title: Věc T-577/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2017 – Campo a další v. ESVČ „Veřejná služba — Úředníci — Zaměstnanci — Odměny — Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země — Článek 10 přílohy X služebního řádu — Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky — Rozhodnutí o snížení příspěvku za životní podmínky v Černé Hoře z 15 na 10 % — Námitka protiprávnosti“

text:
               5.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2017 – Campo a další v. ESVČ
   (Věc T-577/16) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Zaměstnanci - Odměny - Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země - Článek 10 přílohy X služebního řádu - Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky - Rozhodnutí o snížení příspěvku za životní podmínky v Černé Hoře z 15 na 10 % - Námitka protiprávnosti“)
   (2018/C 042/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Alessandro Campo (Podgorica, Černá Hora) a 12 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt, zmocněnec, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem, F.-M. Hislairem a S. Moya Izquierdo, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFUE a znějící na zrušení výplatnic žalobců za měsíc březen 2015, jakož i jejich následujících výplatnic v rozsahu, v němž je v těchto výplatnicích uplatněno rozhodnutí ESVČ ze dne 23. února 2015 o snížení příspěvku za životní podmínky, vypláceného zaměstnancům Evropské unie vyslaným do Černé Hory, od 1. ledna 2015.

      Výrok rozsudku

               1)

               Výplatnice Alessandra Campa a dalších úředníků a zaměstnanců Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ), jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku, vyhotovené ke dni podání žaloby ESVČ za měsíc březen 2015 se zrušují v rozsahu, v němž je v těchto výplatnicích uplatněno rozhodnutí ESVČ ze dne 23. února 2015 o snížení příspěvku za životní podmínky, vypláceného zaměstnancům Evropské unie vyslaným do Černé Hory, od 1. ledna 2015.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               ESVČ se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 25.4.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-6/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc T-148/17: Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2017 – Troszczynski v. Parlament „Žaloba na neplatnost — Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu — Příspěvek na parlamentní asistenci — Vrácení neoprávněně vyplacených částek — Částečná zjevná nepřípustnost — Částečné nevydání rozhodnutí ve věci“

text:
               5.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/26

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. prosince 2017 – Troszczynski v. Parlament
   (Věc T-148/17) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvek na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Částečná zjevná nepřípustnost - Částečné nevydání rozhodnutí ve věci“)
   (2018/C 042/39)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mylène Troszczynski (Noyon, Francie) (zástupci: původně M. Ceccaldi, poté F. Wagner, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: G. Corstens a S. Seyr, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Rada Evropské unie (zástupci: A. Jensen, M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 23. června 2016, jímž bylo žalobkyni uloženo, aby vrátila částku 56 554 eur, která jí byla neoprávněně vyplacena v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a souvisejícího oznámení o dluhu, jakož i rozhodnutí kvestorů o zamítnutí stížnosti žalobkyně proti rozhodnutí ze dne 23. června 2016.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž se týká návrhu na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 23. června 2016, jímž bylo Mylène Troszczynski uloženo vrácení částky 56 554 eur, neoprávněně vyplacené v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a souvisejícího oznámení o dluhu, jakož i návrhu domáhajícího se, aby Evropskému parlamentu bylo uloženo zaplatit žalobkyni částku 50 000 eur jakožto náhrady přiznatelných nákladů řízení.

               2)

               O žalobě v rozsahu, v němž se týká návrhu na zrušení rozhodnutí kvestorů o zamítnutí stížnosti žalobkyně proti rozhodnutí ze dne 23. června 2016, není důvodné rozhodnout.

               3)

               Mylène Troszczynski ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

      (1)  Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


title: Věc T-592/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2017 – HQ v. CPVO „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Smlouva na dobu určitou — Rozhodnutí neobnovit pracovní smlouvu — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost jednat s náležitou péčí — Zásada řádné správy — Právo být vyslechnut — Psychické obtěžování — Zneužití pravomoci — Odpovědnost“

text:
               5.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/19

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2017 – HQ v. CPVO
   (Věc T-592/16) (1)

   („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí neobnovit pracovní smlouvu - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost jednat s náležitou péčí - Zásada řádné správy - Právo být vyslechnut - Psychické obtěžování - Zneužití pravomoci - Odpovědnost“)
   (2018/C 042/26)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: HQ (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (CPVO) (zástupci: A. Verdini, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU, který zní jednak na zrušení rozhodnutí CPVO ze dne 24. června 2015 o neobnovení pracovní smlouvy s žalobkyní a rozhodnutí ze dne 20. ledna 2016, kterým se zamítá stížnost žalobkyně, a jednak na přiznání náhrady škody, kterou žalobkyně údajně utrpěla.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               HQ se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 11.7.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-22/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1. září 2016).


               8.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/5

         Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 12. října 2017 odvolací komisí lichtenštejnského Úřadu pro dohled nad finančními trhy (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) ve věci Edmund Falkenhahn AG v. lichtenštejnský Úřad pro dohled nad finančními trhy
   (Věc E-9/17)
   (2018/C 46/06)
   Dopisem ze dne 12. října 2017, který podatelna Soudního dvora obdržela dne 12. října 2017, požádala odvolací komise lichtenštejnského Úřadu pro dohled nad finančními trhy (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Edmund Falkenhahn AG v. lichtenštejnský Úřad pro dohled nad finančními trhy ohledně následujících otázek:

               I/1.

               Je slučitelné se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností (směrnice o elektronických penězích), pokud se hodnota elektronických peněz liší od jmenovité hodnoty odpovídající výši přijatých peněžních prostředků v období mezi vydáním (čl. 11 odst. 1) a zpětnou výměnou čl. 11 odst. 2) za předpokladu, že zpětná výměna (čl. 11 odst. 2) je přinejmenším ve výši jmenovité hodnoty?

               I/2.

               V případě kladné odpovědi na otázku č. I/1: Může být tato odlišná hodnota uvedená v otázce č. I/1 vázána na variabilní hodnotu (např. cenu zlata)?

               I/3.

               V případě kladné odpovědi na otázku č. I/2: Je v případě navázání na variabilní hodnotu (např. cenu zlata) slučitelné s článkem 12 směrnice o elektronických penězích, aby byla zpětná výměna (čl. 11 odst. 2) realizována ve výši přesahující jmenovitou hodnotu?

               II/1.

               Je v čl. 7 odst. 2 prvním a druhém pododstavci směrnice o elektronických penězích vymezeno taxativně, co má být považováno za bezpečná aktiva s nízkým rizikem ve smyslu čl. 7 odst. 1 první věty směrnice o elektronických penězích ve spojení s čl. 9 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu (směrnice o platebních službách)?

               II/2.

               V případě záporné odpovědi na otázku č. II/1: Zabraňuje ustanovení čl. 9 odst. 1 písm. a) směrnice o platebních službách příslušnému orgánu, aby vymezil, co jsou bezpečná (likvidní) aktiva s nízkým rizikem výhradně jako součást rozhodnutí o udělení povolení v souladu s článkem 10 směrnice o elektronických penězích?

               II/3.

               V případě záporné odpovědi na otázku č. II/2: Má být odkaz na čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice o platebních službách obsažený v čl. 7 odst. 1 první větě směrnice o elektronických penězích vykládán jako „bezpečná aktiva s nízkým rizikem“ ve smyslu čl. 7 odst. 2 prvního pododstavce směrnice o elektronických penězích, nebo jako „bezpečná likvidní aktiva s nízkým rizikem“?

               II/4.

               V závislosti na odpovědi na otázku č. II/3: Je zlato bezpečné (likvidní) aktivum s nízkým rizikem?


title: Věc T-445/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2018 – Schniga v. CPVO (Gala Schnico) „Odrůdová práva — Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu Gala Schnico — Technické zkoušení — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 první věta nařízení (ES) č. 2100/94 — Uniformita — Článek 8 nařízení č. 2100/94 — Dodatečné zkoušení — Článek 57 odst. 3 nařízení č. 2100/94 — Rovné zacházení — Zjišťování skutkového stavu úřadem CPVO z moci úřední — Článek 76 nařízení č. 2100/94“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2018 – Schniga v. CPVO (Gala Schnico)
   (Věc T-445/16) (1)

   („Odrůdová práva - Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu Gala Schnico - Technické zkoušení - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 první věta nařízení (ES) č. 2100/94 - Uniformita - Článek 8 nařízení č. 2100/94 - Dodatečné zkoušení - Článek 57 odst. 3 nařízení č. 2100/94 - Rovné zacházení - Zjišťování skutkového stavu úřadem CPVO z moci úřední - Článek 76 nařízení č. 2100/94“)
   (2018/C 123/22)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Schniga GmbH (Bolzano, (Itálie) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)

      Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (CPVO), (zástupci: M. Ekvad, F. Mattina a U. Braun-Mlodecka, zmocněnci, ve spolupráci s A. von Mühlendahlem a H. Hartwigem, advokáty)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu CPVO ze dne 22. dubna 2016 (věc A 005/2014) týkajícímu se žádosti o odrůdové právo Společenství pro odrůdu Gala Schnico.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Schniga GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc C-328/16: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. února 2018 – Evropská komise v. Řecká republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/271/EHS — Čištění městských odpadních vod — Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti — Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku — Článek 260 odst. 2 SFEU — Peněžité sankce — Paušální částka — Penále“

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. února 2018 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-328/16) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Čištění městských odpadních vod - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Paušální částka - Penále“)
   (2018/C 134/06)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Zavvos, E. Manhaeve a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: E. Skandalou, zmocněnkyně)

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala veškerá opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.

               2)

               Pokud bude nesplnění povinnosti konstatované v bodě 1 přetrvávat i v okamžiku vyhlášení tohoto rozsudku, ukládá se Řecké republice povinnost zaplatit Evropské komisi penále ve výši 3 276 000 eur za každé pololetí, v němž došlo k prodlení při provádění opatření nezbytných ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), a to ode dne vyhlášení tohoto rozsudku až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), jehož skutečná částka se vypočítá na konci každého šestiměsíčního období snížením celkové částky za každé z těchto období o procentní podíl představující poměr počtu jednotek populačního ekvivalentu, které byly na konci posuzovaného období skutečně uvedeny do souladu s povinnostmi vyplývajícími z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), v regionu Thriasio Pedio k počtu jednotek populačního ekvivalentu, které nebyly uvedeny do souladu s povinnostmi vyplývajícími z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), v tomto regionu ke dni vyhlášení tohoto rozsudku.

               3)

               Řecké republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi paušální částku ve výši 5 milionů eur.

               4)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


title: Věc T-50/18: Žaloba podaná dne 30. ledna 2018 – Tassi v. Soudní dvůr

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/22

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2018 – Tassi v. Soudní dvůr
   (Věc T-50/18)
   (2018/C 134/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Smaro Tassi (Berlín, Německo) (zástupkyně: E. Kleani, advokátka)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Soudního dvora ze dne 23. listopadu 2017 (č. 20173192), kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně předložená na základě oznámení o zahájení zadávacího řízení 2017/S 002-001564 pro freelance překladatele z řeckého jazyka.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí neuvádělo přesný soubor kritérií prokazujících kvalitu předkladů požadovanou v zadávacím řízení, ani k němu nebyly přiloženy poznámky revizora nebo srovnání, které by mohly odůvodňovat, proč dle názoru žalovaného zkušební překlad žalobkyně nedosáhl stanovené minimální úrovně. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že napadené rozhodnutí není řádně odůvodněno a že výběrové řízení nebylo transparentní.


title: Věc C-3/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. března 2018 – Confédération européenne des associations d'horlogers-réparateurs (CEAHR) v. Evropská komise, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SA, Rolex, SA, The Swatch Group SA

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/21

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. března 2018 – Confédération européenne des associations d'horlogers-réparateurs (CEAHR) v. Evropská komise, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SA, Rolex, SA, The Swatch Group SA
   (Věc C-3/18) (1)

   (2018/C 190/39)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 104, 19.3.2018.


title: Věci T-339/15 až T-343/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. dubna 2018 – Polski Koncern Naftowy Orlen v. EUIPO (Vzhled čerpací stanice) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška trojrozměrných ochranných známek Evropské unie — Vzhled čerpací stanice — Absolutní důvod pro zamítnutí — Rozlišovací způsobilost — Článek 65 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 72 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001] — Akty, kterými bylo v plném rozsahu vyhověno požadavkům žalobkyně — Rozhodnutí odvolacího senátu o vrácení věci — Závaznost odůvodnění rozhodnutí o vrácení věci — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. dubna 2018 – Polski Koncern Naftowy Orlen v. EUIPO (Vzhled čerpací stanice)
   (Věci T-339/15 až T-343/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška trojrozměrných ochranných známek Evropské unie - Vzhled čerpací stanice - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 65 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 72 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001] - Akty, kterými bylo v plném rozsahu vyhověno požadavkům žalobkyně - Rozhodnutí odvolacího senátu o vrácení věci - Závaznost odůvodnění rozhodnutí o vrácení věci - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2018/C 190/40)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Płock, Polsko) (zástupci: M. Siciarek, J. Rasiewicz a M. Kaczmarska, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Folliard-Monguiral a E. Sliwinska, zmocněnci)

      Předmět věci

   Pět žalob podaných proti rozhodnutím pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. dubna 2015 (věci R 2245/2014-5, R 2247/2014-5, R 2248/2014-5, R 2249/2014-5 a R 2250/2014-5), týkajícím se přihlášek trojrozměrných označení tvořených vzhledem čerpací stanice jako ochranných známek Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Věci T-339/15 až T-343/15 se pro účely tohoto rozsudku spojují.

               2)

               Žaloby se odmítají jako nepřípustné, pokud jde o výrobky a služby, které nejsou součástí obvyklého sortimentu čerpacích stanic (letecké pohonné hmoty, ropný koks, xyleny a velkoobchodní prodej pohonných hmot)

               3)

               Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 2. dubna 2015 (věci R 2245/2014-5, R 2247/2014-5, R 2248/2014-5, R 2249/2014-5 a R 2250/2014-5) se zrušují, pokud jde o jiné výrobky a služby, než jsou výrobky a služby, které nejsou součástí obvyklého sortimentu čerpacích stanic (letecké pohonné hmoty, ropný koks, xyleny a velkoobchodní prodej pohonných hmot) a na které se vztahují přihlašované ochranné známky.

               4)

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a čtyři pětiny nákladů vynaložených společností Polski Koncern Naftowy Orlen SA, přičemž společnost Polski Koncern Naftowy Orlen SA ponese jednu pětinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2015.


title: Věc T-462/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2018 – Asia Leader International (Cambodia) v. Komise „Dumping — Dovoz jízdních kol zasílaných z Kambodži, Pákistánu a Filipín — Rozšíření konečného antidumpingového cla uloženého na dovozy jízdních kol pocházejících z Číny na tento dovoz — Nařízení (EU) 2015/776 — Obcházení — Překládka — Článek 13 odst. 1 a 2 a článek 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 13 odst. 1 a 2 a článek 18 odstavec 3 nařízení (EU) 2016/1036]“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2018 – Asia Leader International (Cambodia) v. Komise
   (Věc T-462/15) (1)

   („Dumping - Dovoz jízdních kol zasílaných z Kambodži, Pákistánu a Filipín - Rozšíření konečného antidumpingového cla uloženého na dovozy jízdních kol pocházejících z Číny na tento dovoz - Nařízení (EU) 2015/776 - Obcházení - Překládka - Článek 13 odst. 1 a 2 a článek 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 13 odst. 1 a 2 a článek 18 odstavec 3 nařízení (EU) 2016/1036]“)
   (2018/C 190/41)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd (Tai Seng SEZ, Kambodža) (zástupci: A. Bochon, advokát a R. MacLean, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, M. França a A. Demeneix, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení čl. 1 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/776 ze dne 18. května 2015, kterým se konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (EU) č. 502/2013 na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz jízdních kol zasílaných z Kambodže, Pákistánu a Filipín, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Kambodže, Pákistánu a Filipín (Úř. věst. 2015, L 122, s. 4), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 320, 28.9.2015.


title: Věc T-675/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. dubna 2018 – Shanxi Taigang Stainless Steel v. Komise „Dumping — Dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Číny a Tchaj-wanu — Konečné antidumpingové clo — Prováděcí nařízení (EU) 2015/1429 — Článek 2 odstavec 7 písm. a) nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 2 odstavec 7 písm. a) nařízení 2016/1036] — Běžná hodnota — Výběr vhodné třetí země — Opravy — Článek 2 odstavec 10 písm. k) nařízení č. 1225/2009 [nyní článek 2 odstavec 10 písm. k) nařízení 2016/1036] — Výpočet dumpingového rozpětí — Opravy — Článek 3 odstavce 2, 6 a 7 nařízení č. 1225/2009 [nyní článek 3 odstavce 2, 6 a 7 nařízení 2016/1036] — Újma — Příčinná souvislost“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. dubna 2018 – Shanxi Taigang Stainless Steel v. Komise
   (Věc T-675/15) (1)

   („Dumping - Dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Číny a Tchaj-wanu - Konečné antidumpingové clo - Prováděcí nařízení (EU) 2015/1429 - Článek 2 odstavec 7 písm. a) nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 2 odstavec 7 písm. a) nařízení 2016/1036] - Běžná hodnota - Výběr vhodné třetí země - Opravy - Článek 2 odstavec 10 písm. k) nařízení č. 1225/2009 [nyní článek 2 odstavec 10 písm. k) nařízení 2016/1036] - Výpočet dumpingového rozpětí - Opravy - Článek 3 odstavce 2, 6 a 7 nařízení č. 1225/2009 [nyní článek 3 odstavce 2, 6 a 7 nařízení 2016/1036] - Újma - Příčinná souvislost“)
   (2018/C 190/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (Taiyuan, Čína) (zástupci: N. Niejahr, advokát, a F. Carlin, barrister)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a A. Demeneix, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: J. Killick, G. Forwood, barristers, a C. Van Haute, advokát)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1429 ze dne 26. srpna 2015 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu (Úř. věst. 2015, L 224, s. 10).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklay řízení vynaložené Evropskou komisí a Eurofer, Association européenne de l’acier, ASBL .

      (1)  Úř. věst. C 38, 1.2.2016.


title: Věc C-196/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 19. března 2018 – Raúl Vítor Soares de Sousa v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 19. března 2018 – Raúl Vítor Soares de Sousa v. Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Věc C-196/18)
   (2018/C 190/14)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Raúl Vítor Soares de Sousa

      Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Předběžná otázka

   Brání unijní právo, zejména článek 110 SFEU, tomu, aby takové daňové ustanovení, jako je čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) zákoníku IUC, ukládalo vyšší daňové zatížení vozidel téže značky, modelu, druhu spalování a stáří kvůli tomu, že byla původně registrována v jiných členských státech?


title: Věc C-309/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen – Německo) – Stadtwerke Delmenhorst GmbH v. Manfred Bleckwehl

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/19

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen – Německo) – Stadtwerke Delmenhorst GmbH v. Manfred Bleckwehl
   (Věc C-309/17) (1)

   (2018/C 190/31)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.


201805250491897172018/C 200/342512015TC20020180611CS01CSINFO_JUDICIAL20180426282921Věc T-251/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2018 – Espírito Santo Financial (Portugal) v. ECB „Přístup k dokumentům — Rozhodnutí 2004/258/ES — Dokumenty související s rozhodnutím ECB ze dne 1. srpna 2014 týkajícím se Banco Espírito Santo SA — Implicitní odepření přístupu — Výslovné odepření přístupu — Částečné odepření přístupu — Výjimka týkající se důvěrnosti jednání rozhodovacích orgánů ECB — Výjimka týkající se finanční, měnové nebo hospodářské politiky Unie nebo některého členského státu — Výjimka týkající se stability finančního systému v Unii nebo v některém členském státě — Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů — Výjimka týkající se posudků pro interní použití — Povinnost uvést odůvodnění“
 ---documentbreak--- C2002018CS2810120180426CS0034281292Rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2018 – Espírito Santo Financial (Portugal) v. ECB
   (Věc T-251/15) (
         1
      )
   „„Přístup k dokumentům — Rozhodnutí 2004/258/ES — Dokumenty související s rozhodnutím ECB ze dne 1. srpna 2014 týkajícím se Banco Espírito Santo SA — Implicitní odepření přístupu — Výslovné odepření přístupu — Částečné odepření přístupu — Výjimka týkající se důvěrnosti jednání rozhodovacích orgánů ECB — Výjimka týkající se finanční, měnové nebo hospodářské politiky Unie nebo některého členského státu — Výjimka týkající se stability finančního systému v Unii nebo v některém členském státě — Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů — Výjimka týkající se posudků pro interní použití — Povinnost uvést odůvodnění““2018/C 200/34Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: původně R. Oliveira, N. Cunha Barnabé a S. Estima Martins, advokáti, poté L. Soares Romão, J. Shearman de Macedo a D. Castanheira Pereira, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: původně F. Malfrère a S. Lambrinoc, poté F. Malfrère a T. Filipova, zmocněnci, ve spolupráci s H.-G. Kamannem a P. Geyem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ECB ze dne 1. dubna 2015, kterým byl částečně odepřen přístup k některým dokumentům souvisejícím s jejím rozhodnutím ze dne 1. srpna 2014 týkajícím se Banco Espírito Santo SA, a na zrušení implicitního rozhodnutí o odepření přístupu k uvedeným dokumentům.

      Výrok rozsudku

            1)

            Rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 1. dubna 2015, kterým byl částečně odepřen přístup k některým dokumentům souvisejícím s rozhodnutím ECB ze dne 1. srpna 2014 týkajícím se Banco Espírito Santo SA, se zrušuje v rozsahu, v němž jím byl odepřen přístup k výši úvěru uvedené ve výňatcích ze zápisu o rozhodnutí Rady guvernérů ECB ze dne 28. července 2014 a k informacím skrytým v návrzích Výkonné rady ECB z 28. července a 1. srpna 2014.

            2)

            Žaloba se ve zbývající části zamítá.

            3)

            Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA a ECB ponesou každá vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


201806080141931202018/C 221/442782018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180504373711Věc T-278/18: Žaloba podaná dne 4. května 2018 – Nemius Group v. EUIPO (DENTALDISK)
 ---documentbreak--- C2212018CS3710120180504CS0044371371Žaloba podaná dne 4. května 2018 – Nemius Group v. EUIPO (DENTALDISK)
   (Věc T-278/18)2018/C 221/44Jednací jazyk: němčina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nemius Group GmbH (Obertshausen, Německo) (zástupce: C. Bildhäuser, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „DENTALDISK“ – Přihláška č. 15 804 024

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. ledna 2018, ve věci R 741/2017-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil napadené rozhodnutí v části, v níž Úřad zamítl přihlášku, pokud jde o zápis do třídy 10 a třídy 35, v nichž je nutno přihlášku rovněž zveřejnit;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


201806080361931242018/C 221/332032018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503272711Věc T-203/18 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 3. května 2018 – VQ v. ECB „Řízení o předběžných opatřeních — Hospodářská a měnová politika — Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi — Úkoly, které jsou Evropské centrální bance svěřeny nařízením (EU) č. 1024/2013 — Pravomoci ECB — Zvláštní pravomoci dohledu — Správní sankce — Publikace — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti“
 ---documentbreak--- C2212018CS2710120180503CS0033271271Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 3. května 2018 – VQ v. ECB
   (Věc T-203/18 R)
   „„Řízení o předběžných opatřeních — Hospodářská a měnová politika — Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi — Úkoly, které jsou Evropské centrální bance svěřeny nařízením (EU) č. 1024/2013 — Pravomoci ECB — Zvláštní pravomoci dohledu — Správní sankce — Publikace — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti““2018/C 221/33Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobce: VQ (zástupce: G. Cahill, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: E. Koupepidou, E. Yoo a M. Puidokas, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Rady guvernérů ECB ECB-SSM-2018-ESSAB-4, SNC 2016-0026 ze dne 14. března 2018, týkajícího se peněžní sankce a jejího zveřejnění na internetových stránkách ECB

      Výrok

            1)

            Návrh na předběžné opatření se zamítá.

            2)

            O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


201806080521931352018/C 221/051732018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201803065511Věc C-173/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. března 2018 – FS v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
 ---documentbreak--- C2212018CS510120180306CS00055151Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. března 2018 – FS v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Věc C-173/18)2018/C 221/05Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: FS

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Předběžná otázka

   Musí být unijní právo vykládáno v tom smyslu, že daňový orgán nemůže v rámci následné daňové kontroly vyloučit možnost osob povinných k dani zvolit si režim osvobození od DPH pro malé podniky?


201806080331931372018/C 221/351862018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180314282921Věc T-186/18: Žaloba podaná dne 14. března 2018 – Abaco Energy a další v. Komise
 ---documentbreak--- C2212018CS2810120180314CS0035281292Žaloba podaná dne 14. března 2018 – Abaco Energy a další v. Komise
   (Věc T-186/18)2018/C 221/35Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobci: Abaco Energy, SA (Madrid, Španělsko) a 1660 dalších (zástupci: P. Holtrop, P. Kuypers a M. de Wit, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Evropské Komise C(2017) 7384 final ze dne 10. listopadu 2017 ve věci SA.40348 (2015/NN) týkající se podpory výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, kombinované výroby a odpadu; (
                  1
               )

            —

            uložil Komisi, aby v souladu s unijním právem provedla samostatná hodnocení předchozího režimu a současného režimu;

            —

            uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci šest žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti péče Komise.

                     —

                     Komise má povinnost vykonávat své povinnosti podle Smluv. Komise měla příležitost, informace a nutné zdroje k tomu, aby provedla hodnocení předchozího režimu jako součást posouzení při vydávání rozhodnutí podle požadavků práva. Komise v rozporu s pravidly obsaženými ve Smlouvách tuto povinnost nesplnila tím, že neprovedla nezávislé hodnocení předchozího režimu.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.

                     —

                     Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že uvedla, že předchozí režim byl převzat do současného režimu. Je zcela zjevné, že k žádnému převzetí nedošlo a že namísto toho ve všech relevantních obdobích zde byly dva zcela oddělené režimy, přičemž každý z nich vyžadoval vlastní posouzení k určení souladu s pravidly státních podpor.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení.

                     —

                     Komise nesprávně uplatnila příslušné závazné pokyny Komise, a tudíž jednala v rozporu s unijním právem. Navíc Komise usoudila, že vzhledem k tomu, že podle jejího názoru předchozí režim byl převzat do současného režimu, nebylo třeba posuzovat předchozí režim. Žalobci tvrdí, že uvedením tohoto argumentu Komise jednala v rozporu s unijním právem.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění.

                     —

                     Komise neposkytla dostatečné důvody, které by žalobcům umožnily pochopit východiska, na základě kterých Komise vydala rozhodnutí. Z rozhodnutí není jasné, (i) na základě jakých důvodů Komise uvedla, že předchozí režim byl převzat do současného režimu a (ii) na základě jakého důvodu převzetí jednoho režimu druhým režimem vylučuje potřebu posouzení původního režimu ohledně dodržování pravidel státní podpory. V obou případech se jednalo o klíčová zjištění, která vedla Komisi k přijetí rozhodnutí. Žalobci proto byli zbaveni základního práva na rozhodnutí, které jim umožní pochopit, jak a proč Komise dospěl k závěrům uvedeným v tomto rozhodnutí.

            5.

            Pátý žalobní důvod vycházející z údajného zneužití pravomoci a porušení Listiny základních práv EU.

                     —

                     Komise má podle čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie povinnost zabývat se nestranně a spravedlivě zájmy žalobců podle rozhodnutí. Komise tuto povinnost porušila tím, že vyzdvihla zájmy Komise a Španělska nad zájmy žalobců.

            6.

            Šestý žalobní důvod vycházející z údajného porušení zásady proporcionality.

                     —

                     Komise nezohlednila zájmy žalobců tím, že neposkytla nezávislé posouzení předchozího režimu, a tudíž porušila zásadu proporcionality.

      (
         1
      ) – OJ 2017 C 442, p. 1


201806080411931432018/C 221/142752018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180423121321Věc C-275/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 23. dubna 2018 – Milan Vinš v. Odvolací finanční ředitelství
 ---documentbreak--- C2212018CS1210120180423CS0014121132Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 23. dubna 2018 – Milan Vinš v. Odvolací finanční ředitelství
   (Věc C-275/18)2018/C 221/14Jednací jazyk: čeština
      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Milan Vinš

      Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

      Předběžné otázky

            1)

            Je přípustné podmínit nárok na osvobození od daně z přidané hodnoty při vývozu zboží [čl. 146 směrnice Rady 2006/112/ES (
                  1
               ) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „Směrnice“)] tím, že zboží bude nejprve propuštěno do určitého celního režimu (§ 66 zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty)?

            2)

            Je takováto vnitrostátní úprava dostatečně ospravedlnitelná článkem 131 Směrnice jakožto podmínka k zamezení daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2006, L 347, s. 1


201806080501931642018/C 221/061832018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201803095622Věc C-183/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym Gdańsk-Południe w Gdańsku (Polsko) dne 9. března 2018 – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB) v. Bank BGŻ BNP Paribas S.A. v Gdaňsku
 ---documentbreak--- C2212018CS520120180309CS00065262Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym Gdańsk-Południe w Gdańsku (Polsko) dne 9. března 2018 – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB) v. Bank BGŻ BNP Paribas S.A. v Gdaňsku
   (Věc C-183/18)2018/C 221/06Jednací jazyk: polština
      Předkládající soud

   Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

      Odpůrkyně: Bank BGŻ BNP Paribas S.A. v Gdaňsku

      Předběžné otázky

            1)

            Musí být ustanovení článku 1 písm. a), článku 9 odst. 3, jakož i článku 20 odst. 1 a odst. 2 písm. b) rámcového rozhodnutí Rady 2005/214/SVV o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut (
                  1
               ) vykládána v tom smyslu, že rozhodnutí předané k výkonu, kterým byl právnické osobě uložen peněžitý trest nebo pokuta, by mělo být vykonáno ve vykonávajícím státě, přestože vnitrostátní právní předpisy, které provádí toto rámcové rozhodnutí, nestanoví možnost vykonat rozhodnutí, kterým se ukládá taková sankce právnické osobě?

            2)

            V případě kladné odpovědi na první otázku musí být pojem „právnická osoba“ použitý v čl. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2005/214/SVV vykládán:

                     a.

                     podle právních předpisů vydávajícího státu (čl. 1 písm. c),

                     b.

                     podle právních předpisů vykonávajícího státu (čl. 1 písm. d), nebo

                     c.

                     jako autonomní pojem unijního práva,

               a v důsledku toho zahrnuje tento pojem rovněž organizační složku právnické osoby, přestože organizační složka právnické osoby nemá ve vykonávajícím státě právní osobnost?

      (
         1
      ) – Úř. věst. L 76, s. 16-30.


201806080171931292018/C 221/362242018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180411293131Věc T-224/18: Žaloba podaná dne 11. dubna 2018 – PV v. Komise
 ---documentbreak--- C2212018CS2910120180411CS0036291313Žaloba podaná dne 11. dubna 2018 – PV v. Komise
   (Věc T-224/18)2018/C 221/36Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobce: PV (zástupce: M. Casado García-Hirschfeld, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

            —

            prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

      a v důsledku toho nařídil:

            —

            na základě zásady spojitosti a článku 68 konsolidovaného jednacího řádu Tribunálu EU ze dne 4. března 2015 spojil tuto věc s probíhající věcí T-786/16,

            —

            považoval psychické obtěžování za prokázané a potvrdil používání nepravdivých tvrzení, z čehož by plynulo, že takové protiprávní jednání nemůže být unijním právním řádem tolerováno,

            —

            zrušil řízení CMS 17/025 ve všech jeho ohledech a zrušil rozhodnutí, na němž je založena stížnost R/8/18,

            —

            zrušit rozhodnutí o „vynulování“ platu žalobce od 1. října 2017,

            —

            zrušil rozhodnutí nutící žalobce k účasti na hodnocení za rok 2016, jakož i zamítnutí stížnosti R/502/17 ze dne 16. března 2018 z důvodu psychického obtěžování a pracovní neschopnosti,

            —

            zrušil rozhodnutí nutící žalobce k účasti na hodnocení za rok 2017 z důvodu psychického obtěžování a zrušil rozhodnutí, s ohledem na nějž byla podána stížnost R/121/18,

            —

            zrušil rozhodnutí, kterým byl žalobce přeřazen na GŘ SCIC při porušení povinnost nejzákladnější péče, jakož i zamítnutí stížnosti R/413/17 ze dne 15. ledna 2018,

            —

            zrušil rozhodnutí PMO (paní [X]) ze dne 12. září 2017, kterým bylo rozhodnuto o započtení oznámení o dluhu ABAC 324170991 ze dne 20. července 2017 ve výši 42704,74 eur oproti platům žalobce nevyplaceným za období od 1. srpna 2016 do 30. září 2017, jakož i zamítnutí stížnosti R/482/17 ze dne 9. března 2018,

      a přiznal následující náhradu škody na základě článku 340 SFEU:

            —

            uložil náhradu nemajetkové újmy plynoucí z výše uvedených napadených rozhodnutí ve výši 98000 eur,

            —

            ohledně majetkové újmy přiznal:

                     —

                     částku 23190,44 eur za nevyplacené platy za období od 1. října 2017 do 30. dubna 2018, pokud Tribunál shledá, že žalobce má nárok na celou výši platů, nebo

                     —

                     částku 7612,87 eur za nevyplacené platy za období od 1. října 2017 do 30. dubna 2018, pokud Tribunál shledá, že žalobce má nárok pouze na rozdíl mezi svým platem u Komise a mzdou, která mu byla vyplácena v soukromém sektoru,

            —

            a přiznal tak celkovou náhradu škody ve výši 121990,44 eur, nebo 105612,87 eur, kterou je nutno navýšit o úroky z prodlení počítané až do okamžiku úplného zaplacení,

      a každopádně:

            —

            uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z porušení článků 1, 3 a 4 a čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jakož i čl. 1e bodu 2 a článku 12a služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), které zakazují psychické obtěžování.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 21a, 22c a 23 služebního řádu, z jejichž ustanovení plane zákaz protiprávního jednání, zejména tím, že žalobce byl nucen účastnit se hodnocení za rok 2016, přestože v důsledku pracovní neschopnosti a svého odvolání k 1. srpnu 2016 nevykonal žádnou práci.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny a článku 11a služebního řádu, týkajících se přímých střetů zájmu.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnost péče a zásady poskytnutí pomoci, k nimž došlo rozhodnutím o přeřazení žalobce ke GŘ SCIC.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady námitky nesplnění povinnosti a zásady legality.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z porušení čl. 9 bodu 3 přílohy IX služebního řádu a právní zásady „non bis in idem“, kterými je stiženo disciplinární řízení CMS 17/025 zahájené vůči žalobci.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 1 Listiny, a konkrétněji přiměřených lhůt pro výše uvedené disciplinární řízení.


201806080431931302018/C 221/071892018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201803136721Věc C-189/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 13. března 2018 – Glencore Agriculture Hungary Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
 ---documentbreak--- C2212018CS610120180313CS00076172Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 13. března 2018 – Glencore Agriculture Hungary Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Věc C-189/18)2018/C 221/07Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Glencore Agriculture Hungary Kft.

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Předběžné otázky

            1)

            Musí být ustanovení směrnice o DPH (
                  1
               ) a v souvislosti s nimi základní zásada dodržování práva na účinnou procesní obranu, jakož i článek 47 Listiny základních práv, vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu a na ní založené vnitrostátní praxi, podle kterých platí, že v rámci kontroly u stran právního vztahu (smlouva, plnění), na nějž se vztahuje daňová povinnost, musí daňový orgán zjištění, která učinil v řízení provedeném u jedné ze stran tohoto právního vztahu (vystavitel faktur ve věci v původním řízení) a která vyvolala nutnost změnit kvalifikaci daného právního vztahu, zohlednit z úřední povinnosti při kontrole u druhé strany daného právního vztahu (příjemce faktur ve věci v původním řízení), přičemž tato druhá strana daného právního vztahu nemá v původním řízení o kontrole žádná práva, konkrétně práva související s postavením účastníka řízení?

            2)

            Bude-li odpověď Soudního dvora na první otázku záporná, musí být ustanovení směrnice o DPH a v souvislosti s nimi základní zásada dodržování práva na účinnou procesní obranu, jakož i článek 47 Listiny základních práv, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, která umožňuje postupovat způsobem popsaným v první otázce, takže druhá strana daného právního vztahu (příjemce faktur) nemá v původním řízení o kontrole práva související s postavením účastníka řízení, a tudíž nemůže ani využít práva na opravný prostředek v rámci řízení o kontrole, zjištění z níž musí daňový orgán z úřední povinnosti zohlednit v řízení o kontrole týkajícím se daňové povinnosti této druhé strany a mohou být uplatněna v její neprospěch, přičemž daňový orgán této druhé straně nezpřístupňuje příslušný spis z kontroly provedené u první strany daného právního vztahu (vystavitel faktur), konkrétně podklady pro zjištění, protokoly a správní rozhodnutí, ale sděluje jí jen část z něj v podobě shrnutí, takže daňový orgán obeznamuje druhou stranu se spisem jen nepřímo a výběr provádí sám na základě vlastních kritérií, nad nimiž nemá druhá strana žádnou kontrolu?

            3)

            Musí být ustanovení směrnice o DPH a v souvislosti s nimi základní zásada dodržování práva na účinnou procesní obranu, jakož i článek 47 Listiny základních práv, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle v rámci kontroly u stran právního vztahu, na nějž se vztahuje daňová povinnost, musí daňový orgán zjištění, která učinil v řízení provedeném u vystavitele faktur a která vedou ke konstatování, že se vystavitel faktur aktivně podílel na daňovém podvodu, zohlednit z úřední povinnosti při kontrole u příjemce faktur, přičemž tento příjemce nemá v řízení o kontrole prováděné u vystavitele práva související s postavením účastníka řízení, a tudíž nemůže ani využít práva na opravný prostředek v rámci řízení o kontrole, zjištění z níž musí daňový orgán z úřední povinnosti zohlednit v řízení o kontrole týkajícím se daňové povinnosti příjemce mohou být uplatněna v jeho neprospěch, a [daňový orgán] nezpřístupňuje příjemci příslušný spis z kontroly provedené u vystavitele faktur, konkrétně podklady pro zjištění, protokoly a správní rozhodnutí, ale sděluje mu jen část z něj v podobě shrnutí, takže daňový orgán obeznamuje příjemce se spisem jen nepřímo a výběr provádí sám na základě vlastních kritérií, nad nimiž nemá příjemce faktur žádnou kontrolu?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


201806080231931492018/C 221/261932017TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503222321Spojené věci T-193/17, T-194/17 a T-195/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Tvar části kyčelní protézy a další) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie — Tvar části kyčelní protézy — Obrazová ochranná známka Evropské unie představující část kyčelní protézy — Ochranná známka Evropské unie, kterou tvoří odstín růžové barvy — Zpětvzetí návrhů na prohlášení neplatnosti a ukončení řízení o prohlášení neplatnosti — Odvolání majitele ochranné známky týkající se zrušení rozhodnutí o ukončení — Nepřípustnost odvolání před odvolacím senátem — Článek 59 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 67 nařízení (EU) 2017/1001]“
 ---documentbreak--- C2212018CS2210120180503CS0026221232Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Tvar části kyčelní protézy a další)
   (Spojené věci T-193/17, T-194/17 a T-195/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie — Tvar části kyčelní protézy — Obrazová ochranná známka Evropské unie představující část kyčelní protézy — Ochranná známka Evropské unie, kterou tvoří odstín růžové barvy — Zpětvzetí návrhů na prohlášení neplatnosti a ukončení řízení o prohlášení neplatnosti — Odvolání majitele ochranné známky týkající se zrušení rozhodnutí o ukončení — Nepřípustnost odvolání před odvolacím senátem — Článek 59 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 67 nařízení (EU) 2017/1001]““2018/C 221/26Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CeramTec GmbH (Plochingen, Německo) (zástupci: původně A. Renck a E. Nicolás Gómez, poté A. Renck, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: C5 Medical Werks (Grand Junction, Colorado, Spojené státy) (zástupce: S. Naumann, advokát)

      Předmět věci

   Žaloby podané proti rozhodnutím čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2017 (věci R 929/2016-4, R 928/2016-4 a R 930/2016-4), týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi C5 Medical Werks a CeramTec.

      Výrok

            1.

            Žaloby se zamítají.

            2.

            Společnost CeramTec GmbH ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností C5 Medical Werks.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


201806080511931462018/C 221/081952018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201803197821Věc C-195/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Polsko) dne 19. března 2018 – Trestní řízení proti B. S.
 ---documentbreak--- C2212018CS710120180319CS00087182Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Polsko) dne 19. března 2018 – Trestní řízení proti B. S.
   (Věc C-195/18)2018/C 221/08Jednací jazyk: polština
      Předkládající soud

   Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim

      Účastníci původního řízení

   B. S.
   Prokuratura Okręgowa w Piotrkowie Trybunalskim
   Łódzki Urząd Celno-Skarbowy w Łodzi
   Urząd Celno-Skarbowy w Piotrkowie Trybunalskim

      Předběžná otázka

   Musí být článek 2 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (
         1
      ), ve spojení s přílohou č. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
         2
      ) vykládán v tom smyslu, že produkt, v jehož případě byl k výrobě mladiny využit výtažek ze sladu, glukózový sirup, kyselina citronová a voda, a to i v případě, kdy podíl nesladových složek v mladině je v poměru ke sladovým složkám převažující a glukózový sirup byl do mladiny přidán před procesem kvašení mladiny může být pivem získaným ze sladu zařazeným do kódu KN 2203 kombinované nomenklatury, a dále jakými kritérii je třeba se řídit při určování poměru podílů jednotlivých sladových a nesladových složek mladiny tak, aby získaný výrobek mohl být kvalifikován jako pivo ve smyslu kódu 2203 KN?
   (
         1
      ) – Úř. věst. 1992, L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206
   (
         2
      ) – Úř. věst. 1987, L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382


201806080491931562018/C 221/153042018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180504131421Věc C-304/18: Žaloba podaná dne 4. května 2018 – Evropská komise v. Italská republika
 ---documentbreak--- C2212018CS1310120180504CS0015131142Žaloba podaná dne 4. května 2018 – Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-304/18)2018/C 221/15Jednací jazyk: italština
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: Z. Malůšková, M. Owsiany-Hornung, F. Tomat, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

            —

            určit, že Italská republika tím, že odmítla zpřístupnit tradiční vlastní zdroje ve výši 2120309,50 eur v souvislosti s oznámením o nevymahatelnosti IT (07)08-917, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 rozhodnutí Rady 94/728/ES, Euratom (
                  1
               ), článku 8 rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom (
                  2
               ), článku 8 rozhodnutí Rady 2007/436/ES, Euratom (
                  3
               ) a článku 8 rozhodnutí Rady 2014/335/EU, Euratom (
                  4
               ), jakož i článků 6, 10, 11 a 17 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/1989 (
                  5
               ), článků 6, 10, 11 a 17 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 (
                  6
               ) a článků 6, 10, 12 a 13 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 609/2014 (
                  7
               ),

            —

            uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Důkazy, které má Komise k dispozici a které vychází z oznámení a informací poskytnutých Italskou republikou v rámci postupu před zahájením řízení, svědčí o tom, že v rámci operace proti podvodům, jejímž cílem je boj proti nezákonnému obchodování se zahraničním zpracovaným tabákem, italské orgány v průběhu roku 1997 zjistily příslušný celní dluh, zapsaly ho na samostatné účty a následně informovaly dlužníka o výši splatného cla. Vzhledem k tomu, že předmětný dluh byl zapsán na oddělených účtech (účetnictví B) a nebyl zpochybněn, byly italské orgány povinny bezprostředně přistoupit k jeho vybrání, což však tyto neučinily. Předtím, než italské orgány zahájily postup vybrání, který byl uzavřen až přibližně za 6 let po vzniku a konstatování dluhu, čekaly na výsledek souvisejících trestních řízení zahájených proti dlužníkovi.
   Cla jsou vlastními zdroji Unie, přičemž členské státy je musí vybrat a odevzdat Komisi. Povinnost členských států stanovit platbu do vlastních zdrojů Unie vzniká v okamžiku, kdy jsou splněny podmínky stanovené v celních předpisech (určení výše cla vyplývají z celní povinnosti a určení totožnosti povinné osoby).
   Prováděcí nařízení dále stanoví, že členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že částky odpovídající stanoveným clům budou k dispozici Komisi, Členské státy jsou osvobozeny od povinnosti poskytnout Komisi částky odpovídající stanoveným clům jen tehdy, pokud nelze jejich vybrání provést z důvodu vyšší moci, nebo pokud s konečnou platností nelze přistoupit k vybrání z důvodů, které jim nelze přičíst. Pokud členský stát neposkytne Komisi částku stanovených vlastních zdrojů, aniž by byla splněna některá z podmínek stanovených v prováděcím nařízení, tento členský stát nesplnil své povinnosti podle právní úpravy Evropské unie. Jakékoliv prodlení při poskytování vlastních zdrojů navíc vede ke vzniku povinnosti příslušného členského státu zaplatit úroky z prodlení za celé dotčené období.
   Jelikož italské orgány byly v podstatě šest let v prodlení předtím, než zahájily postup vybrání předmětného dluhu, a toto prodlení je možné přičíst výlučně italským orgánům, Italská republika nemůže tvrdit, že přijala všechna nezbytná opatření, aby poskytla Komisi částky odpovídající stanoveným clům. Italské orgány vždy odmítaly poskytnout určené dovozní clo Komisi.
   Komise proto tvrdí, že v projednávané věci Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 rozhodnutí o systému vlastních zdrojů, jakož i z článků 6, 10, 11 a 17 (nyní články 6, 10, 12 a 13) prováděcího nařízení.
   (
         1
      ) – 94/728/ES, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 31. října 1994 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 293, ze dne 12. 11. 1994. s. 9).
   (
         2
      ) – 2000/597/ES, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 253, ze dne 7. 10. 2000, s. 42).
   (
         3
      ) – 2007/436/ES, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2007 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 163, ze dne 23. 6. 2007, s. 17).
   (
         4
      ) – 2014/335/EU, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 26. května 2014 o systému vlastních zdrojů Evropské unie (Úř. věst. L 168, ze dne 7. 6. 2014, s. 105).
   (
         5
      ) – Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, ze dne 7. 6. 1989, s. 1).
   (
         6
      ) – Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, ze dne 31. 5. 2000, s. 1).
   (
         7
      ) – Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 609/2014 ze dne 26. května 2014 o metodách a postupu pro poskytování tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů z DPH a HND a o opatřeních ke krytí hotovostních nároků (přepracované znění) (Úř. věst. L 168, ze dne 7. 6. 2014, s. 39).


201806080121931602018/C 221/272002017TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503232311Věc T-200/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – SB v. EUIPO „Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Pracovní smlouva na dobu určitou — Rozhodnutí o neobnovení — Námitka protiprávnosti — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost jednat s náležitou péčí — Diskriminace na základě věku“
 ---documentbreak--- C2212018CS2310120180503CS0027231231Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – SB v. EUIPO
   (Věc T-200/17) (
         1
      )
   „„Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Pracovní smlouva na dobu určitou — Rozhodnutí o neobnovení — Námitka protiprávnosti — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost jednat s náležitou péčí — Diskriminace na základě věku““2018/C 221/27Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SB (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: K. Tóth et A. Lukošiūtė, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí výkonného ředitele EUIPO ze dne 2. června 2016, kterým tento odmítl podruhé obnovit smlouvu žalobkyně, jakož i rozhodnutí uvedeného ředitele ze dne 19. prosince 2016 zamítající jí podanou stížnost

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            SB se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 178, 6.6.2017.


201806080221931622018/C 221/164312012TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503151621Věc T-431/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Distillerie Bonollo a další v. Rada „Dumping — Dovoz kyseliny vinné pocházející z Číny — Změna konečného antidumpingového cla — Částečný prozatímní přezkum — Žaloba na neplatnost — Bezprostřední a osobní dotčení — Přípustnost — Stanovení běžné hodnoty — Zjištěná běžná hodnota — Změna metody — Individuální zacházení — Článek 2 odst. 7 písm. a) a čl. 11 odst. 9 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 2 odst. 7 písm. a) a čl. 11 odst. 9 nařízení (EU) 2016/1036] — Úprava časových účinků zrušení“
 ---documentbreak--- C2212018CS1510120180503CS0016151162Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Distillerie Bonollo a další v. Rada
   (Věc T-431/12) (
         1
      )
   „„Dumping — Dovoz kyseliny vinné pocházející z Číny — Změna konečného antidumpingového cla — Částečný prozatímní přezkum — Žaloba na neplatnost — Bezprostřední a osobní dotčení — Přípustnost — Stanovení běžné hodnoty — Zjištěná běžná hodnota — Změna metody — Individuální zacházení — Článek 2 odst. 7 písm. a) a čl. 11 odst. 9 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní článek 2 odst. 7 písm. a) a čl. 11 odst. 9 nařízení (EU) 2016/1036] — Úprava časových účinků zrušení““2018/C 221/16Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Itálie), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Itálie), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerno, Itálie), Caviro Distillerie Srl (Faenza, Itálie) a Comercial Química Sarasa, SL (Madrid, Španělsko) (zástupci: R. MacLean, solicitor a A. Bochon, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert a B. Driessen, zmocněnci, původně ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem, a N. Chesaites, barrister, dále G. Berrischem a nakonec N. Tuominenem, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně M. França a A. Stobiecka-Kuik, dále M. França a J.-F. Brakeland, zmocněnci), a Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Čína) (zástupci: E. Vermulst, S. Van Cutsem, F. Graafsma a J. Cornelis, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 626/2012 ze dne 26. června 2012, kterým se mění prováděcí nařízení Rady (EU) č. 349/2012 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2012, L 182, s. 1).

      Výrok rozsudku

            1)

            Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 626/2012 ze dne 26. června 2012, kterým se mění prováděcí nařízení Rady (EU) č. 349/2012 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky, se ruší.

            2)

            Antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením č. 626/2012 je zachováno, pokud jde o výrobky společnosti Ninghai Organic Chemical Factory, až do doby, než Evropská komise a Rada Evropské unie přijmou opatření, která vyplývají z tohoto rozsudku.

            3)

            Rada ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené společnostmi Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl a Comercial Química Sarasa, SL.

            4)

            Komise ponese vlastní náklady řízení.

            5)

            Společnost Changmao Biochemical Engineering ponese vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 366, 24.11.2012.


201806080481931342018/C 221/092202018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201803278921Věc C-220/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Německo) dne 27. března 2018 – ML
 ---documentbreak--- C2212018CS810120180327CS00098192Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Německo) dne 27. března 2018 – ML
   (Věc C-220/18)2018/C 221/09Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Účastníci původního řízení

      Stíhaná osoba: ML

      Předběžné otázky

            1.

            Jaký význam má v rámci výkladu výše uvedených předpisů (
                  1
               ) skutečnost, že ve vystavujícím členském státě existují možnosti právní ochrany uvězněných osob, pokud jde o podmínky jejich uvěznění?

                     a)

                     V případě, že vykonávající justiční orgány mají k dispozici důkazy o existenci systémových či celoplošných nedostatků nebo nedostatků týkajících se určitých skupin osob nebo určitých vězeňských zařízení, lze v případě vydání při zohlednění výše uvedených předpisů vyloučit skutečné nebezpečí nelidského či ponižujícího zacházení, které brání přípustnosti vydání stíhané osoby, již tehdy, pokud byly tyto možnosti stanoveny, aniž by bylo třeba dále ověřovat konkrétní podmínky uvěznění?

                     b)

                     Je v této souvislosti relevantní, pokud s ohledem na tyto možnosti právní ochrany Evropský soud pro lidská práva neshledal žádné předpoklady, které by nasvědčovaly tomu, že uvězněné osoby mají reálnou vyhlídku na zlepšení nepřiměřených podmínek uvěznění?

            2.

            Pokud z odpovědi na první předběžnou otázku vyplyne, že tyto možnosti právní ochrany uvězněných osob bez dalšího ověření konkrétní podmínek uvěznění ve vystavujícím členském státu ze strany vykonávajících justičních orgánů nezajišťují, že bude vyloučeno skutečné nebezpečí nelidského či ponižujícího zacházení stíhaných osob:

                     a)

                     Je třeba výše uvedené předpisy vykládat v tom smyslu, že ověření podmínek uvěznění ve vystavujícím členském státě ze strany justičních orgánů vykonávajícího členského státu se má vztahovat na veškeré zařízení pro výkon trestu nebo na zařízení pro výkon trestu, do nichž může být stíhaná osoba případně umístěna? Platí to i pro uvěznění k dočasným nebo přechodným účelům v určitých vězeňských zařízeních? Nebo lze toto posouzení omezit pouze na taková vězeňská zařízení, do nichž má být podle údajů uvedených orgány vystavujícího členského státu stíhaná osoba pravděpodobně a na většinu času umístěna?

                     b)

                     Je třeba provést úplné zkoumání dotčených podmínek uvěznění, v jehož rámci bude posouzena plocha osobního prostoru na vězně, jakož i další podmínky uvěznění? Má se při hodnocení takto dokazovaných podmínek uvěznění vycházet z judikatury Evropského soudu pro lidská práva vyplývající z rozhodnutí Muršić v. Chorvatsko (rozsudek ze dne 30. října 2016, č. 7334/13)?

            3.

            Pokud rovněž z odpovědi na druhou předběžnou otázku vyplyne, že rozsah posuzovacích povinností vykonávajících justičních orgánů se vztahuje na všechna vězeňská zařízení, jež přicházejí v úvahu:

                     a)

                     Lze upustit od zkoumání podmínek uvěznění ve všech vězeňských zařízení, jež přicházejí do úvahy, ze strany vykonávajících justičních orgánů, pokud vystavující členský stát vyjádří všeobecné ujištění, že stíhaná osoba nebude vystavena nebezpečí nelidského ani ponižujícího zacházení?

                     b)

                     Nebo mohou vykonávající justiční orgány namísto zkoumání podmínek uvěznění ve všech vězeňských zařízeních, jež přicházejí do úvahy, rozhodnout o přípustnosti vydání za podmínky, že stíhaná osoba nebude vystavená takovému zacházení?

            4.

            Pokud rovněž z odpovědi na třetí předběžnou otázku vyplyne, že vydání ujištění ani podmínky nestačí k tomu, aby se upustilo od zkoumání podmínek uvěznění ve všech vězeňských zařízeních, jež přicházejí do úvahy, ze strany vykonávajících justičních orgánů:

                     a)

                     Má se povinnost vykonávajících justičních orgánů zkoumat podmínky uvěznění ve všech vězeňských zařízeních, jež přicházejí do úvahy, vztahovat na všechna tato zařízení i tehdy, pokud justiční orgány vystavujícího členského státu sdělí, že délka uvěznění stíhané osoby v takovém zařízení nepřesáhne tři týdny, i když je jeho součásti výhrada vzniku okolností, které by bránily ve splnění tohoto ujištění?

                     b)

                     Platí to i tehdy, pokud vykonávající justiční orgány nemohou zjistit, zda tento údaj oznámily vystavující justiční orgány, nebo zda pochází od některého z ústředních orgánů vystavujícího členského státu, kterému přísluší jednat na základě žádosti vydávajícího justičního orgánu?

      (
         1
      ) – 2002/584/SVV: Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).
   2009/299/SVV: Rámcové rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 , kterým se mění rámcová rozhodnutí 2002/584/SVV, 2005/214/SVV, 2006/783/SVV, 2008/909/SVV a 2008/947/SVV a kterým se posilují procesní práva osob a podporuje uplatňování zásady vzájemného uznávání rozhodnutí na rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24).


201806080211931482018/C 221/172412016TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180504161611Věc T-241/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2018 – El Corte Inglés v. EUIPO – WE Brand (EW) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie EW — Starší slovní ochranná známka Evropské unie WE — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“
 ---documentbreak--- C2212018CS1610120180504CS0017161161Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2018 – El Corte Inglés v. EUIPO – WE Brand (EW)
   (Věc T-241/16) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie EW — Starší slovní ochranná známka Evropské unie WE — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001““2018/C 221/17Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: J. L. Rivas Zurdo, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Botis a J. Ivanauskas, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: WE Brand Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: R. van Oerle a L. Bekke, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. února 2016 (věc R 426/2015-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi WE Brand a El Corte Inglés.

      Výrok

            1)

            Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 11. února 2016 (věc R 426/2015-2) se zrušuje.

            2)

            EUIPO a společnost WE Brand Sàrl, kromě vlastních nákladů řízení, ponesou také náklady řízení vynaložené společností El Corte Inglés, SA.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


201806080181931212018/C 221/185742016TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503161722Věc T-574/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – HK v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Pozůstalostní důchod — Podmínka poskytnutí — Podmínka týkající se manželství — Jiný než manželský svazek — Článek 17 první pododstavec přílohy VIII služebního řádu“
 ---documentbreak--- C2212018CS1620120180503CS0018162172Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – HK v. Komise
   (Věc T-574/16) (
         1
      )
   „„Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Pozůstalostní důchod — Podmínka poskytnutí — Podmínka týkající se manželství — Jiný než manželský svazek — Článek 17 první pododstavec přílohy VIII služebního řádu““2018/C 221/18Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobce: HK (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: původně M. Bauer a M. Veiga, poté M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 270 SFEU, směřující jednak ke zrušení rozhodnutí Komise, kterým nebyl žalobci přiznán pozůstalostní důchod, a v případě potřeby zrušení rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce, a dále směřující k náhradě nemajetkové i majetkové újmy.

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            HK se ukládá náhrada nákladů řízení.

            3)

            Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 59, 15.2.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-151/15 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


201806150891955262018/C 231/298182016TC23120180702CS01CSINFO_JUDICIAL20180516242521Věc T-818/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2018 – Netflix International a Netflix v. Komise „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Podpora, kterou Německo zamýšli poskytnout na podporu filmové produkce a distribuce — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem — Nedostatek osobního dotčení — Nařizovací akt vyžadující přijetí prováděcích opatření — Nepřípustnost“
 ---documentbreak--- C2312018CS2410120180516CS0029241252Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2018 – Netflix International a Netflix v. Komise
   (Věc T-818/16) (
         1
      )
   „„Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Podpora, kterou Německo zamýšli poskytnout na podporu filmové produkce a distribuce — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem — Nedostatek osobního dotčení — Nařizovací akt vyžadující přijetí prováděcích opatření — Nepřípustnost““2018/C 231/29Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Netflix International BV (Amsterodam, Nizozemsko) a Netflix, Inc. (Los Gatos, Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupci: C. Alberdingk Thijm, S. van Schaik, S. van Velze a E. H. Janssen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Samnadda, G. Braun a B. Stromsky, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/2042 ze dne 1. září 2016 o režimu podpory SA.38418 — 2014/C (ex 2014/N), kterou Německo zamýšlí poskytnout na podporu filmové produkce a distribuce (oznámeno pod číslem C(2016) 5551) (Úř. věst. 2016, L 314, s. 63).

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

            2)

            Není důvodné rozhodnout o návrzích podaných Spolkovou republikou Německo, Francouzskou republikou, Nizozemským královstvím a Filmförderungsanstalt na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

            3)

            Netflix International BV a Netflix, Inc. ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, s výjimkou nákladů souvisejících s návrhy na vstup vedlejších účastníků do řízení..

            4)

            Netflix International, Netflix, Komise, Spolková republika Německo, Francouzská republika, Nizozemské království a Filmförderungsanstalt ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


201806220481970402018/C 240/377012016TC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180517353622Věc T-701/16 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2018 – Komise v. AV „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Přijímání — Lékařská prohlídka — Neúplná prohlášení při lékařské prohlídce — Uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu se zpětným účinkem — Odepření příspěvku v invaliditě — Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu pro veřejnou službu, kterým bylo zrušeno původní rozhodnutí“
 ---documentbreak--- C2402018CS3520120180517CS0037352362Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2018 – Komise v. AV
   (Věc T-701/16 P) (
         1
      )
   „„Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Přijímání — Lékařská prohlídka — Neúplná prohlášení při lékařské prohlídce — Uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu se zpětným účinkem — Odepření příspěvku v invaliditě — Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu pro veřejnou službu, kterým bylo zrušeno původní rozhodnutí““2018/C 240/37Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: původně C. Berardis-Kayser, C. Ehrbar a T. Bohr, poté C. Ehrbar a T. Bohr, zmocněnci)

      Další účastník řízení: AV (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 21. července 2016, AV v. Komise (F-91/15, EU:F:2016:170), a znějící na zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

            1)

            Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 21. července 2016, AV v. Komise (F-91/15) se zrušuje.

            2)

            Věc se vrací jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.

            3)

            O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


201806220341970802018/C 240/202112018CJC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180326171822Věc C-211/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 26. března 2018 – Idealmed III — Serviços de Saúde SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
 ---documentbreak--- C2402018CS1720120180326CS0020172182Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 26. března 2018 – Idealmed III — Serviços de Saúde SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Věc C-211/18)2018/C 240/20Jednací jazyk: portugalština
      Předkládající soud

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Idealmed III — Serviços de Saúde, S.A

      Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Předběžné otázky

            1)

            Brání čl. 132 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/112/ES Rady ze dne 28. listopadu o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) (
                  1
               ) tomu, aby se mělo za to, že nemocnice ve vlastnictví obchodní společnosti podle soukromého práva, která uzavřela smlouvy o poskytování služeb zdravotní péče se státem a právnickými osobami veřejného práva, působí či začíná působit za sociálních podmínek srovnatelných s podmínkami veřejnoprávních subjektů, uvedených ve zmíněném předpise, pokud jsou splněny následující podmínky:

                     —

                     více než 54,5 % fakturace, včetně částek fakturovaných příslušným oprávněným uživatelům, je uskutečňováno ve vztahu ke státním subjektům a veřejným subsystémům zdravotního pojištění za ceny stanovené v dohodách a smlouvách s nimi uzavřenými;

                     —

                     více než 69 % uživatelů jsou osoby pojištěné v rámci veřejných subsystémů zdravotního pojištění nebo mají nárok na služby poskytované v rámci smluv uzavřených se stáními subjekty;

                     —

                     více než 71 % lékařských výkonů je prováděno v rámci smluv uzavřených s veřejnými subsystémy zdravotního pojištění a státními subjekty a

                     —

                     na prováděné činnosti je velký obecný veřejný zájem?

            2)

            Vzhledem k tomu, že Portugalsko se v souladu s článkem 377 směrnice o DPH rozhodlo pokračovat v osvobození od DPH u plnění uskutečňovaných nemocnicemi neuvedenými v čl. 132 odst. 1 písm. b) této směrnice a poskytlo těmto osobám povinným k dani podle článku 391 směrnice možnost rozhodnout se pro zdanění těchto plnění, s povinností setrvat v režimu zdanění po dobu minimálně pěti let a možností vrátit se k režimu osvobození od daně pouze po projevení takového záměru, brání článek 391 nebo zásady ochrany nabytých práv a legitimního očekávání, rovnosti, zákazu diskriminace, neutrality a nenarušování hospodářské soutěže ve vztahu k uživatelům a osobám povinným k dani, které jsou veřejnoprávními subjekty, tomu, aby daňová a celní správa vyžadovala uplatňování režimu osvobození od daně před uplynutím uvedené doby, od okamžiku, kdy podle ní osoba povinná k dani začala poskytovat služby za sociálních podmínek srovnatelných s veřejnoprávními subjekty?

            3)

            Brání uvedený článek 391 směrnice nebo výše uvedené zásady tomu, aby nový zákon vyžadoval před uplynutím uvedené doby pěti let uplatňování režimu osvobození od daně na osoby povinné k dani, které se předtím rozhodly pro režim zdanění?

            4)

            Brání uvedený článek 391 směrnice nebo výše uvedené zásady právní úpravě, podle níž osoba povinná k dani, která zvolila uplatňování režimu zdanění, jelikož v době, kdy tuto možnost zvolila, neposkytovala služby zdravotní péče za sociálních podmínek srovnatelných s veřejnoprávními subjekty, může v tomto režimu setrvat, jestliže začne poskytovat takové služby za sociálních podmínek srovnatelných s veřejnoprávními subjekty?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


201806220631970192018/C 240/526662017TC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180417464611Věc T-666/17: Usnesení Tribunálu ze dne 17. dubna 2018 – NeoCell v. EUIPO (BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN) „Ochranná známka Evropské unie — Právnická osoba soukromého práva — Nepředložení důkazu o právní existenci — Článek 177 odst. 4 jednacího řádu — Zjevná nepřípustnost“
 ---documentbreak--- C2402018CS4610120180417CS0052461461Usnesení Tribunálu ze dne 17. dubna 2018 – NeoCell v. EUIPO (BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN)
   (Věc T-666/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Právnická osoba soukromého práva — Nepředložení důkazu o právní existenci — Článek 177 odst. 4 jednacího řádu — Zjevná nepřípustnost““2018/C 240/52Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: NeoCell Corporation (zástupce: M. Edenborough, QC)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Lukošiūtė, zmocněnec)

      Předmět

   Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. července 2017 (věc R 147/2017-2) týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropské unie slovní ochranné známky BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN.

      Výrok

            1)

            Žaloba se odmítá.

            2)

            Společnosti NeoCell Corporation se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 5, 8.1.2018.


201806220081970652018/C 240/212122018CJC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180326191911Věc C-212/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 26. března 2018 – Prato Nevoso Termo Energy Srl v. Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte
 ---documentbreak--- C2402018CS1910120180326CS0021191191Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 26. března 2018 – Prato Nevoso Termo Energy Srl v. Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte
   (Věc C-212/18)2018/C 240/21Jednací jazyk: italština
      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Prato Nevoso Termo Energy Srl

      Žalované: Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte

      Předběžné otázky

            1)

            Brání článek 6 směrnice 2008/98/ES (
                  1
               ) a každopádně zásada proporcionality takové vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 293 legislativního nařízení č. 152/2006 a čl. 268 písm. eee-a) legislativního nařízení č. 152/2006, které stanoví, že za odpad musí být považována, a to i v rámci schvalovacího řízení týkajícího se elektrárny na biomasu, biokapalina, která v tomto ohledu splňuje technické požadavky a která je pořizována jako palivo pro výrobní účely, jestliže a dokud tato biokapalina není zahrnuta v příloze X části II odd. 4 odst. 1 k části V legislativního nařízení č. 152 ze dne 3. dubna 2006, a to bez ohledu na posouzení negativního dopadu na životní prostředí nebo jakoukoli námitku týkající se technických vlastností výrobku, jež byla uplatněna v rámci schvalovacího řízení?

            2)

            Brání článek 13 směrnice 2009/28/ES (
                  2
               ) a každopádně zásady proporcionality, transparentnosti a zjednodušování takové vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 5 legislativního nařízení č. 28/2011 v části, v níž za situace, kdy žadatel požádá o povolení používat biomasu jako palivo v zařízení, které produkuje emise do ovzduší, nestanoví žádnou koordinaci s řízením vztahujícím se ke schválení tohoto paliva, které je stanoveno v příloze X k části V legislativního nařízení č. 152/2006, ani možnost konkrétního posouzení navrhovaného řešení v rámci jednotného schvalovacího postupu a ve světle předem stanovených technických specifikací?

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 98/2008 ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, s. 3).
   (
         2
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (Úř. věst. L 140, s. 16).


201806220431970542018/C 240/387602016TC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180517363611Věc T-760/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2018 – Basil v. EUIPO – Artex (Speciální koše pro jízdní kola) „(Průmyslový) vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující speciální koše pro jízdní kola — Důvod neplatnosti — Nepřípustnost návrhu na prohlášení neplatnosti — Článek 52 odst. 3 a čl. 86 odst. 5 nařízení (ES) č. 6/2002 — Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru — Individuální povaha — Odlišný celkový dojem — Článek 6 a čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002“
 ---documentbreak--- C2402018CS3610120180517CS0038361361Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2018 – Basil v. EUIPO – Artex (Speciální koše pro jízdní kola)
   (Věc T-760/16) (
         1
      )
   „„(Průmyslový) vzor Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující speciální koše pro jízdní kola — Důvod neplatnosti — Nepřípustnost návrhu na prohlášení neplatnosti — Článek 52 odst. 3 a čl. 86 odst. 5 nařízení (ES) č. 6/2002 — Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru — Individuální povaha — Odlišný celkový dojem — Článek 6 a čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002““2018/C 240/38Jednací jazyk: němčina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Basil BV (Silvolde, Nizozemsko) (zástupci: N. Weber a J. von der Thüsen, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Hanne a D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Artex SpA (San Zeno di Cassola, Itálie) (zástupkyně: J. Vogtmeier, advokátka)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. července 2016 (věc R 535/2015-3), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Artex a Basil.

      Výrok

            1.

            Žaloba se zamítá.

            2.

            Společnosti Basil BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 6, 9.1.2017.


201806220811970772018/C 240/537262017TC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180515464722Věc T-726/17: Usnesení Tribunálu ze dne 15. května 2018 – Commune de Fessenheim a další v. Komise „Žaloba na neplatnost — Přístup k dokumentům — Dopis zaslaný Komisí francouzským orgánům týkající se protokolu o vyrovnání se skupinou EDF v rámci zrušení povolení k provozu jaderné elektrárny Fessenheim — Implicitní odepření přístupu — Lhůta pro podání žaloby — Opožděnost — Nepřípustnost“
 ---documentbreak--- C2402018CS4620120180515CS0053462472Usnesení Tribunálu ze dne 15. května 2018 – Commune de Fessenheim a další v. Komise
   (Věc T-726/17) (
         1
      )
   „„Žaloba na neplatnost — Přístup k dokumentům — Dopis zaslaný Komisí francouzským orgánům týkající se protokolu o vyrovnání se skupinou EDF v rámci zrušení povolení k provozu jaderné elektrárny Fessenheim — Implicitní odepření přístupu — Lhůta pro podání žaloby — Opožděnost — Nepřípustnost““2018/C 240/53Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobci: Commune de Fessenheim (Francie), Communauté de communes Pays Rhin-Brisach (Volgelsheim, Francie), Conseil départemental du Haut-Rhin (Colmar, Francie), Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine, (Strasbourg, Francie) (zástupce: G. de Rubercy, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: A. Buchet, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení implicitního rozhodnutí ze dne 10. srpna 2017, kterým Komise odmítla žalobcům poskytnout přístup k dopisu, který zaslala dne 22. března 2017 francouzským orgánům a který se týkal protokolu o vyrovnání se skupinou Électricité de France (EDF) v rámci zrušení povolení k provozu jaderné elektrárny Fessenheim

      Výrok

            1)

            Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

            2)

            Není již důvodné rozhodnout o návrhu na vstup Francouzské republiky do řízení v postavení vedlejší účastnice.

            3)

            Commune de Fessenheim, Communauté de communes Pays Rhin-Brisach, Conseil départemental du Haut-Rhin et Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

            4)

            Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 13, 15.1.2018.


201806220191970702018/C 240/091022017CJC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL201804257711Věc C-102/17: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de Contas – Portugalsko) – Secretaria Regional de Saúde dos Açores v. Ministério Público „Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora — Článek 267 SFEU — Pojem ‚soud členského státu‘ — Řízení, které má být ukončeno rozhodnutím, jež má povahu soudního rozhodnutí — Vnitrostátní účetní dvůr — Předběžná kontrola legality a rozpočtového odůvodnění veřejného výdaje — Zjevná nepřípustnost“
 ---documentbreak--- C2402018CS710120180425CS00097171Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de Contas – Portugalsko) – Secretaria Regional de Saúde dos Açores v. Ministério Público
   (Věc C-102/17) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora — Článek 267 SFEU — Pojem ‚soud členského státu‘ — Řízení, které má být ukončeno rozhodnutím, jež má povahu soudního rozhodnutí — Vnitrostátní účetní dvůr — Předběžná kontrola legality a rozpočtového odůvodnění veřejného výdaje — Zjevná nepřípustnost““2018/C 240/09Jednací jazyk: portugalština
      Předkládající soud

   Tribunal de Contas

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Secretaria Regional de Saúde dos Açores

      za přítomnosti: Ministério Público

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Tribunal de Contas (Účetní dvůr, Portugalsko) ze dne 17. ledna 2017 je zjevně nepřípustná.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


201806220721970462018/C 240/398012016TC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180529373711Věc T-801/16 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. května 2018 – Fedtke v. EHSV „Veřejná služba — Úředníci — Odchod do důchodu — Důchodový věk — Žádost o prodloužení služby — Článek 52 první a druhý pododstavec služebního řádu — Zájem služby — Čistě potvrzující akt — Nové a podstatné skutečnosti — Přípustnost“
 ---documentbreak--- C2402018CS3710120180529CS0039371371Rozsudek Tribunálu ze dne 29. května 2018 – Fedtke v. EHSV
   (Věc T-801/16 RENV) (
         1
      )
   „„Veřejná služba — Úředníci — Odchod do důchodu — Důchodový věk — Žádost o prodloužení služby — Článek 52 první a druhý pododstavec služebního řádu — Zájem služby — Čistě potvrzující akt — Nové a podstatné skutečnosti — Přípustnost““2018/C 240/39Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) (zástupci: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka, A. Carvajal a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí EHSV o odmítnutí žádosti žalobkyně o setrvání ve službě až do věku 66 let.

      Výrok

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            Ingrid Fedtke se ukládá náhrada nákladů vynaložených v tomto řízení před Tribunálem Evropské unie a před Soudem pro veřejnou službu Evropské unie.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 320, 28.9.2015 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-107/15 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


201806220141970532018/C 240/222132018CJC24020180709CS01CSINFO_JUDICIAL20180326192022Věc C-213/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 26. března 2018 – Adriano Guaitoli a další v. easyJet Airline Co. Ltd
 ---documentbreak--- C2402018CS1920120180326CS0022192202Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 26. března 2018 – Adriano Guaitoli a další v. easyJet Airline Co. Ltd
   (Věc C-213/18)2018/C 240/22Jednací jazyk: italština
      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Roma

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Adriano Guaitoli, Concepción Casan Rodriguez, Alessandro Celano Tomassoni, Antonia Cirilli, Lucia Cortini, Mario Giuli, Patrizia Padroni

      Žalovaná: easyJet Airline Co. Ltd

      Předběžné otázky

            1)

            Je třeba v případě, že cestující, jehož let měl zpoždění nebo byl zrušen, se domáhá kromě paušálních a jednotných náhrad stanovených v článcích 5, 7 a 9 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (
                  1
               ) také náhrady škody podle článku 12 tohoto nařízení, použít článek 33 Montrealské úmluvy, anebo je „příslušnost soudu“ (jak mezinárodní, tak vnitrostátní) v každém případě upravena článkem 5 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (
                  2
               )?

            2)

            Je třeba v prvním případě uvedeném v první otázce vykládat článek 33 Montrealské úmluvy v tom smyslu, že upravuje pouze rozdělení pravomoci mezi smluvními státy, anebo v tom smyslu, že upravuje také vnitrostátní místní příslušnost v rámci jednoho smluvního státu?

            3)

            V prvním případě uvedeném ve druhé otázce, je použití článku 33 Montrealské úmluvy „výlučné“ a brání použití článku 5 nařízení Rady (ES) č. 44/2001, anebo lze obě ustanovení použít společně, tedy takovým způsobem, že bude přímo určena jak pravomoc smluvního státu, tak i vnitrostátní místní příslušnost jeho soudů?

      (
         1
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).
   (
         2
      ) – Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1).