title: Věc C-175/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Courg of Ireland (Irsko) dne 13. dubna 2011 — HID, BA v. Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Courg of Ireland (Irsko) dne 13. dubna 2011 — HID, BA v. Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General
   (Věc C-175/11)
   2011/C 204/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Ireland

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: HID, BA

      Žalovaní: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

      Předběžné otázky

               1)

               Brání ustanovení směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 (1) či obecné zásady práva Evropské unie tomu, aby členský stát přijal správní opatření požadující, aby byla určitá kategorie žádostí o azyl vymezená na základě státní příslušnosti či země původu žadatele o azyl posouzena a rozhodnuta ve zrychleném či přednostním řízení?

               2)

               Musí být článek 39 výše uvedené směrnice Rady, ve spojení s bodem 27 odůvodnění a článkem 267 SFEU, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právo poskytuje účinný opravný prostředek podle tohoto článku, pokud úlohu soudního přezkumu nebo opravného prostředku vůči prvostupňovému rozhodnutí o žádosti o azyl plní na základě vnitrostátních právních předpisů odvolání k Tribunálu, který je zřízen zákonem Parlamentu a má pravomoc vydávat závazná rozhodnutí ve prospěch žadatele o azyl ve všech právních a skutkových otázkách týkajících se žádosti o azyl, bez ohledu na správní nebo organizační úpravu, která zahrnuje některé nebo všechny následující skutečnosti:

                           —

                           ministru vlády je ponechán určitý prostor pro uvážení ve věci zrušení zamítavého rozhodnutí o žádosti o azyl;

                           —

                           mezi orgánem rozhodujícím v prvním stupni a odvolacím orgánem existují organizační a správní vazby;

                           —

                           členové Tribunálu, kteří přijímají rozhodnutí, jsou jmenováni ministrem, vykonávají službu na částečný pracovní úvazek po dobu tří let a jsou odměňováni případ od případu;

                           —

                           ministr si ponechává pravomoc udělovat pokyny stanovené v článku 12, čl. 16 odst. 2B písm. b) a čl. 16 odst. 11 výše uvedeného zákona?

      (1)  Úř. věst. L 326, s. 13.


title: Věc C-406/13: Žaloba podaná dne 17. července 2013 — Evropská komise v. Rumunsko

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/39

         Žaloba podaná dne 17. července 2013 — Evropská komise v. Rumunsko
   (Věc C-406/13)
   2013/C 260/69
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, O. Beynet, L. Nicolae, zmocněnci)

      Žalované: Rumunsko

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rumunsko tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s ustanoveními čl. 3 odst. 3 a 4, čl. 4 odst. 2, článku 8, čl. 9 odst. 1 až 7, čl. 10 odst. 2 a 5, čl. 13 odst. 1 a 5, čl. 14 odst. 4, čl. 14 odst. 5 písm. b), čl. 16 odst. 1, čl. 25 odst. 5, čl. 36 odst. 9 třetího pododstavce, čl. 41 odst. 1 písm. d), g) a q), čl. 41 odst. 3 písm. b) a d), čl. 41 odst. 6 písm. a) a c), čl. 41 odst. 10 až 12, čl. 42 odst. 1, čl. 43 odst. 1, 4 a 8, článku 48, jakož i přílohy I bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (1), nebo v každém případě tím, že o nich neinformovalo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 54 odst. 1 této směrnice;

               —

               uložit Rumunsku podle čl. 260 odst. 3 SFEU penále ve výši 30 228,48 euro za každý den prodlení ode dne vyhlášení rozsudku v této věci z důvodu nesplnění povinnosti informovat Komisi o opatřeních nezbytných k dosažení souladu se směrnicí 2009/73/ES;

               —

               uložit Rumunsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 3. března 2011.

      (1)  Úř. věst. L 211, s. 94


title: Věc T-405/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2013 — Spar Österreichische Warenhandels v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Spojování — Trhy prodeje výrobků běžné spotřeby — Rozhodnutí, kterým bylo spojení prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem — Závazky — Zjevně nesprávné posouzení — Právo být vyslechnut — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/61

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2013 — Spar Österreichische Warenhandels v. Komise
   (Věc T-405/08) (1)

   (Hospodářská soutěž - Spojování - Trhy prodeje výrobků běžné spotřeby - Rozhodnutí, kterým bylo spojení prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem - Závazky - Zjevně nesprávné posouzení - Právo být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění)
   2013/C 225/135
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spar Österreichische Warenhandels AG (Salzbourg, Rakousko) (zástupci: původně A.-H. Bischke, S. Brack a D. Bräunlich, poté A-H. Bischke a D. Bräunlich, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë, N. von Lingen a O. Weber, poté S. Noë a N. von Lingen, zmocněnci, ve spolupráci s M. Buntscheckem, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Billa AG (Wiener Neudorf, Rakousko) (zástupci: H. Wollmann, G. Drauz et F. Urlesberger, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. června 2008, kterým bylo za slučitelné se společným trhem prohlášeno spojení, kterým společnost Billa AG získala výlučnou kontrolu nad společností Adeg österreich Handels AG (věc COMP/M.5047 — REWE/ADEG), za podmínky dodržení závazků navržených podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Spar Österreichische Warenhandels AG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou Komisí a společností Billa AG.

      (1)  Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


title: Věc C-548/08: Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Švédské království

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/23

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
   (Věc C-548/08)
   (2009/C 32/41)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Stølvbæk a U. Jonsson, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Švédské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 (1) o uznávání odborných kvalifikací, nebo v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice

               —

               uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 20. října 2007.

      (1)  Úř. věst. L 255, s. 22.


title: Věc F-40/12: Žaloba podaná dne 20. března 2012 — ZZ v. EASA

text:
               23.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/24

         Žaloba podaná dne 20. března 2012 — ZZ v. EASA
   (Věc F-40/12)
   2012/C 184/53
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: A. G. Schwend, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a návrh na náhradu škody, kterou žalobce údajně utrpěl z důvodu tohoto propuštění a tvrzeného obtěžování.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí o rozvázání pracovního poměru ze dne 24. května 2011 se všemi finančními důsledky, které z něho vyplývají;

               —

               uložit EASA zaplacení částky ve výši 301 559,04 eur jako náhradu majetkové újmy;

               —

               uložit EASA zaplacení částky ve výši 50 000 eur jako náhradu morální újmy;

               —

               uložit EASA zaplacení částky stanovené na 250 eur za den, a to ode dne 23. května 2011 do dne oznámení rozhodnutí, které bude přijato, jako náhradu morální újmy způsobené obtěžováním;

               —

               uložit EASA náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-511/08: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2008 – Unity OSG FZE v. Rada a EUPOL Afghanistan

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/44

         Žaloba podaná dne 27. listopadu 2008 – Unity OSG FZE v. Rada a EUPOL Afghanistan
   (Věc T-511/08)
   (2009/C 32/86)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Unity OSG FZE (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: C. Bryant a J. McEwen, advokáti)

      Žalované: Rada Evropské unie a policejní mise Evropské unie v Afghánistánu („EUPOL Afghanistan“)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí policejní mise Evropské unie v Afghánistánu („EUPOL Afghanistan“), kterým se (i) odmítá nabídka žalobkyně v souvislosti se zakázkou na zajištění služeb ostrahy a osobní ochrany v Afghánistánu a kterým se (ii) uděluje zakázka jiné uchazečce, jak bylo sděleno žalobkyni dopisem ze dne 23. listopadu 2008;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení žalobkyně podle článku 87 jednacího řádu Soudu prvního stupně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Dne 19. prosince 2007 žalobkyně uzavřela s policejní misí Evropské unie v Afghánistánu („EUPOL Afghanistan“) (1) smlouvu o zajištění bezpečnostních služeb. V září roku 2008 EUPOL Afghanistan vydal oznámení o veřejné zakázce týkající se zajištění služeb ostrahy a osobní ochrany, které bylo zveřejněno (2) na internetové stránce Evropské komise v souvislosti s programem „EuropeAid“ a v souladu s ustanoveními Hlavy V části první finančního nařízení č. 1605/2002 (3) (dále jen „finanční nařízení“) a pravidly k provedení finančního nařízení v nařízení Komise č. 2342/2002 (4).
   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí EUPOL Afghanistan ze dne 23. listopadu 2008, kterým bylo žalobkyni sděleno, že její nabídka nebyla úspěšná a že zakázka bude udělena Armor Group z následujících důvodů:
   Zaprvé, žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásady rovného zacházení a nediskriminace stanovené v čl. 89 odst. 1 finančního nařízení.
   Zadruhé, žalobkyně uvádí, že byly porušeny podmínky upravující styky mezi zadavatelem a uchazeči v průběhu zadávacího řízení, jak jsou stanoveny v článku 99 finančního nařízení a v čl. 120 odst. 2 písm. d) a článku 148 prováděcích pravidel.
   Zatřetí, žalobkyně namítá, že byl porušen požadavek, aby byla možnost ucházet se o zakázku nejdříve zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie předtím, než bude zveřejněna jinde, jak je stanoveno v článku 121 prováděcích pravidel. Podle žalobkyně byl tento požadavek porušen, protože zakázka byla nejprve oznámena na internetové stránce EuropeAid namísto v Úředním věstníku.
   Začtvrté, žalobkyně uvádí, že byl porušen požadavek dodržení minimálních lhůt v rámci urychleného užšího řízení stanovený v čl. 142 odst. 1 finančního nařízení.
   Zapáté, žalobkyně tvrdí, že žalovaná nedodržela požadavek stanovený v článku 158a prováděcích pravidel ohledně odkladné lhůty mezi přijetím rozhodnutí o udělení zakázky a podpisem smlouvy. Krom toho žalobkyně poukazuje na to, že žalovaná neposkytla náležité odůvodnění podle článku 253 ES.

      (1)  Zřízenou dne 30. května 2007 podle společné akce Rady 2007/369/SZBP (Úř. věst. L 139, s. 33).

      (2)  Oznámení bylo zveřejněno v dodatku k Úřednímu věstníku ze dne 7. října 2008, 2008/S 194-255613.

      (3)  Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74.

      (4)  Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145.


title: Věc T-86/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. července 2009 — Studio Bichara a další v. Komise

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/21

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. července 2009 — Studio Bichara a další v. Komise
   (Věc T-86/06) (1)

   2009/C 233/41

      Jednací jazyk: italština

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 121, 20.5.2006.


title: Věc C-425/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalsko) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território ( „Postupy při zadávání veřejných zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací — Směrnice 93/38/EHS — Neprovedení do vnitrostátního právního řádu — Možnost, aby se stát dovolával této směrnice vůči entitě, jež je držitelkou koncese na poskytování veřejné služby v situaci, kdy tento akt nebyl proveden do vnitrostátního práva“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/17

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalsko) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território
   (Věc C-425/12) (1)

   (Postupy při zadávání veřejných zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Směrnice 93/38/EHS - Neprovedení do vnitrostátního právního řádu - Možnost, aby se stát dovolával této směrnice vůči entitě, jež je držitelkou koncese na poskytování veřejné služby v situaci, kdy tento akt nebyl proveden do vnitrostátního práva)
   2014/C 52/28
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

      Žalovaný: Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalsko — Výklad čl. 2 odst. 1 písm. b), čl. 4 odst. 1 a čl. 14 odst. 1 písm. c) bodu i) směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998 (Úř. věst. L 101, s. 1; Zvl. vyd. 06/03, s. 91) — Přímý účinek — Možnost státu dovolávat se uvedené směrnice vůči koncesionáři veřejné služby v případě, kdy tento předpis nebyl proveden do vnitrostátního práva

      Výrok

   Článek 4 odst. 1, čl. 14 odst. 1 písm. c) bod i) a článek 15 směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998, musí být vykládány v tom smyslu, že se jich nelze dovolávat vůči soukromému podniku pouze proto, že se jedná o držitele výhradní koncese na poskytování služby ve veřejném zájmu, který spadá do oblasti osobní působnosti této směrnice, v situaci, kdy zmíněná směrnice nebyla ještě provedena do vnitrostátního právního řádu uvedeného členského státu.
   Takovýto podnik, který byl zmocněn aktem orgánu veřejné správy poskytovat pod kontrolou tohoto orgánu službu ve veřejném zájmu, a k tomu disponuje výjimečnými pravomocemi ve srovnání s těmi, které vyplývají z pravidel použitelných na vztahy mezi jednotlivci, je povinen dodržovat ustanovení směrnice 93/38, ve znění směrnice 98/4, a tudíž se orgány členského státu mohou vůči němu těchto ustanovení dovolávat.

      (1)  Úř. věst. C 389, 15.12.2012.


title: Výmaz věci T-228/04

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/44

         Výmaz věci T-228/04 (1)

   (2005/C 143/83)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 11. dubna 2005 rozhodl předseda třetího senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T-228/04, Nizozemské království proti Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 247, 12.10.2002


title: Věc C-145/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2001/82/CE — Veterinární léčivé přípravky — Decentralizovaný postup za účelem udělení registrace ve více než jednom členském státě — Generické léčivé přípravky podobné referenčním již registrovaným léčivým přípravkům — Odmítnutí validace členským státem — Složení léčivého přípravku a jeho podoba“ )

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-145/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/82/CE - Veterinární léčivé přípravky - Decentralizovaný postup za účelem udělení registrace ve více než jednom členském státě - Generické léčivé přípravky podobné referenčním již registrovaným léčivým přípravkům - Odmítnutí validace členským státem - Složení léčivého přípravku a jeho podoba)
   2012/C 295/16
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníce řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Šimerdová, A. Marghelis a O. Beynet, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, S. Menez a R. Loosli-Surrans, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 32 a 33 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 1) — Decentralizovaný postup za účelem udělení registrace ve více než jednom členském státě — Generické léčivé přípravky podobné referenčním již registrovaným léčivým přípravkům — Odmítnutí validace členským státem založené na složení léčivého přípravku a jeho podobě — Zásada vzájemného uznávání

      Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že odmítla validaci dvou žádostí o registraci veterinárních léčivých přípravků CT-Line 15 % Premix a CT-Line 15 % Oral Powder v rámci decentralizovaného postupu stanoveného směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/28/ES ze dne 31. března 2004, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 32 a 33 této směrnice.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 160, 28.5.2011.


title: Věc C-502/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Ergün Torun proti městu Augsburg, účastníci řízení: 1. zástupce spolkových zájmů při Bundesverwaltungsgericht, 2. Landesanwaltschaft Bavorsko

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Ergün Torun proti městu Augsburg, účastníci řízení: 1. zástupce spolkových zájmů při Bundesverwaltungsgericht, 2. Landesanwaltschaft Bavorsko
   (Věc C-502/04)
   (2005/C 31/28)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Ergün Torun proti městu Augsburg, účastníci řízení: 1. zástupce spolkových zájmů při Bundesverwaltungsgericht, 2. Landesanwaltschaft Bavorsko které došlo kanceláři Soudního dvora dne 7. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Bundesverwaltungsgericht žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Ztrácí plnoleté dítě tureckého zaměstnance řádně pracujícího ve Spolkové republice Německo již více než tři roky, které ukončilo přípravu na budoucí povolání jako průmyslový mechanik výuční zkouškou, své právo pobytu odvozené od práva ucházet se o pracovní nabídku podle čl. 7 druhé věty rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 (rozhodnutí 1/80) – kromě případů uvedených v článku 14 rozhodnutí 1/80 a při opuštění hostitelského členského státu na nikoliv bezvýznamnou dobu bez oprávněných důvodů – také tehdy, když

                           a)

                           bylo odsouzeno k úhrnnému trestu odnětí svobody v délce tři roky za těžkou loupež a trestné činy v souvislosti s omamnými látkami, přičemž tento trest nebyl – ani dodatečně – uložen podmíněně, a úhrnný trest po započtení doby strávené ve vyšetřovací vazbě vykonalo?

                           b)

                           samo si hledalo zaměstnání jako zaměstnanec na řádném pracovním trhu Spolkové republiky Německo a tím samo nabylo a později opět ztratilo právo pobytu odvozené od práva na přístup k zaměstnání podle čl. 6 odst. 1 druhé nebo třetí odrážky rozhodnutí 1/80?
                           Došlo k takové ztrátě tím, že

                                       aa.

                                       nepřijalo zaměstnání nabídnuté mu úřadem práce – zde: po delší než roční nezaměstnanosti?

                                       bb.

                                       bylo odsouzeno k úhrnnému trestu odnětí svobody v délce tři roky za těžkou loupež a trestné činy v souvislosti s omamnými látkami, přičemž tento trest nebyl – ani dodatečně – uložen podmíněně, a úhrnný trest po započtení doby strávené ve vyšetřovací vazbě vykonalo a během této doby nebylo k dispozici na řádném pracovním trhu, ale měsíc po propuštění z věznice si znovu našlo zaměstnání, aniž by disponovalo vnitrostátním právem pobytu?

               2.

               V případě, že odpověď na první otázku bude kladná: Ztrácí turecký státní příslušník právo pobytu odvozené od práva na přístup k zaměstnání podle čl. 6 odst. 1 druhé nebo třetí odrážky rozhodnutí 1/80 za podmínek uvedených výše v otázce 1 písm. b)?


title: Věc C-147/13: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. května 2015 – Španělské království v. Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost — Provádění posílené spolupráce — Jednotný patent — Nařízení (EU) č. 1260/2012 — Ustanovení o překladu — Zásada zákazu diskriminace — Článek 291 SFEU — Přenesení pravomocí na orgány mimo Evropskou unii — Článek 118 druhý pododstavec SFEU — Právní základ — Zásada autonomie unijního práva“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. května 2015 – Španělské království v. Rada Evropské unie
   (Věc C-147/13) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Provádění posílené spolupráce - Jednotný patent - Nařízení (EU) č. 1260/2012 - Ustanovení o překladu - Zásada zákazu diskriminace - Článek 291 SFEU - Přenesení pravomocí na orgány mimo Evropskou unii - Článek 118 druhý pododstavec SFEU - Právní základ - Zásada autonomie unijního práva“)
   (2015/C 213/08)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupci: E. Chamizo Llatas a S. Centeno Huerta, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta a L. Grønfeldt, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Belgické království (zástupci: C. Pochet, J.-C. Halleux a T. Materne, zmocněnci), Česká republika (zástupci: M. Smolek a J. Vláčil, zmocněnci), Dánské království (zástupci: C. Thorning a M. Wolff, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, M. Möller a J. Kemper, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci), Lucemburské velkovévodství, Maďarsko (zástupci: M. Fehér a K. Szíjjártó, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a J. Langer, zmocněnci), Švédské království (zástupci: A. Falk a C. Meyer-Seitz, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt, zmocněnec, ve spolupráci s J. Stratford, QC, a s T. Mitchesonem, barrister), Evropský parlament (zástupci: M. Gómez-Leal, U. Rösslein a M. Dean, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders a F. Bulst, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3)

               Belgické království, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Francouzská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarsko, Nizozemské království, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropský parlament a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


title: Věc T-431/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. ledna 2009 – Itálie v. Komise

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/53

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. ledna 2009 – Itálie v. Komise
   (Věc T-431/04) (1)

   (2009/C 69/116)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 314, 18.12.2004.


title: Věc T-465/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – AGC Glass Europe a další v. Komise „Hospodářská soutěž — Správní řízení — Evropský trh s automobilovým sklem — Zveřejnění rozhodnutí konstatujícího porušení článku 81 ES — Zamítnutí žádosti o důvěrné nakládání s informacemi, které Komise zamýšlí zveřejnit — Povinnost uvést odůvodnění — Důvěrnost — Profesní tajemství — Program shovívavosti — Legitimní očekávání — Rovné zacházení“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/43

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – AGC Glass Europe a další v. Komise
   (Věc T-465/12) (1)

   („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Evropský trh s automobilovým sklem - Zveřejnění rozhodnutí konstatujícího porušení článku 81 ES - Zamítnutí žádosti o důvěrné nakládání s informacemi, které Komise zamýšlí zveřejnit - Povinnost uvést odůvodnění - Důvěrnost - Profesní tajemství - Program shovívavosti - Legitimní očekávání - Rovné zacházení“)
   (2015/C 302/55)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: AGC Glass Europe (Brusel, Belgie); AGC Automotive Europe SA (Fleurus, Belgie); AGC France SAS (Boussois, Francie); AGC Flat Glass Italia Srl (Cuneo, Itálie); AGC Glass UK Ltd (Northampton, Spojené království); AGC Glass Germany GmbH (Wegberg, Německo) (zástupci: L. Garzaniti, J. Blockx, P. Niggemann, A. Burckett St Laurent, advokáti, a S. Ryan, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, G. Meessen a P. Van Nuffel, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 5719 final ze dne 6. srpna 2012, kterým byla zamítnuta žádost o důvěrné nakládání podaná společnostmi AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd a AGC Glass Germany GmbH na základě článku 8 rozhodnutí předsedy Komise 2011/695/EU ze dne 13. října 2011 o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (věc COMP/39.125 – Automobilové sklo)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnostem AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd a AGC Glass Germany GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 379, 8.12.2012.


title: Spojené věci T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Villeroy & Boch Austria a další v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP — Koordinace zvyšování cen a výměny citlivých obchodních informací — Jediné protiprávní jednání — Přičitatelnost protiprávního jednání — Důkaz — Pokuty — Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 — Zákaz zpětné účinnosti — Přiměřená lhůta“ )

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Villeroy & Boch Austria a další v. Komise
   (Spojené věci T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Koordinace zvyšování cen a výměny citlivých obchodních informací - Jediné protiprávní jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Důkaz - Pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Zákaz zpětné účinnosti - Přiměřená lhůta)
   2013/C 325/40
   Jednací jazyky: němčina, francouzština a nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Rakousko) (zástupci: A. Reidlinger, S. Dethof, M. Klusmann a K. Blau-Hansen, advokáti) (věc T-373/10); Villeroy & Boch AG (Mettlach, Německo) (zástupci: M. Klusmann, advokát, S.Thomas, profesor) (věc T-374/10); Villeroy et Boch SAS (Paříž, Francie) (zástupci: J. Philippe, K. Blau-Hansen, advokáti, a A. Villette, solicitor) (věc T-382/10); a Villeroy & Boch — Belgium (Brusel, Belgie) (zástupce(i): O. Brouwer, J. Blockx a N. Lorjé, advokáti) (věc T 402/10)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: ve věci T-373/10, původně F. Castillo de la Torre, R. Sauer, F. Ronkes Agerbeek a A. Antoniadis, poté F. Castillo de la Torre, R. Sauer a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s G. van der Wal et M. van Heezik, advokáti; ve věci T-374/10, A. Antoniadis, R. Sauer a F. Ronkes Agerbeek; ve věci T-382/10, F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek a N. von Lingen, zmocněnci, ve spolupráci s G. van der Wal a M. van Heezik; a ve věci T-402/10, F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek, ve spolupráci s G. van der Wal a M. van Heezik)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010, týkajícího se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň a podpůrně snížení částky pokut, jež jim byly uloženy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Ve věcech T-373/10, T-382/10 et T-402/10 se žaloby zamítají.

               2)

               Ve věci T-374/10 se zrušuje čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že se společnost Villeroy & Boch AG zúčastnila kartelové dohody v odvětví zařízení a pevné součásti koupelen v Belgii, v Německu, ve Francii, v Itálii, v Nizozemsku a v Rakousku před 12. říjnem 1994.

               3)

               Ve věci T-374/10 se ve zbývající části žaloba zamítá.

               4)

               Villeroy & Boch Austria GmbH, Villeroy et Boch SAS et Villeroy & Boch — Belgium ponesou vlastní náklady a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věcech T-373/10, T-382/10 a T-402/10.

               5)

               Villeroy & Boch AG ponese sedm osmin vlastních nákladů řízení a nahradí sedm osmin nákladů vynaložených Komisí ve věci T-374/10.

               6)

               Komise ponese osminu vlastních nákladů řízení a nahradí osminu nákladů vynaložených Villeroy & Boch AG ve věci T-374/10.

      (1)  Úř. věst. C 301, 06.11.2010.


title: Věc T-465/09: Žaloba podaná dne 19. listopadu 2009 — Jurašinović v. Rada

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/59

         Žaloba podaná dne 19. listopadu 2009 — Jurašinović v. Rada
   (Věc T-465/09)
   2010/C 24/105
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ivan Jurašinović (Angers, Francie) (zástupce: M. Jarry, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 22. září 2009, kterým byl žalobci povolen pouze částečný přístup k následujícím dokumentům: zprávy pozorovatelů Evropské unie, kteří byli přítomni v Chorvatsku, v oblasti Knin, a to z období od 1. do 31. srpna 1995;

               —

               uložit Radě EU — generálnímu sekretariátu, aby povolila přístup v elektronické formě ke všem požadovaným dokumentům;

               —

               uložit Radě EU, aby uhradila žalobci částku ve výši 2 000 eur bez DPH, tedy 2 392 eur s DPH, jako náhradu nákladů řízení spolu s úroky, které se vypočítají na základě sazby, kterou vyhlásila ECB dne, kdy byla tato žaloba zapsána do rejstříku Soudu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávanou žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 22. září 2009, kterým mu byl odepřen úplný přístup ke zprávám pozorovatelů Evropské unie, kteří byli přítomni v Chorvatsku, v oblasti Knin, a to z období od 1. do 31. srpna 1995.
   Na podporu své žaloby se žalobce dovolává třech žalobních důvodů vycházejících z:

               —

               neexistence porušení ochrany veřejného zájmu, pokud jde o mezinárodní vztahy podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), jelikož:

                           —

                           na dotčené dokumenty se nevztahuje žádná specifická ochrana; a

                           —

                           i kdyby se na ně vztahovala nějaká specifická ochrana, čl. 4 odst. 7 nařízení č. 1049/2001 stanoví, že „výjimky uvedené v odstavcích 1 až 3 se uplatňují jen po dobu, po kterou je ochrana odůvodněna obsahem dokumentu“. Polovina maximální ochranné lhůty stanovená v čl. 4 odst. 7 přitom již uplynula, čímž je odůvodněn souhlas s přístupem k požadovaným dokumentům;

                           —

                           konečně, dokumenty, jejichž zpřístupnění je požadováno, nejsou citlivými dokumenty ve smyslu článku 9 nařízení č. 1049/2001;

               —

               neexistence porušení ochrany veřejného zájmu podle čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, jelikož:

                           —

                           okolnost, že v těchto dokumentech se třetí osoby vyjádřily „důvěrným způsobem“, je irelevantní vzhledem k tomu, že nařízení č. 1049/2001 neumožňuje, aby orgán odepřel přístup z důvodu hypotetické ochrany „třetích osob“;

                           —

                           argumentace Rady mající za cíl „ochranu“ fyzické integrity pozorovatelů, svědků a zdrojů se vyznačuje vůlí chránit soukromé zájmy těchto osob a netýká se veřejné ochrany; a

                           —

                           Rada má kdykoli možnost, aby předešla obavám z prozrazení určitých osob a přitom uspokojila veřejný zájem, omezit přístup veřejnosti k požadovaným dokumentům tak, že z těchto dokumentů odstraní jmenovité odkazy, které by umožnily identifikaci „třetích osob“.

               —

               z okolnosti, že požadované dokumenty byly již dříve zpřístupněny.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Spojené věci C-464/13 a C-465/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – Europäische Schule München v. Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13) „Řízení o předběžné otázce — Statut evropských škol — Pravomoc Rady evropských škol pro stížnosti rozhodnout o pracovní smlouvě na dobu určitou uzavřené mezi evropskou školou a učitelem, který nebyl vyslán ani přidělen členským státem“

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – Europäische Schule München v. Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13)
   (Spojené věci C-464/13 a C-465/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Statut evropských škol - Pravomoc Rady evropských škol pro stížnosti rozhodnout o pracovní smlouvě na dobu určitou uzavřené mezi evropskou školou a učitelem, který nebyl vyslán ani přidělen členským státem“)
   (2015/C 146/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesarbeitsgericht

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Europäische Schule München

      Žalované: Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13)

      Výrok

               1)

               Článek 27 odst. 2 první věta prvního pododstavce úmluvy o statutu evropských škol uzavřené dne 21. června 1994 v Lucemburku mezi členskými státy a Evropskými společenstvími, musí být vykládán v tom smyslu, že učitelé bez stálého závazku zaměstnaní evropskou školou, kteří nebyli přiděleni členskými státy, patří na rozdíl od administrativních a pomocných zaměstnanců, které toto ustanovení vylučuje, k osobám, na něž se toto ustanovení vztahuje.

               2)

               Článek 27 odst. 2 první věta prvního pododstavce úmluvy o statutu evropských škol musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byla dohoda o omezení délky trvání pracovního vztahu v pracovní smlouvě uzavřené mezi školou a učitelem bez stálého úvazku, považována za akt nepříznivě zasahující do právního postavení uvedeného učitele.

               3)

               Článek 27 odst. 2 první věta prvního pododstavce úmluvy o statutu evropských škol musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby se toto ustanovení v zásadě vztahovalo na akt přijatý ředitelem školy v rámci výkonu jeho pravomocí. Body 1.3, 3.2 a 3.4 Pracovního řádu učitelů evropských škol bez stálého úvazku zaměstnaných v období od 1. září 1994 do 31. srpna 2011 musí být vykládány v tom smyslu, že spor týkající se legality dohody o omezení délky trvání pracovního vztahu v pracovní smlouvě uzavřené mezi učitelem bez stálého závazku a tímto ředitelem, spadá do výlučné pravomoci Rady evropských škol pro stížnosti.

      (1)  Úř. věst. C 336, 16.11.2013.


title: Věc F-6/07: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 – Suvikas v. Rada ( Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Překážka v průběhu řízení — Důvěrné dokumenty — Dokumenty získané protiprávně — Vyjmutí dokumentů — Přijímání — Volné pracovní místo — Protiprávní odmítnutí kandidatury — Zrušení — Žaloba na náhradu škody — Ztráta šance na přijetí — Ohodnocení ex aequo et bono )

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/23

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 – Suvikas v. Rada
   (Věc F-6/07)
   („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Překážka v průběhu řízení - Důvěrné dokumenty - Dokumenty získané protiprávně - Vyjmutí dokumentů - Přijímání - Volné pracovní místo - Protiprávní odmítnutí kandidatury - Zrušení - Žaloba na náhradu škody - Ztráta šance na přijetí - Ohodnocení ex aequo et bono“)
   (2008/C 158/39)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Risto Suvikas (Helsinki, Finsko) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropských společenství (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak zrušení rozhodnutí poradní výběrové komise o nezapsání žalobce do seznamu úspěšných kandidátů výběrového řízení v souvislosti s oznámením Rady o volném pracovním místě B/024, a jednak zrušení tohoto seznamu, jakož i rozhodnutí Rady o zaměstnání kandidátů na volná pracovní místa, kteří byli do tohoto seznamu zapsáni, a o nezaměstnání žalobce – Návrh na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Dokumenty předložené R. Suvikasem v příloze A 14 až A 16 žaloby se vyjímají ze spisu případu.

               2)

               Rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 20. února 2006 o nezapsání R. Suvikase do seznamu úspěšných kandidátů na základě výsledků výběrového řízení na dočasné zaměstnance Rady B/024 se zrušuje.

               3)

               Radě Evropské unie se ukládá zaplatit R. Suviksovi částku ve výši 20 000 eur jako náhradu majetkové újmy, kterou utrpěl.

               4)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               5)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.


title: Věc C-128/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Staatssecretaris van Financiën v. Het Oudeland Beheer BV „Řízení o předběžné otázce — Daně — DPH — Zdanitelná plnění — Použití majetku získaného ‚v rámci podnikání‘ pro potřeby podnikání — Postavení na roveň dodání za protiplnění — Základ daně“

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Staatssecretaris van Financiën v. Het Oudeland Beheer BV
   (Věc C-128/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daně - DPH - Zdanitelná plnění - Použití majetku získaného ‚v rámci podnikání‘ pro potřeby podnikání - Postavení na roveň dodání za protiplnění - Základ daně“)
   (2016/C 243/03)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: Het Oudeland Beheer BV

      Výrok

               1)

               Článek 11 část A odst. 1 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, musí být vykládán v tom smyslu, že hodnota věcného práva, které poskytuje oprávněnému užívací právo k nemovitosti a náklady na dostavbu kancelářské budovy postavené na dotčeném pozemku mohou být zahrnuty do základu daně v případě dodání ve smyslu čl. 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice, pokud osoba povinná k dani již zaplatila DPH z této hodnoty a těchto nákladů, ale rovněž ihned provedla její plný odpočet.

               2)

               V takové situaci, o jakou se jedná v původním řízení, v níž byly pozemek a rozestavěná budova umístěná na tomto pozemku nabyty zřízením věcného práva, které poskytuje oprávněnému užívací právo k těmto nemovitostem, musí být čl. 11 část A odst. 1 písm. b) šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 95/7, vykládán v tom smyslu, že hodnota tohoto věcného práva, která musí být zahrnuta do základu daně v případě dodání ve smyslu čl. 5 odst. 7 písm. a) uvedené směrnice, odpovídá hodnotě částek, které je třeba každoročně uhradit jako protiplnění po zbývající dobu trvání pachtu, jímž bylo toto věcné právo založeno, a které jsou opraveny nebo kapitalizovány podle stejné metody, jako je ta, která se použije pro určení hodnoty zřízení zákupního práva.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


title: Věc C-482/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Budějovický Budvar, národní podnik v. Anheuser-Busch, Inc. ( Ochranné známky — Směrnice 89/104/EHS — Článek 9 odst. 1 — Pojem strpění — Zánik práva strpěním — Začátek běhu prekluzivní lhůty — Podmínky nezbytné pro začátek běhu prekluzivní lhůty — Článek 4 odst. 1 písm. a) — Zápis dvou totožných ochranných známek označujících totožné výrobky — Funkce ochranné známky — Poctivé souběžné užívání )

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Budějovický Budvar, národní podnik v. Anheuser-Busch, Inc.
   (Věc C-482/09) (1)

   („Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Článek 9 odst. 1 - Pojem „strpění“ - Zánik práva „strpěním“ - Začátek běhu prekluzivní lhůty - Podmínky nezbytné pro začátek běhu prekluzivní lhůty - Článek 4 odst. 1 písm. a) - Zápis dvou totožných ochranných známek označujících totožné výrobky - Funkce ochranné známky - Poctivé souběžné užívání“)
   2011/C 331/04
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Budějovický Budvar, národní podnik

      Žalovaná: Anheuser-Busch, Inc.

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 1 směrnice 89/104/EHS: První směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) — Zánik práva v důsledku strpění — Pojem strpění — Pojem práva Společenství — Možnost použít v této oblasti vnitrostátní právo, včetně pravidel poctivého souběžného užívání dvou totožných ochranných známek

      Výrok

               1)

               Strpění ve smyslu čl. 9 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, je pojmem práva Unie a nelze mít za to, že majitel starší ochranné známky strpěl prokázané a dlouhodobé poctivé užívání pozdější ochranné známky totožné s ochrannou známkou tohoto majitele třetí osobu, pokud majitel starší ochranné známky o tomto užívání dlouhodobě věděl, avšak neměl žádnou možnost podat proti tomuto užívání námitky.

               2)

               Zápis starší ochranné známky v dotyčném členském státě není podmínkou nezbytnou pro začátek běhu lhůty pro zánik práva strpěním stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice 89/104. Podmínkami nezbytnými pro začátek běhu této lhůty, jejichž ověření přísluší vnitrostátnímu soudu, jsou zaprvé zápis pozdější ochranné známky v dotyčném členském státě, zadruhé skutečnost, že přihláška této ochranné známky byla učiněna v dobré víře, zatřetí užívání pozdější ochranné známky jejím majitelem v členském státě, ve kterém byla zapsána, a začtvrté skutečnost, že majitel starší ochranné známky si byl vědom zápisu pozdější ochranné známky a jejího užívání po provedení zápisu.

               3)

               Článek 4 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že majitel starší ochranné známky nemůže dosáhnout zrušení pozdější totožné ochranné známky, jež označuje totožné výrobky, v případě souběžného poctivého a dlouhodobého užívání těchto dvou ochranných známek, pokud za takových okolností, jako jsou okolnosti původního řízení, toto užívání nezasahuje nebo není schopné zasáhnout do základní funkce ochranné známky, jíž je zaručit spotřebitelům původ výrobků nebo služeb.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc T-24/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. října 2009 — MABB v. Komise ( Státní podpory — Digitální pozemní televizní vysílání — Podpora poskytnutá německými orgány provozovatelům vysílání užívajícím digitální pozemní televizní síť (DVB-T) v oblasti Berlín-Braniborsko — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení — Žaloba na neplatnost — Nedostatek osobního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/39

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. října 2009 — MABB v. Komise
   (Věc T-24/06) (1)

   („Státní podpory - Digitální pozemní televizní vysílání - Podpora poskytnutá německými orgány provozovatelům vysílání užívajícím digitální pozemní televizní síť (DVB-T) v oblasti Berlín-Braniborsko - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení - Žaloba na neplatnost - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   2009/C 282/73
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB) (Berlín, Německo) (zástupci: původně M. Schütte, advokát, a B. Immenkamp, solicitor, poté M. Schütte)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet a K. Gross, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice řízení podporující žalovanou: Deutscher Kabelverband eV (Berlín, Německo) (zástupci: K. Struckmann, C. Arhold a N. Wimmer, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/513/ES ze dne 9. listopadu 2005 o státní podpoře, kterou poskytla Spolková republika Německo ve prospěch zavedení digitálního pozemního televizního vysílání (DVB-T) ve spolkových zemích Berlín a Braniborsko (Úř. věst. 2006, L 200, s. 14).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006


title: Věc C-36/14: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. září 2015 – Evropská komise v. Polská republika „Nesplnění povinnosti státem — Vnitřní trh se zemním plynem — Směrnice 2009/73/ES — Státní zásah spočívající v povinnosti používat dodavatelské ceny stanovené vnitrostátním orgánem — Opatření, které není časově omezeno — Neexistence nezbytného povinného periodického přezkumu tohoto opatření a podmínek jeho uplatňování — Použití na neomezenou skupinu oprávněných osob bez rozlišování mezi zákazníky nebo zvláštními situacemi — Proporcionalita“

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/7

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. září 2015 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-36/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Vnitřní trh se zemním plynem - Směrnice 2009/73/ES - Státní zásah spočívající v povinnosti používat dodavatelské ceny stanovené vnitrostátním orgánem - Opatření, které není časově omezeno - Neexistence nezbytného povinného periodického přezkumu tohoto opatření a podmínek jeho uplatňování - Použití na neomezenou skupinu oprávněných osob bez rozlišování mezi zákazníky nebo zvláštními situacemi - Proporcionalita“)
   (2015/C 363/08)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: K. Herrmann a M. Patakia, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

      Výrok

               1)

               Polská republika tím, že uplatňuje časově neomezený státní zásah, který energetickým podnikům ukládá povinnost používat ceny zemního plynu schválené předsedou Urzadu Regulacji Energetyki (Energetický regulační úřad), která není časově omezena a ohledně které vnitrostátní právo správním orgánům neukládá, aby pravidelně přezkoumávaly potřebu a podmínky použití uvedeného opatření v odvětví plynu s ohledem na míru rozvoje tohoto odvětví, jehož vlastností je, že se uplatní na neomezenou skupinu oprávněných osob nebo zákazníků, aniž by rozlišovalo mezi zákazníky nebo podle jejich postavení v různých kategoriích zákazníků, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 3 odst. 1 ve spojení s odstavcem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES.

               2)

               Polská republika ponese náhradu nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014.


title: Věc T-156/11: Žaloba podaná dne 15. března 2011 — Since Hardware (Guangzhou) v. Rada

text:
               16.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 120/18

         Žaloba podaná dne 15. března 2011 — Since Hardware (Guangzhou) v. Rada
   (Věc T-156/11)
   2011/C 120/40
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd (Guangzhou, Čínská lidová republika) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1243/2010 ze dne 20. prosince 2010 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky, vyráběných společností Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd. (1);

               —

               uložit Radě náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že úvodní šetření, zahájené podle čl. 5 základního nařízení (2), nemůže být zaměřeno na konkrétní společnost, nýbrž musí se zaměřit na jednu nebo několik zemí a množinu tamních výrobců. V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že

                           —

                           napadené nařízení odporuje článku 5 základního nařízení, zejména pak odstavce 9 uvedeného článku ve spojení s článkem 17 téhož nařízení vyloženého způsobem, jenž je v souladu s právem WTO, neboť tento článek neumožňuje zahájit nové antidumpingové řízení proti jediné společnosti;

                           —

                           napadené nařízení porušuje čl. 9 odst. 4 až 6 základního nařízení chápaného v souladu s právem WTO, neboť tento článek neumožňuje uložení antidumpingových cel jediné společnosti, nýbrž vyžaduje uložení antidumpingových cel množině společností nacházejících se v jedné nebo několika zemích;

                           —

                           napadené nařízení porušuje čl. 9 odst. 3 základního nařízení, podle něhož může být nulové clo společnosti, na niž se vztahuje antidumpingové řízení, přezkoumáno pouze v souladu s přezkumným řízením zahájeným podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení; podpůrně žalobkyně uvádí, že Komise de facto přistoupila k přezkumu jejího nulového cla, a porušila tak čl. 9 odst. 3 základního nařízení, jenž je vykládaný v souladu se zprávou odvolacího orgánu WTO.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 3 základního nařízení, a zejména odstavců 2, 3 a 5 uvedeného článku, jelikož antidumpingová cla byla uložena, aniž bylo prokázáno, že průmysl Unie utrpěl v průběhu přezkoumávaného období škodu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení unijního práva, jelikož bylo rozhodnuto nepřiznat žalobkyni postavení společnosti působící v podmínkách tržního hospodářství. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že

                           —

                           rozhodnutí nepřiznat jí postavení společnosti působící v podmínkách tržního hospodářství bylo přijato proto, že Evropská komise vzala na zřetel účinek takovéhoto zamítnutí na marži dumpingu žalobkyně, a to při porušení čl. 2 odst. 7 písm. c) posledního pododstavce základního nařízení ve výkladu judikatury Tribunálu;

                           —

                           důkazní břemeno, které Komise uložila žalobkyni k prokázání, že působí v podmínkách tržního hospodářství, je nepřiměřené a porušuje obecné zásady práva Unie, zejména pak zásadu řádné správy.

      (1)  Úř. věst. L 338, s. 22.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


title: Věc C-501/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2006 GlaxoSmithKline Services Unlimited (GSK), dříve Glaxo Wellcome plc proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2006 ve věci T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited v. Komise Evropských společenství

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2006 GlaxoSmithKline Services Unlimited (GSK), dříve Glaxo Wellcome plc proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2006 ve věci T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-501/06 P)
   (2007/C 42/18)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GlaxoSmithKline Services Unlimited, dříve Glaxo Wellcome plc (zástupci: I. Forrester QC, J. Venit, člen advokátní komory v New Yorku, S. Martínez Lage, abogado, A. Komninos, Δικηγόρος, A. Schulz, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC), Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar)
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně v rozsahu, ve kterém zamítá návrh GSK na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí, nebo přijal jiná opatření, která uzná za vhodná.

               —

               přiznal GSK náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Žalobkyně tvrdí, že napadený rozsudek by měl být zrušen v rozsahu, ve kterém zamítá návrh GSK na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí z následujících důvodů:

               —

               Soud prvního stupně pochybil v tom, že došel k závěru, že Obecné prodejní podmínky mají značné protisoutěžní výsledky, a tudíž porušují čl. 81 odst. 1 ES, čímž nesprávně posoudil jejich skutečný právní a hospodářský kontext. Dále, i) hospodářská soutěž v rámci jedné značky týkající se ceny, na kterou odkazuje Soud ve svém rozsudku, je sama o sobě výsledkem narušení trhu a ii) Soud se opíral o údajná okrajová zvýhodnění, která by koneční spotřebitelé v dovážejících zemích mohli mít z účasti španělských velkoobchodních prodejců v hospodářské soutěži v rámci jedné značky.

               —

               Soud neměl pravomoc vyvodit faktické závěry týkající se možného účinku na pacienty a osoby, které zaplatily za svá léčiva, jelikož v napadeném rozhodnutí Komise chybí podklad pro takové závěry.


title: Věc T-364/15: Žaloba podaná dne 4. července 2015 – ADR Center v. Komise

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/63

         Žaloba podaná dne 4. července 2015 – ADR Center v. Komise
   (Věc T-364/15)
   (2015/C 302/78)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ADR Center Srl (Řím, Itálie) (zástupce: L. Tantalo, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise C (2015) 3117 final ze dne 4. května 2015,

               —

               podpůrně prohlásil za způsobilé veškeré náklady, které Komise považovala za nepřípustné,

               —

               uložil žalovaným a vedlejším účastníkům náhradu nákladů žalobkyně v tomto řízení ve výši, kterou Tribunál považuje za spravedlivou.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí má být zrušeno, jelikož Komise není oprávněna přijmout příkaz k úhradě ve smluvních věcech.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející vychází z toho, že napadené rozhodnutí má být zrušeno, jelikož vychází ze skutkového omylu a nesprávného posouzení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí má být zrušeno, jelikož Komise zneužila svou pravomoc.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí má být zrušeno, jelikož Komise porušila svou povinnost odůvodnění.


title: Věc T-3/16: Žaloba podaná dne 4. ledna 2016 – Allstate Insurance v. OHIM (DRIVEWISE)

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/34

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2016 – Allstate Insurance v. OHIM (DRIVEWISE)
   (Věc T-3/16)
   (2016/C 078/46)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Allstate Insurance Company (Northfield, Spojené státy) (zástupce: G. Würtenberger, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „DRIVEWISE“ – Přihláška č. 13 455 019

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2015, ve věci R 956/2015-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 8. října 2015 ve věci R 956/2015-2 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. No. 013 455 019„DRIVEWISE“;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


title: Spojené věci C-244/10 a C-245/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. září 2011 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10) v. Spolková republika Německo ( Směrnice 89/552/EHS — Televizní vysílání — Možnost členského státu zakázat na svém území činnost subjektu televizního vysílání usazeného v jiném členském státě — Důvod vycházející z narušení porozumění mezi národy )

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. září 2011 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10) v. Spolková republika Německo
   (Spojené věci C-244/10 a C-245/10) (1)

   (Směrnice 89/552/EHS - Televizní vysílání - Možnost členského státu zakázat na svém území činnost subjektu televizního vysílání usazeného v jiném členském státě - Důvod vycházející z narušení porozumění mezi národy)
   2011/C 331/06
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předmět věcí

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht (Německo) — Výklad článků 2a a 22a směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 202, s. 60; Zvl. vyd. 06/02, s. 321) — Zákaz činnosti z důvodu narušení porozumění mezi národy vydaný orgány členského státu vůči subjektu televizního vysílání usazenému v jiném členském státě — Vyloučení pravomoci členského státu, v němž je vysílání přijímáno, bránit na svém území televiznímu vysílání z jiných členských států z důvodů spadajících do oblastí upravených směrnicí 89/552/EHS — Přípustnost narušení porozumění mezi národy jako důvodu zákazu spadajícího do oblastí upravených uvedenou směrnicí

      Výrok

   Článek 22a směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že o takových skutkových okolnostech, o jaké se jedná ve sporu v původním řízení, na které se vztahuje vnitrostátní pravidlo zakazující narušování porozumění mezi národy, je třeba mít za to, že jsou zahrnuty v pojmu „podněty k nenávisti z důvodu rasy, pohlaví, náboženství nebo národnosti“. Tento článek nebrání tomu, aby členský stát na základě takové obecné právní úpravy, jako je zákon o sdruženích (Gesetz zur Regelung des öffentlichen Vereinsrechts) ze dne 5. srpna 1964, ve znění § 6 zákona ze dne 21. prosince 2007, přijal opatření vůči subjektu televizního vysílání usazenému v jiném členském státě z důvodu, že činnosti a cíle tohoto subjektu porušují zákaz narušování porozumění mezi národy, za předpokladu, že uvedená opatření nebrání, což musí ověřit vnitrostátní soud, vlastnímu dalšímu přenosu televizního vysílání uskutečňovaného uvedeným subjektem z jiného členského státu na území členského státu, v němž je uvedené vysílání přijímáno.

      (1)  Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


title: Věc C-328/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 2. července 2015 – Andreea Corina Târșia v. Statul român, Universitatea „Lucian Blaga“ Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 2. července 2015 – Andreea Corina Târșia v. Statul român, Universitatea „Lucian Blaga“ Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
   (Věc C-328/15)
   (2016/C 191/02)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Sibiu

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Andreea Corina Târșia

      Žalovaní: Statul român, Universitatea „Lucian Blaga“ Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
   Usnesením ze dne 14. dubna 2016 Soudní dvůr (šestý senát) prohlásil, že zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Tribunalul Sibiu (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 8. června 2015.


title: Věc F-55/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015 – De Nicola v. EIB „Veřejná služba — Zaměstnanci EIB — Hodnocení — Hodnotící zpráva za rok 2011 — Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/90

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015 – De Nicola v. EIB
   (Věc F-55/13) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Hodnotící zpráva za rok 2011 - Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2016/C 048/100)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)

      Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: G. Nuvoli a F. Martin, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení zprávy o posouzení výkonu žalobce za rok 2011.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí odvolacího výboru Evropské investiční banky ze dne 18. prosince 2012 se zrušuje.

               2)

               Není namístě rozhodovat o návrhovém žádání směřujícím ke zrušení hodnotícího posudku za rok 2011 a všech aktů, které souvisí, následují či předcházejí tomuto rozhodnutí.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené C. De Nicolou.

      (1)  Úř. věst. C 226, 3. 8. 2013, s. 26.


title: Věc C-188/13: Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Evropská komise v. Slovinská republika

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/25

         Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Evropská komise v. Slovinská republika
   (Věc C-188/13)
   2013/C 156/41
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Rous a J. Hottiaux)

      Žalovaná: Slovinská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Slovinská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Komise 2011/18/EU ze dne 1. března 2011 (1), kterou se mění přílohy II, V a VI směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES ze dne 17. června 2008 o interoperabilitě železničního systému ve Společenství, nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 téže směrnice;

               —

               uložil Slovinské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2011.

      (1)  Úř. věst. L 57, s. 21.


title: Věc C-111/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. února 2012 — Ministero per i beni e le attività culturali a další v. Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia a další

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. února 2012 — Ministero per i beni e le attività culturali a další v. Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia a další
   (Věc C-111/12)
   2012/C 151/30
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ministero per i beni e le attività culturali, Ordini degli Ingegneri delle Province di Venezia, di Padova, di Treviso, di Vicenza, di Verona e Provincia, di Rovigo e di Belluno

      Žalovaní: Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori, Alessandro Mosconi, Comune di S. Martino Buon Albergo, Ordine degli Architetti Pianificatori Paesaggisti e Conservatori della Provincia di Verona, Istituzione di Ricovero e di Educazione di Venezia (IRE), Ordine degli Architetti di Venezia.

      Předběžné otázky

               1)

               Nebrání směrnice Společenství 85/384/EHS (1), v části, v níž přechodně povoluje výkon činností v oboru architektury (články 10 a 11) migrujícím pracovníkům, kteří získali zvláště určené doklady o dosaženém vzdělání, tomu, aby v Itálii byla pokládána za platnou správní praxe, jež má právní základ v čl. 52 druhém pododstavci části první královského nařízení č. 2537 z roku 1925, jenž specificky vyhrazuje některé práce na nemovitostech umělecké hodnoty pouze uchazečům s titulem „architetto“ nebo uchazečům, kteří prokážou, že splňují zvláštní vzdělanostní požadavky, specifické v oblasti kultury a doplňující ve vztahu k těm, které obecně opravňují k přístupu k činnostem, které všeobecně opravňují k výkonu činností v oboru architektury ve smyslu uvedené směrnice?

               2)

               Konkrétně, zda taková praxe může podřídit také odborníky pocházející z jiných členských států než z Itálie, ačkoli jsou vybaveni dokladem o dosaženém vzdělání teoreticky způsobilým k výkonu činností patřících do oboru architektury, zvláštnímu ověření jejich odborné způsobilosti (k čemuž dochází také u italských odborníků při zkoušce odborné způsobilosti k výkonu profese architekta) za účelem přístupu k odborným činnostem vymezeným v čl. 52 druhém pododstavci první části královského nařízení č. 2357 z roku 1925?

      (1)  Úř. věst. L 223, s. 15.


title: Věc T-368/15: Žaloba podaná dne 10. července 2015 – Alcimos Consulting v. ECB

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/64

         Žaloba podaná dne 10. července 2015 – Alcimos Consulting v. ECB
   (Věc T-368/15)
   (2015/C 302/79)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alcimos Consulting SMPC (Atény, Řecko) (zástupce: F. Rodolaki, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil její návrh na zahájení řízení za přípustný,

               —

               prohlásil, že rozhodnutí přijatá Radou guvernérů Evropské centrální banky dne 28. června 2015 a dne 6. července 2015 jsou neplatná, a podpůrně je zrušil a

               —

               přiznal žalobkyni náhradu škody ve výši jednoho eura.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že Evropská centrální banka (dále jen „ECB“) jednala v rozporu s čl. 14 odst. 4 statutu Evropského systému centrálních bank (dále jen „ESCB“), jelikož její odmítnutí požadavku řecké centrální banky na zvýšení nouzové pomoci v oblasti likvidity (dále jen „ELA“) řeckým bankám by nenarušilo cíle a úkoly ESCB.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že ECB jednala v rozporu s články 4 a 5 SEU, jelikož jednala ultra vires, když zamítla požadavek řecké centrální banky.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že ECB při svém jednání zohlednila politické úvahy, a porušila proto článek 130 SFEU, který zakotvuje nezávislost ECB.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí ECB nevyhovují testu proporcionality, jelikož podpora fungování platebních systémů podle čl. 127 odst. 2 SFEU je jedním ze čtyř základních úkolů Eurosystému, zatímco zvětšení další ELA řeckým bankám s potenciálními nepatrnými dopady na provádění jednotné měnové politiky by méně narušovalo cíle ECB.


title: Posudek 1/15: Posudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. července 2017 – Evropský parlament „Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU — Návrh dohody mezi Kanadou a Evropskou unií — Předávání údajů jmenné evidence cestujících v letecké dopravě z Unie do Kanady — Náležitý právní základ — Článek 16 odst. 2, čl. 82 odst. 1 druhý pododstavec písm. d) a čl. 87 odst. 2 písm. a) SFEU — Slučitelnost s články 7 a 8 a s čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie“

text:
               18.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 309/3

         Posudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. července 2017 – Evropský parlament
   (Posudek 1/15) (1)

   („Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU - Návrh dohody mezi Kanadou a Evropskou unií - Předávání údajů jmenné evidence cestujících v letecké dopravě z Unie do Kanady - Náležitý právní základ - Článek 16 odst. 2, čl. 82 odst. 1 druhý pododstavec písm. d) a čl. 87 odst. 2 písm. a) SFEU - Slučitelnost s články 7 a 8 a s čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie“)
   (2017/C 309/03)
   Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

      Žadatel

   Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola a D. Moore, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Kanadou a Evropskou unií o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících jménem Unie se musí zakládat současně na čl. 16 odst. 2 a čl. 87 odst. 2 písm. a) SFEU.

               2)

               Dohoda mezi Kanadou a Evropskou unií o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících je neslučitelná s články 7, 8 a 21 a s čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie v rozsahu, v němž nevylučuje předávání citlivých údajů z Evropské unie do Kanady a využití a uchovávání těchto údajů.
               K tomu, aby byla Dohoda mezi Kanadou a Evropskou unií o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících slučitelná s články 7 a 8 a s čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv, musí:

                           a)

                           jasně a přesně určit, jaké údaje jmenné evidence cestujících mají být předávány z Evropské unie do Kanady;

                           b)

                           stanovit, že vzorce a kritéria používané v rámci automatizovaného zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících budou konkrétní, spolehlivé a nediskriminační; stanovit, že používanými databázemi budou pouze databáze provozované Kanadou v souvislosti s bojem proti terorismu a závažné nadnárodní trestné činnosti;

                           c)

                           mimo rámec ověřování předem stanovených vzorců a kritérií, na nichž se zakládá automatizované zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících, podrobit využívání těchto údajů příslušným kanadským orgánem během pobytu cestujících v letecké dopravě v Kanadě a po jejich odletu z této země, stejně jako veškeré sdělování těchto údajů jiným orgánům, hmotněprávním a procesním podmínkám založeným na objektivních kritériích; podrobit toto využití a sdělování, s výjimkou náležitě odůvodněných naléhavých případů, předchozí kontrole prováděné soudem nebo nezávislým správním orgánem, jehož rozhodnutí, kterým se využití povoluje, bude vydáno na základě odůvodněné žádosti uvedených orgánů podané zejména v rámci postupů pro předcházení, odhalování nebo stíhání trestných činů;

                           d)

                           omezit uchovávání údajů jmenné evidence cestujících po odletu cestujících v letecké dopravě pouze na údaje těch cestujících, u nichž jsou dány objektivní skutečnosti, na jejichž základě se lze domnívat, že by mohli představovat riziko z hlediska boje proti terorismu a závažné nadnárodní trestné činnosti;

                           e)

                           podmínit sdělování údajů jmenné evidence cestujících příslušným kanadským orgánem veřejným orgánům třetí země buď existencí dohody mezi Evropskou unií a touto třetí zemí, jež bude rovnocenná Dohodě mezi Kanadou a Evropskou unií o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících, nebo existencí rozhodnutí Evropské komise vydaného na základě čl. 25 odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, vztahujícího se na orgány, jimž mají být údaje jmenné evidence cestujících sdělovány;

                           f)

                           stanovit právo na individuální vyrozumění cestujících v letecké dopravě v případě využití údajů jmenné evidence, které se jich týkají, během jejich pobytu v Kanadě a po jejich odletu z této země, jakož i v případě sdělení těchto údajů příslušným kanadským orgánem jiným orgánům nebo jednotlivcům a

                           g)

                           zaručit, že dohled nad pravidly Dohody mezi Kanadou a Evropskou unií o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících týkajícími se ochrany cestujících v letecké dopravě v souvislosti se zpracováním údajů jmenné evidence cestujících, které se jich týkají, bude zajištěn nezávislým orgánem dohledu.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


title: Věc T-68/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. února 2011 — FIFA v. Komise ( „Televizní vysílání — Článek 3a směrnice 89/552/EHS — Opatření přijatá Spojeným královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát — Mistrovství světa ve fotbale — Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s právem Společenství — Odůvodnění — Články 43 ES, 49 ES a 86 ES — Právo vlastnit majetek“ )

text:
               2.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. února 2011 — FIFA v. Komise
   (Věc T-68/08) (1)

   (Televizní vysílání - Článek 3a směrnice 89/552/EHS - Opatření přijatá Spojeným královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát - Mistrovství světa ve fotbale - Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s právem Společenství - Odůvodnění - Články 43 ES, 49 ES a 86 ES - Právo vlastnit majetek)
   2011/C 103/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fédération internationale de football association (FIFA) (Curych, Švýcarsko) (zástupci: původně E. Batchelor, F. Young, solicitors, A. Barav, D. Reymond, avocats, a F. Carlin, barrister, poté E. Batchelor, A. Barav, D. Reymond a F. Carlin)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Benyon, E. Montaguti a N. Yerrell, poté F. Benyon a E. Montaguti, zmocněnci, ve spolupráci s J. Flynnem, QC, a M. Lester, barrister)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Belgické království (zástupci: C. Pochet, zmocněnkyně, ve spolupráci s J. Stuyckem a A. Joachimowiczem, avocats) a Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer a V. Jackson, poté S. Behzadi-Spencer a L. Seeboruth, zmocněnci, původně ve spolupráci s T. de la Marem, poté s B. Kennellym, barristers)

      Předmět věci

   Žádost o částečné zrušení rozhodnutí Komise 2007/730/ES ze dne 16. října 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. L 295, s. 12).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Fédération internationale de football association (FIFA) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Belgické království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


title: Věc T-437/15: Žaloba podaná dne 4. srpna 2015 – Eden Green Vivai Piante di Verdesca Giuseppe a další v. Komise

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/22

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2015 – Eden Green Vivai Piante di Verdesca Giuseppe a další v. Komise
   (Věc T-437/15)
   (2015/C 328/22)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Eden Green Vivai Piante di Verdesca Giuseppe (Copertino, Itálie), Azienda Agricola Cairo & Doutcher di Cairo Uzi & C. Ss (Copertino, Itálie), Ss Agricola Cairo Vito & Strafella Maria Rosa (Copertino, Itálie), Vivai Del Salento Di Castrignano' Carmelo Antonio (Sanarica, Itálie), Società Agricola Castrignano' Vivai Srl (Muro Leccese, Itálie), Piante In Di Cipressa Carmine (Copertino, Itálie), D'Elia Simone (Leverano, Itálie), De Laurenzis Giuseppe (Copertino, Itálie), Verde Giuranna Di Giuranna Alessio Mauro (Parabita, Itálie), Maiorano Maurizio (Copertino, Itálie), Vivai Mazzotta Di Mazzotta Carmine (Copertino, Itálie), Società Agricola Mello Vivai di Mello Antonio Snc (Veglie, Itálie), Mello Alessandro (Leverano, Itálie), Mello Lucio (Carmiano, Itálie), Romano Alessio Luigi (Giurdignano, Itálie), Sansone Antonio (Copertino, Itálie), Vivai Tarantino Ss (Cavallino, Itálie), Verdesca Paolo (Copertino, Itálie), Verdesca Giuseppe (Copertino, Itálie), Hobby Flora di Miggiano Luigi (Poggiardo, Itálie), Mauro Stefano (Muro Leccese, Itálie), Miggiano Emanuele (Montesano Salentino, Itálie), Miggiano Garden Center Sas di Miggiano Gianluigi & C. (San Cassiano, Itálie), Miggiano Claudio (Maglie, Itálie), Vivai Piante Rizzo Carmelo (Lecce, Itálie), Cairo Antonio (Nardo', Itálie), Floricoltura Marti di Marti Sandro (Porto Cesareo, Itálie), Azienda Agricola Mariani Fabrizio (Alliste, Itálie), Giannotta Giuseppe (Leverano, Itálie), Ligetta & Solida Srl (Alezio, Itálie), Vivai Caputo Sas di Carbone R. & F. Ss (San Donaci, Itálie), Perrone Cosimo (Leverano, Itálie), Durante Giuseppina (Leverano, Itálie), Società Agricola CO.VI.SER Srl (Arnesano, Itálie), Miggiano Antonio (Sanarica, Itálie), Castrignano' Antonio (Sanarica, Itálie), Stincone Giorgio (Sanarica, Itálie), Zecca Fabio (Leverano, Itálie), Società Agricola Florsilva Srl (Copertino, Itálie) (zástupce: G. Manelli, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil prováděcí rozhodnutí (EU) 2015/789, vydané dne 18. května 2015 a zveřejněné v Úředním věstníku dne 21. května 2015.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí, úplného nedostatku odůvodnění, zjevné nelogičnosti a porušení zásady proporcionality
               Žalobci tvrdí, že:

                           —

                           Evropská komise sice uznala řadu studií provedených na evropské úrovni, nezveřejnila však výsledky těchto studií, a tudíž neumožnila posoudit přiměřenost uplatněných opatření. To nevysvětluje ani důvody, proč rozhodla o přijetí seznamu 180 dotčených rostlin, které byť mohly být teoreticky hostiteli Xylella fastidiosa, nebyly v provincii Lecce zjištěny; neuvedla ani důvody, proč se rozhodla uvést v Příloze I počet druhů převyšující 180, které zahrnují i rostliny náchylné k napadení „neevropskými“ izoláty, které se na příslušném území nevyskytují.

                           —

                           Evropská komise neuvádí důvody, proč rozhodla, že je třeba uplatnit neselektivní zákaz přemísťování rostlin uvedených v Příloze I s předběžným vyloučením možnosti použití alternativních opatření, jež mohou čelit riziku rozšíření.

                           —

                           Evropská komise neuvádí, jaký unijní právní předpis odůvodňuje přijetí prováděcího rozhodnutí; neuvádí důvody, na základě kterých se domnívá, že došlo k porušení zásady proporcionality v případě, kdy členský stát má nejen pravomoc, ale též vykonával i příslušnou funkci, a neuvádí důvody, proč by se mělo rozhodnutí považovat za přiměřené sledovanému cíli, pokud nebyly náležitě zváženy dotčené zájmy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí z jiného hlediska, úplného nedostatku odůvodnění, zjevné nelogičnosti a porušení zásady proporcionalit.

                           —

                           Podle žalobců nebylo objasněno, na základě jakých vědeckých předpokladů nemohou být dotčené rostliny přemísťovány, jakmile bylo na základě cílených vědeckých analýz shledáno, že nejsou stiženy nákazou. Nebylo objasněno ani to, z jakého důvodu nemůže být rostlina, která částečně rostla mimo skleníkové systémy, přesazena do jiných systémů, aby tak řádně dovršila životní cyklus, za účelem jejího následného uvedení na trh.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 5 odst. 3 a 4 Smlouvy a právních norem k jejímu provedení, porušení zásady subsidiarity a porušení zásady proporcionality
               Žalobci tvrdí, že:

                           —

                           unijní rozhodnutí je protiprávní, přičemž výslovně odkazují na článek 6, nadepsaný „Eradikační opatření“. Toto ustanovení je chybné a nevhodné, neboť se vztahuje na zdravé rostliny nebo na rostliny pouze podezřelé z nákazy v okruhu 100 m okolo nakažené rostliny. Takovéto ustanovení je z vědeckého hlediska nelogické a zejména není přiměřené sledovanému cíli.

                           —

                           Unijní rozhodnutí je protiprávní i s ohledem na článek 9, nadepsaný „Přemísťování dotčených rostlin v rámci Unie“, neboť ukládá neselektivní a nedůvodný zákaz přemísťování bez ohledu na zdravotní stav rostliny. Ještě závažnější je to, že předmětný zákaz platí jak v rámci vymezené oblasti, tak mimo tuto oblast.

                           —

                           Napadené rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality a zásadu subsidiarity.

                           —

                           Unijní rozhodnutí je protiprávní s výslovným ohledem na čl. 9 odst. 2 písm. d), f) a h), který za účelem odchýlení se od odstavce 1 téhož článku zavádí zónu o šířce 200 metrů kolem oblasti pěstování a stanovuje řadu povinností v rámci této zóny. Tato odchylka je zjevně neuskutečnitelná, neboť zóna kolem místa pěstování může uniknout kontrolní pravomoci pěstovatelských podniků v případě, že se uvedená zóna nachází na majetku třetí osoby.


title: Věc F-98/06: Žaloba podaná dne 24. srpna 2006 – Lohiniva v. Komise

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/45

         Žaloba podaná dne 24. srpna 2006 – Lohiniva v. Komise
   (Věc F-98/06)
   (2006/C 281/81)
   Jednací jazyk: finština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Risto Lohiniva (Brusel, Belgie) [zástupce(i): V. Teperi, advokát]

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 30. května 2006, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem;

               —

               rozhodnout, že žalobce má stále nárok na převedení do Finska 35 % svého čistého platu, částky, která je upravena koeficientem pro převod podle země, a to ode dne 16. ledna 2006;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce převáděl do země svého původu, Finska, část svého platu, upraveného koeficientem podle článku 17 přílohy VII dřívějšího znění služebního řádu. Žalobce byl v rámci výměnného programů úředníků mezi Komisí a členskými státy přeložen během let 2004 a 2005 do Finska. Po dobu tohoto období mu Komise vyplácela ve Finsku celou výši jeho platu navýšenou podle koeficientu pro převod. V lednu 2006 byla žalobci po jeho příjezdu do Bruselu odepřena možnost opět začít převádět do Finska část svého platu, kterou tam převáděl před přeložením. Správní orgán v tomto ohledu uplatnil, že výše zmíněná ustanovení byla pozměněna po vstupu nového služebního řádu v platnost a že žalobce nesplňuje podmínku stanovenou čl. 17 odst. 2 písm. a) přílohy XIII služebního řádu pro zachování této výhody.
   Žalobce v rámci své žaloby tvrdí, že v rozsahu, ve kterém využíval převodu v průběhu svého přeložení do Finska jako dříve, spadá jeho situace pod případ, na nějž se vztahuje čl. 17 odst. 2 písm. a) přílohy XIII služebního řádu.


title: Věc C-377/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de commerce de Bruxelles (Belgie) dne 23. září 2009 — Françoise Hanssens-Ensch v. Evropské společenství

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de commerce de Bruxelles (Belgie) dne 23. září 2009 — Françoise Hanssens-Ensch v. Evropské společenství
   (Věc C-377/09)
   2009/C 312/23
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de commerce de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Françoise Hanssens-Ensch (insolvenční správkyně společnosti Agenor SA

      Žalované: Evropské společenství

      Předběžná otázka

   Musí být čl. 288 druhý pododstavec Smlouvy o ES vykládán v tom smyslu, že žaloba na určení odpovědnosti založená na článku 530 belgického zákona o obchodních společnostech podaná insolvenční správkyní směřující k tomu, aby bylo Evropskému společenství uloženo uspokojit pasiva společnosti v úpadku na základě skutečnosti, že mělo de facto pravomoc řídit obchodní společnost a při řízení této společnosti se dopustilo závažného porušení povinností, které přispělo k jejímu úpadku, představuje žalobu na určení mimosmluvní odpovědnosti ve smyslu výše uvedeného ustanovení Smlouvy o ES?


title: Věc T-223/12: Žaloba podaná dne 28. května 2012 — Ntouovas v. ECDC

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/25

         Žaloba podaná dne 28. května 2012 — Ntouovas v. ECDC
   (Věc T-223/12)
   2012/C 227/42
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ioannis Ntouvas (Sundbyberg, Švédsko) (zástupce: E. Mylonas, advokát)

      Žalovaný: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) (Stockholm, Švédsko)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 27. března 2012, kterým byl žalobci odepřen přístup k závěrečným zprávám o auditu provedeném Útvarem interního auditu Evropské komise ohledně ECDC;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení podstatné procesní náležitosti (povinnost odůvodnění), což představuje porušení čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1049/2001 (1) a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie, jelikož

                           —

                           žalovaný uvedl pouze obecné a abstraktní důvody pro odepření úplného nebo částečného přístupu ke zprávám nacházejícím se v jeho vlastnictví o auditu provedeném Útvarem interního auditu Evropské komise ohledně ECDC a krom toho neprokázal, že neexistuje převažující veřejný zájem na jeho zpřístupnění.

                           —

                           podle ustálené judikatury uvedení důvodů pro odepření přístupu k dokumentům musí být konkrétní, individuální, jakož i specifické a musí být skutečně uveden případně existující prioritní zájem, který je v rozporu s právem žalobce na přístup, současně s prokázáním neexistujícího převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení Smlouvy (čl. 15 odst. 3 SFEU) a porušení právní normy použitelné při jejím provedení (nařízení [ES] č. 1049/2001), jelikož

                           —

                           žalovaný tím, neuvedl přiměřené a dostatečné důvody pro odepření předání vyžadovaných dokumentů, nesplnil rovněž svou povinnost vyplývající z čl. 2 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1049/2001 a čl. 15 odst. 3 SFEU, umožnit žadateli přístup k vyžadovaným dokumentům do patnácti pracovních dní po přijetí jeho druhé žádosti.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2005 ve věci T-29/02, Global Electronic Finance Management (GEF) SA proti Komisi Evropských společenství (Rozhodčí doložka — Nesplnění smlouvy — Vzájemná žaloba)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/24

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 15. března 2005
   ve věci T-29/02, Global Electronic Finance Management (GEF) SA proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Rozhodčí doložka - Nesplnění smlouvy - Vzájemná žaloba)
   (2005/C 132/43)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-29/02, Global Electronic Finance Management (GEF) SA, se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupená M. E. Stormem a A. Gobienem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: R. Lyal a C. Giolito, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak žaloba na základě rozhodčí doložky ve smyslu článku 238 ES, směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo zaplatit částku 40 693 EUR a vystavit dobropis na částku 273 516 EUR, a jednak vzájemná žaloba Komise směřující k tomu, aby bylo žalobkyni uloženo zaplatit Komisi částku 273 516 EUR, zvýšenou o úroky z prodlení ve výši 7 % p.a. od 1. září 2001, Soud (první rozšířený senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, M. Jaeger, P. Mengozzi, M. E. Martins Ribeiro a F. Dehousse, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 15. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba žalobkyně směřující jednak k zaplacení částky 40 693 EUR a jednak k vystavení dobropisu na částku 273 516 EUR se zamítá.

               2.

               Vzájemné žalobě Komise se vyhovuje, a v důsledku toho se žalobkyni ukládá zaplatit Komisi částku 273 516 EUR, zvýšenou o úroky z prodlení v zákonné roční výši použitelné v Belgii a to od 1. září 2001 až do úplného zaplacení dluhu.

               3.

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 18.5.2002