title: Věc T-668/20: Žaloba podaná dne 9. listopadu 2020 – NZ v. Komise

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/56

      Žaloba podaná dne 9. listopadu 2020 – NZ v. Komise
      (Věc T-668/20)
      (2021/C 28/85)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: NZ (zástupce: H. Tagaras, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vydal organizační procesní opatření požadované v bodě 35 [žaloby] (jakož i opatření navrhovaná v bodech 21 a 30) a na konci řízení;

                  —

                  zrušil napadená rozhodnutí;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby znějící primárně na zrušení rozhodnutí Evropské Komise o zamítnutí jeho žádosti o přezkum rozhodnutí výběrové komise ve výběrovém řízení COM/1/AD10/18 nezapsat jeho jméno na rezervní seznam úspěšných uchazečů z uvedeného výběrového řízení, jakož i rozhodnutí odmítající jeho stížnost, a podpůrně na zrušení výše uvedeného rozhodnutí výběrové komise uvádí žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnost uvést odůvodnění nejen vzhledem k nedostatečnému odůvodnění, ale i vzhledem ke zjevnému rozporu v uvedeném odůvodnění, jelikož navzdory slovnímu hodnocení žalobce ve všech jednotlivých kritériích („very strong“) postačujícímu k zapsání na rezervní seznam, mu komise v průměru udělila nižší hodnocení („strong to very strong“), což vedlo k jeho nezařazení na seznam.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení, jelikož se složení výběrové komise neustále měnilo a uchazeči s totožným slovním hodnocením jako žalobce byli na rezervní seznam zapsáni.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení pravidel pro fungování výběrových komisí.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení článku 27 služebního řádu úředníků Evropské unie vzhledem k porušení namítanému žalobcem v rámci druhého žalobního důvodu.


title: Věc T-669/20: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2020 – Pluscard Service v. EUIPO (PLUSCARD)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/57

      Žaloba podaná dne 13. listopadu 2020 – Pluscard Service v. EUIPO (PLUSCARD)
      (Věc T-669/20)
      (2021/C 28/86)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Pluscard Service-Gesellschaft für Kreditkarten-Processing mbH (Saarbrücken, Německo) (zástupce: M. Dury, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie pro obrazovou ochrannou známku PLUSCARD – Přihláška č. 1 494 424

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. září 2020, ve věci R 638/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby:

                  —

                  důvody, které uvedl EUIPO, a závěry, které EUIPO vyvodil, byly znovu přezkoumány;

                  —

                  přihláška označení PLUSCARD by proto mělo být vyhověno, jak je požadováno, pro všechny třídy, včetně přihlášených tříd;

                  —

                  a dále požaduje a pobízí k tomu, aby bylo vzhledem k výrazným jazykovým překážkám, které komplikují řešení tohoto případu, nařízeno ústní jednání.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-691/20: Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – Kühne v. Parlament

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/57

      Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – Kühne v. Parlament
      (Věc T-691/20)
      (2021/C 28/87)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Verena Kühne (Berlín, Německo) (zástupce: O. Schmechel, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 17. dubna 2020, které bylo doplněno dne 21. dubna 2020, jímž byla zamítnuta žádost žalobkyně ze dne 19. prosince 2019 o určení ohledně mobility;

                  —

                  uložil žalovanému vyvodit veškeré právní důsledky ohledně použitelnosti mobility žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení;

                  —

                  spojil tuto věc podle čl. 68 odst. 1 jednacího řádu s věcí T-468/20.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: rozhodnutí o zamítnutí má nepříznivý dopad

                              —

                              Rozhodnutí o zamítnutí má nepříznivý dopad na žalobkyni ve smyslu judikatury Deshormes (1), jelikož obsahuje prohlášení, že se na žalobkyni vztahuje mobilita, ačkoli by účinek tohoto prohlášení nastal až prostřednictvím prováděcího rozhodnutí, které ve vztahu k datu, k němuž bylo vydáno rozhodnutí o zamítnutí žádosti, bude přijato v budoucnosti, a uvedený účinek by byl tedy odložen v čase.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: zájem na určení

                              —

                              Žalobkyně má trvající zájem na určení, že její přeložení nemůže být nařízeno na základě systému mobility.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení povinnosti náležité péče

                              —

                              Je porušeno právo na soukromý a rodinný život a právo nezletilé dcery na udržování osobních vztahů a přímých styků s oběma rodiči, jelikož rodina žalobkyně by musela žít odděleně, dcera by zůstala s otcem v Berlíně a žalobkyně by se přestěhovala sama do Lucemburska.

                              —

                              Je porušeno právo na rovnost před zákonem a zákaz diskriminace. Žalobkyně podléhá jako vdaná úřednice EPLO (European Parliament Liaison Office) a matka nezletilé dcery, o niž pečuje společně s manželem, mobilitě, na základě které má být přeložena do Lucemburku. Úředníci EPLO, kteří žijí odděleně nebo jsou rozvedeni a dělí se o péči o nezletilé dítě, jsou z mobility až do plnoletosti dítěte vyňati, aniž existuje objektivní důvod pro toto nerovné zacházení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: nepřiměřenost přeložení na jiné místo služby

                              —

                              Nedošlo k vážení zájmů žalobkyně a žalovaného, přestože žalovaný je k tomu povinen na základě jeho povinnosti řádné správy (článek 41 Listiny základních práv EU).

                              —

                              Chráněné zájmy žalobkyně převažují nad zájmem žalovaného na jejím přeložení.

                              —

                              Přeložení z EPLO v Berlíně do EPLO v Lucemburku nesleduje zájem služby.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: zneužití diskreční pravomoci

                              —

                              Žalovaný neuznává diskreční pravomoc a tedy ji nevykonává.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: ochrana legitimního očekávání

                              —

                              Od jmenování žalobkyně v roce 2001 až do přijetí rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu z roku 2018 o mobilitě platí zásada, že úředníci kategorie AST jako je žalobkyně, nepodléhají mobilitě. Tato zásada platila od rozhodnutí o mobilitě z roku 1998 a byla potvrzena i v rozhodnutích předsednictva Evropského parlamentu o mobilitě z let 2002 a 2004.

                              —

                              Legitimní očekávání žalobkyně ohledně trvání výjimky z mobility je chráněno. Změna pravidla proto vyžaduje odpovídající přechodnou úpravu i odpovídající výjimky. Stanovené tříleté přechodné období je nevhodné, protože neodstraňuje rozdělení rodiny žalobkyně. Chybí výjimka pro situaci žalobkyně.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: ztráta práva

                              —

                              Žalovaný ztratil možnost nařídit žalobkyni mobilitu vedoucí ke změně místa služby, jelikož tím, že opakovaně vyjímal úředníky kategorie AST z mobility, sám vyvolal u žalobkyně dojem, že nemusí očekávat změnu místa služby.

         (1)  Rozsudek ze dne 1. února 1979, Deshormes v. Komise (17/78, EU:C:1979:24).


title: Věc T-694/20: Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – Canisius v. EUIPO – Beiersdorf (CCLABELLE VIENNA)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/59

      Žaloba podaná dne 18. listopadu 2020 – Canisius v. EUIPO – Beiersdorf (CCLABELLE VIENNA)
      (Věc T-694/20)
      (2021/C 28/88)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Maria Alexandra Canisius (Vídeň, Rakousko) (zástupce: H. Asenbauer, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Beiersdorf AG (Hamburk, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek CCLABELLE VIENNA – Přihláška č. 17 592 461

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. září 2020, ve věci R 2233/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  částečně zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž bylo vyhověno námitkám pro zboží zařazené do tříd 3 a 16;

                  —

                  uložit žalovanému a Beiersdorf, pokud se Beiersdorf připojí k tomuto řízení, náhradu vlastních nákladů řízení a náhradu veškerých poplatků a nákladů žalobkyně;

                  —

                  zamítl námitky podané Beiersdorf proti zápisu přihlášky č. 17 592 461 a uložil EUIPO povolit, aby byla (sporná) přihláška č. 17 592 461 zapsána ve vztahu k veškerému zboží a službám přihlašovaným pro třídy 3, 16, a 25, jakož i uložil Beiersdorf nést vlastní náklady řízení a náhradit veškeré poplatky a náklady vynaložené žalobkyní v důsledku námitkového řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Nesprávné použití čl. 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-697/20: Žaloba podaná dne 23. listopadu 2020 – Bimbo Donuts Iberia v. EUIPO – Hijos de Antonio Juan (DONAS DULCESOL)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/60

      Žaloba podaná dne 23. listopadu 2020 – Bimbo Donuts Iberia v. EUIPO – Hijos de Antonio Juan (DONAS DULCESOL)
      (Věc T-697/20)
      (2021/C 28/89)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bimbo Donuts Iberia, SA (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: M. Ceballos Rodríguez a M. I. Robledo McClymont, advokátky)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hijos de Antonio Juan, SL (Villalonga, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky DONAS DULCESOL – Přihláška č. 17 917 477

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. září 2020 ve věci R 514/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;

                  —

                  uložil náhradu nákladů řízení vedlejší účastnici, vstoupí-li do řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení čl. 47 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-699/20: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2020 – Fashion Energy v. EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/61

      Žaloba podaná dne 20. listopadu 2020 – Fashion Energy v. EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)
      (Věc T-699/20)
      (2021/C 28/90)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Fashion Energy Srl (Milán, Itálie) (zástupci: T. Müller a F. Togo, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Retail Royalty Co. (Las Vegas, Nevada, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie 1st AMERICAN – Přihláška č. 8 622 078

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. září 2020, ve věci R 426/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zamítl námitku a povolil zápis přihlášky ochranné známky Evropské unie č. 8 622 078

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení náhradu veškerých nákladů řízení vzniklých žalobkyni.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 72 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení povinnosti uvést odůvodnění;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-700/20: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2020 – Schmid v. EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/61

      Žaloba podaná dne 24. listopadu 2020 – Schmid v. EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE)
      (Věc T-700/20)
      (2021/C 28/91)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Gabriele Schmid (Halbenrain, Rakousko) (zástupce: A. Ginzburg, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Graz, Rakousko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Unionsbildmarke Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE v modré, žluté, zelené, (krémově) bílé barvě – Ochranná známka Evropské unie č. 10 108 454

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. září 2020, ve věci R 2186/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. i) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-702/20: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2020 – Beelow v. EUIPO (made of wood)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/62

      Žaloba podaná dne 27. listopadu 2020 – Beelow v. EUIPO (made of wood)
      (Věc T-702/20)
      (2021/C 28/92)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Timo Beelow (Wuppertal, Německo) (zástupkyně: J. Vogtmeier, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie made of wood – Přihláška č. 18 061 410

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. září 2020, ve věci R 108/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-707/20: Žaloba podaná dne 1. prosince 2020 – Skyworks Solutions v. EUIPO – Sky (Sky5)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/63

      Žaloba podaná dne 1. prosince 2020 – Skyworks Solutions v. EUIPO – Sky (Sky5)
      (Věc T-707/20)
      (2021/C 28/94)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Skyworks Solutions, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupce: A. Muir Wood, Barrister)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sky Ltd (Isleworth, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Sky5 – Přihláška č. 17 837 221

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. září 2020, ve věci R 229/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zamítl námitky proti zápisu sporné ochranné známky v plném rozsahu;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, které žalobkyni vznikly v souvislosti s tímto řízením.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Odvolací senát neposoudil odvolání vůbec nebo jej neposoudil náležitě;

                  —

                  Odvolací senát chybně dovodil, že existuje nebezpečí záměny ve vztahu ke službám spadajícím do třídy 40;

                  —

                  Odvolací senát porušil pravidla řádného výkonu spravedlnosti tím, že rozhodl na základě jiných podkladů, než jsou ty, které byly před ním uplatněny;

                  —

                  Odvolací senát chybně dovodil, že licence doložila, že osoba podávající námitky byla oprávněna k podání námitek na základě ochranné známky Evropské unie;

                  —

                  Na konci přechodného období, tedy od 1. ledna 2021, kdy se odkazy na členské státy v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 již nebudou vztahovat na Spojené království, se námitky stanou bezpředmětnými v rozsahu, v němž jsou založeny na ochranné známce Spojeného království.


title: Věc T-708/20: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – TrekStor v. EUIPO (e.Gear)

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/64

      Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – TrekStor v. EUIPO (e.Gear)
      (Věc T-708/20)
      (2021/C 28/95)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TrekStor Ltd (Hongkong, Čína) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a N. Willich, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie e.Gear – Přihláška č. 18 065 340

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. září 2020 ve věci R 561/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001


title: Věc T-709/20: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – OJ v. Komise

text:
               25.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 28/65

      Žaloba podaná dne 30. listopadu 2020 – OJ v. Komise
      (Věc T-709/20)
      (2021/C 28/96)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: OJ (zástupce: H. von Harpe, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (ESPO) ze dne 1. září 2020, sp. zn. Ares(2020) 5088474, jakož i všechny s ním související akty;

                  —

                  uložil povinnost, aby bylo výběrové řízení EPSO/AD/380/19 pořádané za účelem sestavení rezervních seznamů, z nichž může Evropská komise vybírat nové zaměstnance veřejné služby na pozice administrátoři (AD 7/ AD 9) v oboru mezinárodní spolupráce a řízení pomoci zemím mimo EU, řádně a zejména za dodržení přiměřené lhůty pro přihlášení žalobce, provedeno znovu;

                  —

                  podpůrně, aby uložil povinnost, aby bylo výběrové řízení EPSO/AD/380/19 pořádané za účelem sestavení rezervních seznamů, z nichž může Evropská komise vybírat nové zaměstnance veřejné služby na pozice administrátoři (AD 7/ AD 9) v oboru mezinárodní spolupráce a řízení pomoci zemím mimo EU, řádně a zejména za dodržení přiměřené lhůty pro přihlášení, provedeno celé znovu; a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba navrhuje, aby bylo zrušeno rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (ESPO) o zamítnutí účasti na počítačových multiple-choice testech (testy s výběrem z několika možností) mimo časové období pro provedení testů stanovené pro výběrové řízení EPSO/AD/380/19.
      Na podporu žaloby předkládá žalobce následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nerovného zacházení.

                              —

                              Žalovaná se dopouští nerovného zacházení. Porovnává neporovnatelné situace. Žalobce z důvodu své činnosti pro jednu z delegací EU podléhá bezpečnostním omezením a omezením týkajícím se pohybu, které mu neumožňují v krátké době provést cesty do zahraničí. Krom toho, v jeho nepřítomnosti by se neměl kdo postarat o jeho děti.

                              —

                              Zahraniční cesty z místa, kde vykonává svoji službu, vyžadují v předstihu zdlouhavé plánování. EPSO měl tuto skutečnost náležitě zohlednit a přihlédnout k ní. Místo toho porovnává situaci žalobce v místě, kde vykonává svoji službu, s jinými uchazeči, kteří však žijí ve státech, v nichž je podstatně lepší bezpečnostní situace. Tato skutečnost vede k tomu, že takoví uchazeči, jako je žalobce, jsou neustále znevýhodňováni z důvodu bezpečnostní situace, za kterou nijak nemohou.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí.

                              —

                              Žalovaná dále porušila svoji povinnost jednat vůči žalobci s náležitou péčí. Žalobce je v místě, kde vykonává svoji službu, už tak vystaven zvýšenému bezpečnostnímu riziku. Místo toho, aby tuto skutečnost zohlednila, a účast žalobce na výběrovém řízení upravila tak jednoduše, jak to jen jde, EPSO trval na stanovených a krátkých časových obdobích pro provedení testů.

                              —

                              Žalobce by tedy byl nucen podstoupit značná bezpečnostní rizika a případně dokonce porušit místní předpisy. Toto je v rozporu s povinností jednat vůči žalobci s náležitou péčí, který, jakožto ostatní zaměstnanec, rovněž spadá do rozsahu působnosti této povinnosti.


title: Věc C-316/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne16. července 2020 – VO a další v. SATA International – Azores Airlines, SA

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne16. července 2020 – VO a další v. SATA International – Azores Airlines, SA
      (Věc C-316/20)
      (2021/C 35/31)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: VO, ZO, ML, NB, KE, JE, PI, VY

         Žalovaná: SATA International – Azores Airlines, SA

         Předběžná otázka

      Vztahuje se pojem „cesta s letenkou za sníženou cenu, která není veřejnosti přímo nebo nepřímo dostupná“, i na cestující, kteří svou cestu uhradili částečně, přičemž zbývající část nákladů nesl letecký dopravce v rámci sponzoringu sportovní soutěže?
      Usnesením ze dne 26. listopadu 2020 Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:

         Článek 3 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1)
         , musí být vykládán v tom smyslu, že uvedené nařízení se nevztahuje na cestujícího, který cestuje s letenkou za zvýhodněnou cenu, již vydal letecký dopravce v rámci sponzorování určité akce, jejíž využití je omezeno na určité osoby a jejíž vydání je podmíněno předchozím a individualizovaným povolením tohoto leteckého dopravce.

         (1)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1.


title: Věc C-521/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 19. října 2020 – J.P. v. B.d.S.L.

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 19. října 2020 – J.P. v. B.d.S.L.
      (Věc C-521/20)
      (2021/C 35/35)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatel: J.P.

         Dotčený orgán: B.d.S.L.

         Předběžná otázka

      Musí být článek 50 Listiny základních práv Evropské unie (zejména ve spojení se směrnicí o evropských dálničních známkách 1999/62/ES (1)) vykládán v tom smyslu, že kombinace takové vnitrostátní právní úpravy, která – tak jako § 20 odst. 2 BStMG (spolkový zákon o výběru mýtného na spolkových pozemních komunikacích) ve spojení s § 22 odst. 2 VStG (zákon o správních sankcích) – vyžaduje kumulativní stíhání a ukládání sankcí za opakovaná typově shodná nesplnění povinnosti hradit mýtné, k nimž došlo na vymezených úsecích komunikace, je v případě, že v tomto ohledu současně není na zákonné úrovni stanovena jak povinnost vzájemné koordinace všech správních orgánů a soudů příslušných pro vedení těchto trestních řízení, tak výslovná povinnost účinného uplatňování zásady proporcionality ohledně výše souhrnné sankce, v rozporu se zákazem několikerého stíhání a potrestání?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES ze dne 17. června 1999 o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (Úř. věst. L 187, 20.7.1999, s. 42).


title: Věc C-538/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 21. října 2020 – Finanzamt B v. W AG

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 21. října 2020 – Finanzamt B v. W AG
      (Věc C-538/20)
      (2021/C 35/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalovaný a navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt B

         Žalobkyně a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: W AG

         Další účastník řízení: Bundesministerium der Finanzen

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 43 ve spojení s článkem 48 Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní článek 49 ve spojení s článkem 54 Smlouvy o fungování Evropské unie) vykládány v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které společnosti-rezidentovi neumožňují odpočet ztrát provozovny nacházející se v jiném členském státě od jejího zisku, pokud tato společnost zaprvé vyčerpala všechny možnosti odpočtu těchto ztrát, které jí nabízí právo členského státu, v němž se tato provozovna nachází, a zadruhé prostřednictvím této provozovny již nedosahuje žádné příjmy, takže již nemá možnost, aby tyto ztráty byly v tomto členském státě zohledněny („finální“ ztráty), také tehdy, pokud se v případě dotčených právních předpisů jedná o vynětí zisků a ztrát na základě bilaterální dohody o zamezení dvojímu zdanění uzavřené mezi dvěma členskými státy?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Musí být článek 43 ve spojení s článkem 48 Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní článek 49 ve spojení s článkem 54 Smlouvy o fungování Evropské unie) vykládány v tom smyslu, že brání také právním předpisům německého zákona o živnostenské dani, které společnosti-rezidentovi neumožňují odečíst od zdanitelného výnosu z živnosti „finální“ ztráty druhu popsaného v první otázce, které vnikly provozovně nacházející se v jiném členském státě?

                  3.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Může se v případě uzavření provozovny nacházející se v jiném členském státě jednat o „finální“ ztráty druhu popsaného v první otázce, ačkoliv existuje alespoň teoretická možnost, že společnost v dotčeném členském státě opět otevře provozovnu, s jejímiž zisky lze dřívější ztráty případně započítat?

                  4.

                  V případě kladné odpovědi na první a třetí otázku:
                  Přichází jako „finální“ ztráty druhu popsaného v první otázce, které musí být zohledněny ve státě sídla hlavní společnosti, do úvahy taky takové ztráty provozovny, které mohly být podle práva státu místa provozovny minimálně jednou převedeny do následujícího zdaňovacího období?

                  5.

                  V případě kladné odpovědi na první a třetí otázku:
                  Je povinnost zohlednit přeshraniční „finální“ ztráty omezená výší těch ztrát, které by si společnost mohla v dotčeném státě místa provozovny odečíst, pokud by toto zohlednění ztráty nebylo vyloučeno?


title: Věc C-510/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. srpna 2018 společností Prada SA proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. června 2018 ve věci T-111/16, Prada v. EUIPO

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. srpna 2018 společností Prada SA proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. června 2018 ve věci T-111/16, Prada v. EUIPO
      (Věc C-510/18 P)
      (2019/C 155/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Prada SA (zástupci: C. Mazzi, G. Guglielmetti, P. Tammaro, avvocati)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, The Rich Prada International PT
      Usnesením ze dne 14. února 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-631/18: Žaloba podaná dne 8. října 2018 — Evropská komise v. Republika Slovinsko

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/16

      Žaloba podaná dne 8. října 2018 — Evropská komise v. Republika Slovinsko
      (Věc C-631/18)
      (2019/C 155/21)
      Jednací jazyk: slovinština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: T. Scharf, B. Rous Demiri, zmocněnci)

         Žalovaná: Republika Slovinsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Republika Slovinsko tím, že nepřijala (všechny) právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/593 ze dne 7. dubna 2016, kterou se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/65/EU, nebo tím, že Komisi o přijetí těchto předpisů neinformovala, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 14 uvedené směrnice a

                  —

                  uložil Republice Slovinsko náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Ve smyslu článku 14 směrnice (EU) 2017/593 členské státy musí přijmout a zveřejnit právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 3. července 2017 a neprodleně sdělit Komisi jejich znění. Vzhledem k tomu, že Republika Slovinsko do uplynutí uvedené lhůty Komisi neinformovala o opatřeních pro provedení uvedené směrnice, se Komise rozhodla věc předložit Soudnímu dvoru.
      Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 3. července 2017.


title: Věc C-733/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Sevenfriday AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. září 2018 ve věci T-449/18, Sevenfriday AG v. EUIPO

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Sevenfriday AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. září 2018 ve věci T-449/18, Sevenfriday AG v. EUIPO
      (Věc C-733/18 P)
      (2019/C 155/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sevenfriday AG (zástupci: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Seven SpA
      Usnesením ze dne 19. března 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-734/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Sevenfriday AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. listopadu 2018 ve věci T-448/17, Sevenfriday v. EUIPO

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Sevenfriday AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. listopadu 2018 ve věci T-448/17, Sevenfriday v. EUIPO
      (Věc C-734/18 P)
      (2019/C 155/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sevenfriday AG (zástupci: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Seven SpA
      Usnesením ze dne 19. března 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-808/18: Žaloba podaná dne 21. prosince 2018 — Evropská komise v. Maďarsko

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/18

      Žaloba podaná dne 21. prosince 2018 — Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-808/18)
      (2019/C 155/24)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande, A. Tokár a J. Tomkin, zmocněnci)

         Žalovaný: Maďarsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  a)

                  určil, že Maďarsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 3 a 6, čl. 24 odst. 3, článku 43 a čl. 46 odst. 5 a 6 směrnice 2013/32/EU (1), z čl. 2 písm. h) a článků 8, 9 a 11 směrnice 2013/33/EU (2) a z článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/115/ES (3), to vše ve spojení s články 6, 18 a 47 Listiny základních práv, a to tím, že

                              —

                              stanovilo, že žádost o azyl musí být podána k příslušnému azylovému orgánu osobě a výlučně v čekacích zónách, přístup do nichž je omezen jen na malý počet osob;

                              —

                              využívá v obecném měřítku zvláštní řízení, ve kterém není zajištěno dodržování záruk stanovených ve směrnici 2013/32;

                              —

                              nařídilo, aby se na všechny žadatele o azyl (s výjimkou osob mladších 14 let) vztahovalo řízení, v jehož důsledku jsou žadatelé povinně zajištěni v čekacích zónách po celou dobu azylového řízení, a to v zařízeních, které lze opustit jen směrem do Srbska, aniž se při tomto zajištění uplatňují záruky stanovené ve směrnici 2013/33;

                              —

                              přemísťuje státní příslušníky třetích zemí, kteří pobývají na jeho území neoprávněně, na druhou stranu hraničního oplocení bez dodržení postupů a záruk stanovených v článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/115;

                              —

                              neprovedlo do svého vnitrostátního právního řádu čl. 46 odst. 5 směrnice 2013/32 a přijalo předpisy, které se odchylují od obecného pravidla o automatickém odkladném účinku v situacích, které nejsou zahrnuty do čl. 46 odst. 6 této směrnice;

                  b)

                  uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise má za to, že Maďarsko tím, že stanovilo, že žádost o azyl musí být podána k příslušnému azylovému orgánu osobě a výlučně v čekacích zónách, přístup do nichž je omezen jen na malý počet osob, porušilo články 3 a 6 směrnice 2013/32. Maďarsko tak žadatelům o mezinárodní ochranu nezaručuje účinný přístup k azylovému řízení.
      Podle Komise Maďarsko v důsledku ustanovení zákona o azylu, podle kterých jsou žadatelé povinni setrvat v čekacích zónách až do rozhodnutí o jejich žádosti o mezinárodní ochranu, systematicky zajišťuje všechny žadatele o azyl, což je v rozporu se směrnicí 2013/33.
      Komise má dále za to, že Maďarsko tím, že státní příslušníky třetích zemí, kteří pobývají na jeho území neoprávněně, přemísťuje na druhou stranu hraničního oplocení bez dodržení postupů a záruk stanovených směrnicí 2008/115, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 této směrnice.
      Podle Komise Maďarsko neprovedlo do svého vnitrostátního právního řádu obecné pravidlo stanovené v čl. 46 odst. 5 směrnice 2013/32, neboť ze zákona o azylu bylo pro případy, kdy je proti zamítnutí nedůvodné žádosti podána správní žaloba, vyňato ustanovení, které opravnému prostředku před soudem přiznávalo automatický odkladný účinek.
      Komise dále tvrdí, že Maďarsko porušuje čl. 46 odst. 5 a 6 směrnice 2013/32, protože zákon o azylu pro případ zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu nestanoví jednoznačně, že o odkladný účinek lze požádat. Není tak zaručeno právo žadatelů setrvat na území Maďarska, dokud nebude znám výsledek řízení o opravném prostředku, jelikož zamítavé rozhodnutí je vykonatelné bez ohledu na to, zda je podán k soudu opravný prostředek.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. 2013, L 180, s. 96).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98).


title: Věc C-20/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Wien (Rakousko) dne 15. ledna 2019 — kunsthaus muerz gmbh v. Zürich-Versicherungs AG

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Wien (Rakousko) dne 15. ledna 2019 — kunsthaus muerz gmbh v. Zürich-Versicherungs AG
      (Věc C-20/19)
      (2019/C 155/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Wien

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: kunsthaus muerz gmbh

         Žalovaná: Zürich-Versicherungs AG

         Předběžná otázka

      Musí být směrnice 2002/83/ES (1) — a zejména její články 35 a 36 — vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které lhůta pro odstoupení od smlouvy uplyne nezávisle na (správném) poučení o právu odstoupit od smlouvy před uzavřením smlouvy 30 dnů od jejího uzavření, (také) tehdy, jestliže pojistníkem není spotřebitel?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (Úř. věst. 2002, L 345, s. 1; Zvl. vyd. 06/06, s. 3).


title: Věc C-41/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 23. ledna 2019 — FX v. GZ, ze zákona zastoupená svou matkou

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Köln (Německo) dne 23. ledna 2019 — FX v. GZ, ze zákona zastoupená svou matkou
      (Věc C-41/19)
      (2019/C 155/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: FX

         Odpůrkyně: GZ, ze zákona zastoupená svou matkou

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jedná se u žádosti o zastavení výkonu rozhodnutí podle § 767 německého občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung/ZPO/) směřující proti zahraničnímu rozhodnutí o výživném o věc týkající se vyživovací povinnosti ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (1)?

                  2)

                  Pokud je odpověď záporná, jedná se u žádosti o zastavení výkonu rozhodnutí podle § 767 ZPO směřující proti zahraničnímu rozhodnutí o výživném o řízení, jehož předmětem je výkon rozhodnutí ve smyslu čl. 24 bodu 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2)?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 7, s.1.

         (2)  Úř. věst. 2009, L 351, s.1.


title: Věc C-44/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo Tribunal Supremo (Španělsko) dne 24. ledna 2019 — Tribunal SupremoRepsol Petróleo, S.A. v. Administración del Estado

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo Tribunal Supremo (Španělsko) dne 24. ledna 2019 — Tribunal SupremoRepsol Petróleo, S.A. v. Administración del Estado
      (Věc C-44/19)
      (2019/C 155/27)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Repsol Petróleo, S.A.

         Odpůrkyně: Administración del Estado

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 21 odst. 3 směrnice 2003/96 (1) vykládán v tom smyslu, že umožňuje uložit spotřební daň z minerálních olejů na vlastní spotřebu energetických produktů uskutečňovanou v podnicích výrobce v poměru, v jakém se vyrábějí neenergetické produkty?

                  2)

                  Naopak brání cíl tohoto ustanovení spočívající v osvobození použití energetických produktů, které jsou považovány za nezbytné při výrobě konečných energetických produktů, od spotřební daně, uložit spotřební daň na část této vlastní spotřeby vedoucí k výrobě jiných, než energetických produktů, i když je výroba těchto produktů sekundární a uskutečňuje se nevyhnutně jako důsledek výrobního procesu?

         (1)  Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. 2003, L 283, s. 51).


title: Věc C-45/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Španělsko) dne 24. ledna 2019 — Compañía de Tranvías de la Coruña, S.A. v. Ayuntamiento de A Coruña

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Španělsko) dne 24. ledna 2019 — Compañía de Tranvías de la Coruña, S.A. v. Ayuntamiento de A Coruña
      (Věc C-45/19)
      (2019/C 155/28)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Compañía de Tranvías de la Coruña, S.A.

         Žalovaná: Ayuntamiento de A Coruña

         Předběžná otázka

      Začíná maximální doba trvání smluv 30 let stanovená v čl. 8 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1370/2007 (1) běžet: a) v okamžiku zadání smlouvy nebo jejího uzavření, b) v okamžiku vstupu uvedeného ustanovení v platnost, c) dnem následujícím po uplynutí přechodného období podle čl. 8 odst. 2 tohoto nařízení (3. prosince 2019), nebo d) kterýmkoliv jiným dnem, který určí Soudní dvůr Evropské unie?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. 2007, L 315, s. 1).


title: Věc C-59/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 29. ledna 2019 — Wikingerhof GmbH & Co. KG v. Booking.com BV

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 29. ledna 2019 — Wikingerhof GmbH & Co. KG v. Booking.com BV
      (Věc C-59/19)
      (2019/C 155/29)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Žalovaná: Booking.com BV

         Předběžné otázky

      Musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládán v tom smyslu, že k soudu příslušnému ve věci týkající se deliktní odpovědnosti lze podat žalobu na zdržení se určitých způsobů chování, přichází-li do úvahy, že vytýkané chování je kryto smluvními ujednáními, žalobce ale namítá, že se tato ustanovení zakládají na zneužití dominantního postavení žalovaného na trhu?

         (1)  Úř. věst.2012, L 351, s. 1


title: Věc C-72/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2019 Suzanne Saleh Thabet, Gamalem Mohamedem Hosnim Elsayedem Mubarakem, Alaaem Mohamedem Hosnim Elsayedem Mubarakem, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekhem, Khadiga Mahmoud El Gammal proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 22. listopadu 2018 ve spojených věcech T-274/16 a T-275/16, Saleh Thabet a další v. Rada

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/23

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2019 Suzanne Saleh Thabet, Gamalem Mohamedem Hosnim Elsayedem Mubarakem, Alaaem Mohamedem Hosnim Elsayedem Mubarakem, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekhem, Khadiga Mahmoud El Gammal proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 22. listopadu 2018 ve spojených věcech T-274/16 a T-275/16, Saleh Thabet a další v. Rada
      (Věc C-72/19 P)
      (2019/C 155/30)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal (zástupci: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelé“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  sám v tomto případě vydal konečný rozsudek a zrušil napadené akty v rozsahu, v němž se týkají navrhovatelů;

                  —

                  podpůrně vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí v souladu s právním posouzením Soudního dvora; a

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovateli v řízení před Soudním dvorem a Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      K prvnímu důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že Rada nebyla povinna ověřit, zda egyptské orgány dodržely základní práva EU navrhovatelů.
      K druhému důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že Rada nebyla povinna ověřit, zda se soudní řízení a šetření, jejich účastníky byli navrhovatelé, týkala takových aktů, které by mohly ohrozit právní stát v Egyptě.
      K třetímu důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil pochybení, když rozhodl, že se Rada nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se dovolávala věci č. 10427 (Al Watany Bank Allegations).
      Ke čtvrtému důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil pochybení, když rozhodl, že se Rada nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se dovolávala věci č. 8897 (Private Villa Refurbishment Case).
      K pátému důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil pochybení, když měl za to, že se Rada nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se dovolávala věci č. 756 (Al-Ahram Establishment Gifts Allegation) a věci č. 53 (Dar El Tahrir Gifts Allegation).
      K šestému důvodu, vycházejícímu z toho, že se Tribunál dopustil pochybení, když měl za to, že se Rada nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se dovolávala věci č. 144 (Money Laundering Allegation).


title: Věc C-76/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 31. ledna 2019 — Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici“ pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia v. „Curtis Balkan“ EOOD

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 31. ledna 2019 — Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici“ pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia v. „Curtis Balkan“ EOOD
      (Věc C-76/19)
      (2019/C 155/31)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varhoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici“ pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia

         Odpůrce:„Curtis Balkan“ EOOD

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení č. 2454/93 (1) vykládán v tom smyslu, že stanoví samostatný základ pro opravu celní hodnoty připočtením licenčních poplatků k ceně dováženého zboží, která skutečně byla nebo má být zaplacena, bez ohledu na pravidlo stanovené v článku 157 nařízení č. 2454/93?

                  2)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení č. 2454/93 vykládán v tom smyslu, že pro opravu celní hodnoty upravuje dva alternativní skutkové stavy: zaprvé ten, že takové licenční poplatky, jako jsou poplatky v projednávané věci, se vztahují částečně na dovážené zboží a částečně na jiné složky, které byly po dovozu ke zboží připojeny, a zadruhé ten, že se licenční poplatky vztahují na služby poskytnuté po dovozu?

                  3)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení 2454/93 vykládán v tom smyslu, že pro opravu celní hodnoty upravuje tři skutkové stavy: zaprvé ten, že se licenční poplatky vztahují částečně na dovážené zboží a částečně na jiné složky, které byly po dovozu ke zboží připojeny; zadruhé ten, že se licenční poplatky vztahují částečně na dovážené zboží a částečně na služby poskytnuté po dovozu; zatřetí ten, že se licenční poplatky vztahují částečně na dovážené zboží a částečně na jiné složky, které byly po dovozu ke zboží připojeny, nebo na služby poskytnuté po dovozu?

                  4)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení č. 2454/93 vykládán v tom smyslu, že připouští opravu celní hodnoty vždy, je-li prokázáno, že se zaplacené licenční poplatky vztahují na služby poskytnuté po dovozu hodnoceného zboží, přičemž se v projednávané věci jedná o takové služby, které jsou bulharské společnosti poskytovány americkou společností (které jsou spojeny s výrobou a řízením), nezávisle na tom, zda jsou splněny podmínky pro provedení opravy podle článku 157 nařízení 2454/93?

                  5)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení č. 2454/93 vykládán v tom smyslu, že představuje zvláštní případ opravy celní hodnoty podle ustanovení a za podmínek článku 157 nařízení 2454/93, přičemž tato zvláštnost spočívá v tom, že se licenční poplatek vztahuje na hodnocené zboží pouze částečně a musí být tedy přiměřeně rozvržen?

                  6)

                  Musí být čl. 158 odst. 3 nařízení č. 245[4]/93 vykládán v tom smyslu, že se použije také v případě, platí-li kupující odměnu nebo licenční poplatky třetí osobě?

                  7)

                  V případě kladné odpovědi na obě předchozí otázky, musí soud při přiměřeném rozvržení licenčního poplatku podle čl. 158 odst. 3 nařízení č. 2454/93 zkoumat, zda jsou splněny obě podmínky čl. 157 odst. 2, a sice že se licenční poplatek, byť jen částečně, vztahuje na dovážené zboží a že jeho úhrada je podmínkou prodeje tohoto zboží, a pokud ano, musí být při tomto posouzení dodrženo ustanovení článku 160, podle něhož jsou splněny podmínky čl. 157 odst. 2, pokud prodávající nebo osoba, která je s ním ve spojení, vyžaduje platbu od kupujícího?

                  8)

                  Lze článek 160 nařízení č. 2454/93 použít pouze na základní situaci podle článku 157 nařízení č. 2454/93, kdy jsou licenční poplatky hrazeny třetí osobě a vztahují se zcela na hodnocené zboží, nebo také na případy, kdy se licenční poplatky vztahují pouze částečně na dovážené zboží?

                  9)

                  Musí být článek 160 nařízení 2454/93 vykládán v tom smyslu, že pod pojmem „spojení“ mezi poskytovatelem licence a prodávajícím je nutno chápat případy, kdy je poskytovatel licence s kupujícím ve spojení, neboť prostřednictvím kupujícího vykonává přímý dohled překračující rámec kontroly kvality, nebo musí být vykládán v tom smyslu, že výše popsané spojení mezi poskytovatelem licence a kupujícím nepostačuje pro domněnku (nepřímého) spojení mezi poskytovatelem licence a prodávajícím, zejména pokud posledně jmenovaný popírá, že by ceny za objednávky kupujícího za dovážené zboží závisely na platbě licenčních poplatků a zároveň zpochybňuje, že by poskytovatel licence byl schopen jeho činnost řídit či omezovat?

                  10)

                  Musí být článek 160 nařízení č. 2454/93 vykládán v tom smyslu, že umožňuje opravu celní hodnoty pouze v případě, kdy jsou splněny obě podmínky uvedené v článku 157 nařízení č. 2454/93, a sice že se licenční poplatky hrazené třetí osobě týkají hodnoceného zboží a jsou hrazeny podle podmínek prodeje tohoto zboží a navíc je splněna podmínka, že prodávající nebo osoba, která je s ním ve spojení, platbu těchto licenčních poplatků od kupujícího vyžaduje?

                  11)

                  Je požadavek čl. 157 odst. 2 první odrážky nařízení č. 2454/93, aby se licenční poplatky týkaly hodnoceného zboží, považován za splněný, pokud existuje takový nepřímý vztah mezi licenčními poplatky a dováženým zboží, jako v projednávané věci, jestliže je hodnocené zboží součástí licencovaného konečného výrobku?

         (1)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Komise (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1).


title: Věc C-87/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 7. února 2019 — TV Play Baltic AS v. Lietuvos radijo ir televizijos komisija

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 7. února 2019 — TV Play Baltic AS v. Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Věc C-87/19)
      (2019/C 155/32)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: TV Play Baltic AS

         Žalovaná: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba čl. 2 písm. m) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) vykládat v tom smyslu, že „zajišťování sítě elektronických komunikací“ se nevztahuje na činnosti opakovaného televizního vysílání prostřednictvím družicových sítí ve vlastnictví třetích osob, jako jsou činnosti vykonávané žalobkyní?

                  2)

                  Je třeba čl. 31 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (2) ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES (3) ze dne 25. listopadu 2009, vykládat tak, že brání členským státům v uložení povinnosti ve veřejném zájmu („must carry“, povinnost provozovat televizní vysílací kanál prostřednictvím družicových sítí ve vlastnictví třetích osob a poskytovat koncovým uživatelům k tomuto vysílání přístup) hospodářským subjektům, jako je žalobkyně, kteří 1) provozují kanál televizního vysílání chráněný systémem podmíněného přístupu prostřednictvím družicových sítí ve vlastnictví třetích osob, přičemž za tímto účelem přijímají signály televizních programů (kanálů), které jsou v daném okamžiku vysílané, provádějí jejich konverzi, kódování a přenos na umělou družici Země, z níž jsou bez přerušení přenášeny zpět na Zemi, a 2) za odměnu nabízejí zákazníkům balíčky televizních kanálů, přičemž za tímto účelem poskytují přístup k tomuto chráněnému televiznímu vysílání (či jeho části) prostřednictvím zařízení podmíněného přístupu?

                  3)

                  Je třeba čl. 31 odst. 1 směrnice 2002/22/ES, ve znění směrnice 2009/136/ES, vykládat v tom smyslu, že pro účely použití tohoto ustanovení se nemá za to, že sítě elektronických komunikací (v tomto případě družicová vysílací síť) využívá významný počet koncových uživatelů jako hlavní prostředek pro příjem televizního vysílání, pokud tyto sítě využívá jako takový hlavní prostředek pouze přibližně 6 % všech koncových uživatelů (v tomto případě domácností)?

                  4)

                  Je při posuzování otázky, zda je odůvodněno použití čl. 31 odst. 1 směrnice 2002/22/ES, ve znění směrnice 2009/136/ES, nutno přihlížet k uživatelům internetu, kteří mohou bezplatně sledovat předmětné televizní programy (či jejich část) prostřednictvím živého vysílání na internetu?

                  5)

                  Je třeba článek 56 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání členským státům v uložení kogentní povinnosti bezplatného opakovaného vysílání televizního kanálu prostřednictvím sítí elektronických komunikací hospodářským subjektům, jako je žalobkyně, pokud je provozovatel rozhlasového a televizního vysílání, v jehož prospěch je tato povinnost stanovena, schopen provozovat tyto televizní vysílací kanály v plném rozsahu sám prostřednictvím téže sítě a z vlastních peněžních prostředků?

                  6)

                  Je třeba článek 56 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání členským státům v uložení kogentní povinnosti bezplatného opakovaného vysílání televizního kanálu prostřednictvím sítí elektronických komunikací hospodářským subjektům, jako je žalobkyně, pokud by se tato povinnost vztahovala pouze na přibližně 6 % všech domácností a tyto domácnosti mají možnost sledovat tento televizní kanál prostřednictvím pozemní vysílací sítě nebo internetu?

         (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 33.

         (2)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 51.

         (3)  Úř. věst. 2009, L 337, s. 11.


title: Věc C-93/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. února 2019 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 27. listopadu 2018 ve věci T-315/17, Hebberecht v. ESVČ

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/27

      Kasační opravný prostředek podaný dne 6. února 2019 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 27. listopadu 2018 ve věci T-315/17, Hebberecht v. ESVČ
      (Věc C-93/19 P)
      (2019/C 155/33)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt, R. Spac, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Chantal Hebberecht

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2018 ve věci T-315/17;

                  —

                  zamítl původní žalobu jako neopodstatněnou;

                  —

                  uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Podle ESVČ se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v rozsudku vycházel z článku 1d odst. 2 služebního řádu úředníků a konstatoval, že toto ustanovení obsahuje přímo aplikovatelnou zásadu na individuální rozhodnutí přijímaná orgánem na základě uvedeného řádu (body 93-94 napadeného rozsudku).
      Dále i za předpokladu, že článek 1d odst. 2 služebního řádu úředníků ukládá přímo aplikovatelnou povinnost, toto ustanovení nelze aplikovat na tento případ vzhledem k povaze sporného rozhodnutí, které se týká pouze navrhovatelky jakožto vedoucí zastoupení a netýká se aplikace zásady rovnosti žen a mužů.


title: Věc C-104/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 11. února 2019 — Donex Shipping and Forwarding B.V., další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 11. února 2019 — Donex Shipping and Forwarding B.V., další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
      (Věc C-104/19)
      (2019/C 155/34)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Donex Shipping and Forwarding B.V.

         Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je nařízení (ES) č. 91/2009 (1) vůči dovozci do Unie neplatné pro porušení čl. 2 odst. 11 nařízení (ES) č. 384/96 (2) z důvodu, že Rada při zjišťování dumpingového rozpětí pro dotčené výrobky nespolupracujících čínských vyvážejících výrobců nezohlednila při srovnání upraveném ve výše uvedeném ustanovení vývozní obchody týkající se určitých druhů tohoto výrobku?

                  2)

                  Je nařízení (ES) č. 91/2009 vůči dovozci do Unie neplatné pro porušení čl. 2 odst. 10 nařízení (ES) č. 384/96 z důvodu, že orgány Unie při srovnání běžné hodnoty výrobků indického výrobce s vývozními cenami obdobných čínských výrobků v rámci výpočtu dumpingového rozpětí pro dotčené výrobky odmítly zohlednit úpravy související s dovozními cly pro suroviny a nepřímými daněmi ve srovnatelné zemi Indii, jakož i rozdíly ve výrobě, popř. mezi výrobními náklady nebo vzhledem k tomu, že orgány Unie neposkytly (včas) v průběhu šetření spolupracujícím čínským vyvážejícím výrobcům všechny údaje od indického výrobce související se zjištěním běžné hodnoty?

         (1)  Nařízení Rady ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2009, L 29, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1).


title: Věc C-120/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 15. února 2019 — X, další účastníci: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 15. února 2019 — X, další účastníci: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV
      (Věc C-120/19)
      (2019/C 155/35)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: X

         Další účastníci: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

         Předběžné otázky

                  1)

                              a)

                              Musí být čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/68/ES (1) o pozemní přepravě nebezpečných věcí (Úř. věst. 2008, L 206) vykládán v tom smyslu, že brání podmínce uvedené v povolení čerpací stanice na LPG, podle níž může být dotčená konkrétní čerpací stanice na LPG zásobována výlučně cisternovými vozidly na přepravu LPG se žáruvzdorným pláštěm, tato povinnost přitom není uložena přímo jednomu nebo vícero provozovatelům cisternových vozidel na přepravu LPG?

                              b)

                              Je pro odpověď na první otázku relevantní, že členský stát s organizacemi účastníků na trhu s LPG (m.j. provozovatelé čerpacích stanic na LPG, výrobci, prodejci a dopravci LPG) uzavřel dohodu v podobě „Safety Deal hittewerende bekleding op LPG-autogastankwagens“ (bezpečnostní dohoda o žáruvzdorném opláštění automobilových cisteren na přepravu LPG), v níž se účastníci zavázali používat žáruvzdorné opláštění, a tento členský stát následně schválil výnos „Circulaire effectafstanden externe veiligheid LPG-tankstations voor besluiten met gevolgen voor de effecten van een ongeval“ (Výnos o bezpečných vzdálenostech v souvislosti s vnější bezpečností čerpacích stanic na LPG u rozhodnutí týkajících se důsledků nehody), v němž byla stanovena dodatečná politika týkající se rizik, která vychází z předpokladu, že čerpací stanice na LPG jsou zásobovány cisternami opatřenými žáruvzdorným pláštěm?

                  2)

                              a)

                              V případě, že vnitrostátní soud přezkoumává legalitu donucovacího rozhodnutí, jež slouží k prosazení splnění podmínky uvedené v povolení, která je již právně nenapadnutelná a je v rozporu s unijním právem:

                                          —

                                          Je podle unijního práva, zejména podle judikatury Soudního dvora týkající se vnitrostátní procesní autonomie, přípustné, pokud vnitrostátní soud v zásadě vychází z legality takovéto podmínky uvedené v povolení, kromě případu, kdy tato podmínka zjevně porušuje nadřazené právo, mimo jiné unijní právo? Pokud ano: Spojuje unijní právo s touto výjimkou (další) podmínky?

                                          —

                                          Nebo je vnitrostátní soud podle unijního práva povinen ponechat takovouto podmínku uvedenou v povolení, — mimo jiné s ohledem na rozsudky Soudního dvora ze dne 29. dubna 1999, Ciola (C-224/97, EU:C:1999:212), a 6. dubna 2006, ED & F Man Sugar (C-274/04, EU:C:2006:233) — z důvodu porušení tohoto práva nepoužitu?

                              b)

                              Je pro odpověď na otázku 2A relevantní, zda donucovací rozhodnutí představuje nápravnou sankci (remedy) nebo trestně právní sankci (criminal charge)?

         (1)  1Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. září 2008 o pozemní přepravě nebezpečných věcí (Úř. věst. 2008, L 260, s. 13).


title: Věc C-177/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2019 Spolkovou republikou Německo proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Evropská komise

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/29

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2019 Spolkovou republikou Německo proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Evropská komise
      (Věc C-177/19 P)
      (2019/C 155/36)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller, S. Eisenberg a D. Klebs, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1)

                  zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16;

                  2)

                  zamítl žaloby;

                  3)

                  uložil žalobcům náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem;

                  4)

                  podpůrně, pozměnil bod 3 výroku uvedeného rozsudku v tomto smyslu, že účinky zrušeného ustanovení se zachovávají na maximální dobu výrazně přesahující 12 měsíců od nabytí právní moci rozsudku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody:
      Zaprvé, Tribunál nesprávně prohlásil žaloby za přípustné. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že žalující obce byly nařízením (EU) 2016/646 (1) bezprostředně dotčeny při výkonu svých pravomocí v oblasti boje proti znečištění vzduchu.
      Zadruhé, rozsudek velmi trpí nedostatečným odůvodněním, jelikož neobsahuje žádné zdůvodnění toho, jak se dané nařízení bezprostředně žalobců dotýká. Tribunál vyvodil bezprostřední dotčenost žalobců pouze z toho, že směrnice 2007/46/ES (2) neumožňuje zakazovat provoz vozidel splňujících normu Euro 6. Tento výklad směrnice 2007/46 je rovněž nesprávný.
      Zatřetí, Tribunál měl z právního hlediska nesprávně a zejména v rozporu s čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 715/2007 (3) za to, že Komise neměla pravomoc přijmout nařízení 2016/646 v jeho konkrétní podobě. Tribunál nezohlednil skutečnost, že Komise měla při stanovení faktorů shodnosti pro měření emisí v rámci zkoušek v reálném provozu v nařízení 2016/646 velký prostor pro posouzení. Na rozdíl od analýzy Tribunálu se nejednalo o změnu limitních hodnot stanovených nařízením č. 715/2007, ale o specifikace nezbytné z důvodu novosti a specifičnosti zkoušky (přípustné odchylky).
      Začtvrté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že měl za to, že z právního hlediska je možné provést částečné zrušení nařízení 2016/646. Nezohlednil totiž to, že z praktického hlediska nelze měření bez faktorů shodnosti provádět a že Komise povinnou povahu zkoušek v reálném provozu pro schválení výslovně podmínila zavedením korekčních faktorů.
      Podpůrně, německá vláda tvrdí, že Tribunál řádně nezohlednil skutečnost, že unijní normotvůrce není schopen přijmout novou právní úpravu ve lhůtě stanovené rozsudkem. Z tohoto důvodu je třeba zachovat účinky rozsudkem zrušeného ustanovení na maximální dobu výrazně přesahující 12 měsíců od nabytí právní moci rozsudku.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2016/646 ze dne 20. dubna 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 692/2008 z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) (Úř. věst. 2016, L 109, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2007, L 263 s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (Úř. věst. 2007, L 171, s. 1).


title: Věc C-178/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Maďarskem proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Komise

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/31

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Maďarskem proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Komise
      (Věc C-178/19 P)
      (2019/C 155/37)
      Jednací jazyky: španělština a francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Maďarsko (zástupce: M. Z. Fehér, zmocněnec)

         Další účastníci řízení: Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid, Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)

      Maďarsko v kasačním opravném prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  primárně:

                              —

                              zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Evropská komise, a určil, že žaloby, které podaly Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid, jsou nepřípustné;

                  podpůrně:

                              —

                              částečně zrušil výrok rozsudku v části, ve které se určuje lhůta, ve které zůstávají zachovány účinky ustanovení zrušených citovaným rozsudkem, na dvanáct měsíců ode dne, kdy rozsudek nabude právní moci, a zároveň se stanoví, že účinky zrušených ustanovení zůstávají zachovány do doby, než bude přijata nová právní úprava nahrazující tato ustanovení;

                  a dále:

                              —

                              uložil žalobcům náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Ve svém kasačním opravném prostředku maďarská vláda namítá zaprvé posouzení přípustnosti v napadeném rozsudku, potažmo prohlášení přípustnosti žalob na neplatnost, a zadruhé posouzení a závěry Tribunálu v napadeném rozsudku stran časových účinků zrušených rozhodnutí.
      Tribunál v napadeném rozsudku dospěl podle maďarské vlády k nesprávnému závěru, že nařízení 2016/646 (1) nevyžaduje ve vztahu k žalobcům žádné prováděcí opatření a tito žalobci jsou jím dotčeni bezprostředně, takže mají aktivní legitimaci k podání žaloby na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU. Nařízení 2016/646 přitom prováděcí opatření vyžaduje, a to i ve vztahu k žalobcům, a žalobci jím nejsou dotčeni bezprostředně, neboť z uvedeného předpisu nevyplývají omezení, která mu napadený rozsudek připisuje ve vztahu k žalobci přijatým či připravovaným opatřením omezujícím používání vozidel.
      Tribunál podle maďarské vlády dále tím, že v napadeném rozsudku určil nejzazší lhůtu, ve které zůstávají zachovány účinky zrušených ustanovení, na dvanáct měsíců, porušil zásadu právní jistoty, neboť takovou lhůtu nelze považovat za dostatečnou pro přijetí právní úpravy nahrazující tato ustanovení. Zkrácená lhůta pro přípravy, která byla podnikům poskytnuta, nestačí pro přizpůsobení se změněným ustanovením a nepočítá se ani se zmírňováním podnikatelských škod, které již lze vyčíslit. V období od skončení dočasných účinků zrušených ustanovení do přijetí nové právní úpravy vznikne situace neslučitelná se zásadou právní jistoty a bude docházet k závažnému porušování práv výrobců vozidel i spotřebitelů.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2016/646 ze dne 20. dubna 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 692/2008 z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) (Úř. věst. 2016, L 109, s. 1).


title: Věc C-179/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Evropská komise

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/32

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2018 ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Evropská komise
      (Věc C-179/19 P)
      (2019/C 155/38)
      Jednací jazyky: španělština a francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupce: J.-F. Brakeland, zmocněnec)

         Další účastníci řízení: Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018, doručený téhož dne Komisi, ve spojených věcech T-339/16, T-352/16 a T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid proti Evropské komisi, zamítl žalobu v prvním stupni a uložil odpůrkyním náhradu nákladů řízení;
                  nebo podpůrně, aby

                  —

                  zrušil rozsudek a vrátil věc zpět Tribunálu k posouzení; a určil, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek vychází z jediného důvodu kasačního opravného prostředku. Komise má za to, že se Tribunál v bodech 121 až 151 svého rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že nařízení 2016/646 (1) mění podstatu nařízení 715/2007. (2) Toto pochybení je podle Komise způsobeno jednak nesprávným výkladem pojmu „změna“, což je doloženo tím, že Tribunál použil pojem „změna de facto“, a jednak nesprávným výkladem rozsahu nařízení 2016/646. Rozsudek tak ohrožuje unijní interinstitucionální rovnováhu.

         (1)  Nařízení Komise (EU) 2016/646 ze dne 20. dubna 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 692/2008 z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) (Úř. věst. 2016, L 109, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (Úř. věst. L 2007, L 171, s. 1).


title: Věc C-186/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 26. února 2019 — Supreme Site Service GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze v. Supreme Headquarters Allied Powers Europe

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 26. února 2019 — Supreme Site Service GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze v. Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Věc C-186/19)
      (2019/C 155/39)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Supreme Site Service GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Odpůrkyně: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Předběžné otázky

                  1)

                              (a)

                              Musí být nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (přepracované znění) (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1) vykládáno v tom smyslu, že taková věc, jako je věc v původním řízení, v níž mezinárodní organizace navrhuje (i) zrušení obstavení u třetího subjektu provedené protistranou v jiném členském státu a (ii) uložení zákazu nového obstavení na základě stejného skutkového stavu protistraně, přičemž se tyto návrhy zakládají na námitce imunity vůči výkonu rozhodnutí, je zcela nebo částečně občanskou nebo obchodní věcí ve smyslu čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení?

                              (b)

                              Je pro odpověď na otázku 1 (a) relevantní okolnost — a pokud ano, v jakém smyslu —, že soud členského státu umožnil obstavení na základě nároku, který protistraně podle jejího názoru přísluší vůči mezinárodní organizaci, který je v tomto členském státu předmětem řízení ve věci samé a týká se smluvního sporu o platbě za pohonné hmoty, které byly dodány pro mírovou misi realizovanou mezinárodní organizací spojenou s touto mezinárodní organizací?

                  2)

                              (a)

                              Je-li odpověď na otázku 1(a) kladná, Musí být čl. 24 bod 5 nařízení č. 1215/2012 vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy soud jednoho členského státu povolil obstavení u třetího subjektu a toto obstavení bylo následně provedeno v jiném členském státě, jsou pro rozhodnutí o návrhu na zrušení tohoto obstavení příslušné pouze soudy členského státu, v němž bylo provedeno obstavení za účelem exekuce u třetí osoby?

                              (b)

                              Je pro odpověď na otázku 2(a) relevantní okolnost — a pokud ano, v jakém smyslu —, že mezinárodní organizace vznesla v rámci svého návrhu na zrušení obstavení u třetího subjektu námitku imunity při výkonu rozhodnutí?

                  3)

                  Je-li pro odpověď na otázku, zda se jedná o občanskou nebo obchodní věc ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 resp. o žádost spadající do oblasti působnosti čl. 24 bodu 5 tohoto nařízení, relevantní okolnost, že mezinárodní organizace v rámci svých návrhů uplatnila námitku imunity při výkonu rozhodnutí, jakou měrou je pak příslušný soud povinen přezkoumat, zda tato námitka byla podána právem, a platí přitom pravidlo, že soud musí posoudit všechny jemu dostupné informace, mezi něž případně patří také námitky protistrany, nebo platí jiné pravidlo?


title: Věc C-193/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Förvaltningsrätten i Malmö (Švédsko) dne 27. února 2019 — A v. Migrationsverket

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Förvaltningsrätten i Malmö (Švédsko) dne 27. února 2019 — A v. Migrationsverket
      (Věc C-193/19)
      (2019/C 155/40)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Förvaltningsrätten i Malmö

         Účastníci původního řízení

      Žalobce: A

         Žalovaný: Migrationsverket

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představují ustanovení Schengenské dohody a zejména ustanovení o systematickém vyhledávání v SIS a Schengenský hraniční kodex a zejména v něm upravený požadavek být držitelem platného pasu překážky udělení povolení k pobytu na základě žádostí podaných ve Švédsku, které se nezakládají ani na důvodech ochrany, ani na humanitárních důvodech, pokud je nejasná totožnost žadatele?

                  2)

                  Je-li tomu tak, může stanovit výjimku z prokázání totožnosti vnitrostátní právo nebo judikatura?

                  3)

                  Je-li odpověď na otázku č. 2 záporná, jaké — pokud vůbec nějaké — výjimky upravuje právo EU?


title: Věc C-206/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšsko) dne 5. března 2019 — SIA „KOB“ v. Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšsko) dne 5. března 2019 — SIA „KOB“ v. Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija
      (Věc C-206/19)
      (2019/C 155/41)
      Jednací jazyk: lotyšština

         Předkládající soud

      Administratīvā rajona tiesa

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: SIA „KOB“

         Žalovaná: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

         Předběžné otázky

      Brání unijní právo, a zejména články 18, 49 a 63 SFEU, právní úpravě členského státu, která á stanoví, že právnické osoby v případech, kdy společník nebo společníci, jejichž celkový podíl na kapitálu s hlasovacím právem představuje v dané společnosti více než jednu polovinu, a všechny osoby s oprávněním jednat za danou společnost mají státní příslušnost jiných členských států Evropské unie, mohou nabýt zemědělskou půdu do vlastnictví jen tehdy, když předloží jejich osvědčení o registraci občana Unie a doklad osvědčující jejich znalost úředního jazyka na úrovni odpovídající alespoň úrovni B2?


title: Spojené věci T-98/16, T-196/16 a T-198/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2019 — Itálie a další v. Komise („Státní podpory — Zásah soukromoprávního mezibankovního konsorcia ve prospěch jednoho ze svých členů — Schválení zásahu centrální bankou členského státu — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem — Žaloba na neplatnost — Pojem státní podpory — Přičitatelnost státu — Státní prostředky“)

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2019 — Itálie a další v. Komise
      (Spojené věci T-98/16, T-196/16 a T-198/16) (1)

      („Státní podpory - Zásah soukromoprávního mezibankovního konsorcia ve prospěch jednoho ze svých členů - Schválení zásahu centrální bankou členského státu - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem - Žaloba na neplatnost - Pojem státní podpory - Přičitatelnost státu - Státní prostředky“)
      (2019/C 155/42)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně ve věci T-98/16: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Fiorentinem a P. Gentilim, avvocati dello Stato)

         Žalobkyně ve věci T-196/16: Banca Popolare di Bari SCpA, původně Tercas-Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA) (Teramo, Itálie) (zástupci: A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro a F. Mazzocchi, advokáti)

         Žalobce ve věci T-198/16: Fondo interbancario di tutela dei depositi (Řím, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini a G. Faella, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar a D. Recchia, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni ve věci T-198/16: Banca d’Italia (zástupci: M. Perassi, O. Capolino, M. Marcucci a M. Todino, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/1208 ze dne 23. prosince 2015 o státní podpoře SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN), kterou poskytla Itálie ve prospěch společnosti Banca Tercas (Úř. věst. 2016, L 203, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise (EU) 2016/1208 ze dne 23. prosince 2015 o státní podpoře SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN), kterou poskytla Itálie ve prospěch společnosti Banca Tercas, se zrušuje.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 145, 25. 4. 2016.


title: Věc T-220/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2019 — Perry Ellis International Group v. EUIPO (PRO PLAYER) („Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie PRO PLAYER — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“)

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2019 — Perry Ellis International Group v. EUIPO (PRO PLAYER)
      (Věc T-220/16) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie PRO PLAYER - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 155/43)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Nassau, Bahamy) (zástupci: O. Günzel a C. Tenkhoff, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: L. Rampini a K. Markakis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. února 2016 (věc R 1091/2015-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení PRO PLAYER jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Perry Ellis International Group Holdings Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 232, 27.6.2016.


title: Věc T-282/16 a T-283/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2019 — Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise („Státní podpory — Poštovní odvětví — Vyrovnání čistých nákladů, které vyplývají z povinností všeobecných služeb — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Povinnost uvést odůvodnění — Rovné zacházení — Proporcionalita — Právo na vlastnictví — Svoboda podnikání“)

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2019 — Inpost Paczkomaty a Inpost v. Komise
      (Věc T-282/16 a T-283/16) (1)

      („Státní podpory - Poštovní odvětví - Vyrovnání čistých nákladů, které vyplývají z povinností všeobecných služeb - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Proporcionalita - Právo na vlastnictví - Svoboda podnikání“)
      (2019/C 155/44)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně ve věci T-282/16: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (Krakov, Polsko) (zástupci: původně T. Proć, poté D. Doktór, advokáti)

         Žalobkyně ve věci T-283/16: Inpost S.A. (Krakov, Polsko) (zástupce: W. Knopkiewicz, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, K. Blanc a D. Recchia, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice na podporu žalované: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrhy zakládající se na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 8236 final ze dne 26. listopadu 2015, kterým Komise nevznesla námitky proti opatření oznámenému polskými orgány a týkajícímu se podpory poskytnuté společnosti Poczta Polska ve formě vyrovnání čistých nákladů vyplývajících z toho, že tato společnost plní povinnosti všeobecných poštovních služeb, za období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2015.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloby se zamítají.

                  2)

                  Společnosti Inpost Paczkomaty sp. z o.o. a Inpost S.A. ponesou každá vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Polská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 25.7.2016.


title: Věc T-310/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2019 — Foshan Lihua Ceramic v. Komise („Dumping — Dovoz keramických obkládaček pocházejících z Číny — Článek 11 odst. 4 a 5 a článek 17 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 11 odst. 4 a 5 a článek 17 nařízení (EU) č. 2016/1036] — Rozhodnutí, kterým se zamítá přiznání statusu nového vyvážejícího výrobce ve smyslu článku 3 prováděcího nařízení (EU) č. 917/2011 — Výběr vzorku — Individuální přezkoumání — Důvěrnost“)

text:
               6.5.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2019 — Foshan Lihua Ceramic v. Komise
      (Věc T-310/16) (1)

      („Dumping - Dovoz keramických obkládaček pocházejících z Číny - Článek 11 odst. 4 a 5 a článek 17 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 11 odst. 4 a 5 a článek 17 nařízení (EU) č. 2016/1036] - Rozhodnutí, kterým se zamítá přiznání statusu nového vyvážejícího výrobce ve smyslu článku 3 prováděcího nařízení (EU) č. 917/2011 - Výběr vzorku - Individuální přezkoumání - Důvěrnost“)
      (2019/C 155/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan, Čína) (zástupci: B. Spinoit, D. Philippe a A. Wese, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Demeneix, M. França a T. Maxian Rusche, poté A. Demeneix, T. Maxian Rusche a N. Kuplewatzky, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Cerame-Unie AISBL (Brusel, Belgie) (zástupce: V. Akritidis, advokát)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise C(2016) 2136 final ze dne 15. dubna 2016, kterým se zamítá žádost o přiznání statusu nového vyvážejícího výrobce, pokud jde o konečná antidumpingová opatření uložená na dovoz keramických obkládaček pocházejících z Čínské lidové republiky prováděcím nařízením (EU) č. 917/2011.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Sdružení Cerame-Unie AISBL ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 305, 22.8.2016.