title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. května 2008.#citiworks AG.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Oberlandesgericht Dresden - Německo.#Vnitřní trh s elektřinou - Směrnice 2003/54/ES - Článek 20 odst. 1 - Volný přístup třetích osob k elektrizačním přenosovým a distribučním soustavám.#Věc C-439/06.

text:
      Věc C-439/06
      Řízení ohledně energetické správy
      citiworks AG
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Dresden)
      „Vnitřní trh s elektřinou – Směrnice 2003/54/ES – Článek 20 odst. 1 – Volný přístup třetích osob k elektrizačním přenosovým a distribučním soustavám“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora – Meze
      (Článek 234 ES)
      2.        Sbližování právních předpisů – Opatření určená k vytvoření a fungování vnitřního trhu s elektřinou
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54, čl. 2 bod 5 a čl. 20 odst. 1)
      3.        Sbližování právních předpisů – Opatření určená k vytvoření a fungování vnitřního trhu s elektřinou
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54, čl. 20 odst.1)
      1.        Nikoliv hypotetická, ale relevantní, a tudíž přípustná je předběžná otázka, kterou se předkládající soud ptá, v rámci řízení,
         jehož předmětem je výhrada dodavatele elektřiny vůči osvobození od povinnosti umožnit volný přístup k energetickým zásobovacím
         soustavám, které je přiznáno podle ustanovení vnitrostátního práva určitým provozovatelům těchto soustav, zda ustanovení směrnice
         brání tomuto odchylnému režimu, který takové osvobození přiznává, aniž by byly zohledněny technické kapacity těchto soustav.

      (viz body 33, 35–36)
      2.        Zásada volného přístupu, která představuje jedno ze základních opatření, které musí členské státy zavést, aby mohl být dotvořen
         vnitřní trh s elektřinou, se uplatní podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou
         na elektrizační přenosové a distribuční soustavy.

      Do rozsahu působnosti tohoto ustanovení spadá, a je tedy považována za elektrizační distribuční soustavu ve smyslu čl. 2 bodu
         5 směrnice 2003/54 soustava, která se nachází v prostorově související provozní zóně a která slouží převážně k přenosu energie
         v rámci podniku nebo v rámci spojeného podniku, která s cílem dodávek zákazníkům přenáší elektřinu, která není velmi vysokého
         nebo vysokého napětí, nezávisle na množství energie přepravované touto soustavou a nezávisle na skutečnosti, že provozování
         této soustavy je pouze vedlejší činností vzhledem k hlavní činnosti, kterou podnik provozuje.

      (viz body 44–48, 54)
      3.        Článek 20 odst. 1 směrnice 2003/54 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou musí být vykládán tak, že brání vnitrostátní
         právní úpravě, která osvobozuje určité provozovatele energetických zásobovacích soustav od povinnosti umožnit třetím osobám
         volný přístup k těmto soustavám z důvodu, že se tyto soustavy nacházejí v prostorově související provozní zóně a slouží převážně
         k přenosu energie v rámci vlastního podniku nebo v rámci spojeného podniku.

      I když totiž toto ustanovení nechává na členských státech, aby přijaly opatření nezbytná pro zavedení systému přístupu třetích
         osob k přenosovým a distribučním soustavám, a i když si tudíž členské státy mohou v souladu s článkem 249 ES zvolit formu
         a prostředky, které použijí, aby dosáhly tohoto zavedení, nic to nemění na tom, že, vezme-li se v úvahu důležitost zásady
         volného přístupu k přenosovým a distribučním soustavám, tento prostor pro uvážení jim nedovoluje, aby uvedenou zásadu použily
         mimo případy, ve kterých směrnice stanoví výjimky nebo odchylky.

      Tak tomu není v případě ustanovení vnitrostátního práva, které nespadá do rozsahu působnosti žádné z výjimek nebo odchylek
         z uvedené zásady stanovených směrnicí, ať už jde

      –      zaprvé, o výjimku stanovenou jejím čl. 20 odst. 2, který k tomu, aby provozovatel distribuční soustavy mohl odmítnout přístup
         ke své soustavě, pokud postrádá nezbytnou kapacitu, vyžaduje řádně podložené důvody případ od případu a nedovoluje členským
         státům obecně stanovit odchylky, aniž by tato technická nezpůsobilost byla konkrétně posouzena, nebo

      –      zadruhé, o odchylku stanovenou čl. 3 odst. 8 směrnice, jelikož, jednak, odchylka stanovená dotčeným ustanovením není odůvodněna
         rizikem, že by provozovatelům soustav bylo z důvodu volného přístupu bráněno ve splnění jejich povinností veřejné služby a,
         jednak, uvedená odchylka je odůvodněna pouze geografickou nebo právní konfigurací zóny, ve které jsou uvedené soustavy provozovány,
         nebo

      –      konečně, o uplatnění čl. 26 odst. 1 směrnice, který stanoví odchylky od jejího článku 20, odůvodněné vážnými obtížemi, se
         kterými se potýká provoz malých izolovaných soustav, jelikož členský stát, o jehož právní úpravu se jedná, nepožádal ani neobdržel
         souhlas Komise v podobě rozhodnutí zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie.

      (viz body 55, 57–58, 60–65 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      22. května 2008(*)

      „Vnitřní trh s elektřinou – Směrnice 2003/54/ES – Článek 20 odst. 1 – Volný přístup třetích osob k elektrizačním přenosovým a distribučním soustavám“
      Ve věci C‑439/06,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberlandesgericht
         Dresden (Německo) ze dne 17. října 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 24. října 2006, v řízení ohledně energetické správy

      citiworks AG
      za přítomnosti:
      Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde,
      Flughafen Leipzig/Halle GmbH,
      Bundesnetzagentur,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh (zpravodajka) a A. Arabadžev, soudci,
      generální advokát: J. Mazák,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Swedenborg, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. září 2007,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za citiworks AG C. Haellmigkem, Rechtsanwalt,
      –        za Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde R. Huberem, jako zmocněncem,
      –        za Flughafen Leipzig/Halle GmbH R. Wagnerem a J. Kloosem, Rechtsanwälte,
      –        za německou vládu M. Lummou a J. Möllerem, jako zmocněnci,
      –        za polskou vládu E. Ośniecka-Tamecka, jako zmocněnkyní,
      –        za vládu Spojeného království V. Jackson, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s A. Henshawem, barrister,
      –        za Komisi Evropských společenství B. Schimou, jako zmocněncem,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 13. prosince 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 20 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze
         dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (Úř. věst. L 176, s. 37;
         Zvl. vyd. 12/02, s. 211).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci řízení, jehož předmětem je žaloba podaná citiworks AG (dále jen „citiworks“) proti rozhodnutí,
         kterým Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde (saské ministerstvo hospodářství
         a zaměstnanosti jako regulační orgán této spolkové země, dále jen „regulační orgán“) kvalifikovalo energetickou zásobovací
         soustavu provozovanou společností Flughafen Leipzig/Halle GmbH (dále jen „FLH“) jako „objektovou soustavu“ ve smyslu § 110
         odst. 1 bodu 1 zákona o zásobování elektřinou a zemním plynem, zvaného „zákon o hospodaření s energií“, [Gesetz über die Elektrizitäts-
         und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)] ze dne 7. července 2005 (BGBI. 2005 I, s. 1970, dále jen „EnWG“).

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3        Podle článku 1 směrnice 2003/54:

      „Tato směrnice stanoví společná pravidla pro výrobu, přenos a distribuci elektřiny [pro výrobu, přenos, distribuci a dodávky
         elektřiny]. Stanoví pravidla týkající se organizace a fungování elektroenergetiky, přístupu na trh, kritérií a postupů pro
         výběrová řízení a udělování povolení, jakož i pravidla pro provozování sítí.“

      4        Body 4 až 7 a 26 odůvodnění směrnice 2003/54 zní následovně:

      „(4)      Svobody, které evropským občanům zaručuje Smlouva (volný pohyb zboží, volný pohyb služeb a právo usazování), jsou možné jedině
         na zcela otevřeném trhu, který umožňuje spotřebitelům vybírat si své dodavatele a všem dodavatelům svobodně zásobovat své
         zákazníky.

      (5)      Hlavní překážky, které brání dosahování plně funkčního a konkurenčního vnitřního trhu, souvisí mezi jiným s otázkami přístupu
         k soustavě, problémy při stanovování sazeb a s různým stupněm otevřenosti trhu v jednotlivých členských státech.

      (6)      Aby fungovala hospodářská soutěž, musí být přístup k soustavě nediskriminační, průhledný a za spravedlivé ceny.
      (7)      Pro dotvoření vnitřního trhu s elektřinou má prvořadý význam nediskriminační přístup k soustavě provozovatele přenosové nebo
         distribuční soustavy. Provozovatel přenosové nebo distribuční soustavy se může skládat z jednoho nebo více podniků.

      [...]
      (26)      Plnění požadavků kladených na veřejné služby je základním požadavkem této směrnice a je důležité, aby tato směrnice, která
         bere v úvahu cíle ochrany spotřebitelů, bezpečnosti dodávek, ochrany životního prostředí a stejné úrovně hospodářské soutěže
         ve všech členských státech, stanovila společné minimální normy dodržované všemi členskými státy. Je důležité, aby požadavky
         na veřejné služby mohly být vykládány na vnitrostátním základě, berouce v úvahu vnitrostátní podmínky a za podmínky dodržování
         práva Společenství.“

      5        Článek 2 směrnice 2003/54, nazvaný „Definice“, stanoví:

      „Pro účely této směrnice se rozumí:
      [...]
      3.      ,přenosem‘ přeprava elektřiny propojenou přenosovou soustavou velmi vysokého napětí a vysokého napětí s cílem dodávek elektřiny
         konečným spotřebitelům nebo distribučním podnikům, avšak s vyloučením dodávek samotných;

      4.      ,provozovatelem přenosové soustavy‘ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj
         přenosové soustavy v dané oblasti, a případně za její propojení s jinými soustavami a za zabezpečení dlouhodobé schopnosti
         soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po přenosu elektřiny;

      5.      ,distribucí‘ přenos elektřiny distribuční soustavou vysokého, středního a nízkého napětí s cílem jejích dodávek zákazníkům,
         avšak s vyloučením dodávek samotných;

      6.      ,provozovatelem distribuční soustavy‘ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj
         distribuční soustavy v dané oblasti, a případně její propojení s jinými soustavami a za zabezpečení dlouhodobé schopnosti
         soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po distribuci elektřiny;

      7.      ,zákazníky‘ velkoodběratelé a koneční spotřebitelé elektřiny;
      8.      ,velkoodběratelem‘ fyzická nebo právnická osoba, která nakupuje elektřinu pro účely jejího dalšího prodeje v rámci nebo mimo
         rámec soustavy, na jejímž území je usazena;

      9.      ,konečným spotřebitelem‘ zákazník nakupující elektřinu pro vlastní potřebu;
      [...]
      19.      ,dodávkami‘ prodej, včetně dalšího prodeje, elektřiny zákazníkům;
      [...]
      26.      ,malou izolovanou soustavou‘ každá soustava se spotřebou nižší než 3000 GWh v roce 1996, která získává méně než 5 % své roční
         spotřeby elektřiny propojením s jinými soustavami;

      27.      ,izolovanou mikrosoustavou‘ každá soustava se spotřebou nižší než 500 GWh v roce 1996, která nemá žádné propojení s jinými
         soustavami;

      [...]“
      6        Článek 3 odst. 8 směrnice 2003/54, nazvaný „Povinnosti veřejné služby a ochrana spotřebitele“, stanoví:

      „Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat články 6, 7, 20 a 22, pokud by jejich použití právně nebo fakticky bránilo
         plnění povinností uložených elektroenergetickým podnikům z důvodů obecného hospodářského zájmu a pokud tím rozvoj obchodu
         nebude ovlivněn do té míry, že by to bylo v rozporu se zájmy Společenství. Zájmy Společenství mimo jiné zahrnují hospodářskou
         soutěž s ohledem na oprávněné zákazníky v souladu s touto směrnicí a s článkem 86 Smlouvy.“

      7        Článek 20 uvedené směrnice, nazvaný „Přístup třetích osob“, zní následovně:

      „1.      Členské státy zajistí zavedení systému pro přístup třetích osob k přenosové a distribuční soustavě na základě zveřejněných
         sazeb použitelných na oprávněné zákazníky a používaných objektivně a bez diskriminace mezi uživateli soustavy. Členské státy
         zajistí, aby tyto sazby nebo metody pro jejich výpočet byly před vstupem v platnost schváleny v souladu s článkem 23 a aby
         tyto sazby a metody, jsou-li schváleny jen metody, byly před vstupem v platnost zveřejněny.

      2.      Provozovatel přenosové nebo distribuční soustavy může odmítnout přístup, pokud postrádá nezbytnou kapacitu. Pro takové odmítnutí
         musí být řádně podložené důvody, zejména s ohledem na článek 3. Pokud je to žádoucí a pokud došlo k odmítnutí přístupu, zajistí
         členské státy, aby provozovatel přenosové nebo distribuční soustavy poskytl náležité informace o opatřeních, která budou nezbytná
         k posílení soustavy. Osobě požadující takové informace může být účtován přiměřený poplatek odrážející náklady na jejich poskytnutí.“

      8        Článek 26 téže směrnice, nazvaný „Odchylky“, stanoví:

      „1.      Členské státy, které prokáží, že provoz jejich malých izolovaných soustav má po vstupu této směrnice v platnost vážné obtíže,
         mohou požádat o odchylky od odpovídajících ustanovení kapitol IV, V, VI, VII [...], pokud jde o rekonstrukci, modernizaci
         a rozšíření stávající kapacity; tyto odchylky povoluje Komise. Komise uvědomí členské státy o těchto žádostech před svým rozhodnutím
         při současném zachování důvěrnosti. Rozhodnutí se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie. [...]

      [...]“
       Vnitrostátní právní úprava
      9        EnWG byl přijat za účelem provedení směrnice 2003/54.

      10      Ustanovení § 3 bodů 16 a 17 tohoto zákona definují energetické zásobovací soustavy jako „soustavy pro zásobování elektřinou
         a zemním plynem přes jednu nebo více napěťových nebo tlakových úrovní“ a soustavy obecného zásobování jako „energetické zásobovací
         soustavy, které slouží k distribuci energie třetím osobám a které nejsou od počátku, pokud jde o jejich kapacitu, určeny pouze
         k zásobování určitých konečných spotřebitelů, existujících nebo určitelných již při zřízení soustavy, nýbrž mohou v zásadě
         zásobovat každého konečného spotřebitele“.

      11      Ustanovení § 3 bodu 18 téhož zákona definuje provozovatele energetických zásobovacích soustav jako fyzickou nebo právnickou
         osobu provozující energetickou zásobovací soustavu.

      12      Část 3 EnWG zahrnuje zejména § 20 a § 21. Uvedený § 20 odst. 1 první věta stanoví, že provozovatelé energetických zásobovacích
         soustav „jsou povinni na základě věcně odůvodněných kritérií poskytnout bez jakékoliv diskriminace přístup k soustavě všem
         a na internetu zveřejnit podmínky přístupu, včetně vzorových smluv, a sazby za tento přístup“.

      13      Ustanovení § 21 odst. 1 EnWG stanoví:

      „Podmínky přístupu a sazby za přístup k soustavě musí být přiměřené, nediskriminační, průhledné a nesmějí být méně výhodné
         než ty, které jsou uplatňovány, fakturovány nebo vypočítány provozovateli energetických zásobovacích soustav ve srovnatelných
         případech za služby v rámci jejich podniku nebo vůči spojeným či přidruženým podnikům.“

      14      Ustanovení § 110 odst. 1 EnWG stanoví podmínky pro získání postavení objektové soustavy a formuluje právní důsledky tohoto
         postavení následovně:

      „Části 2 a 3, jakož i § 4, 52 a 92 tohoto zákona se nepoužijí na provoz energetických zásobovacích soustav, které se:
      1.      nacházejí v prostorově související provozní zóně a slouží převážně k přenosu energie v rámci vlastního podniku nebo v rámci
         spojeného podniku ve smyslu § 3 bodu 38 tohoto zákona,

      2.      nacházejí v prostorově související soukromé zóně a provozovateli soustavy nebo jím pověřené osobě umožňují, aby při provádění
         společné hlavní obchodní činnosti, která

      a)      překračuje čistě nájemní vztahy a která
      b)      by byla v důsledku použití ustanovení uvedených v úvodní části této věty nepřiměřeně ztížena,
      zásobovali určitelné konečné spotřebitele energií, nebo se
      3.      nacházejí v prostorově úzce související zóně a slouží převážně k samozásobování,
      pokud energetická zásobovací soustava neslouží k obecnému zásobování ve smyslu § 3 bodu 17 tohoto zákona a provozovatel objektové
         soustavy nebo jím pověřená osoba disponují personálními, technickými a hospodářskými zdroji k tomu, aby zajistili trvalý provoz
         soustavy v souladu s ustanoveními tohoto zákona.“

       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      15      Citiworks je společnost založená podle německého práva, jejíž činností je zásobování energií. Od počátku roku 2004 dodává
         elektřinu pobočce DFS Deutsche Flugsicherung GmbH, která se nachází na letišti Lipsko/Halle. Tato posledně uvedená společnost
         je ve 100 % vlastnictví spolkové republiky a je pověřena kontrolou leteckého provozu v Německu.

      16      FLH je společnost provozující letiště Lipsko/Halle. Z tohoto titulu spravuje energetickou zásobovací soustavu, přes kterou
         je kromě ní zásobováno elektrickou energií dalších 93 podniků umístěných na letišti (dále jen „soustava, o kterou se jedná
         v původním řízení“). Během roku 2004 tato soustava celkově dodala přibližně 22 200 MW, ze kterých bylo 85,4 % spotřebováno
         samotnou FLH.

      17      FLH požadovala, aby soustava, o kterou se jedná v původním řízení, byla uznána jako objektová soustava ve smyslu § 110 EnWG.
         V rámci šetření této žádosti vyzval regulační orgán dne 20. ledna 2006 citiworks, aby vstoupila do správního řízení jako vedlejší
         účastník.

      18      Rozhodnutím ze dne 12. července 2006 vyhověl regulační orgán žádosti FLH. Citiworks podala proti tomuto rozhodnutí žalobu
         k Oberlandesgericht Dresden.

      19      Před tímto soudem citiworks uvedla, že § 110 EnWG je neslučitelný s článkem 20 směrnice 2003/54.

      20      Za těchto podmínek se Oberlandesgericht Dresden rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

      „Je § 110 odst. 1 bod 1 [EnWG] slučitelný s čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 [...], pokud se v případě, že jsou splněny podmínky
         tohoto § 110 odst. 1 bodu 1, nepoužijí na tzv. ,provozní soustavu‘ obecná ustanovení o přístupu k soustavě (§ 20 až § 28a
         EnWG), a to ani tehdy, pokud volný přístup k soustavě nepředstavuje nepřiměřenou zátěž?“

       K předběžné otázce
      21      Úvodem je třeba připomenout, že ačkoliv Soudní dvůr nemůže v rámci řízení o předběžné otázce rozhodovat o slučitelnosti vnitrostátního
         opatření s právem Společenství, může nicméně vnitrostátnímu soudu poskytnout veškeré poznatky k výkladu práva Společenství,
         které mu umožní posoudit tuto slučitelnost za účelem rozhodnutí ve věci, která mu byla předložena (viz zejména rozsudky ze
         dne 21. září 2000, Borawitz, C‑124/99, Recueil, s. I‑7293, bod 17; ze dne 8. června 2006, WWF Italia a další, C‑60/05, Sb.
         rozh. s. I‑5083, bod 18, a ze dne 24. ledna 2008, Roby Profumi, C‑257/06, Sb. rozh. s. I‑189, bod 11).

      22      Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 20 odst.1 směrnice 2003/54 musí být vykládán tak, že brání takovému ustanovení,
         jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, které osvobozuje určité provozovatele energetických zásobovacích soustav od povinnosti
         umožnit třetím osobám volný přístup k těmto soustavám z důvodu, že se nacházejí v prostorově související provozní zóně a slouží
         převážně k přenosu energie v rámci vlastního podniku nebo v rámci spojeného podniku, aniž by bylo prokázáno, že volný přístup
         třetích osob k uvedeným soustavám by představoval nepřiměřenou zátěž.

       Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
      23      Citiworks má za to, že čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 brání § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG. Jedním z hlavních cílů této směrnice
         je totiž umožnit dodavatelům energie volný přístup k energetickým zásobovacím soustavám, aby si klienti mohli vybrat své dodavatele.

      24      Vnitrostátní ustanovení, které se odchyluje od zásady volného přístupu třetích osob k energetickým zásobovacím soustavám je
         v rozporu s tímto cílem. Žádné ustanovení směrnice 2003/54 neumožňuje členským státům volně vymezit situace, ve kterých se
         mohou odchýlit od této zásady.

      25      Citiworks mimo jiné uvádí, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG se automaticky uplatní, pokud jsou splněny podmínky, které stanoví.

      26      FLH úvodem tvrdí, že položená otázka je nepřípustná, jelikož je hypotetická. Tato otázka totiž evokuje znění § 110 odst. 1
         bodu 1 EnWG, které neexistuje, jelikož toto ustanovení neodkazuje na pojem „nepřiměřená zátěž“. Mimoto tato otázka není relevantní
         pro vyřešení sporu v původním řízení.

      27      Co se týče věci samé, FLH, regulační orgán, jakož i německá vláda a vláda Spojeného království mají za to, že soustava, o kterou
         se jedná v původním řízení, není přenosovou ani distribuční soustavou, a tudíž nespadá do rozsahu působnosti směrnice 2003/54.
         Taková soustava je vnitřní soustavou zřizovanou podniky pro jejich samozásobování energií, která má nízkou spotřebu a která
         nemá vliv na hospodářskou soutěž. Ustanovení § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG je pouze výrazem diskreční pravomoci, kterou měl vnitrostátní
         zákonodárce při provádění směrnice 2003/54. Mimoto dodávka elektřiny je vedlejší činností vzhledem k hlavní činnosti FLH,
         kterou je provozování letiště.

      28      Podle německé vlády je soustava, o kterou se jedná v původním řízení, „zákaznickým zařízením“, které distribuuje energii v rámci
         uzavřeného zařízení. Podnik, který ji provozuje, nepodléhá povinnostem uloženým směrnicí 2003/54 provozovatelům distribučních
         soustav.

      29      Polská vláda má za to, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG je neslučitelný se směrnicí 2003/54. V posledně uvedeném předpisu existuje
         systém odchylek spojených s konkrétními okolnostmi, který vylučuje odchylky obecného charakteru.

      30      Komise má za to, že čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 brání § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG. Soustava, o kterou se jedná v původním
         řízení, je totiž distribuční soustavou ve smyslu této směrnice, a musí být tudíž zajištěn volný přístup k této soustavě. Komise
         připomíná, že zásada volného přístupu třetích osob k energetickým zásobovacím soustavám je podstatná a že odchylky od této
         zásady mohou být připuštěny pouze za jasně vymezených okolností. Z tohoto titulu se velikost soustavy zohledňuje pouze v případě
         otázek týkajících se právního oddělení provozovatelů distribučních soustav, jak vyplývá z čl. 15 odst. 2 in fine směrnice 2003/54.

       Odpověď Soudního dvora
       K přípustnosti
      31      Podle ustálené judikatury je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za
         soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné
         otázce pro vydání jeho rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru (viz zejména rozsudky ze dne 15. prosince
         1995, Bosman, C‑415/93, Recueil, s. I‑4921, bod 59, a ze dne 15. června 2006, Acereda Herrera, C‑466/04, Sb. rozh. s. I‑5341,
         bod 47).

      32      Soudní dvůr může odmítnout žádost vnitrostátního soudu pouze tehdy, pokud je zjevné, že výklad nebo posouzení platnosti právního
         předpisu Společenství, požadované vnitrostátním soudem, nemají žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení
         nebo pokud se jedná o hypotetický problém (viz výše uvedené rozsudky Bosman, bod 61, a Acereda Herrera, bod 48).

      33      Ve věci v původním řízení je vnitrostátnímu soudu předložen spor dodavatele elektřiny, který tvrdí, že čl. 20 odst. 1 směrnice
         2003/54 brání ustanovení vnitrostátního práva, které osvobozuje určité provozovatele energetických zásobovacích soustav od
         povinnosti umožnit volný přístup k jejich soustavám.

      34      Podle tohoto soudu ustanovení vnitrostátního práva, o které se jedná, stanoví, že uvedené osvobození se uplatní na energetické
         zásobovací soustavy, aniž by bylo vázáno na existenci nepřiměřené zátěže, zatímco tato podmínka existuje pro soustavy služeb
         uvedené v § 110 odst. 1 bodu 2 EnWG.

      35      Předkládající soud se tudíž ptá, zda čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 brání takovému odchylnému režimu, který osvobozuje od
         povinnosti umožnit volný přístup třetím osobám k určitým energetickým zásobovacím soustavám, aniž by byly zohledněny technické
         kapacity těchto soustav.

      36      Z toho vyplývá, že položená otázka je relevantní, a nikoli hypotetická, a že je tudíž přípustná.

       K věci samé
      37      Aby bylo možné odpovědět na položenou otázku, je třeba vyložit článek 20 směrnice 2003/54 ve světle cílů této směrnice a jejich
         ustanovení za účelem ověření, zda soustava, o kterou se jedná v původním řízení, spadá do rozsahu působnosti této směrnice
         a zda uvedený článek 20 brání takovému ustanovení, jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, které osvobozuje od povinnosti umožnit
         volný přístup třetím osobám k určitým energetickým zásobovacím soustavám.

      38      Je třeba připomenout, že směrnice 2003/54 zrušila a nahradila směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/92/ES ze dne 19. prosince
         1996 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (Úř. věst. L 27, s. 20; Zvl. vyd. 12/02, s. 3). Z bodu 1 a 2 odůvodnění
         směrnice 2003/54 vyplývá, že byla přijata vzhledem k tomu, že po provedení směrnice 96/92 stále existovaly mezery bránící
         dotvoření vnitřního trhu s elektřinou. Cílem směrnice 2003/54 je tedy zlepšení fungování tohoto trhu.

      39      Podle bodu 5 odůvodnění směrnice 2003/54 jedna z hlavních překážek, které brání dosahování funkčního a konkurenčního vnitřního
         trhu, souvisí s otázkami přístupu k soustavě, problémy při stanovování sazeb a s různým stupněm otevřenosti trhu v jednotlivých
         členských státech.

      40      Body 6 a 7 odůvodnění uvedené směrnice upřesňují, že přístup k soustavě, který je nediskriminační, průhledný a za spravedlivé
         ceny, je nezbytný pro to, aby fungovala hospodářská soutěž a má prvořadý význam pro dotvoření vnitřního trhu s elektřinou.

      41      Směrnice 96/92 ve svých článcích 16 až 20 stanovila systém smluvního přístupu k elektrizačním přenosovým a distribučním soustavám.
         Zákonodárce Společenství se rozhodl ukončit platnost tohoto systému, aby se více otevřel vnitřní trh s elektřinou, jak vyplývá
         z návrhu směrnice předložené Komisí dne 13. března 2001 [KOM (2001) 125 konečné, Úř. věst. C 240 E, s. 60].

      42      Je třeba v tomto ohledu připomenout, že Soudní dvůr v rámci výkladu čl. 7 odst. 5 a článku 16 směrnice 96/92 zdůraznil obecný
         charakter zásady zákazu diskriminace mezi uživateli soustav (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. června 2005, VEMW a další,
         C‑17/03, Sb. rozh. s. I‑4983, body 42 až 46).

      43      Bod 4 odůvodnění směrnice 2003/54 připomíná, že zcela otevřený trh musí umožňovat spotřebiteli svobodně si vybrat svého dodavatele
         a tomuto dodavateli svobodně zásobovat svými výrobky zákazníky. Jak správně zdůraznil generální advokát v bodě 72 svého stanoviska,
         obě tato práva jsou nutně propojená. Aby si totiž zákazníci mohli svobodně vybrat své dodavatele, musí být dodavatelům umožněn
         přístup k různým přenosovým a distribučním soustavám, které dovedou elektřinu až k zákazníkům.

      44      Z těchto úvah vyplývá, že volný přístup třetích osob k přenosovým a distribučním soustavám představuje jedno ze základních
         opatření, které musí členské státy zavést, aby mohl být dotvořen vnitřní trh s elektřinou.

      45      Zásada volného přístupu se uplatní podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 na elektrizační přenosové a distribuční soustavy.
         Článek 2 body 3 a 5 téže směrnice definují pojmy „přenos“ a „distribuce“. Přenos je definován jako přeprava elektřiny propojenou
         přenosovou soustavou velmi vysokého napětí a vysokého napětí s cílem dodávek elektřiny konečným spotřebitelům nebo distribučním
         podnikům. Distribuce je definována jako přenos elektřiny distribuční soustavou vysokého, středního a nízkého napětí s cílem
         jejích dodávek zákazníkům. Přenos a distribuce nezahrnují samotné dodávky. Pojem „dodávka“ je definován v čl. 2 bodě 19 směrnice
         2003/54 jako prodej elektřiny zákazníkům.

      46      Z těchto definic vyplývá jednak to, že přenosová soustava je propojená soustava sloužící k vedení elektřiny velmi vysokého
         napětí a vysokého napětí, která je určena k prodeji konečným zákazníkům nebo distribučním společnostem a jednak to, že distribuční
         soustava je soustava sloužící k vedení elektřiny vysokého, středního a nízkého napětí, která je určena k prodeji velkoodběratelům
         nebo konečným zákazníkům.

      47      Podle některých vyjádření předložených Soudnímu dvoru není soustava, o kterou se jedná v původním řízení, přenosovou ani distribuční
         soustavou, a nespadá tudíž do rozsahu působnosti směrnice 2003/54. Jednak totiž představuje soukromou vnitřní soustavu a nemá
         vliv na hospodářskou soutěž z důvodu své nízké spotřeby, a jednak provozování této soustavy je pouze vedlejší činností vzhledem
         k hlavní činnosti, kterou je provozování letiště.

      48      Co se týče, zaprvé, povahy přenosových a distribučních soustav ve smyslu směrnice 2003/54 a množství elektřiny přenesené uvedenými
         soustavami, je třeba uvést, že pouze napětí této elektřiny představuje rozlišovací kritérium mezi přenosem a distribucí.

      49      Ve smyslu čl. 2 bodů 3 a 5 této směrnice se totiž přenosová soustava týká elektřiny velmi vysokého napětí a vysokého napětí
         a distribuční soustava zajišťuje přenos elektřiny vysokého, středního a nízkého napětí. Směrnice 2003/54 odkazuje na spotřebu
         elektřiny pouze při definování pojmů „malá izolovaná soustava“ a „izolovaná mikrosoustava“, které odůvodňují odchylky od určitých
         povinností stanovených touto směrnicí. Zákonodárce Společenství tudíž nezamýšlel vyloučit určité přenosové nebo distribuční
         soustavy z rozsahu působnosti směrnice 2003/54 z důvodu jejich velikosti nebo spotřeby elektřiny.

      50      Je třeba poznamenat, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG nedefinuje soustavy, které spadají do rozsahu jeho působnosti v závislosti
         na jejich spotřebě elektřiny. Toto ustanovení se totiž týká soustav „nacházejících se v prostorově související provozní zóně
         a sloužících převážně k přenosu energie v rámci podniku nebo v rámci spojeného podniku“.

      51      Co se týče, zadruhé, provozování a účelu přenosových a distribučních soustav, směrnice 2003/54 pro tyto dva typy soustav upřesňuje,
         že elektřina je přenášena s cílem dodávek, avšak s vyloučením dodávek samotných, a že provozovatel je odpovědný za provoz,
         údržbu a rozvoj soustavy v dané oblasti za účelem zabezpečení její dlouhodobé schopnosti.

      52      Mimoto článek 13 směrnice 2003/54 vyžaduje, aby podniky, které vlastní distribuční soustavu nebo za ni odpovídají, určily
         provozovatele těchto soustav. Z tohoto ustanovení ani z žádného jiného ustanovení téže směrnice nevyplývá, že pouze podniky
         vykonávající činnost provozovatele distribuční soustavy jako svou hlavní činnost podléhají povinnosti volného přístupu k soustavám.

      53      K tomuto bodu je třeba poznamenat, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG neobsahuje žádné bližší údaje, pokud jde o hlavní nebo vedlejší
         charakter činnosti provozování energetické zásobovací soustavy provozovatelem za účelem definování soustav, které spadají
         do rozsahu jeho působnosti.

      54      Z předkládacího rozhodnutí a z vyjádření předložených Soudnímu dvoru vyplývá, že soustava, o kterou se jedná v původním řízení,
         zásobuje elektřinou samotnou FLH a 93 dalších podniků umístěných na letišti Lipsko/Halle. V roce 2004 byla spotřeba této soustavy
         22 200 MW, z nichž bylo 3 800 MW spotřebováno jinými podniky než FLH. Podle předkládacího rozhodnutí se předpokládá, že v roce
         2007 dosáhne podíl spotřeby těchto podniků 8 000 MW. Z toho vyplývá, že FLH neprovozuje přenosovou soustavu, jelikož přenášená
         elektřina není velmi vysokého napětí nebo vysokého napětí, ale provozuje soustavu, která přenáší elektřinu s cílem dodávek
         zákazníkům a kterou je třeba považovat za elektrizační distribuční soustavu ve smyslu čl. 2 bodu 5 směrnice 2003/54.

      55      Článek 20 odst. 1 této směrnice ponechává na členských státech, aby přijaly opatření nezbytná pro zavedení systému pro přístup
         třetích osob k přenosovým a distribučním soustavám. Z toho vyplývá, že v souladu s článkem 249 ES si členské státy mohou zvolit
         formu a prostředky, které použijí, aby dosáhly tohoto zavedení. Vezmeme-li v úvahu důležitost zásady volného přístupu k přenosovým
         a distribučním soustavám, tento prostor pro uvážení jim nicméně nedovoluje, aby uvedenou zásadu použily mimo případy, ve kterých
         směrnice 2003/54 stanoví výjimky nebo odchylky.

      56      Takové ustanovení, jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, by tedy bylo slučitelné se směrnicí 2003/54 pouze za předpokladu, že
         by spadalo do rozsahu působnosti těchto výjimek nebo odchylek.

      57      Zaprvé, čl. 20 odst. 2 směrnice 2003/54 stanoví, že provozovatel distribuční soustavy může odmítnout přístup ke své soustavě,
         pokud postrádá nezbytnou kapacitu, s tím, že takové odmítnutí musí řádně podložit důvody. Tato možnost odmítnout přístup k soustavě
         se nicméně posuzuje případ od případu a nedovoluje členským státům stanovit tyto odchylky obecně, aniž by u každého provozovatele
         byla konkrétně posouzena technická nezpůsobilost soustavy pro uspokojení požadavků na přístup pocházejících od třetích osob.

      58      Zadruhé, čl. 3 odst. 8 směrnice 2003/54 umožňuje, aby členské státy neuplatňovaly ustanovení článku 20 této směrnice, pokud
         by to bránilo plnění povinností uložených elektroenergetickým podnikům z důvodů obecného hospodářského zájmu a pokud tím rozvoj
         obchodu nebude ovlivněn do té míry, že by to bylo v rozporu se zájmy Společenství.

      59      Je třeba upřesnit, že čl. 3 odst. 2 a 3 směrnice 2003/54 se týká povinností veřejné služby, které členské státy mohou uložit
         elektroenergetickým podnikům z důvodů obecného hospodářského zájmu. Z bodu 26 odůvodnění této směrnice vyplývá, že požadavky
         na veřejné služby se vykládají na vnitrostátní úrovni.

      60      Z článku 3 odst. 8 směrnice 2003/54 vyplývá, že členské státy se mohou rozhodnout omezit právo na přístup třetích osob k přenosovým
         a distribučním soustavám, aby zaručily poskytování veřejné služby dodávky elektřiny. Nicméně aby tak mohly učinit, musí členské
         státy jednak ověřit, zda právo na neomezený přístup k soustavám brání provozovatelům soustav v plnění jejich povinností veřejné
         služby, a jednak přezkoumat, zda by toto plnění nemohlo být uskutečňováno jinými prostředky, které nenarušují právo na přístup
         k soustavám, které představuje jedno z práv zakotvených ve směrnici 2003/54.

      61      Je třeba poznamenat, že odchylka od zásady volného přístupu k energetickým zásobovacím soustavám obsažená v § 110 odst. 1
         bodu 1 EnWG není odůvodněna rizikem, že by provozovatelům soustav, kteří spadají do rozsahu působnosti tohoto ustanovení,
         bylo z důvodu tohoto volného přístupu bráněno ve splnění jejich povinností veřejné služby. Tato odchylka je totiž odůvodněna
         pouze geografickou nebo právní konfigurací zóny, ve které jsou tyto soustavy provozovány. Německá vláda ani netvrdila, že
         Spolková republika Německo přijala § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, aby provedla čl. 3 odst. 8 směrnice 2003/54.

      62      Zatřetí, čl. 26 odst. 1 uvedené směrnice stanoví, že členské státy, které prokáží, že provoz malých izolovaných soustav má
         vážné obtíže, mohou požádat o odchylky od určitých ustanovení směrnice 2003/54, zejména od jejího článku 20.

      63      Tyto odchylky však vyžadují souhlas Komise, který má podobu rozhodnutí zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie. Takové odchylky byly povoleny Kyperské republice rozhodnutím ze dne 25. září 2006 (Úř. věst. L 270, s. 72) a Republice Malta
         rozhodnutím ze dne 28. listopadu 2006 (Úř. věst. L 332, s. 32). Je nutné konstatovat, že Spolková republika Německo nepožádala
         Komisi o rozhodnutí o odchylce na základě čl. 26 odst. 1 směrnice 2003/54 a žádné takové rozhodnutí od ní ani neobdržela.

      64      Z toho vyplývá, že takové ustanovení, jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, nespadá do rozsahu působnosti žádné z výjimek nebo
         odchylek ze zásady volného přístupu k elektrizačním přenosovým nebo distribučním soustavám stanovených směrnicí 2003/54.

      65      Ze všech těchto úvah vyplývá, že čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/54 musí být vykládán tak, že brání takovému ustanovení, jakým
         je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, které osvobozuje určité provozovatele energetických zásobovacích soustav od povinnosti umožnit
         třetím osobám volný přístup k těmto soustavám z důvodu, že se tyto soustavy nacházejí v prostorově související provozní zóně
         a slouží převážně k přenosu energie v rámci vlastního podniku nebo v rámci spojeného podniku.

       K nákladům řízení
      66      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      Článek 20 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní
            trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES musí být vykládán tak, že brání takovému ustanovení, jakým je § 110 odst. 1
            bod 1 zákona o zásobování elektřinou a zemním plynem, zvaného „zákon o hospodaření s energií“ [Gesetz über die Elektrizitäts-
            und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)], ze dne 7. července 2005, které osvobozuje určité provozovatele energetických
            zásobovacích soustav od povinnosti umožnit třetím osobám volný přístup k těmto soustavám z důvodu, že se tyto soustavy nacházejí
            v prostorově související provozní zóně a slouží převážně k přenosu energie v rámci vlastního podniku nebo v rámci spojeného
            podniku.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. ledna 1985. # Jan Amesz a další proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Korekční koeficient. # Spojené věci 532, 534, 567, 600, 618, 660/79 a 543/79.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. června 1976. # Raymond Elz proti Komisi Evropských společenství. # Věc 56-75.


title: Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 13. dubna 2011. # Sociedad Agricola Requingua Ltda proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky TORO DE PIEDRA - Starší obrazová ochranná známka Společenství D. ORIGEN TORO - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Právo být vyslechnut - Povinnost odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009. # Věc T-358/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 13. dubna 2011 – Sociedad Agricola Requingua v. OHIM – Consejo Regulador de la
            Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
      (Věc T-358/09)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky TORO DE PIEDRA – Starší obrazová ochranná známka Společenství D. ORIGEN TORO – Relativní důvody pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 – Právo být vyslechnut – Povinnost odůvodnění – Článek 75 nařízení č. 207/2009“
      1.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 27, 29, 40, 42)
      2.                     Ochranná známka Společenství – Procesní ustanovení – Rozhodnutí Úřadu – Dodržování práv obhajoby – Rozsah zásady (Nařízení
            Rady č. 207/2009, článek 75) (viz body 51–52)
      3.                     Ochranná známka Společenství – Procesní ustanovení – Odůvodnění rozhodnutí – Článek 75 první věta nařízení č. 207/2009 – Stejná
            působnost jako u článku 253 ES (Článek 253 ES; nařízení Rady č. 207/2009, čl. 75 první věta) (viz bod 57)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. června 2009 (věc R 1117/2008-2) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro a Sociedad Agricola Requingua Ltda

            Údaje týkající se věci

                Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Sociedad Agricola Requingua Ltda

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               slovní ochranná známka TORO DE PIEDRA pro výrobky zařazené do třídy 33 – přihláška č. 4000501

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               obrazová ochranná známka Společenství D. ORIGEN TORO pro výrobky zařazené do třídy 33; Španělská obrazová ochranná známka
                  Denominación de Origen TORO pro výrobky zařazené do třídy 33

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               vyhovění námitkám

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               zamítnutí odvolání

      VÝROK

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Společnosti Sociedad Agricola Requingua Ltda se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 27. září 2016.#Satkirit Holdings Ltd v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví.#Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie luvo – Starší slovní ochranná známka Evropské unie luvo – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost výrobků a služeb – Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.#Věc T-449/15.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2006. # Komise Evropských společenství proti Parthenon AE Oikodomikon - Technikon - Touristikon - Viomichanikon - Emporikon kai Exagogikon Ergasion. # Rozhodčí doložka - Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Vymáhání záloh. # Věc T-7/05.

text:
      Rozsudek Soudu (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2006 – Komise v. Parthenon
      (Věc T-7/05)
      „Rozhodčí doložka – Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace – Vymáhání záloh“
      Řízení – Předložení věci Soudu na základě rozhodčí doložky (Čl. 238 ES; Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č.  1110/94) (viz
         body 73–92, 94–107)

      Předmět

               Žaloba podaná na základě článku 238 ES za účelem vymáhání záloh zaplacených v rámci smlouvy FAIR-CT98-9544, kterou vypověděla
                  Komise z důvodu neplnění smluvních povinností žalovanou

            Výrok

                  1)

                  Žalovaná Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion je povinna
                     zaplatit Komisi částku 154 383,53 eur včetně úroků podle úrokové míry stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční
                     operace, zvýšené o jeden a půl bodu za období od 31. července do 31. prosince 2002 a o dva body od 1. ledna 2003 až do úplného
                     vyrovnání dluhu.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Komise ponese třetinu vlastních nákladů a třetinu nákladů řízení vynaložených žalovanou, přičemž žalovaná ponese dvě třetiny
                     vlastních nákladů, jakož i dvě třetiny nákladů řízení vynaložených Komisí.


Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 10. března 2016.#credentis AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví.#Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství Curodont – Starší národní slovní ochranná známka Eurodont – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.#Věc T-53/15.


Rozsudek Tribunálu (devátý senát) ze dne 8. října 2014. # Laboratoires Polive proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Spojené věci T-122/13 a T-123/13.


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. března 2015.#Carola Maggiulli v. Evropská komise.#Veřejná služba – Povýšení – Povyšovací řízení 2013 – Rozhodnutí o nepovýšení – Zvážení srovnatelných zásluh.#Věc F-61/14.


title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. prosince 2007.#BVBA Van Landeghem proti Belgische Staat.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Hof van beroep te Antwerpen - Belgie.#Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Čísla 8703 a 8704 - Motorové vozidlo typu ‚pick-up‘ .#Věc C-486/06.

text:
      Věc C-486/06
      BVBA Van Landeghem
      v.
      Belgische Staat
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná hof van beroep te Antwerpen)
      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Čísla 8703 a 8704 – Motorové vozidlo typu ‚pick-up‘ “
      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. prosince 2007
      Shrnutí rozsudku
      Společný celní sazebník – Položky sazebníku – Motorové vozidlo typu „pick-up“
      Vozidla typu „pick-up“, která se skládají jednak z uzavřené kabiny, která slouží jako prostor pro cestující, v níž se za sedadlem
         nebo sedací lavicí řidiče nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla s trojbodovými bezpečnostními pásy, a jednak z nákladního
         prostoru odděleného od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může být otevřen jen ze zadní strany a nemá žádné zařízení k upevnění
         nákladu, která mají velmi luxusní interiér s rozsáhlým vybavením (zejména elektricky nastavitelná kožená sedadla, elektricky
         ovládaná zrcátka a okna, jakož i stereo zařízení s CD přehrávačem) a která jsou vybavena protiblokovacím brzdovým systémem
         (ABS), benzínovým motorem o objemu válců od 4 do 8 litrů s automatickou převodovkou a velmi vysokou spotřebou paliva, náhonem
         na čtyři kola, jakož i luxusními „sportovními“ koly, je nutno podle jejich obecného vzhledu a všech jejich charakteristických
         znaků zařadit do čísla 8703 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře
         a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení č. 3115/94, nařízení č. 3009/95 a nařízení č. 1734/96.

      (viz bod 43 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
      6. prosince 2007(*)

      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Čísla 8703 a 8704 – Motorové vozidlo typu ‚pick-up‘ “
      Ve věci C‑486/06,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím hof van beroep te
         Antwerpen (Belgie) ze dne 21. listopadu 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 27. listopadu 2006, v řízení

      BVBA Van Landeghem
      proti
      Belgische Staat,
      SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
      ve složení R. Silva de Lapuerta, zastupující předsedkyně osmého senátu, E. Juhász a T. von Danwitz (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za BVBA Van Landeghem E. Geversem, advocaat,
      –       za belgickou vládu A. Hubert, jako zmocněnkyní,
      –       za Komisi Evropských společenství J. Hottiaux, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, advocaat,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87
         ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd.
         02/02, s. 382), ve znění příloh nařízení Komise (ES) č. 3115/94 ze dne 20. prosince 1994 (Úř. věst. L 345, s. 1; Zvl. vyd.
         02/05, s. 324), nařízení Komise (ES) č. 3009/95 ze dne 22. prosince 1995 (Úř. věst. L 319, s. 1) a nařízení Komise (ES) č. 1734/96
         ze dne 9. září 1996 (Úř. věst. L 238, s. 1, dále jen „KN“).

      2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi BVBA Van Landeghem (dále jen „Van Landeghem“) a Belgische Staat ohledně sazebního
         zařazení některých motorových vozidel typu „pick-up“.

       Právní rámec
       Mezinárodní právo
      3       Mezinárodní úmluva o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen „HS“), uzavřená v Bruselu dne 14. června
         1983, a protokol o její změně ze dne 24. června 1986 (dále jen „úmluva o HS“) byly schváleny jménem Evropského hospodářského
         společenství rozhodnutím Rady 87/369/EHS ze dne 7. dubna 1987 (Úř. věst. L 198, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 288).

      4       Na základě čl. 3 odst. 1 úmluvy o HS se každá smluvní strana zavazuje, že její celní a statistické nomenklatury budou v souladu
         s HS, že bude používat bez dodatků a změn všechna čísla a položky tohoto systému, jakož i jejich číselné znaky a že bude dodržovat
         číselné uspořádání uvedeného systému. Totéž ustanovení stanoví, že každá smluvní strana se rovněž zavazuje používat k výkladu
         HS všeobecná pravidla, jakož i všechny poznámky k třídám, kapitolám a položkám HS a neměnit rozsah posledně uvedených.

      5       Rada pro celní spolupráci, nyní Světová celní organizace (dále jen „SCO“), založená mezinárodní úmluvou, kterou se vytváří
         uvedená Rada, uzavřenou v Bruselu dne 15. prosince 1950, schvaluje za podmínek stanovených v článku 8 úmluvy o HS vysvětlivky
         a stanoviska k zařazení přijatá Výborem pro HS, orgánem podle článku 6 této úmluvy. Podle čl. 7 odst. 1 úmluvy o HS je úkolem
         tohoto výboru zejména předkládat návrhy na změnu uvedené úmluvy a vypracovávat vysvětlivky, stanoviska k zařazení, jakož i ostatní
         pokyny pro výklad HS.

      6       Na svém 28. zasedání, které se konalo v roce 2001, Výbor pro HS přijal změny vysvětlivek, zejména těch, které se týkají čísel
         8703 a 8704 HS.

      7       Vysvětlivka k číslu 8703 HS stanoví:
      „Zařazení určitých motorových vozidel do tohoto čísla se řídí určitými charakteristickými znaky, které svědčí o tom, že tato
         vozidla jsou v zásadě určena k přepravě osob, a ne nákladu (č. 8704). Tyto charakteristické znaky jsou užitečné zejména pro
         určení zařazení motorových vozidel, jejichž celková povolená hmotnost je zpravidla nižší než pět tun, která mají jediný uzavřený
         vnitřní prostor, který je tvořen částí určenou pro řidiče a cestující a druhou částí, kterou je možno použít k přepravě osob
         a nákladu. Do této kategorie motorových vozidel patří vozidla, která jsou zpravidla nazývána jako víceúčelová vozidla (například
         dodávková vozidla, vozidla pro volný čas a určitá vozidla typu ,pick-up‘). Následující znaky jsou charakteristické pro koncepci,
         kterou zpravidla mají vozidla, která patří do tohoto čísla:

      a)      existence trvale zabudovaných sedadel s bezpečnostními prvky (například bezpečnostní pásy nebo body ukotvení a příprava pro
         zabudování bezpečnostních pásů) pro každou osobu nebo existence trvalých bodů ukotvení a přípravy pro zabudování sedadel a bezpečnostních
         prvků v zadní části nacházející se za částí, která je určena pro řidiče a cestující. Tato sedadla mohou být zabudovaná napevno,
         sklopná, nebo odnímatelná z bodů ukotvení;

      b)      existence oken vzadu na obou bočních stranách;
      c)      existence jedněch nebo vícera posuvných, závěsných nebo výklopných dveří s okny na boční straně nebo vzadu;
      d)      neexistence trvalého panelu nebo přepážky mezi částí pro řidiče a spolujezdce a zadní částí, kterou je možno použít pro přepravu
         osob nebo nákladu;

      e)      v celém interiéru vozidla existence komfortních prvků, prvků vnitřního příslušenství a výbavy podobných těm, které se nacházejí
         v interiérech osobních automobilů (například koberečky, ventilace, vnitřní osvětlení, popelníky).“ (neoficiální překlad)

      8       Vysvětlivka k číslu 8704 HS zní následovně:
      „Zařazení určitých motorových vozidel do tohoto čísla se řídí určitými charakteristickými znaky, které svědčí o tom, že tato
         vozidla jsou určena k přepravě nákladu, a ne osob (č. 8703). Tyto znaky jsou užitečné zejména pro určení sazebního zařazení
         motorových vozidel, jejichž celková povolená hmotnost je zpravidla nižší než pět tun, která mají buď samostatnou zadní uzavřenou
         část nebo zadní otevřenou úložnou plochu, která se zpravidla užívá pro přepravu zboží; tato vozidla mohou mít vzadu lavicová
         sedadla bez bezpečnostních pásů, bodů ukotvení a zařízení pro cestující, která je možné sklopit k bočním stranám tak, aby
         bylo možné zcela využít úložnou plochu pro přepravu nákladu. Do této kategorie motorových vozidel patří zejména vozidla, která
         jsou zpravidla nazývána jako víceúčelová vozidla (například dodávková vozidla, vozidla typu ,pick-up‘ a určitá vozidla pro
         volný čas). Následující znaky jsou charakteristické pro koncepci, kterou zpravidla mají vozidla, která patří do tohoto čísla:

      a)      existence lavicových sedadel bez bezpečnostních prvků (například bezpečnostní pásy nebo body ukotvení a příprava pro zabudování
         bezpečnostních pásů) bez zařízení pro cestující v zadní části nacházející se za částí, která je určena pro řidiče a cestující.
         Tato sedadla je zpravidla možné sklopit tak, aby bylo možné v plné míře využít zadní úložnou podlahu (u dodávkových vozidel)
         nebo oddělenou úložnou plochu (u vozidel typu ,pick-up‘) pro přepravu nákladu;

      b)      existence oddělené kabiny pro řidiče a cestující, jakož i oddělené otevřené plochy vybavené pevnými bočnicemi a zadní sklopnou
         stěnou (vozidla typu ,pick-up‘);

      c)      neexistence oken vzadu na obou bočních stranách; existence jedněch nebo vícera posuvných, závěsných nebo výklopných dveří
         bez oken na bočních stranách nebo vzadu k nakládání a vykládání zboží (dodávková vozidla);

      d)      existence trvalého panelu nebo přepážky mezi částí pro řidiče a spolujezdce a zadní částí;
      e)      v nákladním prostoru neexistence komfortních prvků, prvků vnitřního příslušenství a výbavy podobných těm, které se nacházejí
         v interiérech osobních automobilů (například koberečky, ventilace, vnitřní osvětlení, popelníky).“ (neoficiální překlad)

      9       Na svém 23. zasedání, které se konalo v roce 1999, Výbor pro HS přijal změny stanovisek k zařazení, zejména těch, která se
         týkají čísel 8703 a 8704 HS.

      10     Vozidla typu „pick-up“ se nachází ve stanoviscích k zařazení k položkám 8703.23, 8704.21 a 8704.31 HS, která byla tímto výborem
         přijata na uvedeném zasedání. Typ vozidla, o který se jedná ve druhém stanovisku, které se týká položky 8704.31, se liší od
         toho, o který se jedná v níže uvedeném prvním stanovisku, jen způsobem pohonu kol (náhon na dvě nebo na čtyři kola) a hmotností,
         z tohoto důvodu zde není třeba toto druhé stanovisko uvádět.

      „8703.23 2. Motorové vozidlo s náhonem na dvě kola poháněné zážehovým pístovým spalovacím motorem s obsahem válců 1 800 cm3. Vozidlo má dvoje dveře a v části určené pro cestující (dvojkabina) má dvě přední sedadla a vzadu nesklopitelnou lavici pro
         tři osoby. Jeho interiér je dobře vybaven (například čalouněná sedadla, ozdobné panely). Zadní část, která je otevřená a určena
         pro přepravu nákladu, je oddělena od části určené pro cestující a je vybavena zadní sklopnou stěnou. Celkové užitečné zatížení
         (osoby včetně řidiče a náklad) je 495 kg, z něhož tvoří přibližně 145 kg náklad. Maximální celková hmotnost vozidla je 1 566
         kg.

      8704.21 1. Motorové vozidlo s náhonem na čtyři kola poháněné vznětovým pístovým spalovacím motorem s objemem válců 2 779 cm3, skládající se z dvojkabiny a odděleného nákladního prostoru, samostatně namontovaného na podvozku. Celkové užitečné zatížení
         (osoby včetně řidiče a náklad) je 625 kg, z něhož tvoří přibližně 350 kg náklad. Vozidlo je vybaveno čtverem dveří a nesklopnou
         lavicí pro tři osoby za dvěma předními sedadly. Interiér je dobře vybaven například polstrovanými sedadly s opěrkami hlavy
         a ozdobným bočním tapecírováním. Nákladní prostor je vybaven zadní sklopnou stěnou a je zakryt plachtou nataženou na kovovém
         rámu. V nákladním prostoru je instalován odnímatelný plastový panel, na kterém je namontována lavice.

      8704.31 1. Motorové vozidlo s náhonem na dvě kola poháněné zážehovým pístovým spalovacím motorem s obsahem válců 2 254 cm3. Vozidlo má čtvery dveře a v části určené pro cestující (dvojkabina) má dvě přední sedadla a vzadu nesklopitelnou lavici
         pro tři osoby. Vrchní část vozidla je tvořena dvěma oddělenými částmi karoserie, jednou pro řidiče a cestující a druhou pro
         náklad. Nákladní úložná plocha je otevřená a je vybavena zadní sklopnou stěnou pro ulehčení nakládání nebo vykládání nákladu.
         Celkové užitečné zatížení (osoby včetně řidiče a náklad) je 1 140 kg. Maximální celková hmotnost vozidla je 2 450 kg.“ (neoficiální překlad)

       Právní úprava Společenství
      11     Kombinovaná nomenklatura je založena na HS a přebírá čísla, jakož i položky o šesti číslicích HS. Znění kombinované nomenklatury,
         platné v rozhodné době z hlediska skutkového stavu v původním řízení, je uvedeno v příloze I nařízení č. 2658/87, ve znění
         příloh nařízení č. 3115/94, 3009/95 a 1734/96. Znění všeobecných pravidel vyplývající z těchto nařízení a pravidel pro tarifní
         čísla KN, na která se vztahuje předběžná otázka, jakož i pravidel, která byla uvedena před Soudním dvorem, se pro účely zodpovězení
         této otázky vzájemně neliší.

      12     Část první KN hlava I bod A, nazvaný „Všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury“, ve znění vyplývajícím z nařízení
         č. 1734/96, stanoví:

      „Zařazení zboží do kombinované nomenklatury se řídí těmito zásadami:
      […]
      3.      Zboží, které lze podle pravidla 2 b) nebo z jiných důvodů zařadit prima facie do dvou nebo více čísel, se zařazuje takto:

               […]
      c)      zboží, které nelze zařadit podle pravidel 3 a) ani 3 b), se zařadí do posledního z čísel, která podle pořadí přicházejí stejnou
         měrou v úvahu.“

      13     Druhá část KN obsahuje třídu XVII, nazvanou „Vozidla, letadla, plavidla a dopravní zařízení“, jejíž kapitola 87 je nazvána
         „Vozidla, jiná než kolejová, jejich části, součásti a příslušenství“. Následující čísla jsou pro spor v původním řízení rozhodná:

               8703

               Osobní automobily a jiná motorová vozidla konstruovaná [určená] především pro přepravu osob (jiná než čísla 8702), včetně
                  osobních dodávkových automobilů a závodních automobilů

               8704

               Motorová vozidla pro přepravu nákladu

      14     Předmluva k vydání „vysvětlivek ke kombinované nomenklatuře Evropských společenství“ uvádí, že tyto vysvětlivky „nemění význam
         [vysvětlivek k HS], ale měly by být považovány za jejich doplněk a používány ve spojení s nimi“. Vysvětlivky ke KN vydané
         Komisí Evropských společenství, které se týkají zařazení do podpoložek 8703 21 10 až 8703 24 90 v rozhodné době z hlediska
         skutečností v původním řízení, v rozsahu, v němž to je v projednávaném případě relevantní (Úř. věst. 1994, C 342, s. 1, dále
         jen „vysvětlivky ke KN 1994“), stanovily:

      „Jsou-li určena především pro přepravu osob, patří do těchto podpoložek rovněž smíšená vozidla, tedy vozidla, která mohou
         ve stejném rozsahu sloužit jak pro přepravu osob, tak i pro přepravu nákladu. Tato vozidla se odlišují od motorových vozidel
         pro přepravu nákladu, která mají často stejné rozměry, různými charakteristickými znaky:

      1.      v části za sedadlem nebo lavicí řidiče se nacházejí natrvalo zabudovaná sklopná nebo odnímatelná sedadla nebo speciálně upravené
         místo pro jejich zabudování a boční okna

      a
      2.      zpravidla mají zadní nebo boční dveře nebo stěnu a zpracování interiéru je stejné nebo podobné interiéru vozidel pro přepravu
         osob.“ (neoficiální překlad)

      15     Vysvětlivky ke KN 1994 byly zrušeny, takže se již nadále neobjevují ve znění vysvětlivek ke kombinované nomenklatuře Evropských
         společenství vydaných Komisí dne 28. února 2006 (Úř. věst. C 50, s. 1, dále jen „vysvětlivky ke KN 2006“). Tyto posledně uvedené
         vysvětlivky k podpoložkám 8703 21 10 až 8703 24 90 odkazují na vysvětlivky k HS týkající se čísla 8703, které jsou uvedeny
         v bodě 7 tohoto rozsudku, a stanoví, že vozidla, která jsou v nich popsána, patří do těchto podpoložek.

      16     Dne 31. března 2007 vydala Komise nové vysvětlivky (Úř. věst. C 74, s. 1, dále jen „vysvětlivky ke KN 2007“), které v souvislosti
         s číslem 8703 stanoví:

      „1. Typu pick-up:
      Tento typ vozidla má obvykle více než jednu řadu sedadel a je tvořen dvěma oddělenými prostory, a to uzavřenou kabinou pro
         přepravu osob a otevřeným nebo zakrytým prostorem pro přepravu zboží.

      Taková vozidla se zařazují do čísla 8704, jestliže maximální vnitřní délka podlahy prostoru pro přepravu nákladu je větší
         než 50 % délky rozvoru kol vozidla nebo jestliže mají více než dvě nápravy.“

       Spor v původním řízení a předběžná otázka
      17     Společnost Van Landeghem jednající jako celní speditér podala celním orgánům v Antverpách mezi 10. dubnem 1995 a 4. prosincem
         1997 75 celních prohlášení IM4 na propuštění do volného oběhu pro dovoz 96 vozidel určených pro jednu italskou firmu.

      18     Na základě následné kontroly belgická celní správa došla k závěru, že těchto 96 vozidel bylo nesprávně zařazeno místo do čísla
         8704 KN, podléhajícího platbě cla ve výši 22 %, do čísla 8703 KN, podléhajícího platbě cla ve výši jen 10 %. Podle názoru
         celní správy měla být tato vozidla deklarována pod číslem 8704 KN jako vozidla určená k přepravě nákladu, protože měla od
         prostoru vyhrazeného pro cestující oddělený nákladní prostor. Platebním výměrem byla Van Landeghem vyzvána k zaplacení dodatečného
         cla ve výši 8 374 994 BEF.

      19     Van Landeghem tento platební výměr napadla a tvrdila, že dotčená vozidla je nutno s přihlédnutím k jejich technickým vlastnostem
         a jejich luxusnímu provedení zařadit do čísla 8703 KN.

      20     Rozsudkem ze dne 11. ledna 2002 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen zamítl žalobu Van Landeghem a rozhodl, že i přes
         specifické znaky a vlastnosti vozidel typu „pick-up“ a přestože prostor určený pro cestující má v těchto vozidlech velmi luxusní
         provedení, z funkčního hlediska je určující nákladní prostor vozidel. Tato vozidla byla tudíž určena pro přepravu nákladu,
         a musí proto být zařazena do čísla 8704 KN.

      21     Hof van beroep te Antwerpen, ke kterému bylo podáno odvolání proti tomuto rozsudku, se rozhodl řízení přerušit a položit Soudnímu
         dvoru následující předběžnou otázku:

      „Měla být vozidla typu ,pick-up‘ – to znamená motorová vozidla, která jsou tvořena jednak uzavřenou kabinou, která slouží
         jako prostor pro cestující, v níž se za sedadlem nebo sedací lavicí řidiče nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla s trojbodovými
         bezpečnostními pásy, a jednak nákladním prostorem odděleným od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může být otevřen jen ze
         zadní strany a nemá žádné zařízení pro upevnění nákladu –, která byla vybavena velmi luxusním interiérem s veškerým vybavením
         (včetně elektricky nastavitelných kožených sedadel, elektricky ovládaných zrcátek a oken, stereo zařízení s CD přehrávačem),
         brzdovým systémem ABS, benzínovým motorem s objemem válců od 4 do 8 litrů s automatickou převodovkou a velmi vysokou spotřebou,
         náhonem na všechna kola a luxusními (sportovními) koly, při svém propuštění do volného oběhu a proclení v období od 10. dubna
         1995 do 4. prosince 1997 zařazena do čísla 8703 tehdy platné [KN] (původně vydané nařízením č. 2658/87 […]) jako osobní automobily
         a jiná motorová vozidla určená především pro přepravu osob (jiná než číslo 8702), včetně osobních dodávkových automobilů a závodních
         automobilů, nebo jako motorová vozidla pro přepravu nákladu do čísla 8704 tehdy platné [KN], anebo do jiného čísla než do
         čísla 8703 nebo 8704 tehdy platné [KN]?“

       K předběžné otázce
      22     Předkládající soud se táže, zda taková vozidla typu „pick-up“, jaká jsou popsána v jeho předběžné otázce, měla být zařazena
         jako vozidla určená pro přepravu osob do čísla 8703 KN, nebo jako vozidla určená pro přepravu nákladu do čísla 8704 KN.

      23     Nejprve je třeba připomenout ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž je třeba v zájmu zajištění právní jistoty a usnadnění
         kontrol hledat rozhodující kritérium pro sazební zařazení zboží obecně v jeho objektivních charakteristických znacích a vlastnostech,
         tak jak jsou definovány zněním položky KN a poznámek k třídám nebo kapitolám (viz rozsudky ze dne 27. dubna 2006, Kawasaki
         Motors Europe, C‑15/05, Sb. rozh. s. I‑3657, bod 38, a ze dne 18. července 2007, FTS International, C‑310/06, Sb. rozh. s.
         I‑6749, bod 27).

      24     Účel použití výrobku dále může tvořit objektivní kritérium pro zařazení, pokud je inherentní tomuto výrobku, přičemž zda toto
         souhlasí, musí být posouzeno v závislosti na objektivních charakteristických znacích a vlastnostech zboží (viz rozsudky ze
         dne 11. ledna 2007, B.A.S. Trucks, C‑400/05, Sb. rozh. s. I‑311, bod 29; ze dne 15. února 2007, RUMA, C‑183/06, Sb. rozh.
         s. I‑1559, bod 36, a ze dne 18. července 2007, Olicom, C‑142/06, Sb. rozh. s. I‑6675, bod 18).

      25     Konečně je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora vysvětlivky ke KN vypracované Komisí a vysvětlivky k HS vypracované
         SCO přispívají významným způsobem k výkladu dosahu jednotlivých tarifních položek, aniž by však byly právně závazné (viz rozsudek
         B.A.S. Trucks, bod 28). Kromě toho, ačkoliv stanoviska SCO zařazující zboží do HS nejsou právně závazná, představují v rámci
         zařazení tohoto výrobku do KN indicie, které významně přispívají k výkladu dosahu jednotlivých čísel a položek KN (viz výše
         uvedený rozsudek Kawasaki Motors Europe, bod 36).

      26     Van Landeghem obhajuje zařazení vozidel, o která se jedná v původním řízení, do čísla 8703 KN, zatímco belgická vláda a Komise
         se vyjádřily ve prospěch zařazení do čísla 8704 KN. Posledně uvedené se v tomto ohledu opírají zejména o vysvětlivky k HS
         a belgická vláda krom toho o stanovisko k zařazení do HS.

      27     Podle znění čísla 8703, do kterého patří „motorová vozidla konstruovaná [určená] především pro přepravu osob“, je pro jejich
         zařazení rozhodující hlavní účel použití uvedených vozidel. Z použití výrazu „konstruovaná [určená]“ vyplývá v souladu s judikaturou
         připomenutou v bodě 24 tohoto rozsudku, že rozhodující je hlavní účel použití vozidla, který mu musí být inherentní. Tento
         účel použití se stanoví na základě obecného vzhledu vozidel, o která se jedná v původním řízení, a na základě všech charakteristických
         znaků uvedených vozidel, které jim dávají jejich podstatný charakter (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek B.A.S. Trucks,
         bod 40).

      28     V projednávaném případě motorová vozidla, o která se jedná v původním řízení, vykazují podle zjištění předkládajícího soudu
         následující objektivní charakteristické znaky a vlastnosti: skládají se jednak z uzavřené kabiny, která slouží jako prostor
         pro cestující, přičemž za sedadlem nebo sedací lavicí řidiče se nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla s trojbodovými
         bezpečnostními pásy, a jednak z nákladního prostoru odděleného od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může být otevřen jen
         ze zadní strany a nemá žádné zařízení k upevnění nákladu. Uvedená vozidla mají velmi luxusní interiér s rozsáhlým vybavením
         (zejména elektricky nastavitelná kožená sedadla, elektricky ovládaná zrcátka a okna, jakož i stereo zařízení s CD přehrávačem)
         a jsou vybavena protiblokovacím brzdovým systémem (ABS), benzínovým motorem o objemu válců od 4 do 8 litrů s automatickou
         převodovkou a velmi vysokou spotřebou paliva, náhonem na čtyři kola, jakož i luxusními „sportovními“ koly.

      29     S přihlédnutím k těmto charakteristickým znakům a vlastnostem je nutno analyzovat, zda jsou takováto vozidla na základě svého
         obecného vzhledu a všech svých charakteristických znaků určena především pro přepravu osob, nebo pro přepravu nákladu.

      30     Pokud jde o argument belgické vlády, že podle stanovisek k zařazení do HS týkajících se položek 8704.21 a 8704.31 je nutno
         vozidla typu „pick-up“, která jsou v nich popsána, zařadit do čísla 8704, je třeba uvést, že tato okolnost neposkytuje rozhodující
         informace pro zařazení vozidel, o která se jedná v původním řízení, protože je nesporné, že vozidla typu „pick-up“ mohou být
         podle svých charakteristických znaků zařazena buď do čísla 8703 KN, nebo do čísla 8704 KN, což je krom toho potvrzeno stanoviskem
         k zařazení do HS týkajícím se položky 8703.23, které zařazuje vozidla typu „pick-up“ do čísla 8703.

      31     Komise tvrdí, že konstrukce vozidel, o která se jedná v původním řízení, tedy existence kabiny a zadní otevřené plochy, představuje
         indicii pro zařazení do čísla 8704 KN. V této souvislosti Komise uvádí, že vozidla, která jsou tvořena jedním uzavřeným vnitřním
         prostorem, jsou uvedena v popisné části vysvětlivek k HS vztahujících se k číslu 8703, zatímco vozidla, která mají charakteristické
         znaky konstrukce obdobné těm, jaké mají vozidla, o která se jedná v původním řízení, jsou uvedena v popisné části vysvětlivek
         k HS vztahujících se k číslu 8704.

      32     Tento aspekt však má jen malý význam. Nejprve je třeba připomenout, že popisná část těchto vysvětlivek slouží podle jejich
         znění pouze identifikaci vozidel, jejichž zařazení je nejednoznačné. Naopak charakteristické znaky koncepce vozidel rozhodné
         pro zařazení jsou vyjmenovány v písmenech a) až e) vysvětlivek k HS vztahujícím se k číslům 8703 a 8704. Krom toho typická
         konstrukce vozidla typu „pick-up“ spočívá právě v existenci uzavřené kabiny a zadní otevřené plochy. Toto je mimoto potvrzeno
         vysvětlivkami ke KN 2007 týkajícími se čísla 8703, které i přes použití výrazu „Du type camionnette“ (typu dodávka) ve francouzském
         znění, se týkají zařazení vozidel typu „pick-up“, jak jasně vyplývá z obsahu těchto vysvětlivek a ze znění ostatních jazykových
         verzí („Vom Typ Pick-up“, „Of the pick-up type“, „De tipo camionetta (pick-up)“, „del tipo pick-up“). V těchto vysvětlivkách
         je vozidlo typu „pick-up“ popsáno jako vozidlo mající uzavřenou kabinu pro přepravu osob a otevřený nebo zakrytý prostor pro
         přepravu zboží, aniž by to bránilo zařazení uvedeného vozidla do tohoto čísla.

      33     Komise mimoto tvrdí, že ve vysvětlivkách k HS vztahujících se k číslu 8704 je vyjmenován větší počet charakteristických znaků
         koncepce vozidel, které odpovídají popisu vozidel, o která se jedná v původním řízení, než ve vysvětlivkách k HS vztahujících
         se k číslu 8703.

      34     V tomto ohledu je nejprve nutno připomenout, že podle výslovného znění těchto vysvětlivek nejsou kritéria zařazení, která
         jsou v nich použita, vyčerpávající. Tato kritéria se dále vztahují na heterogenní typy vozidel („dodávková vozidla, vozidla
         pro volný čas a určitá vozidla typu ,pick-up‘ “). Je tedy třeba přezkoumat, zda kritéria zařazení použitá ve vysvětlivkách
         k HS jsou rozhodná a významná pro zařazení dotyčného typu vozidla. Krom toho výčet charakteristických znaků vozidel ve vysvětlivkách
         k HS vztahujících se k číslům 8703 a 8704 nesmí být chápán v tom smyslu, že by pouhý součet charakteristických znaků uvedených
         k dotčenému vozidlu byl sám o sobě určující pro jeho zařazení. Jak bylo připomenuto v bodě 27 tohoto rozsudku, je spíše třeba
         provést posouzení obecného vzhledu vozidel, o která se jedná v původním řízení, a všech charakteristických znaků uvedených
         vozidel, s přihlédnutím zejména k poměrnému významu kritérií použitých pro jejich zařazení.

      35     Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, nemůže být motor s velkým objemem válců mající velmi vysokou spotřebu paliva považován
         za kritérium, které implikuje zařazení takto vybaveného vozidla do čísla 8704 KN. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že spotřeba
         paliva nesmí být posuzována v absolutních číslech, ale v závislosti na celkové nosnosti nákladu. Obecně je poměr mezi spotřebou
         paliva a nosností v případě vozidel pro přepravu nákladu relativně nízký, zatímco u osobních automobilů je podstatně vyšší.

      36     Pokud jde o argument Komise, podle nějž vozidlo typu „pick-up“ mající prostor pro přepravu nákladu, jehož délka je u podlahy
         větší než 50 % délky rozvoru kol vozidla, musí být zařazeno do čísla 8704 KN, je nutno uvést, že vysvětlivky ke KN 2007 takové
         konstatování obsahují. Nicméně tento charakteristický znak nemůže představovat rozhodující kritérium pro zařazení takovéhoto
         vozidla. Takovému výkladu brání skutečnost, že vysvětlivky ke KN nenahrazují vysvětlivky k HS, nýbrž musí být považovány za
         jejich doplněk, jak je uvedeno v předmluvě k vydání vysvětlivek ke KN. Ostatně vysvětlivky ke KN 2006 vztahující se k podpoložkám
         8703 21 10 až 8703 24 90 výslovně odkazují na vysvětlivky k HS vztahující se k číslu 8703, takže podle těchto vysvětlivek
         nemůže být kritérium uvedené Komisí považováno za jediné kritérium pro zařazení.

      37     Naopak existence sedadel s trojbodovými bezpečnostními pásy umístěných za sedadlem nebo sedací lavicí řidiče je typickým charakteristickým
         znakem vozidel určených především pro přepravu osob. Toto potvrzují vysvětlivky ke KN 1994 a krom toho i vysvětlivky k HS.
         Tyto vysvětlivky k číslu 8703 výslovně uvádějí takováto sedadla jako charakteristické znaky koncepce, kterou zpravidla mají
         vozidla, která patří do tohoto čísla.

      38     Krom toho vnitřní provedení vozidel, o která se jedná v původním řízení, hovoří ve prospěch jejich zařazení do čísla 8703
         KN. Jak ve vysvětlivkách ke KN, které existovaly v rozhodné době z hlediska skutečností v původním řízení, tak i ve vysvětlivkách
         k HS je provedení interiéru podobné tomu, jakým jsou vybaveny interiéry osobních automobilů, výslovně uvedeno jako charakteristický
         znak koncepce vozidel užívaný pro jejich zařazení do tohoto čísla. To platí tím spíše pro vozidla, o která se jedná v původním
         řízení, která podle svého popisu v předběžné otázce mají „velmi luxusní interiér“.

      39     Rovněž neexistence zařízení pro upevnění nákladu během přepravy naznačuje, že taková vozidla, jako jsou vozidla dotčená v původním
         řízení, nejsou určena především pro přepravu nákladu, nýbrž jsou spíše určena k přepravě osob. Stejný závěr se nutně nabízí
         i z důvodu existence benzínového motoru, automatické převodovky, protiblokovacího brzdového systému (ABS) a náhonu na čtyři
         kola. Zdá se, že takovéto charakteristické znaky jsou typické pro osobní automobily, a nikoli pro vozidla určená pro přepravu
         nákladu.

      40     Konečně existence luxusních „sportovních“ kol představuje zjevný charakteristický znak svědčící o tom, že vozidla, o která
         se jedná v původním řízení, jsou určena především pro přepravu osob. Osoby a náklad mohou být zajisté přepravovány stejně
         dobře jak s luxusními „sportovními“ koly, tak i s normálními koly. Nicméně luxusní „sportovní“ kola, která z hlediska funkčnosti
         nemají žádný význam, jsou zřídka ve výbavě vozidel určených pro přepravu nákladu, zatímco jejich použití je typické pro osobní
         automobily. Vybavení takovýmito koly tedy naznačuje, že taková vozidla, jako jsou vozidla dotčená v původním řízení, je nutno
         zařadit do čísla 8703 KN. V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že charakteristické znaky, jako je v projednávaném případě
         existence luxusních „sportovních“ kol, které lze najít téměř výlučně buď u vozidel určených pro přepravu nákladu, nebo u osobních
         automobilů, mají při provádění zařazení dotyčných vozidel do KN zvláštní význam.

      41     Je pravda, že vysvětlivky k HS ani stanoviska k zařazení do HS ještě nebyla přijata v době, kdy byla vozidla, o která se jedná
         v původním řízení, dovezena. Nicméně v projednávaném případě není nutné se vyjadřovat k otázce, zda tyto dokumenty mohou být
         s ohledem na tuto okolnost zohledněny při zařazování. Tato otázka není rozhodující pro rozhodnutí sporu v původním řízení.
         I v případě odkazu na tyto dokumenty, o které se opírají belgická vláda a Komise, aby odůvodnily zařazení uvedených vozidel
         do čísla 8704, totiž předcházející analýza ukázala, že vozidla, o která se jedná v původním řízení, je nutno zařadit do čísla
         8703.

      42     Z přezkumu charakteristických znaků vozidel popsaných předkládajícím soudem tedy vyplývá, že hlavní účel použití vozidel,
         o která se jedná v původním řízení, je podle jejich obecného vzhledu a všech jejich charakteristických znaků přeprava osob
         a tato vozidla je nutno zařadit do čísla 8703 KN. Na rozdíl od názoru Komise nepřipadá zařazení uvedených vozidel do čísla
         8704 KN v úvahu, takže uplatnění všeobecného pravidla 3 c) uvedeného v první části KN hlavě I bodu A je vyloučeno již z důvodu
         jeho znění.

      43     V důsledku toho je nutno na položenou otázku odpovědět tak, že taková vozidla typu „pick-up“, jako jsou vozidla dotčená v původním
         řízení, která se skládají jednak z uzavřené kabiny, která slouží jako prostor pro cestující, v níž se za sedadlem nebo sedací
         lavicí řidiče nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla s trojbodovými bezpečnostními pásy, a jednak z nákladního prostoru
         odděleného od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může být otevřen jen ze zadní strany a nemá žádné zařízení k upevnění nákladu,
         která mají velmi luxusní interiér s rozsáhlým vybavením (zejména elektricky nastavitelná kožená sedadla, elektricky ovládaná
         zrcátka a okna, jakož i stereo zařízení s CD přehrávačem) a která jsou vybavena protiblokovacím brzdovým systémem (ABS), benzínovým
         motorem o objemu válců od 4 do 8 litrů s automatickou převodovkou a velmi vysokou spotřebou paliva, náhonem na čtyři kola,
         jakož i luxusními „sportovními“ koly, je nutno podle jejich obecného vzhledu a všech jejich charakteristických znaků zařadit
         do čísla 8703 KN.

       K nákladům řízení
      44     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
      Taková vozidla typu „pick-up“, jako jsou vozidla dotčená v původním řízení, která se skládají jednak z uzavřené kabiny, která
            slouží jako prostor pro cestující, v níž se za sedadlem nebo sedací lavicí řidiče nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla
            s trojbodovými bezpečnostními pásy, a jednak z nákladního prostoru odděleného od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může
            být otevřen jen ze zadní strany a nemá žádné zařízení k upevnění nákladu, která mají velmi luxusní interiér s rozsáhlým vybavením
            (zejména elektricky nastavitelná kožená sedadla, elektricky ovládaná zrcátka a okna, jakož i stereo zařízení s CD přehrávačem)
            a která jsou vybavena protiblokovacím brzdovým systémem (ABS), benzínovým motorem o objemu válců od 4 do 8 litrů s automatickou
            převodovkou a velmi vysokou spotřebou paliva, náhonem na čtyři kola, jakož i luxusními „sportovními“ koly, je nutno podle
            jejich obecného vzhledu a všech jejich charakteristických znaků zařadit do čísla 8703 kombinované nomenklatury uvedené v příloze
            I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku,
            ve znění příloh nařízení Komise (ES) č. 3115/94 ze dne 20. prosince 1994, nařízení Komise (ES) č. 3009/95 ze dne 22. prosince
            1995 a nařízení Komise (ES) č. 1734/96 ze dne 9. září 1996.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 19. června 1979. # Brouwer-Kaune proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor het Kledingbedrijf. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Centrale Raad van Beroep - Nizozemsko. # Věc 180/78.