věc T-457/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Evropaïki Dynamiki v. EFSA ( „Veřejné zakázky — Nabídkové řízení — Podpůrné poradenské služby v oblasti informačních technologií — Zamítnutí nabídky a rozhodnutí o udělení zakázky jinému uchazeči — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Výběrová kritéria — Kritéria pro zadání — Dodržení kritérií pro zadání uvedených v zadávací dokumentaci — Zjevně nesprávné posouzení“ )

text:
               2.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Evropaïki Dynamiki v. EFSA
   (Věc T-457/07) (1)

   (Veřejné zakázky - Nabídkové řízení - Podpůrné poradenské služby v oblasti informačních technologií - Zamítnutí nabídky a rozhodnutí o udělení zakázky jinému uchazeči - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Výběrová kritéria - Kritéria pro zadání - Dodržení kritérií pro zadání uvedených v zadávací dokumentaci - Zjevně nesprávné posouzení)
   2013/C 32/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

      Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: původně A. Cuvillier, poté S. Gabbi a D. Detken, a nakonec M. Detken, agents, ve spolupráci s J. Stuyck a A. M. Vandromme, advokáti)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 1. října 2007, kterým se zamítá nabídka podaná žalobkyní v rámci nabídkového řízení týkajícího se podpůrných poradenských služeb v oblasti informačních technologií (Úř. věst. 2007, S 97 118626), jakož i rozhodnutí, kterým se zakázka uděluje jinému uchazeči

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA), kterým se zamítá nabídka podaná Evropaïki Dynamiki Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v rámci nabídkového řízení EFSA/IT/2007/14 týkajícího se podpůrných poradenských služeb v oblasti informačních technologií a kterým se zakázka uděluje jinému uchazeči, se zrušuje.

               2)

               EFSA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 51, 23.2.2008.


title: Věc T-488/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. května 2006 – Falcon Sporting Goods v. OHIM (BIN LADIN) ( Ochranná známka Společenství — Zamítnutí zápisu — Zpětvzetí přihlášky — Bezpředmětné rozhodnutí ve věci )

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/21

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. května 2006 – Falcon Sporting Goods v. OHIM (BIN LADIN)
   (Věc T-488/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Zamítnutí zápisu - Zpětvzetí přihlášky - Bezpředmětné rozhodnutí ve věci“)
   (2006/C 190/38)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Falcon Sporting Goods AG (Zug, Švýcarsko) (zástupce: J. Weigell, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. září 2004 (věc R 177/2004-2) týkajícímu se zamítnutí zápisu slovní ochranné známky „BIN LADIN“
   Výrok usnesení

               1)

               Je nadále bezpředmětné rozhodovat o žalobě.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 57, 5.3.2005


title: Věc C-267/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. května 2014 společností Buzzi Unicem SpA proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. března 2014 ve věci T-297/11, Buzzi Unicem SpA v. Evropská komise

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. května 2014 společností Buzzi Unicem SpA proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. března 2014 ve věci T-297/11, Buzzi Unicem SpA v. Evropská komise
   (Věc C-267/14 P)
   2014/C 282/26
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Buzzi Unicem SpA (zástupci: C. Osti, A. Prastaro a A. Sodano, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   zrušit v plném rozsahu nebo částečně napadený rozsudek a v důsledku toho:

               —

               v plném rozsahu zrušit napadené rozhodnutí z důvodu neexistence nebo nedostatku odůvodnění a následného porušení práva společnosti na obhajobu, jakož i zásady řádné správy;

               —

               v plném rozsahu zrušit napadené rozhodnutí z důvodu překročení a zneužití pravomoci, což vedlo k přenesení důkazního břemene;

               —

               zrušit v plném rozsahu nebo částečně napadené rozhodnutí z důvodu, že Komise překročila pravomoci přiznané článkem 18, z důvodu porušení zásad proporcionality a řádné správy a z důvodu neexistence předchozího kontradiktorního řízení v rozporu s Best Practices Komise;

               —

               zrušit napadené rozhodnutí ve vztahu k povinnosti Buzzi Unicem nahradit náklady řízení v prvním stupni;

               —

               uložit Komisi, aby nesla náklady tohoto řízení, jakož i řízení ve věci T-297/11.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               A.

               První důvod kasačního opravného prostředku – Nesprávné právní posouzení, neexistence nebo nedostatek odůvodnění, porušení práva na obhajobu a zásady řádné správy
               První důvod kasačního opravného prostředku společnosti Buzzi Unicem vychází z toho, že v napadeném rozsudku došlo k nesprávnému právnímu posouzení a je neodůvodněný nebo nedostatečně odůvodněný v části, ve které se dospělo k závěru, že všeobecný odkaz na údajné porušení uvedený v rozhodnutí o zahájení řízení představuje dostatečné odůvodnění žádosti o informace podle čl. 18 odst. 3, které zahrnuje „minimální stupeň objasnění“ požadovaný tímto ustanovením, pokud jde o předmět nebo rozsah žádosti.

               B.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku – zjevně nesprávné posouzení a zjevně nesprávné posouzení v souvislosti s překročením a zneužitím pravomoci a následným přenesením důkazního břemene
               Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku Buzzi Unicem tvrdí, že se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení a nesprávného právního posouzení, když zamítl výtku týkající se zneužití pravomoci Komisí v souvislosti s použitím žádosti o informace podle článku 18 nařízení č. 1/2003 (1), a to i navzdory důkazům o porušení, což se týká jednak konstatování Tribunálu, že Buzzi Unicem nepodala výslovnou a odůvodněnou žádost, která by umožnila ověření existence dostatečných důkazů a jednak přenesení důkazního břemene bez jakéhokoliv odůvodnění.

               C.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku – Nesprávné posouzení skutkových okolností a nesprávné právní posouzení, nelogičnost odůvodnění v souvislosti s tvrzením o překročení pravomoci, pokud jde o článek 18 nařízení č. 1/2003
               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného použití zásad týkajících se povinnosti spolupráce podniků, když Tribunál rozhodl, že Komise oprávněně uložila podnikům povinnost odpovědět na otázky, které se netýkaly výlučně skutkového stavu, v souvislosti s informacemi, o kterých Komise věděla, že jimi podnik nedisponuje, a s dalšími informacemi, které Komise mohla sama získat.

               D.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku – Nesprávné právní posouzení a nedostatek odůvodnění v souvislosti s tvrzeními o porušení zásady proporcionality a překročení pravomoci s ohledem na článek 18
               Ve svém čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka namítá, že je napadený rozsudek neodůvodněný nebo nesprávně odůvodněný a rovněž tvrdí, že došlo k nesprávnému právnímu posouzení v souvislosti s porušením zásady proporcionality a následným nepřiměřeným zatížením účastníků řízení, kterým byly určeny žádosti o informace, jejich opětovným podáním a přeformulováním, návrhy nových činitelů a otázek, zamítnutím omezení informací, které se měly poskytnout, možností žádat prostřednictvím rozhodnutí i informace, které již byly předtím poskytnuty.

               E.

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku – Nesprávné právní posouzení a chybějící odůvodnění v souvislosti s porušením Best practices Komise a porušením zásady řádné správy
               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení v souvislosti se zjištěním Tribunálu, Best Practices Komise nejsou závazné, když se rozhodla požádat podniky, aby se vyjádřily k návrhu rozhodnutí podle čl. 18 odst. 3 a později nezohlednila přijaté připomínky a podstatně změnila konečné znění rozhodnutí. Navrhovatelka též namítá chybějící odůvodnění ve věci porušení zásady řádné správy ze strany Komise z důvodu způsobů, kterým uplatnila pravomoc žádat o informace.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


title: Věc C-79/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 14. února 2012 — SC Mora IPR SRL v. Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu a Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 14. února 2012 — SC Mora IPR SRL v. Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu a Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu
   (Věc C-79/12)
   2012/C 126/11
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: SC Mora IPR SRL

      Žalované: Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu a Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 211 směrnice 2006/12/ES (1) vykládán v tom smyslu, že brání zavedení dodatečné podmínky (jako je získání osvědčení o odložení platby v rámci stanovené lhůty, za podmínek stanovených nařízením ministra hospodářství a financí) k podmínce týkající se uvedení údajů v přiznání k DPH, která zatěžuje osoby povinné k dani, oprávněné neodvádět celním orgánům DPH při dovozu.

               2)

               Musí být čl. 26 odst. 2, články 28 a 30 a čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládány v tom smyslu, že brání opakovaným legislativním zásahům jako jsou ty stanovené v bodě 1 a bodě 2 vládního nařízení s mocí zákona č. 22 ze dne 28. března 2007, nebo v bodě 69 vládního nařízení s mocí zákona č. 106 ze dne 4. října 2007, kterými byla změněna ustanovení čl. 157 odst. 4 daňového zákona tak, že pouze části osob povinným k DPH (které dovážely nebo se má za to že dovážely po 15. dubnu 2007 a získaly osvědčení o odložení platby) mezi těmi, kteří se nacházejí v identických situacích (jelikož mají zboží, které bylo předmětem dočasného dovozu v době před přistoupením k EU) je umožněno, aby nezaplatily DPH celním orgánům.

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc F-81/14: Žaloba podaná dne 14. srpna 2014 – ZZ v. Výbor regionů

text:
               3.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 388/32

         Žaloba podaná dne 14. srpna 2014 – ZZ v. Výbor regionů
   (Věc F-81/14)
   2014/C 388/41
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: J.-N. Louis, D. de Abreu Caldas a R. Metz, advokáti)

      Žalovaný: Výbor regionů

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Výboru regionů o nepovýšení žalobkyně do následující platové třídy (AD 13) za hodnotící období 2013

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Výboru regionů o nepovýšení žalobkyně do platové třídy AD 13 za hodnotící období 2013

               —

               uložit Výboru regionů náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-321/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Mannheim (Německo) dne 12. července 2007 – Trestní řízení proti Karlu Schwarzovi

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Mannheim (Německo) dne 12. července 2007 – Trestní řízení proti Karlu Schwarzovi
   (Věc C-321/07)
   (2007/C 283/09)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landgericht Mannheim
   Účastník původního řízení
   Karl Schwarz
   Předběžné otázky

               1)

               Je – i přes rozpor s čl. 7 odst. 5 směrnice 91/439/EHS (1) – z hlediska práva Společenství možné, aby byl občan EU držitelem platného tuzemského řidičského oprávnění a dalšího řidičského oprávnění jiného členského státu, přičemž obě oprávnění byla získána před přistoupením zahraničního členského státu k EU, a – pokud ano –

               2)

               je právním následkem odnětí později uděleného druhého tuzemského řidičského oprávnění z důvodu deliktu spáchaného v opilosti, ke kterému došlo před 1. lednem 1999, kdy vstoupilo v platnost nařízení o řidičských oprávněních (dále jen „FeV“), to, že i platnost dříve uděleného prvního zahraničního řidičského oprávnění už nemusí být v tuzemsku po přistoupení zahraničního členského státu uznána, i když tuzemská doba zákazu řízení již uplynula?

      (1)  Směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech – Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317.


title: Věc C-111/13: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2013 – Evropská komise v. Finská republika, vedlejší účastníci: Švédské království, Česká republika, Spolková republika Německo, Polská republika, Nizozemské království, Francouzská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Estonská republika

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. prosince 2013 – Evropská komise v. Finská republika, vedlejší účastníci: Švédské království, Česká republika, Spolková republika Německo, Polská republika, Nizozemské království, Francouzská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Estonská republika
   (Věc C-111/13) (1)

   2014/C 102/42
   Jednací jazyk: finština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.4.2013.


title: Věc T-511/10: Žaloba podaná dne 22. října 2010 — Evropaïki Dynamiki v. Komise

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/29

         Žaloba podaná dne 22. října 2010 — Evropaïki Dynamiki v. Komise
   (Věc T-511/10)
   ()
   2011/C 13/56
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí generálního sekretariátu Evropské komise ze dne 12. srpna 2010 (zn. SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010), kterým se zamítá žádost o přezkum podaná žalobkyní prostřednictvím dopisu ze dne 31. prosince 2009, zapsaného dne 5. ledna 2010 (zn. GESTDEM 2009/4890); a

               —

               uložit žalované náhradu veškerých nákladů vynaložených v souvislosti s touto žalobou, a to i v případě jejího zamítnutí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se touto žalobou domáhá zrušení rozhodnutí žalované ze dne 12. srpna 2010 (zn. SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010), kterým se zamítá žádost o přezkum podaná žalobkyní prostřednictvím dopisu ze dne 31. prosince 2009, zapsaného dne 5. ledna 2010 (zn. GESTDEM 2009/4890), kterým žalobkyně v souladu s nařízením (ES) č. 1049/2001 (1) požádala o přezkum stanoviska, jež zaujal Úřad pro publikace Evropské unie v dopise ze dne 11. prosince 2009 v reakci na původní žádost žalobkyně ze dne 9. října 2009, týkající se přístupu ke všem žádostem o cenovou nabídku v rámci všech položek rámcových smluv č. 6011, 6102, 6103, 6020, 6121, 6031 (s výjimkou položky 4) a 10030.
   Na podporu svého návrhového žádání žalobkyně uvádí, že žalovaná neprovedla individuální posouzení požadovaných dokumentů. Krom toho, žalobkyně tvrdí, že odůvodnění poskytnuté žalovanou, týkající se ochrany hospodářské politiky Evropské unie, ochrany obchodních zájmů a důvodů veřejné bezpečnosti, je třeba odmítnout jako zcela neopodstatněné.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43)


title: Věc C-60/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrchním soudem v Praze (Česká republika) dne 7. února 2012 — Marián Baláž

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrchním soudem v Praze (Česká republika) dne 7. února 2012 — Marián Baláž
   (Věc C-60/12)
   2012/C 109/13
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Vrchní soud v Praze

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marián Baláž

      Předběžné otázky

               1)

               Je pojem „soud, který je příslušný též v trestních věcech“ v čl. 1 písm. a) bodě iii) Rámcového rozhodnutí 2005/214/SVV o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut ze dne 24. února 2005 (1) (dále též jen „rámcové rozhodnutí“) třeba vykládat jako autonomní pojem práva Evropské unie?

               2)

                           a)

                           Je-li odpověď na otázku 1. kladná, jaké obecné definiční znaky musí mít soud státu, který z podnětu dotčené osoby může projednat její věc týkající se rozhodnutí vydaného jiným orgánem než soudem (správním orgánem), aby mohl být označen za „soud, který je příslušný též v trestních věcech“ ve smyslu čl. 1 písm. a) bodu iii) rámcového rozhodnutí?

                           b)

                           Lze rakouský nezávislý správní senát (Unabhängiger Verwaltungssenat) považovat za „soud, který je příslušný též v trestních věcech“ ve smyslu čl. 1 písm. a) bodu iii) rámcového rozhodnutí?

                           c)

                           Je-li odpověď na otázku I. záporná, má být pojem „soud, který je příslušný též v trestních věcech“ ve smyslu čl. 1 písm. a) bodu iii) rámcového rozhodnutí vykládán příslušným orgánem vykonávajícího státu podle práva státu, jehož orgán rozhodnutí ve smyslu čl. 1 písm. a) bodu iii) rámcového rozhodnutí vydal, anebo podle práva státu, který rozhoduje o uznání a výkonu takového rozhodnutí?

               3)

               Je „příležitost k projednání věci“ před „soudem, který je příslušný též v trestních věcech“ podle článku 1 písmeno a) bod iii) rámcového rozhodnutí zachována i v případě, kdy dotčená osoba nemůže dosáhnout projednání věci před „soudem, který je příslušný též v trestních věcech“ přímo, ale musí nejprve napadnout rozhodnutí jiného orgánu než soudu (správního orgánu) opravným prostředkem, v důsledku jehož podání se rozhodnutí tohoto orgánu stane neúčinným, dojde k zahájení řádného řízení před stejným orgánem a teprve proti jeho rozhodnutí v tomto řádném řízení lze podat odvolání, o němž rozhoduje „soud, který je příslušný též v trestních věcech“?
               Je třeba v souvislosti se zachováním „příležitosti k projednání věci“ řešit i otázky, zda opravný prostředek, o němž rozhoduje „soud, který je příslušný též v trestních věcech“, má povahu řádného opravného prostředku (tj. opravného prostředku proti nepravomocnému rozhodnutí), nebo mimořádného opravného prostředku (tj. opravného prostředku proti pravomocnému rozhodnutí) a zda „soud, který je příslušný též v trestních věcech“ je na základě tohoto opravného prostředku oprávněn přezkoumat věc v plném rozsahu jak po skutkové, tak po právní stránce?

      (1)  Úř. věst. L 76, s. 16


title: Věc C-71/07 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. července 2008 – Franco Campoli v. Komise Evropských společenství, Rad Evropské unie (Kasační opravný prostředek — Úředníci — Odměna — Důchod — Použití koeficientu vypočítaného v závislosti na průměrných životních nákladech ve státě bydliště — Přechodný režim stanovený nařízením, kterým se mění služební řád úředníků — Námitka protiprávnosti)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/12

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. července 2008 – Franco Campoli v. Komise Evropských společenství, Rad Evropské unie
   (Věc C-71/07 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Odměna - Důchod - Použití koeficientu vypočítaného v závislosti na průměrných životních nákladech ve státě bydliště - Přechodný režim stanovený nařízením, kterým se mění služební řád úředníků - Námitka protiprávnosti)
   (2008/C 223/18)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Franco Campoli (zástupci: G. Vandersanden, L. Levi a S. Rodrigues, advokáti)

      Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a D. Martin, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) ze dne 29. listopadu 2006, Campoli v. Komise (T-135/05), kterým Soud zamítl jako částečně nepřípustný a částečně neopodstatněný návrh na neplatnost důchodových výměrů účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek za měsíce květen až červenec 2004 v rozsahu, v němž poprvé uplatňují opravný koeficient vypočítaný protiprávně v závislosti na průměrných životních nákladech v zemi bydliště účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek, a již nikoli s ohledem na životní náklady v hlavním městě této země – Dopad vstupu nového služebního řádu úředníků v platnost na režim opravných koeficientů – Přechodný režim pro úředníky, kteří odešli do důchodu před 1. květnem 2004 – Způsob výpočtu opravných koeficientů a dodržení zásady rovného zacházení – Povinnost odůvodnění
   Výrok

               1)

               Hlavní kasační opravný prostředek a vzájemný kasační opravný prostředek se zamítají.

               2)

               Franco Campoli, Komise Evropských společenství a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 117, 26.5.2007.


title: Věc C-323/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 7. července 2014 – Helm AG v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/41

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 7. července 2014 – Helm AG v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Věc C-323/14)
   2014/C 315/66
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord-Holland

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Helm AG

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Předběžná otázka

   Je nařízení Rady (EU) č. 248/2011 (1) neplatné v rozsahu, v němž se týká Jushi Group, jelikož Komise ve lhůtě tří měsíců od zahájení šetření, kterou stanoví čl. 2 odst. 7 písm. c) druhá odrážka základního nařízení (2), nerozhodla o tom, zda Jushi Group, která byla zařazena do vzorku, splňuje požadavky stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážce základního nařízení?

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 248/2011 ze dne 9. března 2011 , kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz některých výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 67, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


title: Věc C-100/09: Žaloba podaná dne 11. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Česká republika

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/27

         Žaloba podaná dne 11. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Česká republika
   (Věc C-100/09)
   2009/C 113/50
   Jednací jazyk: čeština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Jelínek, P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalovaná: Česká republika

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2007/14/ES ze dne 8. března 2007, kterou se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením směrnice 2004/109/ES o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu (1), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 24 uvedené směrnice;

               —

               uložit České republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 8. března 2008.

      (1)  Úř. věst. L 69, s. 27


title: Věc T-402/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2007 – Katalagarianakis v. Komise ( Úředníci — Jmenování — Přezkum zařazení do platové třídy a platového stupně — Použití judikatury Soudního dvora — Článek 5, čl. 31 odst. 2, čl. 32 druhý pododstavec, články 45 a 62 služebního řádu )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/36

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2007 – Katalagarianakis v. Komise
   (Věc T-402/03) (1)

   („Úředníci - Jmenování - Přezkum zařazení do platové třídy a platového stupně - Použití judikatury Soudního dvora - Článek 5, čl. 31 odst. 2, čl. 32 druhý pododstavec, články 45 a 62 služebního řádu“)
   (2007/C 95/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Georgios Katalagarianakis (Overijse, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žádost o zrušení rozhodnutí Komise, kterým došlo k přezkumu a stanovení zařazení žalobce v okamžiku jeho jmenování do platové třídy A6, prvního platového stupně, k přezkumu a stanovení jeho pozdějšího zařazení do platové třídy A5, třetího platového stupně k 1. dubnu 2000 a ke stanovení počátku jeho finančních dopadů na 5. října 1995.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2003 se zrušuje v části, ve které stanovuje počátek svých finančních dopadů na 5. října 1995.

               2)

               Komise provede srovnávací přezkoumání zásluh žalobce a zásluh úředníků povýšených do platové třídy A5 v rámci každého hodnotícího období počínaje dnem 1. května 1993.

               3)

               Po provedení tohoto přezkumu a nebude-li Komise moci poskytnout žalobci povýšení do platové třídy, které by se jevilo být odůvodněným, se účastníci řízení vyzývají k nalezení dohody o odpovídající náhradě.

               4)

               Účastnící řízení budou Soud informovat ve lhůtě tří měsíců ode dne vydání tohoto rozsudku o obsahu dohody, kterou případně uzavřou, nebo, při její neexistenci, o číselných údajích týkajících se odhadu škody.

               5)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               6)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


title: Věc T-414/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Autorská práva k veřejnému předvádění hudebních děl v internetovém, družicovém a kabelovém přenosu — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Rozdělení zeměpisného trhu — Dvoustranné dohody mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu práv — Jednání ve shodě vylučující možnost udělování licencí pro více území a pro více reportoárů — Důkaz — Presumpce neviny“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība v. Komise
   (Věc T-414/08) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému předvádění hudebních děl v internetovém, družicovém a kabelovém přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné dohody mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu práv - Jednání ve shodě vylučující možnost udělování licencí pro více území a pro více reportoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
   2013/C 156/50
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība (Riga, Lotyšsko) (zástupce: M. Favart, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a A. Biolan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: J. F. Bellis a K. Van Hove, advokáti); a European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupci: D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, solicitor)

      Předmět věci

   Návrh na částečně zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 313, 6.12.2008.