title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. května 2005 ve spojených věcech T-111/01 a T-133/01, Saxonia Edelmetalle GmbH a Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH proti Komisi Evropských společenství (Státní podpory — Restrukturalizace — Zneužití státních podpor — Navrácení podpor — Článek 88 odst. 2 ES — Nařízení (ES) č. 659/1999)

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/13

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 11. května 2005
   ve spojených věcech T-111/01 a T-133/01, Saxonia Edelmetalle GmbH a Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Státní podpory - Restrukturalizace - Zneužití státních podpor - Navrácení podpor - Článek 88 odst. 2 ES - Nařízení (ES) č. 659/1999)
   (2005/C 171/21)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve spojených věcech T-111/01 a T-133/01, Saxonia Edelmetalle GmbH se sídlem v Haslbrücke (Německo), zastoupená P. von Woedtkem, advokátem, a Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH, se sídlem v Zeitz (Německo), zastoupená U. Vahlhausem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: V. Kreuschitz a V. Di Bucci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je zrušení rozhodnutí Komise 2001/673/ES ze dne 28. března 2001 ohledně státní podpory poskytnuté Německem EFBE Verwaltungs GmbH & Co. Management KG, která se stala Lintra Beteiligungsholding GmbH, se společnostmi Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte GmbH, LandTechnik Schlüter GmbH, ILKA MAFA Kältetechnik GmbH, SKL Motoren- und Systembautechnik GmbH, SKL Spezialapparatebau GmbH, Magdeburger Eisengießerei GmbH, Saxonia Edelmetalle GmbH a Gothaer Fahrzeugwerk GmbH) (Úř. věst. L 236, s. 3), Soud (první rozšířený senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, a M. Jaeger, P. Mengozzi, E. Martins Ribeiro a F. Dehousse, soudci, vedoucí soudní kanceláře: D. Christensen, vrchní rada, vydal dne 11. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Článek 3 rozhodnutí Komise 2001/673/ES ze dne 28. března 2001 ohledně státní podpory poskytnuté Německem EFBE Verwaltungs GmbH & Co. Management KG (která se stala Lintra Beteiligungsholding GmbH, se společnostmi Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte GmbH, LandTechnik Schlüter GmbH, ILKA MAFA Kältetechnik GmbH, SKL Motoren- und Systembautechnik GmbH, SKL Spezialapparatebau GmbH, Magdeburger Eisengießerei GmbH, Saxonia Edelmetalle GmbH et Gothaer Fahrzeugwerk GmbH) se zrušuje v rozsahu, v němž je vyžadováno po Spolkové republice Německo požadovat navrácení částky 3 195 559 DEM, včetně příslušných úroků, od společnosti Saxonia Edelmetalle GmbH a celkové částky podpor ve výši 6 496 271 DEM, včetně příslušných úroků, od společnosti Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření ve věci T-111/01.

      (1)  Úř. věst. C 227, 11.8.2001.


title: Věc F-89/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. června 2013 — Marrone v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Jmenování — Zásada vyrovnání služebního postupu — Zařazení do platové třídy podle nových, méně výhodných pravidel — Žádost o přeřazení — Opožděnost — Nové skutečnosti — Neexistence — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/51

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. června 2013 — Marrone v. Komise
   (Věc F-89/12) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Zásada vyrovnání služebního postupu - Zařazení do platové třídy podle nových, méně výhodných pravidel - Žádost o přeřazení - Opožděnost - Nové skutečnosti - Neexistence - Zjevná nepřípustnost)
   2013/C 252/95
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Stefania Marrone (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot, a A. Tymen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o nepřeřazení žalobkyně.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Stefania Marrone ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí nahradit náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 331, 27.10.2012, s. 33.


title: Věc T-266/06: Žaloba podaná dne 26. září 2006 – Komise v. TH Parkner

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/55

         Žaloba podaná dne 26. září 2006 – Komise v. TH Parkner
   (Věc T-266/06)
   (2006/C 294/112)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Wilderspin, ve spolupráci s R. van der Houtem, advokátem)

      Žalovaná: TH Parkner GmbH (Mühlhausen, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               uložit žalované, aby zaplatila žalobkyni částku 64 078,58 eur včetně úroků z prodlení ve výši 6,04 % od 1. srpna 2001 do 31. prosince 2002 a ve výši 8,04 % od 1. ledna 2003;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně uzavřela s žalovanou smlouvu o poskytnutí dotace na výstavbu blokové tepelné elektrárny s termoelektrickým konvertorem (Stirling Motor) v jednom duryňském průmyslovém podniku v rámci podpory energetických technologií v Evropě (program THERMIE).
   Komise tuto smlouvu dopisem ze dne 4. prosince 1995 vypověděla, neboť žalovaná nepoužila částku, která jí byla vyplacena, v souladu se smlouvou. Prostřednictvím této žaloby požaduje od žalované zaplacení poslední dosud neuhrazené splátky včetně úroků z prodlení.


title: Věc C-360/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 31. července 2012 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH v. First Note Perfumes NV

text:
               10.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 31. července 2012 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH v. First Note Perfumes NV
   (Věc C-360/12)
   2012/C 343/03
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshofs

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Coty Prestige Lancaster Group GmbH

      Žalovaný: First Note Perfumes NV

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 93 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 (1) vykládán v tom smyslu, že k porušení došlo v členském státě (členský stát A) ve smyslu čl. 93 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94, jestliže důsledkem jednání v jiném členském státě (členský stát B) byla účast na porušení práva, k němuž došlo v prvně uvedeném členském státě (členský stát A)?

               2)

               Je třeba vykládat čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 44/2001 (2) v tom smyslu, že ke škodné události došlo v členském státě (členský stát A), jestliže k protiprávnímu jednání, které je předmětem řízení nebo z něhož lze odvozovat nároky, došlo v jiném členském státě (členský stát B) a spočívá v účasti na protiprávním jednání (hlavní skutek), k němuž došlo v prvně uvedeném členském státě (členský stát A)?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 11, s. 1

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, Úř. věst. L 12, s. 1


title: Věc T-254/08: Usnesení Tribunálu ze dne 22. prosince 2009 — Associazione Giùlemanidallajuve v. Komise ( Údajná porušení článků 81 ES a 82 ES — Stížnost — Žaloba pro nečinnost — Stanovisko Komise k ukončení nečinnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/32

         Usnesení Tribunálu ze dne 22. prosince 2009 — Associazione Giùlemanidallajuve v. Komise
   (Věc T-254/08) (1)

   („Údajná porušení článků 81 ES a 82 ES - Stížnost - Žaloba pro nečinnost - Stanovisko Komise k ukončení nečinnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   2010/C 51/61
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Associazione Giùlemanidallajuve (Cerignola, Itálie) (zástupci: L. Misson, A. Kettels, G. Ernes a A. Pel, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: A. Bouquet, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh směřující ke konstatování, že podle článku 232 ES Komise protiprávně nepřijala stanovisko ke stížnosti žalobkyně týkající se porušení článků 81 ES a 82 ES, kterých se údajně dopustily Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Comitato Olimpico Nazionale Italiano (CONI), Union des associations européennes de football (UEFA) a Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

      Výrok

               1)

               Již není namístě o projednávané žalobě rozhodovat.

               2)

               Associazione Giùlemanidallajuve a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


title: Spojené věci T-433/03, 434/03, T-367/04 a T-244/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Gibtelecom v. Komise ( Hospodářská soutěž — Telekomunikace — Rozhodnutí o odložení stížností založených na článku 86 ES — Nezaujetí stanoviska Komisí ke stížnostem založeným na článku 86 ES — Žaloba na neplatnost — Žaloba pro nečinnost — Bezpředmětnost sporu v průběhu řízení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/40

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Gibtelecom v. Komise
   (Spojené věci T-433/03, 434/03, T-367/04 a T-244/05) (1)

   („Hospodářská soutěž - Telekomunikace - Rozhodnutí o odložení stížností založených na článku 86 ES - Nezaujetí stanoviska Komisí ke stížnostem založeným na článku 86 ES - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Bezpředmětnost sporu v průběhu řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 223/67)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gibtelecom Ltd (Gibraltar) (zástupci: M. Llamas, barrister, a B. O'Connor, solicitor)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně F. Castillo de la Torre a A. Whelan, poté F. Castillo de la Torre, zmocněnec)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení údajných rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2003, 5. července 2004 a 26. dubna 2005, kterými byly odloženy dvě stížnosti vyzývající Komisi k jednání na základě čl. 86 odst. 3 ES, směřujícímu k ukončení porušování práva Společenství, kterého se údajně dopouštělo Španělské království, a jednak návrh na určení, podle článku 232 ES, že Komise tím, že nezaujala stanovisko k tomu, jak hodlá reagovat na určité aspekty jedné z výše uvedených stížností, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z práva Společenství.
   Výrok

               1)

               Již není namístě o žalobě rozhodovat.

               2)

               Již není namístě rozhodovat o návrhu na vedlejší účastenství podaném Španělským královstvím ve věci T-367/04.

               3)

               Gibtelecom Ltd a Komise ponesou každá vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


title: Věc F-27/12: Žaloba podaná dne 24. února 2012 — ZZ v. Komise

text:
               23.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/22

         Žaloba podaná dne 24. února 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-27/12)
   2012/C 184/48
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: R. Ferlin, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise o vyloučení žalobce z výběrového řízení EPSO COM/AD/02/10- AD7

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise R/718/11 ze dne 21. listopadu 2011;

               —

               podpůrně zrušit výběrové řízení v plném rozsahu;

               —

               uložit Komisi, aby uhradila částku 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


title: Věc C-309/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce House of Lords – Spojené království) – Marks & Spencer plc v. Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise (Daně — Šestá směrnice o DPH — Osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni — Nesprávné zdanění základní sazbou — Nulová sazba daně — Nárok na vrácení daně — Přímý účinek — Obecné zásady práva Společenství — Bezdůvodné obohacení)

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce House of Lords – Spojené království) – Marks & Spencer plc v. Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
   (Věc C-309/06) (1)

   (Daně - Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni - Nesprávné zdanění základní sazbou - Nulová sazba daně - Nárok na vrácení daně - Přímý účinek - Obecné zásady práva Společenství - Bezdůvodné obohacení)
   (2008/C 128/11)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   House of Lords
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Marks & Spencer plc

      Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – House of Lords – Výklad čl. 28 odst. 2 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Existence právního předpisu Společenství, kterého se může dovolávat dodavatel výrobku (čajové pečivo – „teacakes“), pro který vnitrostátní právní úprava zachovává osvobození od daně s vrácením odvedené daně – DPH neprávem odvedená z důvodu nesprávného výkladu vnitrostátní právní úpravy příslušnými orgány – Uplatnění obecných zásad práva Společenství, včetně zásady daňové neutrality – Možnost jednotlivce dovolávat se uvedených obecných zásad za účelem vrácení nesprávně vybraných částek
   Výrok

               1)

               Pokud členský stát zachoval ve svých právních předpisech podle čl. 28 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, jak před, tak po zavedení změn tohoto ustanovení směrnicí Rady 92/77/EHS ze dne 19. října 1992, osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, nemůže hospodářský subjekt uskutečňující taková plnění uplatňovat nárok na zdanění těchto plnění nulovou sazbou daně z přidané hodnoty na základě přímo použitelného právního předpisu Společenství.

               2)

               Pokud členský stát zachoval ve svých právních předpisech podle čl. 28 odst. 2 šesté směrnice 77/388, jak před, tak po zavedení změn tohoto ustanovení směrnicí 92/77, osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, avšak své vnitrostátní právní předpisy vykládal nesprávně s tím důsledkem, že některá plnění, která měla být podle vnitrostátního zákona osvobozena od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni, byla zdaněna základní sazbou, použijí se obecné zásady práva Společenství včetně zásady daňové neutrality takovým způsobem, že hospodářskému subjektu, který tato plnění uskutečnil, přiznávají právo na vrácení částek, které byly za tato plnění nesprávně požadovány.

               3)

               I když se na věc v původním řízení v zásadě použijí zásady rovného zacházení a daňové neutrality, k jejich porušení nedojde pouze proto, že odmítnutí vrácení daně se zakládalo na bezdůvodném obohacení dotyčné osoby povinné k dani. Naproti tomu zásada daňové neutrality brání tomu, aby zákaz bezdůvodného obohacení byl namítán pouze vůči takovým osobám povinným k dani, jako jsou „payment traders“ (osoby povinné k dani, u nichž daň vybraná na výstupu v daném účetním období je vyšší než daň zaplacená na vstupu), a nikoli vůči takovým osobám povinným k dani, jako jsou „repayment traders“ (osoby povinné k dani, jejichž situace je opačná než situace prvně uvedených osob), pokud tyto osoby povinné k dani uvádějí na trh srovnatelné výrobky. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda tomu tak v projednávané věci je. Krom toho obecná zásada rovného zacházení, jejíž porušení se může v daňové oblasti vyznačovat diskriminací postihující hospodářské subjekty, které nejsou nutně soutěžiteli, ale které se nacházejí ve srovnatelné situaci v jiných vztazích, brání diskriminaci mezi „payment traders“ a „repayment traders“, která není objektivně odůvodněná.

               4)

               Důkaz, že hospodářskému subjektu, jemuž bylo odepřeno vrácení neprávem vybrané daně z přidané hodnoty, nevznikla finanční ztráta nebo že tento subjekt nebyl finančně znevýhodněn, nemá vliv na odpověď na třetí otázku.

               5)

               Je věcí předkládajícího soudu, aby pro již nastalý stav sám vyvodil případné důsledky z porušení zásady rovného zacházení konstatovaného v bodě 3 výroku tohoto rozsudku podle pravidel týkajících se časových účinků vnitrostátního práva použitelného v původním řízení, a to v souladu s právem Společenství, a zejména se zásadou rovného zacházení, jakož i se zásadou, na jejímž základě musí dbát na to, aby nápravná opatření, která nařizuje, nebyla v rozporu s právem Společenství.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


title: Věc T-531/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Häfele v. OHIM (Vorfront) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství Vorfront — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Häfele v. OHIM (Vorfront)
   (Věc T-531/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Vorfront - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 32/50
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Německo) (zástupci: M. Eck a J. Dönch, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně S. Schäffner, poté R. Manea, a nakonec A. Pohlmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. září 2010 (věc R 570/2010-1) týkajícímu se zápisu slovního označení Vorfront jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Häfele GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-271/08: Žaloba podaná dne 24. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/27

         Žaloba podaná dne 24. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-271/08)
   (2008/C 223/43)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms a D. Kukovec, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spolková republika Německo až do 31. ledna 2006 neplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 ve spojení s ustanoveními hlav III až VI směrnice 92/50/EHS (1) a od 1. února 2006 povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 20 ve spojení s články 23 až 55 směrnice 2004/18/ES (2) tím, že komunální orgány a podniky s více než 1,218 zaměstnanci zadávaly smlouvy o poskytování služeb týkajících se podnikového důchodového zabezpečení bez celoevropského vyhlášení přímo institucím a podnikům, které jsou uvedeny v § 6 TV-EUmw/VKA;

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V Německu mohli zaměstnanci od zaměstnavatelů požadovat, aby z jejich budoucích nároků na odměnu za práci byla až 4 % příslušného vyměřovacího základu pro účely všeobecného důchodového pojištění použita prostřednictvím přeměny odměny na jejich podnikové důchodové zabezpečení. Podle kolektivní smlouvy o přeměně odměny pro pracovníky v komunální veřejné službě (dále jen „kolektivní smlouva“) jsou komunální orgány resp. podniky povinny provést přeměnu odměny. Přeměna odměny má být provedena u veřejných institucí zajišťujících dodatečné zabezpečení (ve stáří) resp. podniky Sparkassen-Finanzgruppe (finanční skupiny spořitelen) nebo komunálními pojišťovnami. Komunální orgány resp. podniky zpravidla uzavřely skupinové pojišťovací smlouvy pro všechny své zaměstnance, se kterými byla učiněna dohoda o přeměně odměny s výše uvedenými institucemi.
   Podle poznatků Komise byly tyto smlouvy o službách podnikového důchodového zabezpečení zadány komunálními orgány resp. podniky bez provedení celoevropských vyhlášení přímo institucím a podnikům uvedeným v kolektivní dohodě.
   Na služby podnikového důchodového zabezpečení se vztahuje příloha I A kategorie 6 směrnice 92/50/EHS resp. od 1. února 2006 příloha II část A směrnice 2004/18/ES. Jedná se přitom o pojišťovací služby a služby penzijních fondů, které není možné považovat za zákonné sociální pojištění. Z toho důvodu tedy jsou předmětné, komunálními orgány jako veřejnými zadavateli zadané zakázky písemnými, úplatnými a veřejnými zakázkami ve smyslu uvedených směrnicí. Z judikatury krom toho vyplývá, že čl. 1 písm. a) směrnice 92/50/EHS nerozlišuje mezi zakázkami, které zadává veřejný zadavatel, aby splnil své úkoly, které jsou ve veřejném zájmu, a zakázkami, které nemají s úkoly tohoto druhu žádnou souvislost. Soudní dvůr proto odmítl koncepci funkčního zadávání. Námitce německých orgánů, že komunální orgány resp. podniky funkčně v případě podnikového důchodového zabezpečení nejsou veřejnými zadavateli ve smyslu práva veřejných zakázek, tedy není možné vyhovět.
   Komise dále zastává názor, že sporné zakázky ve značné míře překračují rozhodné prahové hodnoty. Na rozdíl od názoru žalované, při tomto výpočtu nemá být vycházeno z každé jednotlivé smlouvy. Naopak, rozhodující je doba platnosti rámcové smlouvy, protože jednotlivé dohody mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem nejsou předmětem zadání zakázky ve smyslu práva Společenství upravujícího veřejné zakázky. Hodnota rámcové dohody, kterou je nutno zohlednit, se v tomto smyslu tedy rovná odhadované celkové hodnotě bez daně z přidané hodnoty všech zakázek, které jsou během celé doby platnosti rámcové dohody plánovány. Podle výpočtů Komise překračuje minimálně 110 měst Spolkové republiky Německo prahovou hodnotu.
   Komunální orgány a podniky proto neměly zadat smlouvy o poskytování služeb týkajících se podnikového důchodového zabezpečení přímo institucím a podnikům uvedeným v kolektivní smlouvě, nýbrž měly je zadat po provedení celoevropského vyhlášení. Na tomto posouzení nemůže nic změnit ani okolnost, že vyplácení odměny je upraveno prostřednictvím kolektivní smlouvy. Zaprvé judikatura Soudního dvora vychází jednoznačně z toho, že v právu Společenství neexistuje obecná výhrada smluvní autonomie sociálních partnerů, a zadruhé Komise nemůže uznat, že by smluvní autonomie sociálních partnerů, která je zakotvena v německém Základním zákoně, byla nepřípustně omezena splněním zákonných vyhlašovacích povinností, které platí pro veřejné zadavatele.

      (1)  Úř. věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322.

      (2)  Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132.


title: Věc C-529/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 28. listopadu 2007 – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG v. Franz Hauswirth GmbH

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 28. listopadu 2007 – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG v. Franz Hauswirth GmbH
   (Věc C-529/07)
   (2008/C 37/17)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberster Gerichtshof
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG

      Žalovaná: Franz Hauswirth GmbH
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1) vykládán v tom smyslu, že přihlašovatele ochranné známky Společenství je nutno považovat za přihlašovatele, který není v dobré víře, pokud v době podání přihlášky ví, že konkurent (přinejmenším) v jednom členském státu používá stejné nebo zaměnitelně podobné označení pro stejné nebo podobné výrobky nebo služby, a podá přihlášku ochranné známky, aby konkurentovi mohl zabránit v dalším používání označení?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku:
               Je nutno přihlašovatele považovat za přihlašovatele, který není v dobré víře, pokud podá přihlášku ochranné známky, aby tak mohl zabránit konkurentovi v dalším používání označení, ačkoliv v době podání přihlášky ví nebo musí vědět, že konkurent již používáním stejného nebo podobného označení pro stejné nebo zaměnitelně podobné zboží nebo služby již získal „cenné postavení“?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první nebo druhou otázku:
               Má být závěr, že přihlašovatel není v dobré víře odmítnut, jestliže přihlašovatel již pro své označení získal u veřejnosti proslulost a tím ochranu práva proti nekalé hospodářské soutěži?

      (1)  Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146.


title: Věc C-306/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. května 2011 — Evropská komise v. Španělské království ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 93/37/EHS a 2004/18/ES — Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce — Právní úprava týkající se územního plánování v samosprávném společenství Valencie“ )

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. května 2011 — Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-306/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 93/37/EHS a 2004/18/ES - Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce - Právní úprava týkající se územního plánování v samosprávném společenství Valencie)
   2011/C 211/05
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro, D. Kukovec a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 1, čl. 6 odst. 6, článků 11 a 12 a hlavy II kapitoly IV (články 24 až 29) směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163) a článků 2, 6, 24, 30, čl. 31 odst. 4 písm. a), čl. 48 odst. 2 a článku 53 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Právní předpisy týkající se územního plánování Comunidad valenciana — Neslučitelnost s právem Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


title: Věc C-595/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Emmea Srl, Commercial Hub Srl v. Comune di Siracusa a další

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Emmea Srl, Commercial Hub Srl v. Comune di Siracusa a další
   (Věc C-595/16)
   (2017/C 239/25)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Emmea Srl, Commercial Hub Srl

      Žalovaní: Comune di Siracusa, Assessorato delle Attività Produttive per la Regione Siciliana, Libero Consorzio Comunale – già Provincia di Siracusa, Camera di Commercio di Siracusa
   Usnesením ze dne 27. dubna 2017 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která mu byla předložena usnesením Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia ze dne 20. října 2016, je zjevně nepřípustná.


title: Věc C-508/06: Žaloba podaná dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Maltská republika

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/15

         Žaloba podaná dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Maltská republika
   (Věc C-508/06)
   (2007/C 56/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a D. Lawunmi, zmocněnci)

      Žalovaná: Maltská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že maltské orgány nesplnily povinnosti podle článku 11 směrnice Rady 96/59/ES (1) ve spojení s článkem 54 Aktu o přistoupení z roku 2003

               —

               uložit Maltské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta, ve které měla Maltská republika sdělit plány a směrnice podle článku 11 uvedené směrnice, uplynula dne 1. května 2004.

      (1)  Úř. věst. L 243, s. 31.


title: Věc T-444/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2009 — CPEM v. Komise ( ESF — Zrušení finanční pomoci — Zpráva úřadu OLAF )

text:
               15.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2009 — CPEM v. Komise
   (Věc T-444/07) (1)

   („ESF - Zrušení finanční pomoci - Zpráva úřadu OLAF“)
   2009/C 193/30
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Centre de promotion de l'emploi par la micro-entreprise (CPEM) (Marseille, Francie) (zástupce: C. Bonnefoi, avocat)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Flynn a A. Steiblytė, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2007) 4645 ze dne 4. října 2007, kterým se zrušuje pomoc udělená Evropským sociálním fondem (ESF) rozhodnutím K (1999) 2645 ze dne 17. srpna 1999, jakož i návrh na náhradu škody.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Centre de promotion de l’emploi par la micro-entreprise (CPEM) ponese náklady řízení, a to včetně těch, které souvisejí s řízením o předběžných opatřeních.

      (1)  Úř. věst. C 37 ze dne 9. února 2008.


title: Věc T-400/11: Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2013 — Altadis v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Režim podpor umožňující daňové odpisy finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem a kterým se nenařizuje navrácení podpor — Akt vyžadující přijetí prováděcích opatření — Nedostatek osobního dotčení — Neexistence povinnosti vrátit podporu — Nepřípustnost“ )

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2013 — Altadis v. Komise
   (Věc T-400/11) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Režim podpor umožňující daňové odpisy finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem a kterým se nenařizuje navrácení podpor - Akt vyžadující přijetí prováděcích opatření - Nedostatek osobního dotčení - Neexistence povinnosti vrátit podporu - Nepřípustnost)
   2013/C 336/43
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Altadis, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan a R. Calvo Salinero, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, C. Urraca Caviedes a P. Němečková, zmocněnci)

      Předmět věci

   Částečné zrušení rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 135, s. 1)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Altadis, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc T-219/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2008 – PTV v. OHIM (map&guide travelbook)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/37

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2008 – PTV v. OHIM (map&guide travelbook)
   (Věc T-219/06) (1)

   (2008/C 142/67)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 237, 30.9.2006.


title: Věc C-516/10: Žaloba podaná dne 29. října 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/21

         Žaloba podaná dne 29. října 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-516/10)
   ()
   2011/C 13/38
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a E. Montaguti, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rakouská republika tím, že ponechala v platnosti § 5 ve spojení s § 2 odst. 3 a 4, jakož i § 6 odst. 2 písm. g) VGVG, porušila články 49 a 63 SFEU;

               —

               určit, že Rakouská republika tím, že ponechala v platnosti § 6 odst. 2 písm. d) ve spojení s § 2 odst. 3 a 4 VGVG, porušila články 49 a 63 SFEU;

               —

               uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise nemá pochybnosti o tom, že členské státy smí omezit nabývání pozemků z důvodů obecného zájmu. Ustanovení Vorarlberger Grundverkehrsgesetzes (VGVG, zákon spolkové země Vorarlberg o dispozici s půdou) uvedená v návrhových žádáních však představovala nepřiměřené omezení volného pohybu kapitálu a svobody usazování.
   Především je nepřiměřená tzv. zájmová klauzule, na jejímž základě VGVG přiznává zemědělcům přednost při nabývání zemědělských pozemků před osobami, které nejsou zemědělci. Další využívání pozemků pro zemědělské účely lze zaručit například i tehdy, pokud je potenciální nabyvatel ochoten pozemek i nadále pronajímat dosavadnímu nájemci.
   Stejně tak není pochopitelné, proč se zájmová klauzule uplatní i tehdy, když dosavadní vlastník svůj pozemek vloží do podniku nebo nadace jako nepeněžitý vklad, třebaže je zajištěno i nadálé využívání pozemku pro zemědělské účely.
   Podle názoru Komise je rovněž nepřiměřené, že se uvedená zájmová klauzule opětovně uplatní v případě, že k prodeji nedojde z důvodů, jež nenastaly na straně prodávajícího.
   Konečně Komise napadá skutečnost, že VGVG nestanoví žádnou úpravu, která by v případě nedostatečného zájmu zemědělců na obhospodařování zemědělského pozemku dovolovala tento pozemek prodat bez toho, že by jej byl nabyvatel povinen využívat pro zemědělské účely.


title: Věc C-129/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Latina (Itálie) dne 5. března 2007 – Giovanni Galeota v. Agenzia Entrate Ufficio Latina

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Latina (Itálie) dne 5. března 2007 – Giovanni Galeota v. Agenzia Entrate Ufficio Latina
   (Věc C-129/07)
   (2007/C 117/14)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria provinciale di Latina
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Giovanni Galeota

      Žalovaná: Agenzia Entrate Ufficio Latina
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být rozsudek C-207/2004 (1) vykládán tak, že italský zákonodárce měl rozšířit zvýhodněnou věkovou hranici stanovenou pro ženy i na muže?

               2)

               Musí být v projednávaném případě rozhodnuto, že u mužů od 50 let věku se musí použít na částky vyplacené jako pobídka k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání sazba rovnající se poloviční sazbě zdanění TFR?

               3)

               Je v souladu s právem Společenství rozhodnout, že věkový rozdíl 50 let u žen a 55 let u mužů je v rozporu s právem Společenství, jestliže směrnice č. 79/7 (2) umožňuje členským státům zachovat odlišné věkové hranice pro odchod do důchodu, vzhledem k tomu, že částky zaplacené daňovým poplatníkem jako daň z příjmu fyzických osob nepředstavují prvek odměny, neboť nejsou placeny zaměstnavatelem z důvodu pracovního poměru, a vzhledem k tomu, že částka vyplacená zaměstnavatelem zaměstnanci za účelem podpoření pobídky k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání nemá povahu odměny?

               4)

               Brání nebo nebrání výklad práva Společenství (směrnice Rady 76/207/EHS (3) ze dne 9. ledna 1976, která zakazuje diskriminaci na základě pohlaví) použití vnitrostátního právního předpisu dotčeného ve věci, která byla předložena Soudnímu dvoru k přezkoumání a musí tento vnitrostátní soud nahlížet na vnitrostátní právní předpis (článek 17, nyní čl. 19 odst. 4a nařízení prezidenta republiky č. 917/86) jako na neslučitelný nebo slučitelný s právem Společenství?

      (1)  Sb. rozh. 2005, s. I-07453.

      (2)  Úř. věst. L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215.

      (3)  Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187.


title: Věc F-89/15: Žaloba podaná dne 18. května 2015 – ZZ v. Komise

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/62

         Žaloba podaná dne 18. května 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-89/15)
   (2015/C 279/80)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: G.-M. Enache, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/248/13 a návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která mu údajně vznikla.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování týkajícího se stížnosti podané žalobcem na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu proti rozhodnutí výběrové komise nezapsat jej na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/248/13;

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise týkající se žádosti o přezkum podané žalobcem ve výběrovém řízení EPSO/AD/248/13;

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/248/13 nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/248/13;

               —

               nahradit vzniklou majetkovou a nemajetkovou újmu. Majetková újma žalobce je vyčíslena na 50  000 eur představující rozdíl mezi základním platem, na nějž by měl nárok po přijetí ze seznamu úspěšných uchazečů a jeho stávajícím základním platem. Nemajetková újma je vyčíslena na 50  000 eur za úsilí a čas, které musel zbytečně vynaložit při řešení této situace, a za odloučení od rodiny, k čemuž by nedošlo, kdyby se k rodině vracel poté, co byl vybrán ze seznamu úspěšných uchazečů;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-370/10: Žaloba podaná dne 30. srpna 2010 — Rubinetterie Teorema v. Komise

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/62

      Žaloba podaná dne 30. srpna 2010 — Rubinetterie Teorema v. Komise
      (Věc T-370/10)
      ()
      (2010/C 288/111)
      Jednací jazyk: italšitna

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Rubinetterie Teorema SpA (Flero (Brescia), Itálie) (zástupci: R. Cavani, advokát, M. Di Muro, advokát, P. Preda, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhové žádání žalobkyně

                  —

                  zrušit rozhodnutí K(2010) 4185 ze dne 23. června 2010,

                  —

                  podpůrně uložit symbolickou pokutu,

                  —

                  případně podstatně snížit částku pokuty uložené rozhodnutím v rozsahu, který se bude jevit spravedlivý,

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Rozhodnutí napadené v této věci je stejné jako ve věci T-368/10, Rubinetteria Cisal v. Komise.
      Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které jsou dovolávány ve výše uvedené věci.
      Žalobkyně zejména uplatňuje:

                  Porušení práva na obhajobu společnosti Teorema a následně neplatnost rozhodnutí z důvodu:

                              —

                              opoždění při sdělení obvinění společnosti Teorema ze strany Komise;

                              —

                              těžkosti při přístupu ke spisu a nedostatek přiměřeného času;

                  Neexistence dohody, jejímž účelem nebo účinkem by bylo zabránit hospodářské soutěži, omezit ji nebo narušit nebo škodlivé účinky pro trh Společenství a

                  nesprávné posouzení důkazů týkajících se údajného zapojení společnosti Teorema do jednání Euroitalia.


title: Věc T-383/11: Žaloba podaná dne 21. července 2011 — Makhlouf v. Rada

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/30

         Žaloba podaná dne 21. července 2011 — Makhlouf v. Rada
   (Věc T-383/11)
   2011/C 282/62
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Eyad Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupci: P. Grollet a G. Karouni, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2011/302/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, v rozsahu, v němž se týká žalobce, z důvodu porušení základních práv;

               —

               uložil Radě Evropské unie na základě článků 87 a 91 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces. Žalobce tvrdí, že bylo porušeno jeho právo na obhajobu, jelikož mu byly uloženy dotčené sankce, aniž byl předem vyslechnut, byla mu dána příležitost se hájit a aniž se seznámil se skutečnostmi, na jejichž základě byla tato opatření přijata.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 296 druhého pododstavce SFEU. Žalobce vytýká Radě, že vůči němu vydala omezující opatření, aniž by mu sdělila důvody, aby byl s to uplatnit prostředky obhajoby. Žalobce vytýká žalované, že se spokojila s obecnou a stereotypní formulací, aniž by přesným způsobem uvedla faktické a právní skutečnosti, na nichž spočívá právní odůvodnění jejího rozhodnutí, a úvahy, které ji vedly k přijetí tohoto rozhodnutí.

               3)

               Třetí žalobní důvod se týká opodstatněnosti odůvodnění. Žalobce vytýká Radě, že vyšla ze zjevně nesprávného odůvodnění a provedla syntézu, kterou nelze považovat za právně odpovídající.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení záruky související s právem na účinnou soudní ochranu. Žalobce tvrdí, že nejenže nemohl před Radou užitečně uplatnit své stanovisko, ale bez uvedení jakýchkoli zvláštních a konkrétních důvodů v napadeném rozhodnutí, které rozhodnutí odůvodňují, nemohl ani využít prostředků nápravy před Tribunálem.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení obecné zásady proporcionality.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva v rozsahu, v němž omezující opatření, a konkrétněji zmrazení finančních prostředků, představují nepřiměřený zásah do základního práva žalobce volně nakládat se svým majetkem.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení práva na soukromí v rozsahu, v němž zmrazení finančních prostředků a omezení pohybu představují rovněž nepřiměřený zásah do základního práva žalobce.


title: Věc C-231/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2014 InnoLux Corp., dříve Chimei InnoLux Corp., proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 27. února 2014 ve věci T-91/11, InnoLux Corp., dříve Chimei InnoLux Corp. v. Evropská komise

text:
               7.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2014 InnoLux Corp., dříve Chimei InnoLux Corp., proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 27. února 2014 ve věci T-91/11, InnoLux Corp., dříve Chimei InnoLux Corp. v. Evropská komise
   (Věc C-231/14 P)
   2014/C 212/23
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: InnoLux Corp., dříve Chimei InnoLux Corp. (zástupci: J.-F. Bellis, advokát, R. Burton, Solicitor)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka se domáhá, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek, který byl napaden kasačním opravným prostředkem, v rozsahu, ve kterém potvrdil pokutu uloženou sporným rozhodnutím společnosti InnoLux, která je založena na hodnotě dodávek displejů LCD v rámci skupiny mezi továrnami žalobkyně v Číně a na Tchaj-wanu;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise v rozsahu, ve kterém ukládá InnoLux pokutu založenou na hodnotě dodávek displejů LCD v rámci skupiny mezi továrnami žalobkyně v Číně a na Tchaj-wanu;

               —

               v souladu s tím snížil pokutu uloženou InnoLux na €173 milionů, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že se na dodávky displejů LCD v rámci skupiny mezi továrnami žalobkyně v Číně a na Tchaj-wanu vztahuje článek 101 SFEU a článek 53 SEU z toho jediného důvodu, že počítačové obrazovky, jejichž displeje LCD jsou montovány v dotčených továrnách, jsou navrhovatelkou prodávány v EHP.
               Tento důvod kasačního opravného prostředku je odůvodněn následujícím:

                           a.

                           Konstatování porušení ve sporném rozhodnutí se týká pouze dodávek displejů LCD do EHP, ať již jsou prodávány třetím stranám nebo dodávány v rámci skupiny, a nečiní žádné rozlišení mezi dodávkami v rámci skupiny mezi vertikálně integrovanými účastníky kartelu, kteří tvoří s kupujícím jediný podnik, a těmi účastníky, kteří jediný podnik netvoří;

                           b.

                           Užití konceptu tzv. „přímých prodejů do EHP v podobě přepracovaných výrobků“ není v souladu s odůvodněním v rozsudku Europa Karton, aby na dodávky v rámci skupiny bylo nahlíženo zcela stejným způsobem jako na prodej třetím stranám;

                           c.

                           Použití článku 101 SFEU a článku 53 SEU na dodávky displejů LCD, ke kterým dochází mimo EHP, není v souladu s implementační doktrínou rozsudku Wood Pulp I;

                           d.

                           Koncept tzv. „přímých prodejů do EHP v podobě přepracovaných výrobků“ vede k protiprávnímu vyloučení transakcí týkajících se displejů LCD, ke kterým dochází v EHP a které v EHP omezují hospodářskou soutěž, z působnosti článku 101 SFEU a článku 53 SEU, na základě odůvodnění, které bylo výslovně odmítnuto Soudním dvorem v rozsudku Commercial Solvents;

                           e.

                           Uplatnění soutěžního práva EU mimo území Unie, které vyplývá z užití konceptu takzvaných „přímých prodejů do EHP v podobě přepracovaných výrobků“, vede k nebezpečí dvojího postihu podniků a ke sporu o jurisdikci s jinými orgány na ochranu hospodářské soutěže.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když určil, že použitelnost kategorie tzv. „přímých prodejů do EHP v podobě přepracovaných výrobků“ na dodávky displejů LCD v rámci skupiny u každého z adresátů rozhodnutí Komise bylo posouzeno Komisí „na základě týchž objektivních kritérií“, přičemž byly zamítnuty jako nepřípustné všechny žalobní důvody vznesené navrhovatelkou ohledně relevance, objektivity a koherence užívaného kritéria, zejména skutečnost, zda tvoří spolu s kupujícími jediný podnik, či nikoliv.
               Tento důvod je založen na následujícím odůvodnění:

                           a.

                           Skutečnost, zda jsou či nejsou vertikálně integrovaní adresáti sporného rozhodnutí jediným podnikem, není „objektivní rozdíl“ odůvodňující rozdílné zacházení s jejich dodávkami v rámci skupiny;

                           b.

                           Zásada legality nemůže být uplatněna k tomu, aby byl zamítnut žalobní důvod žalobkyně, kterým se domáhá, aby byly dodávky displejů LCD v rámci skupiny posuzovány na základě téže metody, která byla použita na dodávky displejů LCD společností LG Display a AUO v rámci skupiny, jelikož je tato metoda zcela legální.


title: Věc T-562/14: Žaloba podaná dne 28. července 2014 – Yoo Holdings v. OHIM – Eckes-Granini Group (YOO)

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/18

         Žaloba podaná dne 28. července 2014 – Yoo Holdings v. OHIM – Eckes-Granini Group (YOO)
   (Věc T-562/14)
   2014/C 351/22
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Yoo Holdings Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: D. Farnsworth, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. dubna 2014 ve věci R 762/2013-2.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „YOO“ pro služby zařazené do tříd 35, 41 a 43 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 4 87  924.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní a mezinárodní zápis slovní ochranné známky „YO“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30 a 32

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení napadeného rozhodnutí a částečné vyhovění námitkám

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-499/09: Žaloba podaná dne 14. prosince 2009 — Evonik Industries v. OHIM (Ztvárnění pravoúhelníku nachové barvy se zaoblenou pravou stranou)

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/45

         Žaloba podaná dne 14. prosince 2009 — Evonik Industries v. OHIM (Ztvárnění pravoúhelníku nachové barvy se zaoblenou pravou stranou)
   (Věc T-499/09)
   2010/C 37/65
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evonik Industries AG (Essen, Německo) (zástupce: J. Albrecht, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí žalovaného (čtvrtého odvolacího senátu) ze dne 2. října 2009 (spisová značka odvolání: R 491/2009-4);

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka představující pravoúhelníkový útvar nachové barvy Pantone 513 C pro výrobky a služby spadající do tříd 1 až 45 (přihláška č. 7 235 179)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), jelikož dotčená ochranná známka má požadovanou rozlišovací způsobilost.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc T-549/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 – Guiral Broto v. EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie CAFE DEL SOL — Starší národní obrazová ochranná známka Café del Sol — Nepředložení důkazů v jednacím jazyce námitkového řízení — Články 75 a 76 nařízení (ES) č. 207/2009 — Pravidla 19 a 20 nařízení (ES) č. 2868/95 — Právo na obhajobu“

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/45

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 – Guiral Broto v. EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
   (Věc T-549/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie CAFE DEL SOL - Starší národní obrazová ochranná známka Café del Sol - Nepředložení důkazů v jednacím jazyce námitkového řízení - Články 75 a 76 nařízení (ES) č. 207/2009 - Pravidla 19 a 20 nařízení (ES) č. 2868/95 - Právo na obhajobu“)
   (2017/C 030/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španělsko) (zástupce: J. L. de Castro Hermida, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. července 2015 (věc R 1888/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi R. Guiralem Brotem a společností Gastro & Soul

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 16. července 2015 (věc R 1888/2014-5), týkající se námitkového řízení mezi Ramónem Guiralem Brotem a společností Gastro & Soul GmbH, se zrušuje.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               EUIPO a R. Guiral Broto ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 381, 16.11.2015.


title: Věc C-398/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Fermo – Itálie) – trestní řízení proti M „Úmluva k provedení Schengenské dohody — Článek 54 — Zásada ne bis in idem  — Působnost — Usnesení soudu smluvního státu o zastavení trestního stíhání bez nařízení hlavního líčení pro nedostatek důkazů — Možnost obnovení vyšetřování v případě výskytu nových skutečností či důkazů — Pojem ‚osoba, která byla »pravomocně odsouzena« ‘  — Trestní stíhání v jiném smluvním státě proti téže osobě pro tytéž skutky — Promlčení trestního stíhání a uplatnění zásady ne bis in idem “

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Fermo – Itálie) – trestní řízení proti M
   (Věc C-398/12) (1)

   („Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 - Zásada ne bis in idem - Působnost - Usnesení soudu smluvního státu o zastavení trestního stíhání bez nařízení hlavního líčení pro nedostatek důkazů - Možnost obnovení vyšetřování v případě výskytu nových skutečností či důkazů - Pojem ‚osoba, která byla »pravomocně odsouzena«‘ - Trestní stíhání v jiném smluvním státě proti téže osobě pro tytéž skutky - Promlčení trestního stíhání a uplatnění zásady ne bis in idem“)
   2014/C 253/09
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Fermo

      Účastník původního trestního řízení

   M

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Fermo – Výklad článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody – Zásada „ne bis in idem“ – Pojem „osoba, která byla pravomocně odsouzena“ – Konečné rozhodnutí o zastavení řízení vydané soudem členského státu

      Výrok

   Článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (Lucembursko), musí být vykládán v tom smyslu, že usnesení o zastavení trestního stíhání bez nařízení hlavního líčení, které je ve smluvním státě, kde bylo toto usnesení vydáno, překážkou nového stíhání pro tentýž skutek proti osobě, v jejíž prospěch bylo uvedené usnesení vydáno, pokud se proti této osobě nevyskytnou nové skutečnosti či důkazy, musí být považováno za rozhodnutí představující pravomocný rozsudek ve smyslu tohoto článku, které je tak překážkou nového stíhání téže osoby pro tentýž skutek v jiném smluvním státě.

      (1)  Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


title: Věc T-600/15: Žaloba podaná dne 22. října 2015 – PAN Europe a další v. Komise

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/20

         Žaloba podaná dne 22. října 2015 – PAN Europe a další v. Komise
   (Věc T-600/15)
   (2016/C 059/23)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobci: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brusel, Belgie), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life) (Louvain-la-Neuve, Belgie), Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) (Castel San Pietro Terme, Itálie) (zástupci: B. Kloostra, advokát, A. van den Biesen, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1295 (1); a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise přijetím napadeného nařízení a schválením uvedení sulfoflaxoru na trh porušila články 4 a 6 nařízení (ES) č. 1107/2009 (2) a přílohu I a přílohu II nařízení (ES) č. 1107/2009.

                           —

                           Komise jednala v rozporu s článkem 4 nařízení (ES) č. 1107/2009 nebo neuplatnila správně požadavky na schválení účinných látek, jak jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 1107/2009;

                           —

                           Komise jednala rovněž v rozporu s článkem 4 ve spojení s čl. 6 písm. f) nařízení (ES) č. 1107/2009 a v rozporu s bodem 1.1 a 2.2 přílohy II nařízení nebo neuplatnila správně požadavky na schválení účinných látek, jak jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 1107/2009; a

                           —

                           Komise jednala v rozporu s článkem 4 ve spojení s čl. 6 písm. i) nařízení (ES) č. 1107/2009 nebo neuplatnila správně požadavky na schválení účinných látek, jak jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 1107/2009.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené nařízení porušuje právo včelařů na vlastnictví a jejich svobodu podnikání, jak jsou zakotveny v článcích 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie (3).

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise tím, že přijala napadené rozhodnutí, jednala v rozporu se zásadou řádné správy, konzistencí rozhodovací praxe a povinností řádné péče.

      (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1295 ze dne 27. července 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje účinná látka sulfoxaflor a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (Úř. věst. L 199, s. 8).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS 2011 (Úř. věst. L 309, s. 1)

      (3)  Listina základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2000, C 326, s. 1).


title: Věc T-575/13: Usnesení Tribunálu ze dne 2. dubna 2014 – Lesaffre et Compagnie v. OHIM – Louis Baking Company (BAKING CENTER BY TECHNOLINE)

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/53

         Usnesení Tribunálu ze dne 2. dubna 2014 – Lesaffre et Compagnie v. OHIM – Louis Baking Company (BAKING CENTER BY TECHNOLINE)
   (Věc T-575/13) (1)

   2014/C 175/75
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 31, 1.2.2014.


title: Věc C-577/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2012 — Evropská komise v. Belgické království ( „Nesplnění povinnosti státem — Článek 56 SFEU — Volný pohyb služeb — Vnitrostátní právní předpisy ukládající samostatně výdělečně činným poskytovatelům služeb usazeným v jiných členských státech povinnost předchozího ohlášení — Trestní sankce — Omezení volného pohybu služeb — Objektivně odůvodněné rozlišování — Naléhavé požadavky obecného zájmu — Předcházení podvodům — Boj proti nekalé soutěži — Ochrana samostatně výdělečně činných osob — Přiměřenost“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2012 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-577/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Vnitrostátní právní předpisy ukládající samostatně výdělečně činným poskytovatelům služeb usazeným v jiných členských státech povinnost předchozího ohlášení - Trestní sankce - Omezení volného pohybu služeb - Objektivně odůvodněné rozlišování - Naléhavé požadavky obecného zájmu - Předcházení podvodům - Boj proti nekalé soutěži - Ochrana samostatně výdělečně činných osob - Přiměřenost)
   2013/C 46/03
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Traversa, C. Vrignon a J.-P. Keppenne, zmocněnci)

      Žalovaný: Belgické království (zástupci: M. Jacobs, C. Pochet, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Rodriguesem, advokát)

      Další účastník řízení: Dánské království (zástupci: C. Vang a S. Juul Jørgensen, jakož i V. Pasternak Jørgensen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 56 SFEU — Vnitrostátní právní předpisy ukládající samostatně výdělečně činným poskytovatelům služeb usazeným v jiných členských státech povinnost předchozího ohlášení (ohlášení „Limosa“) — Omezení volného pohybu služeb — Diskriminační povaha omezení — Neodůvodněnost a nepřiměřenost

      Výrok

               1)

               Belgické království tím, že přijalo čl. 137 bod 8, čl. 138 třetí odrážku, článek 153 a čl. 157 bod 3 rámcového zákona (I) ze dne 27. prosince 2006, ve znění platném od 1. dubna 2007, uložilo samostatně výdělečně činným poskytovatelům služeb usazeným v jiném členském státě, než je Belgické království, povinnost učinit ohlášení před tím, než začnou v Belgii vykonávat svou činnost, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 56 SFEU.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Dánské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc F-119/05: Žaloba podaná dne  13. prosince 2005  – Gesner v. OHIM

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/34

         Žaloba podaná dne 13. prosince 2005 – Gesner v. OHIM
   (Věc F-119/05)
   (2006/C 96/53)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Charlotte Gesner (Kildedalsvej, Dánsko) (zástupci: J. Vazquez Vazquez a C. Amo Quiñones, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí přijaté Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 2. září 2005, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 10. května 2005 proti rozhodnutí OHIM ze dne 21. dubna 2005, jímž bylo zamítnuto ustavení výboru pro otázky invalidity.

               —

               Uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, dočasná zaměstnankyně OHIM do 15. dubna 2005, trpí od roku 2003 výhřezem ploténky a různými nemocemi páteře. Přestože se podrobila operaci a absolvovala různou lékařskou a fyzioterapeutickou léčbu, její silné bolesti zad nepřestávají a skutečnost, že musela po dlouhou dobu sedět, její stav zhoršila, takže měla nepřetržitě po několik měsíců volno z důvodu nemoci.
   Dne 11. března 2005 požádala žalobkyně OHIM o ustavení výboru pro otázky invalidity, aby uvedený orgán rozhodl o její neschopnosti vykonávat její služební povinnosti a přiznal jí invalidní důchod.
   OHIM takovou možnost zamítl na základě dvou důvodů. Zaprvé, článek 59 služebního řádu je třeba vykládat tak, že rozhodnutí svolat výbor pro otázky invalidity přísluší orgánu oprávněnému ke jmenování (OOJ). Zadruhé, žalobkyně, která měla volno z důvodu nemoci pouze 294 dní za poslední tři roky, nesplnila dobu požadovanou v čl. 59 odst. 4 služebního řádu.
   Žalobkyně ve své žalobě uvádí čtyři hlavní žalobní důvody, přičemž zaprvé se domnívá, že OOJ si nemůže činit výlučný nárok na pravomoc svolat výbor pro otázky invalidity. Tím by OOJ předem, subjektivně a svévolně určoval, zda je zaměstnanec nebo úředník dostatečně nemocný k tomu, aby byl předvolán před tento výbor.
   V druhém žalobním důvodu se žalobkyně dovolává toho, že odůvodnění napadeného rozhodnutí je nesprávné. Uplatnění časových omezení stanovených v čl. 59 odst. 4 služebního řádu brání v získání invalidního důchodu úředníkům nebo zaměstnancům, kteří tato omezení nesplňují, ale kteří mohou být neschopni pracovat z důvodu úrazů nebo nemocí, které se projevují rychleji.
   Ve svém třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že ustanovení použitelná na ustavení výboru pro otázky invalidity se nemusí omezovat na článek 59 služebního řádu, ale zahrnují i ustanovení náležející do právního rámce, který upravuje přístup k invalidnímu důchodu, tedy články 31 až 33 pracovního řádu ostatních zaměstnanců, článek 9 služebního řádu a jeho přílohu VIII.
   Ve svém posledním žalobním důvodu se žalobkyně domnívá, že napadené rozhodnutí odporuje zásadě zákazu diskriminace a rovného zacházení. OHIM svým zaměstnancům neumožňuje svolání výboru pro otázky invalidity, i když tato možnost se zdá být dostupná všem zbývajícím zaměstnancům Společenství. Krom toho pro zaměstnance OHIM se smlouvami na dobu kratší než tři roky je obtížné získat invalidní důchod jakkoliv nemocní mohou být, protože nikdy nedosáhnou hranice stanovené v čl. 59 odst. 4 služebního řádu.


title: Věc F-82/06: Žaloba podaná dne 21. července 2006 – Duyster v. Komise

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/44

         Žaloba podaná dne 21. července 2006 – Duyster v. Komise
   (Věc F-82/06)
   (2006/C 281/79)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Tineke Duyster (Oetrange, Lucembursko) (zástupce: W.H.A.M. van den Muijsenbergh, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou, nebo podpůrně za částečně přípustnou;

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 11. května 2006 v části týkající se stížnosti R/91/06, nebo podpůrně jej zrušit částečně;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení;

               —

               žalobkyně navíc opakuje tatáž návrhová žádání, která již předložila ve věci F-18/06 (1).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V rámci věcí F-51/05 (2) a F-18/06 již žalobkyně zpochybnila skutečnost, že jí Komise nejprve poskytla rodičovskou dovolenou na období od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005, a následně dopisem ze dne 17. listopadu 2005 stanovila datum začátku rodičovské dovolené na 8. listopadu 2004.
   Vzhledem k tomu, že žalobkyně měla pochybnosti ohledně právní kvalifikace tohoto posledně uvedeného dopisu, jej 13. února 2006 napadla zároveň prostřednictvím stížnosti a žaloby (F-18/06). Komise vznesla jednak námitku nepřípustnosti v rámci této žaloby, a jednak rozhodnutím ze dne 11. května 2006 prohlásila stížnost za nepřípustnou.
   V projednávané věci žalobkyně uplatňuje, že důsledkem toho, co předchází, je skutečnost, že neexistuje žádný právní prostředek proti rozhodnutí obsaženému v dopise ze dne 17. listopadu 2005 a že není možné žádné odškodnění, pokud jde o prohlášení OOJ v něm obsažená. Toto je v rozporu zejména se služebním řádem a s právními zásadami společnými členským státům a Společenstvím.
   Na podporu své žaloby proti rozhodnutí o nepřípustnosti žalobkyně uplatňuje zejména: i) existenci nesprávných skutečností, které byly základem rozhodnutí; ii) porušení obsahu a smyslu článku 90 služebního řádu; iii) existenci rozporností; iv) nejasnost a nedbalost rozhodnutí; v) porušení obsahu a smyslu článků 24 a 25 služebního řádu; vi) porušení judikatury ve věci přípustnosti; vii) situaci nejistoty vytvořenou Komisí ohledně právní kvalifikace dopisu ze dne 17. listopadu 2005; viii) porušení zásad proporcionality, legitimního očekávání, rovného zacházení a právní jistoty, jakož i porušení zásady vážení zájmů, nedodržení povinnosti zaměstnavatele poskytnout informace, porušení práva na procesní prostředek, porušení zásady legality a zásady řádné správy; ix) nepředložení důkazu o tvrzení OOJ, podle nějž je obsah návrhu předloženého žalobkyní již součástí věci F-51/05.
   Ve věci samé žalobkyně uplatňuje žalobní důvody velmi podobné těm, které uplatnila ve věci F-18/06.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1. 7. 2006.

      (2)  Úř. věst. C 217, 3. 9. 2005 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-249/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15. 12. 2005).


title: Věc C-103/11 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. dubna 2013 — Evropská komise v. Systran SA, Systran Luxembourg SA ( „Kasační opravný prostředek — Článek 225 odst. 1 ES, článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES — Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti Evropského společenství — Posouzení mimosmluvní povahy sporu — Pravomoci soudů Společenství“ )

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. dubna 2013 — Evropská komise v. Systran SA, Systran Luxembourg SA
   (Věc C-103/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Článek 225 odst. 1 ES, článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES - Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti Evropského společenství - Posouzení mimosmluvní povahy sporu - Pravomoci soudů Společenství)
   2013/C 164/03
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. van Rijn, zmocněnec, E. Montaguti a J. Samnadda, zmocněnkyně, ve spolupráci s A. Berenboomem, advocaat, a M. Isgourem, avocat)

      Další účastnice řízení: Systran SA, Systran Luxembourg SA (zástupci: J.-P. Spitzer a E. De Boissieu, avocats)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 16. prosince 2010 — Systran a Systran Luxembourg v. Komise (T-19/07), jehož předmětem je žaloba na náhradu škody údajně způsobené žalobkyním v řízení v prvním stupni z důvodu protiprávního jednání, k němuž došlo v návaznosti na výzvu Komise k podávání nabídek týkající se projektu údržby a lingvistického posílení služby automatického překladu Komise — Nesprávné posouzení a rozpornost v otázce mimosmluvní povahy sporu — Porušení práva na obhajobu — Porušení pravidel týkajících se dokazování — Zjevně nesprávné posouzení dostatečně závažné povahy údajného pochybení Komise — Neexistence odůvodnění

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. prosince 2010, Systran a Systran Luxembourg v. Komise (T-19/07), se zrušuje.

               2)

               Žaloba společností Systran SA a Systran Luxembourg SA ve věci T-19/07 se odmítá.

               3)

               Společnostem Systran SA a Systran Luxembourg SA se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí před Soudním dvorem Evropské unie a před Tribunálem Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc C-438/04: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. července 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Mobistar SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (Odvětví telekomunikací — Univerzální služba a práva uživatelů — Přenositelnost telefonních čísel — Náklady na zavedení v případě přenesení čísla mobilního telefonu — Článek 30 odst. 2 směrnice 2002/22/ES ( směrnice o univerzální službě ) — Stanovování cen za propojení v souvislosti s poskytováním přenositelnosti čísel — Nákladová orientace cen — Pravomoc regulace vnitrostátních regulačních orgánů — Článek 4 odst. 1 směrnice 2002/21/ES ( rámcová směrnice ) — Účinná právní ochrana — Ochrana důvěrných údajů)

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. července 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Mobistar SA v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Věc C-438/04) (1)

   (Odvětví telekomunikací - Univerzální služba a práva uživatelů - Přenositelnost telefonních čísel - Náklady na zavedení v případě přenesení čísla mobilního telefonu - Článek 30 odst. 2 směrnice 2002/22/ES („směrnice o univerzální službě“) - Stanovování cen za propojení v souvislosti s poskytováním přenositelnosti čísel - Nákladová orientace cen - Pravomoc regulace vnitrostátních regulačních orgánů - Článek 4 odst. 1 směrnice 2002/21/ES („rámcová směrnice“) - Účinná právní ochrana - Ochrana důvěrných údajů)
   (2006/C 224/12)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour d'appel de Bruxelles
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Mobistar SA

      Žalovaní: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      za přítomnosti: Belgacom Mobile SA, Base SA
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour d'appel de Bruxelles – Výklad článku 30 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51) – Přenositelnost telefonních čísel – Nákladově orientované stanovování cen za propojení v souvislosti s poskytováním přenositelnosti čísel a rozdělování nákladů mezi operátory – Výklad článku 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33) – Právo na opravný prostředek proti rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu – Zařazení důvěrných informací mezi informace před předáním k dispozici orgánu rozhodujícímu o opravném prostředku
   Výrok

               1)

               Stanovování cen za propojení v souvislosti s poskytováním přenositelnosti čísel uvedené v čl. 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) se týká nákladů na provoz přenesených čísel a nákladů na zavedení vynaložených mobilními operátory za účelem vyřízení žádostí o přenesení čísla.

               2)

               Článek 30 odst. 2 směrnice 2002/22 nebrání přijetí vnitrostátního opatření, které stanoví určitou metodu pro výpočet nákladů a stanoví předem a za pomoci teoretického modelu nákladů maximální ceny, které může požadovat předávající operátor po přijímajícím operátorovi z důvodu nákladů na zavedení, jestliže jsou ceny stanoveny v závislosti na nákladech tak, že spotřebitelé nejsou odrazeni od využívání možnosti přenositelnosti.

               3)

               Článek 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) musí být vykládán tak, že subjekt určený pro rozhodování o opravných prostředcích proti rozhodnutím vnitrostátních regulačních orgánů musí disponovat všemi informacemi nezbytnými k přezkoumání opodstatněnosti opravného prostředku, případně včetně důvěrných informací, které uvedené orgány zohlednily při přijetí rozhodnutí, které je předmětem opravného prostředku. Tomuto subjektu nicméně přísluší zajistit důvěrné zacházení s dotčenými údaji, při dodržení požadavků účinné právní ochrany a zajištění dodržení práv obhajoby účastníků sporu.

      (1)  Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


title: Věc T-360/06: Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Heijmans v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/26

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Heijmans v. Komise
   (Věc T-360/06)
   (2007/C 20/39)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Heijmans NV (zástupci: M.F.A.M. Smeets a A.M. van den Oord, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zcela či částečně zrušit rozhodnutí jí určené;

               —

               zrušit nebo snížit pokutu jí uloženou;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – NL), kterým jí byla uložena pokuta za porušení článku 81 ES.
   Žalobkyně se předně dovolává porušení článku 81 ES, jakož i článků 2 a 7 a čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003. Podle ní Komise neprokázala, že je žalobkyně jednotná organizace osob a hmotných a nehmotných prostředků, která porušila článek 81 ES tím, že regulovala stanovování ceny bitumenu v Nizozemí. Kromě toho uvádí, že chybí právní základ pro to, aby byla shledána společně a nerozdílně odpovědnou, a že tato společná a nerozdílná odpovědnost je nepřiměřená.
   Na podporu své žaloby nadto uplatňuje stejné žalobní důvody a argumenty, jako žalobkyně ve věci T-358/06 Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV v. Komise.


title: Věc F-92/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007 – Genette v. Komise ( Úředníci — Důchody — Nárok na důchod nabytý před vstupem do služby u Společenství — Převod do systému Společenství — Zpětvzetí žádosti o převod za účelem využití nových příznivějších ustanovení

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/46

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007 – Genette v. Komise
   (Věc F-92/05) (1)

   („Úředníci - Důchody - Nárok na důchod nabytý před vstupem do služby u Společenství - Převod do systému Společenství - Zpětvzetí žádosti o převod za účelem využití nových příznivějších ustanovení“)
   (2007/C 42/79)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Emmanuel Genette (Gorze, Francie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a D. Martin, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Belgické království (zástupce: L. Van den Broeck, zmocněnec)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Komise, kterým bylo zamítnuto zpětvzetí žádosti žalobce týkající se převodu nároků na důchod nabytých v Belgii za účelem podání nové žádosti podle nových a příznivějších ustanovení
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 25. ledna 2005 se zrušuje.

               2)

               Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady M. Genette.

               3)

               Belgické království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 315, 10.12.2005, s. 14 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-361/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15.12.2005).


title: Věc F-27/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 29. června 2010 — Hanschmann v. Evropský policejní úřad (Europol) ( „Veřejná služba — Zaměstnanci Europolu — Neprodloužení smlouvy — Smlouva na dobu neurčitou — Článek 6 služebního řádu zaměstnanců Europolu — Zásada dodržení práva na obhajobu“ )

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/67

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 29. června 2010 — Hanschmann v. Evropský policejní úřad (Europol)
      (Věc F-27/09) (1)

      (Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Neprodloužení smlouvy - Smlouva na dobu neurčitou - Článek 6 služebního řádu zaměstnanců Europolu - Zásada dodržení práva na obhajobu)
      (2010/C 288/124)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ingo Hanschmann (Haag, Nizozemsko) (zástupci: původně P. de Casparis, advokátka, poté W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)

         Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem a R. Van der Houtem, advokáty)

         Předmět věci

      Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byl žalobce informován o nemožnosti nabídnout mu trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna 2009, kterým byla zamítnuta jeho stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí ze dne 12 června 2008, kterým Evropský policejní úřad (Europol) odmítl uzavřít s I. Hanschmannem smlouvu na dobu neurčitou, se zrušuje.

                  2)

                  Europolu se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 167, 18.7.2009, s. 25.


title: Věc C-514/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalsko) dne 3. října 2016 – Isabel Maria Pinheiro Vieira Rodrigues v. José Manuel Proença Salvador a další

text:
               19.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 475/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalsko) dne 3. října 2016 – Isabel Maria Pinheiro Vieira Rodrigues v. José Manuel Proença Salvador a další
   (Věc C-514/16)
   (2016/C 475/18)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Isabel Maria Pinheiro Vieira Rodrigues

      Odpůrci: José Manuel Proença Salvador, Crédito Agrícola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, S.A., Jorge Oliveira Pinto

      Předběžné otázky

               1)

               Uplatní se povinnost uzavřít pojištění, která je stanovena v čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS (1) ze dne 24. dubna 1972 a která vyplývá z provozu vozidel s obvyklým stanovištěm na území jednotlivých členských států, na používání vozidel na veškerých veřejných či soukromých místech výlučně v případech, kdy jsou tato vozidla v pohybu, nebo i v případech, kdy se nepohybují, avšak mají spuštěný motor?

               2)

               Spadá do výše uvedeného pojmu provoz vozidel, pro účely čl. 3 odst. 1 výše uvedené směrnice 72/166, zemědělský traktor stojící na rovné polní cestě venkovské usedlosti, který je, jak je obvyklé, používán k vykonávání zemědělských prací (postřik herbicidy na vinici), přičemž má spuštěný motor za účelem pohánění čerpadla umístěného na kanystru s herbicidem, a který za výše uvedených okolností v důsledku půdního sesuvu způsobeného souběhem následujících jevů:

                           —

                           hmotnost traktoru,

                           —

                           chvění způsobené motorem traktoru a čerpadlem v ústí postřikovače umístěného v zadní části traktoru,

                           —

                           silné deště,

                           —

                           sjel na čtyři pracovníky vykonávající zmíněnou práci na níže položených pozemcích a způsobil smrt jedné z pracovnic, která přidržovala hadici, kterou se postřik prováděl?

               3)

               Pokud budou odpovědi na obě výše uvedené předběžné otázky kladné, brání tento výklad pojmu provoz vozidel, který je uveden v čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166, vnitrostátní právní úpravě (čl. 4 odst. 4 nařízení s mocí zákona č. 291/2007 ze dne 21. srpna 2007), podle níž je povinnost uzavřít pojištění, která je stanovena ve výše uvedeném čl. 3 odst. 1, vyloučena v případech, kdy se vozidla používají k čistě zemědělským nebo průmyslovým účelům?

      (1)  Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1.


title: Věc T-69/14: Žaloba podaná dne 27. ledna 2014 – UAB „MELT WATER“ v. OHIM (MELT WATER Original)

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/48

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2014 – UAB „MELT WATER“ v. OHIM (MELT WATER Original)
   (Věc T-69/14)
   2014/C 112/62
   Jednací jazyk: litevština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Research and Production Company MELT WATER, UAB (Klaipėda, Litva), (zástupce: V. Viešūnaitės, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. listopadu 2013 ve věci R 494/2013-5 a uložil OHIM, aby jako ochrannou známku Společenství zapsal označení „MELT WATER Original“, pro které žalobkyně Research and Production Company MELT WATER UAB podala přihlášku k zápisu (přihláška č. 010 782 068);

               —

               vydal rozhodnutí o nákladech řízení ve prospěch Research and Production Company MELT WATER UAB;

               —

               uložil žalovanému, OHIM, aby předložil dokumenty týkající se přihlášky k zápisu ochranné známky Společenství (přihláška č. 010 782 068).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: bledě modrá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „MELT WATER Original“ pro výrobky zařazené do třídy 32 – přihláška ochranné známky Společenství č. 010 782 068.

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky k zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ve spojení se související judikaturou unijních soudů.


title: Věc C-223/11: Žaloba podaná dne 13. května 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/16

         Žaloba podaná dne 13. května 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-223/11)
   2011/C 211/30
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade a I. Hadjiyiannic, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr

               1)

               určil, že

                           —

                           Portugalská republika tím, že nezveřejnila vnitrostátní a mezinárodní plány povodí, nesplnila čl. 13 odst. 6 směrnice 2000/60/ES (1) ve spojení s odst. 1 a 2 téhož článku;

                           —

                           Portugalská republika tím, že nezveřejnila a nezpřístupnila k připomínkám veřejnosti, včetně uživatelů, návrhy plánů povodí, nesplnila čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/60/ES;

                           —

                           Portugalská republika tím, že nezaslala kopii plánů povodí Komisi, nesplnila čl. 15 odst. 1 směrnice 2000/60/ES.

               2)

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Článek 13 směrnice 2000/60/ES

   Odstavec 6 článku 13 směrnice 2000/60/ES ve spojení s odstavci 1 a 2 téhož článku stanoví, že plány povodí pro každou oblast povodí, vnitrostátní nebo mezinárodní, zcela ležící na území Unie, se zveřejní nejpozději do 22. prosince 2009.
   Komisi nebylo sděleno, ani jí není známo, že by uvedené plány v případě Portugalska byly zveřejněny.

         Článek 14 směrnice 2000/60/ES

   Ze směrnice vyplývá, že zapojení veřejnosti je pro dosažení jejích cílů zásadní.
   Komisi nebylo sděleno, ani jí není známo, že by k připomínkám veřejnosti, včetně uživatelů, byl zveřejněn a zpřístupněn jakýkoli plán povodí.

         Článek 15 směrnice 2000/60/ES

   Portugalská republika nezaslala Komisi kopii plánů povodí ani vnitrostátních nebo mezinárodních oblastí povodí.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275)


title: Věc C-344/12: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. října 2013 — Evropská komise v. Italská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Podpora poskytnutá Italskou republikou společnosti Alcoa Trasformazioni — Rozhodnutí Komise 2010/460/ES, kterým se konstatuje neslučitelnost této podpory a nařizuje se její vrácení — Nesplnění povinnosti ve stanovené lhůtě“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/18

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. října 2013 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-344/12) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Podpora poskytnutá Italskou republikou společnosti Alcoa Trasformazioni - Rozhodnutí Komise 2010/460/ES, kterým se konstatuje neslučitelnost této podpory a nařizuje se její vrácení - Nesplnění povinnosti ve stanovené lhůtě)
   2013/C 367/30
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise Evropská komise (zástupci: G. Conte a D. Grespan, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s C. Gerardis, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí opatření nezbytných k dosažení souladu s články 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise C(2009) 8112 final ze dne 19. listopadu 2009 o státních podporách C 38/A/04 (ex NN 58/04) a C 36/B/06 (ex NN 38/06), které Itálie poskytla ve prospěch společnosti Alcoa Trasformazioni, jakož i porušení článku 288 SFEU

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala všechna opatření nezbytná k vrácení státní podpory, jež byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem v článku 1 rozhodnutí Komise 2010/460/ES ze dne 19. listopadu 2009 o státních podporách C 38/A/04 (ex NN 58/04) a C 36/B/06 (ex NN 38/06), které Itálie poskytla ve prospěch společnosti Alcoa Trasformazioni, od příjemce této podpory, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc C-239/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas – Litevská republika) – Řízení o kontrole ústavnosti zahájené Juliusem Sabatauskasem a dalšími (Vnitřní trh s elektřinou — Směrnice 2003/54/ES — Článek 20 — Přenosové a distribuční soustavy — Přístup třetích osob — Povinnosti členských států — Volný přístup třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny)

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas – Litevská republika) – Řízení o kontrole ústavnosti zahájené Juliusem Sabatauskasem a dalšími
   (Věc C-239/07) (1)

   (Vnitřní trh s elektřinou - Směrnice 2003/54/ES - Článek 20 - Přenosové a distribuční soustavy - Přístup třetích osob - Povinnosti členských států - Volný přístup třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny)
   (2008/C 301/15)
   Jednací jazyk: litevština
   Předkládající soud
   Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas
   Účastníci řízení o kontrole ústavnosti v původním řízení
   Julius Sabatauskas a další
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas – Výklad článku 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES – Prohlášení o likvidaci odpadů a zacházení s odpady (Úř. věst. L 176, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211) – Slučitelnost se směrnicí vnitrostátního právního předpisu, který umožňuje spotřebitelům přístup k soustavám přenášejícím elektřinu pouze po odmítnutí přístupu k soustavám distribuujícím elektřinu provozovatelem distribuční soustavy
   Výrok

               1)

               Článek 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES musí být vykládán v tom smyslu, že definuje povinnosti členských států, pouze pokud jde o přístup, a nikoli připojení třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny, a že nestanoví, že systém přístupu k soustavám, který jsou členské státy povinny zavést, musí umožnit oprávněnému zákazníkovi vybrat si podle svého uvážení typ soustavy, ke které si přeje být připojen.

               2)

               Uvedený článek 20 musí být rovněž vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že zařízení oprávněného zákazníka může být připojeno k přenosové soustavě pouze tehdy, pokud provozovatel distribuční soustavy odmítne, z důvodu stanovených technických nebo provozních požadavků, připojit ke své soustavě zařízení oprávněného zákazníka, která jsou umístěna na území uvedeném v jeho licenci. Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit, že zavedení a provádění tohoto systému se uskutečňuje na základě objektivních a nediskriminačních kritérií mezi uživateli soustav.

      (1)  Úř. věst. C 170, 21.7.2007.