title: Věc C-604/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2015 Ana Pérez Guriérrez proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2015 ve věci T-168/14, Pérez Gutierrez v. Komise

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/35

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2015 Ana Pérez Guriérrez proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2015 ve věci T-168/14, Pérez Gutierrez v. Komise
   (Věc C-604/15 P)
   (2016/C 038/48)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ana Pérez Guriérrez (zástupce: J. Soler Puebla, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 a pokračovat v řízení až do vydání nového rozsudku, kterým:

               —

               bude určeno, že ze strany Evropské unie došlo k zásahu do práva na ochranu cti, rodinného soukromí a vlastních obrazových projevů z důvodu nezákonného použití podobenky P. J. Jacquemyna, když Komise zařadila jeho fotografii do databáze fotografií zdravotních výstrah pro tabákové výrobky v Evropské unii,

               —

               bude Komisi uložena povinnost zaplatit navrhovatelce částku 181 104 eur z titulu ušlého zisku,

               —

               bude Komisi uložena povinnost zaplatit navrhovatelce jeden cent (0,01 eura) za každý balíček tabáku nebo tabákový výrobek, na kterém je fotografie P. J. Jacquemyna, jejíž celková výše bude určena při výkonu rozsudku a která v současnosti představuje dvacet sedm milionů pět set osmdesát osm tisíc pět set dvacet čtyři eur (27 588 524 eur),

               —

               bude Komisi uložena povinnost zaplatit navrhovatelce odškodnění za zisk dosažený nedovoleným použitím fotografie, na které je zachycen P. J. Jacquemyna, který ve Španělsku, místu bydliště žalobkyně a P. J. Jacquemyna, dosáhl částky 13 790 000 eur.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Rozdíly v průběhu jednání a skutečnostmi uvedenými v rozsudku

   Navrhovatelka nikdy nesouhlasila s tvrzeními Evropské komise; souhlasila pouze s tím, aby byly opožděně předloženy jen nezačerněné dokumenty, což nebylo v rozsudku uvedeno.

      Porušení čl. 15 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie

   Porušení zásady unijního práva, podle které mají občané Unie přístup k dokumentům, které orgány Unie používají pro účely přijímání rozhodnutí.
   Navrhovatelka opakovaně žádala, aby jí byly poskytnuty dokumenty týkající se práv k podobence na sporné fotografii, přičemž tyto dokumenty jí nebyly nikdy poskytnuty.

      Neexistence a nedostatečnost důkazů vedoucích k neprovedení přezkumu věci Tribunálem

   Důkazy požadované navrhovatelkou jí nebyly poskytnuty a důkazy, které Komise předložila, neměly žádnou důkazní hodnotu, jelikož téměř všechny dokumenty obsahovaly začerněné části.

      Porušení zásady kontradiktornosti a zásady rovnosti procesních prostředků

   Dokumenty předložené Evropskou Komisí byly přeškrtané a nebyly v nich uvedeny žádné skutečnosti a bránily jakémukoli kontradiktornímu přezkumu ze strany navrhovatelky, v důsledku čehož je navrhovatelka nepovažuje za platné důkazy, ani za takové, aby je Tribunál mohl posoudit jako důkazní prostředky.

      Zkreslení skutkového stavu (Distort of facts)

   Začerněné dokumenty, které neobsahují žádné důkazy, dovedly Tribunál k závěru, že údajné vyhotovení fotografií bylo v zásadě zákonné, přičemž navrhovatelka nemohla napadnout platnost této simulace skutečnosti, protože v uvedených dokumentech se nenacházely žádné důkazy. Důkazy, které se v uvedených dokumentech nacházely, byly začerněny na základě nesprávního uplatnění zásady ochrany údajů plynoucí ze směrnice z roku 1995 (1).

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31).


title: Věc C-258/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 26. května 2014 – Eugenia Florescu a další v. Casa Judeţeană de Pensii Sibiu a další

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 26. května 2014 – Eugenia Florescu a další v. Casa Judeţeană de Pensii Sibiu a další
   (Věc C-258/14)
   2014/C 292/18
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Eugenia Florescu, Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (jako dědic Bădilă Mircea), Anca Vidrighin (jako dědic Bădilă Mircea), Eugenia Elena Bădilă (jako dědic Bădilă Mircea)

      Žalovaní: Casa Judeţeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul român prin Ministerul Finanțelor Publice, Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu

      Předběžné otázky

               1)

               Může být takové memorandum, jako je memorandum o porozumění ze dne 23. června 2009, uzavřené mezi Evropským společenstvím a Rumunskem, zveřejněné v Monitorul Oficial č. 455 ze dne 1. července 2009, považováno za akt, rozhodnutí, sdělení atd. s právní sílou ve smyslu judikatury Soudního dvora (rozsudky ze dne 3. února 1976, 59/75, Flavia Manghera, a ze dne 20. března 1997, C 57/95, Francie v. Komise) a může být předmětem výkladu Soudního dvora Evropské unie?

               2)

               V případě kladné odpovědi, musí být Memorandum o porozumění mezi Evropským společenstvím a Rumunskem ze dne 23. června 2009 zveřejněné v Monitorul Oficial č. 455 ze dne 1. července 2009 vykládáno v tom smyslu, že za účelem omezení dopadů hospodářské krize snížením nákladů na zaměstnance může Evropská komise oprávněně uložit přijetí vnitrostátního zákona, prostřednictvím kterého bude zrušen nárok určité osoby na vyplácení příspěvkového důchodu, který vznikl v průběhu více než 30 let, který byl legálně stanoven a vyplácen před tímto zákonem, v důsledku toho, že této osobě je vyplácen plat za činnost poskytovanou na základě pracovní smlouvy, odlišnou od činnosti, pro kterou odešla do důchodu?

               3)

               Musí být Memorandum o porozumění mezi Evropským společenstvím a Rumunskem ze dne 23. června 2009 vykládáno v tom smyslu, že za účelem omezení dopadů hospodářské krize může Evropská komise oprávněně uložit přijetí vnitrostátního zákona, prostřednictvím kterého bude zcela a sine die [na dobu neurčitou] zrušen nárok určité osoby na vyplácení příspěvkového důchodu, který vznikl v průběhu více než 30 let, který byl legálně stanoven a vyplácen před tímto zákonem, v důsledku toho, že této osobě je vyplácen plat za činnost poskytovanou na základě pracovní smlouvy, odlišnou od činnosti, pro kterou odešla do důchodu?

               4)

               Musí být Memorandum in integrum a zejména jeho bod 5 písm. d), týkající se reorganizace a zlepšení efektivity veřejné správy, vykládáno v tom smyslu, že za účelem omezení dopadů hospodářské krize Evropská komise oprávněně uložila přijetí vnitrostátního zákona, který zavádí pro úředníky, kteří odešli do důchodu z veřejných institucí, zákaz souběhu důchodu s platem?

               5)

               Lze články 17, 20, 21 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, článek 6 Smlouvy o Evropské unii (SEU), článek 110 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), zásadu právní jistoty zakotvenou právem Společenství a judikaturu Soudního dvora Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání ustanovení, jako je čl. 21 odst. 2 zákona č. 554/2004, které pro případ porušení zásady přednosti práva Evropské unie stanoví možnost přezkumu vnitrostátních soudních rozhodnutí výlučně v oblasti správních sporů a nedává možnost přezkumu vnitrostátních soudních rozhodnutí vydaných v jiných oblastech (občanskoprávní, trestní, obchodní) v případě, že taková rozhodnutí porušují stejnou zásadu přednosti práva Evropské unie?

               6)

               Brání článek 6 Smlouvy o EU právním předpisům členského státu, které podmiňují zaplacení důchodu kariérních soudců, který byl stanoven na základě více než 30 let odpracovaných v soudnictví, ukončením jejich pracovní smlouvy v oblasti univerzitního vzdělávání v oboru práva?

               7)

               Brání článek 6 Smlouvy o EU, čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a judikatura Soudního dvora Evropské unie právním předpisům, které zbavují nositele jeho nároku na důchod, i když byl stanoven na základě příspěvků za více než 30 let, zatímco za univerzitní činnost soudci odváděli a nadále odvádějí příspěvky na důchodové zabezpečení zvlášť?

               8)

               Brání článek 6 Smlouvy o EU, jakož i ustanovení čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/78 (1) o rovném zacházení s osobami, bez ohledu na jejich rasu a etnický původ, a judikatura Soudního dvora Evropské unie nálezu vydanému ústavním soudem členského státu, který v rámci kontroly ústavnosti zákona stanoví, že právo na souběh důchodu s platem náleží pouze osobám jmenovaným do funkce na základě pověření, čímž tak z tohoto práva vylučuje kariérní soudce, kterým je zakázáno pobírání důchodu stanoveného na základě více než 30 let placení osobních příspěvků, v důsledku toho, že si tito soudci zachovali vzdělávací funkci v rámci univerzitní výuky v oboru práva?

               9)

               Brání článek 6 Smlouvy o EU a judikatura Soudního dvora Evropské unie právním předpisům, které podmiňují sine die vyplácení důchodu soudců, který byl stanoven na základě více než 30 let placení příspěvků, ukončením univerzitní činnosti?

               10)

               Brání článek 6 Smlouvy o EU a judikatura Soudního dvora Evropské unie právním předpisům, které narušují spravedlivou rovnováhu, která musí být udržována mezi ochranou majetku osob a potřebami obecného zájmu, přičemž ukládají pouze určité kategorii osob ztrátu důchodu soudce, v důsledku toho, že vykonávají univerzitní činnost?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303,s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79)


title: Výmaz věci C-261/04

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/30

         Výmaz věci C-261/04 (1)

   (2005/C 143/54)

      (Jednací jazyk: němčina)

   Usnesením ze dne 31. ledna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-261/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Regensburg): Gerhard Schmidt proti Sennebogen Maschinenfabrik GmbH.

      (1)  Úř. věst. C 228, 11.9.2004


title: Věc C-182/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage) — Belgie) — Marie-Noëlle Solvay a další v. Région wallonne ( „Posuzování vlivů záměrů na životní prostředí — Pojem „zvláštní zákon“ — Hodnota a dosah upřesnění uvedených v Průvodci použitím Aarhuské úmluvy — Povolení záměru při neexistenci příslušného posouzení jeho vlivů na životní prostředí — Přístup k právní ochraně v záležitostech životního prostředí — Rozsah práva podat opravný prostředek — Směrnice o  „stanovištích“ — Plán nebo projekt, který má nepříznivý účinek na celistvost lokality — Naléhavý důvod převažujícího veřejného zájmu“ )

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage) — Belgie) — Marie-Noëlle Solvay a další v. Région wallonne
   (Věc C-182/10) (1)

   (Posuzování vlivů záměrů na životní prostředí - Pojem „zvláštní zákon“ - Hodnota a dosah upřesnění uvedených v Průvodci použitím Aarhuské úmluvy - Povolení záměru při neexistenci příslušného posouzení jeho vlivů na životní prostředí - Přístup k právní ochraně v záležitostech životního prostředí - Rozsah práva podat opravný prostředek - Směrnice o „stanovištích“ - Plán nebo projekt, který má nepříznivý účinek na celistvost lokality - Naléhavý důvod převažujícího veřejného zájmu)
   2012/C 98/06
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage)

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA, Yves de la Court

      Žalovaný: Région wallonne

      za přítomnosti: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT), Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour constitutionnelle (dříve Cour d'arbitrage) — Výklad čl. 2 (bodu 2), čl. 3 (odst. 9), čl. 6 (odst. 9) a čl. 9 (odst. 2, 3 a 4) Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (Úř. věst. L 124, s. 1) — Výklad čl. 1 (odst. 5), čl. 9 (odst. 1) a článku 10a směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) — Výklad čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) — Pojem „orgán veřejné moci“ — Hodnota a dosah upřesnění uvedených v Průvodci použitím Aarhuské úmluvy — Vyloučení právních aktů, jako jsou povolení v oblasti územního plánování a v oblasti životního prostředí vydaná na základě nařízení regionálního zákonodárce, z působnosti Úmluvy — Slučitelnost řízení vedoucího k vydání povolení, která mohou být napadena žalobou pouze u Cour constitutionnelle a obecných soudů, s Úmluvou a právem Společenství — Povolení záměru bez náležitého posouzení jeho vlivů na životní prostředí

      Výrok

               1)

               Ač lze pro výklad čl. 2 odst. 2 a čl. 9 odst. 4 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí uzavřené dne 25. června 1998 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 přihlédnout k Průvodci použitím této úmluvy, tento Průvodce není právně závazný a nemá normativní obsah, který je přiznán ustanovením uvedené úmluvy.

               2)

               Článek 2 odst. 2 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí a čl. 1 odst. 5 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, musí být vykládány v tom smyslu, že z působnosti těchto předpisů jsou vyloučeny pouze záměry, jejichž jednotlivé části byly přijaty zvláštním zákonem tak, že cílů uvedených předpisů bylo dosaženo prostřednictvím zákonodárného procesu. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda obě tyto podmínky byly dodrženy s ohledem na obsah přijatého zákona a na celý zákonodárný proces, který vedl k jeho přijetí, a zejména na přípravné akty a parlamentní debaty. V tomto ohledu zákon, který pouze „schvaluje“ předchozí správní akt a pouze uvádí naléhavé důvody obecného zájmu, ač předtím nebyl zahájen zákonodárný proces týkající se meritorní stránky věci, který by umožnil splnit uvedené podmínky, nelze považovat za zvláštní zákon ve smyslu tohoto ustanovení, a nepostačuje tedy k tomu, aby byl záměr vyloučen z působnosti této dohody a z působnosti této směrnice, ve znění jejích změn.

               3)

               Článek 3 odst. 9 a čl. 9 odst. 2 až 4 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí a článek 10a směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládány v tom smyslu, že:

                           —

                           pokud je záměr, na který se vztahují tato ustanovení, schválen zákonem, musí být možné, aby otázku, zda tento zákon splňuje podmínky stanovené v čl. 1 odst. 5 této směrnice, ve znění jejích změn, přezkoumal podle vnitrostátních procesních pravidel soud nebo nezávislý a nestranný orgán zřízený zákonem; a

                           —

                           v případě, že by proti takovému zákonu nebylo možné podat opravný prostředek povahy a rozsahu, jež byly uvedeny výše, by příslušelo každému vnitrostátnímu soudu, kterému byla v rámci jeho pravomoci věc předložena, aby provedl přezkum popsaný v předchozí odrážce a vyvodil z něj případně takové důsledky, že tento zákon nepoužije.

               4)

               Článek 6 odst. 9 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí a čl. 9 odst. 1 směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládány v tom smyslu, že nevyžadují, aby samo rozhodnutí obsahovalo důvody, na základě kterých příslušný orgán rozhodl o tom, že toto rozhodnutí bylo nutné. Nicméně v případě, že o to zúčastněná osoba požádá, má příslušný orgán povinnost sdělit jí důvody, na základě kterých bylo toto rozhodnutí přijato, nebo poskytnout v rámci odpovědi na předloženou žádost relevantní informace a podklady.

               5)

               Článek 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje, aby vnitrostátní orgán, i když se jedná o zákonodárný orgán, schválil plán nebo projekt, aniž se ujistil, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality.

               6)

               Článek 6 odst. 4 směrnice 92/43 musí být vykládán v tom smyslu, že vybudování infrastruktury určené k umístění administrativního centra nemůže být v zásadě považováno za naléhavý důvod převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, ve smyslu tohoto ustanovení, který by odůvodňoval provedení plánu nebo projektu, jenž má nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality.

      (1)  Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


title: Věc C-227/14 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. dubna 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP — Celosvětový trh s obrazovkami z tekutých krystalů (LCD) — Stanovení cen — Pokuty — Pokyny pro výpočet pokut (2006) — Bod 13 — Určení hodnoty tržeb — Společný podnik — Zohlednění prodejů mateřským společnostem — Oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (2002) — Bod 23 písm. b) poslední pododstavec — Částečná ochrana před pokutou — Důkazy, které se vztahují ke skutečnostem, které předtím nebyly Komisi známy“

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 23. dubna 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd v. Evropská komise
   (Věc C-227/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP - Celosvětový trh s obrazovkami z tekutých krystalů (LCD) - Stanovení cen - Pokuty - Pokyny pro výpočet pokut (2006) - Bod 13 - Určení hodnoty tržeb - Společný podnik - Zohlednění prodejů mateřským společnostem - Oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (2002) - Bod 23 písm. b) poslední pododstavec - Částečná ochrana před pokutou - Důkazy, které se vztahují ke skutečnostem, které předtím nebyly Komisi známy“)
   (2015/C 205/17)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (zástupci: A. Winckler a F.-C. Laprévote, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Ronkes Agerbeek a P. Van Nuffel, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem LG Display Co. Ltd a LG Display Taiwan Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


title: Věc C-652/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 19. prosince 2016 – Nigjar Rauf Kaza Achmedbekova, Rauf Emin Ogla Аchmedbekov v. Zamestnik-predsedatel na Daržavna agencija za bežancite

text:
               20.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 19. prosince 2016 – Nigjar Rauf Kaza Achmedbekova, Rauf Emin Ogla Аchmedbekov v. Zamestnik-predsedatel na Daržavna agencija za bežancite
   (Věc C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Nigjar Rauf Kaza Achmedbekova, Rauf Emin Ogla Аchmedbekov

      Žalovaný: Zamestnik-predsedatel na Daržavna agencija za bežancite

      Předběžné otázky

               1)

               Vyplývá z čl. 78 odst. 1 a odst. 2 písm. a), d) a f) Smlouvy o fungování Evropské unie, jakož i z bodu 12 odůvodnění a článku 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU (1) ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (přepracované znění), že důvod pro nepřípustnost žádosti o mezinárodní ochranu stanovený v čl. 33 odst. 2 písm. e) této směrnice představuje ustanovení s přímým účinkem, které členské státy nemohou nechat nepoužito, například tím, že použijí výhodnější ustanovení vnitrostátního práva, podle nichž se první žádost o mezinárodní ochranu, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 směrnice, posoudí nejprve z hlediska, zda žadatel splňuje podmínky pro přiznání postavení uprchlíka a následně z hlediska, zda má nárok na doplňkovou ochranu?

               2)

               Vyplývá z čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice 2013/32 ve spojení s čl. 7 odst. 3 a čl. 2 písm. a), c) a g), jakož i ve spojení s bodem 60 odůvodnění této směrnice, že za okolností původního řízení je žádost o mezinárodní ochranu podaná rodičem jménem nezletilé osoby s doprovodem nepřípustná, pokud je odůvodněna tím, že dítě je rodinným příslušníkem osoby, která požádala o mezinárodní ochranu s odůvodněním, že je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy?

               3)

               Vyplývá z čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice 2013/32 ve spojení s čl. 7 odst. 1 a čl. 2 písm. a), c) a g), jakož i ve spojení s bodem 60 odůvodnění této směrnice, že za okolností původního řízení je žádost o mezinárodní ochranu podaná jménem zletilé osoby nepřípustná, pokud je v řízení u příslušného správního orgánu odůvodněna pouze tím, že žadatel je rodinným příslušníkem osoby, která požádala o mezinárodní ochranu s odůvodněním, že je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy, a žadatel neměl v době podání žádosti právo na výkon výdělečné činnosti?

               4)

               Je podle čl. 4 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU (2) ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (přepracované znění) ve spojení s bodem 36 odůvodnění této směrnice nezbytné, aby se posuzování, zda existuje odůvodněná obava z pronásledování resp. reálné nebezpečí vážné újmy, provádělo pouze na základě skutečností a okolností, které se týkají žadatele?

               5)

               Je podle článku 4 směrnice 2011/95 ve spojení s bodem 36 odůvodnění této směrnice a ve spojení s čl. 31 odst. 1 směrnice 2013/32 přípustná vnitrostátní judikatura v členském státě, která

                           a)

                           příslušnému orgánu ukládá povinnost, aby žádosti o mezinárodní ochranu příslušníků jedné a té stejné rodiny posuzoval ve společném řízení, pokud tyto žádosti jsou odůvodněny stejnými skutečnostmi, konkrétně tvrzením, že jen jeden z rodinných příslušníků je uprchlíkem;

                           b)

                           příslušnému orgánu ukládá povinnost, aby řízení o žádostech o mezinárodní ochranu, které byly podány rodinnými příslušníky, kteří osobně podmínky pro takovouto ochranu nesplňují, přerušil až do ukončení řízení o žádosti rodinného příslušníka, která byla podána s odůvodněním, že dotyčný je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy;

                     je tato judikatura přípustná i z hlediska úvah týkajících se nejlepších zájmů dítěte, zachování celistvosti rodiny a respektování práva na soukromý a rodinný život, jakož i práva zůstat v členském státě až do posouzení žádosti, konkrétně na základě článků 7, 18 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, bodů 12 a 60 odůvodnění, jakož i článku 9 směrnice 2013/32, bodů 16, 18 a 36 odůvodnění, jakož i článku 23 směrnice 2011/95 a bodů 9, 11 a 35 odůvodnění, jakož i článků 6 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU (3) ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu?

               6)

               Vyplývá z bodů 16, 18 a 36 odůvodnění, jakož i z článku 3 směrnice 2011/95 ve spojení s bodem 24 odůvodnění a čl. 2 písm. d) a j), článkem 13 a čl. 23 odst. 1 a 2 této směrnice, že je přípustné takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 9 Zakon za ubežišteto i bežancite (zákon o azylu a uprchlících), o který se jedná ve věci v původním řízení, na základě něhož se i rodinní příslušníci cizince, kterému bylo přiznáno postavení uprchlíka, považují za uprchlíky, pokud je to slučitelné s jejich osobním statusem a podle vnitrostátního práva neexistují důvody, které by vylučovaly přiznání postavení uprchlíka?

               7)

               Vyplývá z právní úpravy důvodů pronásledování uvedené v článku 10 směrnice 2011/95, že podání stížnosti k Evropskému soudu pro lidská práva proti zemi původu dotyčné osoby zakládá příslušnost této osoby k určité společenské vrstvě ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. d) této směrnice, resp. že podání stížnosti je nutno považovat za politický názor ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. e) směrnice?

               8)

               Vyplývá z čl. 46 odst. 3 směrnice 2013/32, že soud je povinen meritorně posoudit nové důvody pro mezinárodní ochranu, které byly uvedeny v průběhu soudního řízení, které ale nebyly uvedeny v žalobě podané proti rozhodnutí o odepření mezinárodní ochrany?

               9)

               Vyplývá z čl. 46 odst. 3 směrnice 2013/32, že soud je povinen posoudit přípustnost žádosti o mezinárodní ochranu na základě čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice v soudním řízení z důvodu napadnutí rozhodnutí o odepření mezinárodní ochrany, pokud byla žádost v napadeném rozhodnutí, jak vyžaduje čl. 10 odst. 2 směrnice, posouzena nejprve z hlediska toho, zda žadatel splňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, a poté z hlediska toho, zda má nárok na doplňkovou ochranu?

      (1)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.

      (2)  Úř. věst. 2011, L 337, s. 9.

      (3)  Úř. věst. 2013, L 180, s. 96.


title: Věc C-18/13: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad — Bulharsko) — Maks Pen EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofia, dříve Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia ( „Daně — Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Poskytnutá plnění — Kontrola — Dodavatel nedisponující nezbytnými prostředky — Pojem „daňový únik“ — Povinnost i bez návrhu konstatovat daňový únik — Požadavek skutečného poskytnutí služby — Povinnost vést dostatečně podrobné účetnictví — Soudní řízení — Zákaz, aby soud kvalifikoval daňový únik jako trestný čin a ztížil situaci žalobce“ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/16

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad — Bulharsko) — Maks Pen EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofia, dříve Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia
   (Věc C-18/13) (1)

   (Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Poskytnutá plnění - Kontrola - Dodavatel nedisponující nezbytnými prostředky - Pojem „daňový únik“ - Povinnost i bez návrhu konstatovat daňový únik - Požadavek skutečného poskytnutí služby - Povinnost vést dostatečně podrobné účetnictví - Soudní řízení - Zákaz, aby soud kvalifikoval daňový únik jako trestný čin a ztížil situaci žalobce)
   2014/C 93/25
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Maks Pen EOOD

      Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofia, dříve Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia,

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Sofia-grad — Výklad článku 63, čl. 178 odst. 1 písm. a), čl. 226 odst. 1 bodu 6, jakož i článků 242 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Pojem „daňový únik“ — Uvedení dodavatele na faktuře, který nedisponuje nezbytným personálem, hmotnými prostředky ani aktivy pro poskytnutí služby — Neexistence účetních dokladů — Vystavení falešných dokladů k prokázání uskutečnění plnění — Povinnost vnitrostátních soudů i bez návrhu určit, že došlo k daňovému úniku — Podmínění nároku na odpočet skutečným poskytnutím plnění — Nezbytnost dodržení mezinárodních účetních standardů pro splnění požadavku vedení účetnictví dostatečně podrobného pro kontrolu nároku na odpočet — Případná nezbytnost uvést na fakturách údaje o skutečném poskytnutí služby — Vnitrostátní právní úprava, podle níž se služba považuje za poskytnutou v okamžiku, kdy jsou v souladu s příslušnou právní úpravou splněny podmínky pro uznání příjmů z uvedené služby

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládána v tom smyslu, že brání osobě povinné k dani, aby provedla odpočet daně z přidané hodnoty uvedené na fakturách vystavených dodavatelem v případě, že plnění sice bylo poskytnuto, ale ve skutečnosti patrně nikoli tímto dodavatelem ani jeho subdodavatelem, zejména proto, že tyto osoby nedisponovaly nezbytným personálem, hmotnými prostředky ani aktivy, že náklady na tato plnění nebyly zaznamenány v jejich účetnictví a že se totožnost osob, které podepsaly některé dokumenty jako dodavatelé, ukázala jako sporná, jsou-li splněny dvě podmínky, a sice že tyto skutečnosti představují podvodné jednání a že s ohledem na objektivní informace předložené daňovými orgány je prokázáno, že osoba povinná k dani věděla nebo musela vědět, že plnění uplatňované k odůvodnění nároku na odpočet bylo součástí tohoto daňového úniku, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               2)

               Pokud mají vnitrostátní soudy povinnost nebo možnost uplatnit i bez návrhu právní důvody vycházející ze závazného pravidla vnitrostátního práva, musí tak učinit ve vztahu k takovému závaznému pravidlu unijního práva, jako je pravidlo, které vyžaduje, aby vnitrostátní orgány a soudy odmítly přiznat nárok na odpočet daně z přidané hodnoty, je-li na základě objektivních okolností prokázáno, že k uplatnění tohoto nároku došlo podvodně nebo zneužívajícím způsobem. Při posuzování podvodného či zneužívajícího charakteru uplatňování tohoto nároku na odpočet přísluší těmto soudům vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu směrnice 2006/112, aby dosáhly výsledku jí zamýšleného, což vyžaduje, aby učinily vše, co spadá do jejich pravomoci, tím že zohlední veškeré vnitrostátní právo a použijí jím uznané metody výkladu.

               3)

               Směrnice 2006/112 tím, že konkrétně podle svého článku 242 vyžaduje, aby každá osoba povinná k dani vedla účetnictví dostatečně podrobné k uplatnění daně z přidané hodnoty a kontrole jejího uplatnění správcem daně, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby dotyčný členský stát v hranicích omezení stanovených v článku 273 této směrnice vyžadoval, aby každá osoba povinná k dani dodržovala v tomto ohledu všechna vnitrostátní účetní pravidla odpovídající mezinárodním účetním standardům, za podmínky, že opatření přijatá v tomto ohledu nepůjdou nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení cílů směřujících ke správnému výběru daně a k předcházení daňovým únikům. V tomto ohledu směrnice 2006/112 nebrání vnitrostátnímu ustanovení, podle něhož se služba považuje za poskytnutou v okamžiku, kdy jsou splněny podmínky pro uznání příjmů z tohoto plnění.

      (1)  Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


               7.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/8

         Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 11. dubna 2011 proti Islandu
   (Věc E-8/11)
   2011/C 199/04
   Dne 11. dubna 2011 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgium, Xavierem Lewisem a Florence Simonettiovou, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
   Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:

               1)

               Tím, že Islandská republika nezajistila, aby její příslušné orgány vytvořily či popřípadě schválily strategické hlukové mapy a vypracovaly akční plány na řešení hluku pro všechny hlavní silnice na jejím území, po kterých projede více než šest milionů vozidel za rok, a aby údaje ze strategických hlukových map a souhrnné přehledy akčních plánů, uvedené v příloze VI směrnice, byly odeslány Kontrolnímu úřadu ESVO, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 a článku 10 právního aktu uvedeného v bodu 32g přílohy XX Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí) začleněných do Dohody o EHP prostřednictvím jejího protokolu 1.
               a

               2)

               Islandská republika ponese náklady tohoto řízení.

      Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Kontrolní úřad ESVO předkládá skutečnost, že Island nevytvořil hlukové mapy a akční plány na řešení hluku týkající se hlavních silnic, po kterých projede více než šest milionů vozidel za rok.

               —

               Kontrolní úřad ESVO předkládá skutečnost, že se v tomto případě jedná o porušení čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 a článku 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí, uvedené v bodu 32g přílohy XX Dohody o EHP.


title: Věc T-304/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2017 – Abdulkarim v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2017 – Abdulkarim v. Rada
   (Věc T-304/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2017/C 213/36)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mouhamad Wael Abdulkarim (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: J.-P. Buyle a L. Cloquet, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně G. Étienne a N. Rouam, poté G. Étienne a S. Kyriakopoulou, a nakonec S. Kyriakopoulou, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/383 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2015, L 64, s. 41), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/375 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2015, L 64, s. 10), a to v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce zapsáno na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření.

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/383 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/375 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, se v rozsahu, v němž se týkají Mouhamada Waela Abdulkarima, zrušují.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Mouhamadem Waelem Abdulkarimem.

      (1)  Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. února 2005 ve věci T-284/03, Rosalinda Aycinena proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Jmenování do vyšší platové třídy služebního zařazení — Zařazení do stupně)

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/27

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 16. února 2005
   ve věci T-284/03, Rosalinda Aycinena proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Jmenování do vyšší platové třídy služebního zařazení - Zařazení do stupně)
   (2005/C 93/55)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-284/03, Rosalinda Aycinena, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená J.-N. Louisem, E. Marchalem, A. Coolenem a S. Orlandim, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnkyně: C. Berardis-Kayser), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise o konečném zařazení žalobkyně při jejím jmenování do třídy LA 6, stupně 1 Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda,V. Tiili a O. Czúz, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 16. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalované se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 18.10.2003.


title: Věc C-77/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie (Nařízení (ES) č. 2007/2004 — Zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie — Platnost)

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie
   (Věc C-77/05) (1)

   (Nařízení (ES) č. 2007/2004 - Zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie - Platnost)
   (2008/C 51/08)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. O'Neill a C. Gibbs, zmocněnkyně, a A. Dashwood, barrister)

      Vedlejší účastníci řízení podporující žalobce: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, A. Collins, SC, McGarry, BL), Polská republika (zástupce: J. Pietras, zmocněnec), Slovenská republika (zástupci: R. Procházka, J. Čorba a B. Ricziová, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. Schutte a R. Szostak, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci řízení podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: J. M Rodríguez Cárcamo, zmocněnec), Komise Evropských společenství (zástupce: C. O'Reilly, zmocněnec)
   Předmět věci
   Zrušení nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004 o zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Úř. věst. L 349, s. 1)
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Španělské království, Irsko, Polská republika, Slovenská republika a Komise Evropských společenství nesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc T-448/15: Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – EEB v. Komise

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/27

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – EEB v. Komise
   (Věc T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropský úřad pro životní prostředí (European Environmental Bureau; EEB) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl, že Komise porušila nařízení (ES) č. 1367/2006 a Aarhuskou úmluvu, zejména:

                           a.

                           článek 1 odst. 1 písm. a), článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 (1) z důvodu, že uvedená ustanovení nevykládala v souladu s čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy anebo přímo neuplatnila čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy na informace o životním prostředí, přičemž článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 jsou neslučitelné s čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy a protiprávně rozšiřují důvody pro odmítnutí přístupu k informacím o životním prostředí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 (2),

                           b.

                           článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 z důvodu, že nevykládala a neuplatnila důvody pro odmítnutí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 restriktivně anebo nezohlednila veřejný zájem na zveřejnění informací o životním prostředí anebo nezohlednila, že předmětné informace se týkají emisí vypouštěných do životního prostředí,

               —

               rozhodl, že Komise porušila nařízení (ES) č. 1049/2001, zejména:

                           a.

                           článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že neuvedla podrobné důvody odmítnutí přístupu k dotčeným dokumentům,

                           b.

                           článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že uplatnila první pododstavec tohoto ustanovení na dokumenty týkající se ukončeného rozhodovacího procesu,

                           c.

                           článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001, protože dostatečně neposoudila, zda převažoval veřejný zájem na zveřejnění,

                           d.

                           článek 6 odst. 3, čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, protože se vůbec nesnažila neformálně najíst vhodné řešení, a protože nerozhodla v rámci stanovených lhůt,

               —

               uložil EU, zastoupené Komisí, povinnost náhrady škody způsobené EEB, včetně úroků, protože EEB neměl včas přístup k požadovaným dokumentům, které Komise nezveřejnila ve lhůtách stanovených v čl. 7 odst. 1 a 3 a v čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, a to ve výši určené Tribunálem, avšak nikoli méně než 1 euro,

               —

               zrušil napadené rozhodnutí Komise ze dne 1. června 2015, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení vedlejších účastníků řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce následující tvrzení a důvody týkající se porušení nařízení (ES) č. 1367/2006 a 1049/2001 a Aarhuské úmluvy (3) ze strany Komise:

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 1 písm. a), článku 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 anebo čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuského dohovoru.

                           —

                           Požadované informace jsou informace o životním prostředí podle Aarhuské úmluvy a čl. 2 písm. d) bodu iii), článku 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006,

                           —

                           článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 jsou neslučitelné s čl. 4 odst. 3 a 4 Aarhuské úmluvy a protiprávně rozšiřují důvody pro odmítnutí přístupu k informacím o životním prostředí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001,

                           —

                           Komise porušila čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 ohledně restriktivního výkladu výjimek ze základního pravidla zveřejnění, povinnost zvážit zájmy a „pravidlo emisí“.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001.

                           —

                           Důvod pro odmítnutí uvedený v čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1049/2001 se nevztahuje na požadované dokumenty,

                           —

                           zveřejnění požadovaných dokumentů vážně nenarušuje rozhodovací proces Komise,

                           —

                           porušení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož Komise nesprávně zvážila zájmy chráněné nezveřejněním a veřejný zájem, kterému slouží zveřejnění dotčených dokumentů.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod v souvislosti se žalobou na náhradu škody podle článku 340 SFEU vychází z porušení čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 ze strany Komise.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/003, s. 331).

      (3)  Úmluva o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, sjednaná v Aarhus dne 25. června 1998 a schválená jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005; Aarhuská úmluva (Úř. věst. L 124, s. 1).


title: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 5. července 2005 ve věci T-117/05 R, Andreas Rodenbröker proti Komisi Evropských společenství (Řízení o předběžných opatřeních — Návrh na odklad provádění — Směrnice 92/43/EHS — Naléhavost — Nedostatek)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/24

      USNESENÍ PŘEDSEDY SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 5. července 2005
   ve věci T-117/05 R, Andreas Rodenbröker proti Komisi Evropských společenství
   (Řízení o předběžných opatřeních - Návrh na odklad provádění - Směrnice 92/43/EHS - Naléhavost - Nedostatek)
   (2005/C 229/52)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-117/05 R, Andreas Rodenbröker, s bydlištěm v Hövelhof (Německo), a 81 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, zastoupení H. Glatzelem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: M. van Beek a B. Schima, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na odklad provádění rozhodnutí Komise 2004/813/ES ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 387, s. 1), předseda Soudu prvního stupně vydal dne 5. července 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-574/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 7. prosince 2012 — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH) v. Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes L da

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 7. prosince 2012 — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH) v. Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

   (Věc C-574/12)
   2013/C 79/09
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)

      Žalovaná: Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

      Předběžné otázky

               1)

               Je s judikaturou Společenství o in house zadávání slučitelné, aby veřejná nemocnice zadala, bez provedení řízení vyžadovaného zákonem k uzavření dotčené smlouvy, neziskové organizaci, jejímž je členem a jejímž účelem je plnění veřejné služby v oblasti zdravotnictví s cílem vyšší efektivity a výkonnosti jejích členů, zakázku na poskytování nemocničních stravovacích služeb v rámci její pravomoci, čímž přenese na tuto organizaci odpovědnost za plnění svých funkcí v této oblasti, jestliže se podle stanov uvedené organizace mohou stát jejími členy nejen subjekty z veřejného sektoru, ale rovněž ze sociálního sektoru, a jestliže ke dni zadání z celkového počtu 88 členů patřilo do sociálního sektoru 23 neziskových soukromých zařízení sociální solidarity (IPSS), z nichž některá byla charitativními zařízeními?

               2)

               Lze mít za to, že subjekt, jemuž je zakázka zadávána, podléhá z hlediska rozhodování svým veřejnoprávním členům, tak, že tito vykonávají individuálně nebo společně kontrolu obdobnou kontrole, kterou vykonávají nad vlastními organizačními složkami, jestliže subjekt, jemuž je zakázka zadávána, podle svých stanov musí zajistit, aby většina hlasovacích práv náležela členům, kteří spadají pod řízení, kontrolu a dohled člena vlády odpovědného za oblast zdravotnictví a jsou jim podřízeni, a jestliže jeho správní rada je rovněž z větší části tvořena jeho veřejnými členy?

               3)

               Lze požadavek „obdobné kontroly“ ve světle judikatury Společenství o in house zadávání považovat za splněný, pokud subjekt, jemuž je zakázka zadávána, podle svých stanov podléhá řídící pravomoci člena vlády odpovědného za oblast zdravotnictví, kterému přísluší jmenovat předsedu a místopředsedu správní rady, schvalovat rozhodnutí valné hromady o sjednávání půjček, které vedou k míře čistého zadlužení ve výši 75 % nebo více vlastního kapitálu v předchozím hospodářském roce, schvalovat rozhodnutí o změně stanov, schvalovat rozhodnutí valné hromady o zrušení subjektu, jemuž je zakázka zadávána, a určit, jak bude v případě zrušení naloženo s jeho majetkem?

               4)

               Umožňuje skutečnost, že subjekt, jemuž je zakázka zadávána, je velká a složitá organizace, která působí na celém portugalském území a mezi jejíž členy patří většina útvarů a zařízení Serviço Nacional de Saúde, včetně největších nemocničních zařízení v zemi, jejíž obrat je přibližně 90 milionu eur, která působí ve složitých a rozmanitých oblastech činnosti a vykazuje pozoruhodné indikátory činnosti, která má více než 3 000 pracovníků a které je členem dvou dalších sdružení podniků a má podíl ve dvou obchodních společnostech, aby byl její vztah k jejím veřejným členům kvalifikován jako pouhé interní zadávání nebo in house zadávání?

               5)

               Lze mít s ohledem na skutečnost, že subjekt, jemuž je zakázka zadávána, může v souladu se stanovami poskytovat služby v režimu hospodářské soutěže veřejným subjektům, kteří nejsou jeho členy, nebo soukromým subjektům, domácím nebo zahraničním, (i) pokud to nezpůsobí újmu jeho členům a je to pro ně a pro subjekt, jemuž je zakázka zadávána, výhodné, ať již na hospodářské úrovni nebo s ohledem na technologické obohacení nebo zhodnocení, a (ii) pokud poskytování těchto služeb nepředstavuje účetní objem vyšší než 20 % jeho celkového ročního obratu za předchozí hospodářský rok, za to, že je splněn požadavek na in house zadávání, zejména pokud jde o požadavek „podstatného účelu činnosti“ stanovený čl. 5 odst. 2 písm. b) CCP (1)?

               6)

               V případě, že otázka na kteroukoliv z předchozích otázek není sama o sobě dostačující k ověření toho, zda jsou splněny požadavky stanovené v čl. 5 odst. 2 CCP, umožňuje společné posouzení uvedených odpovědí ve světle judikatury Společenství o in house zadávání učinit závěr, že se jedná o tento typ zadávání?

      (1)  Zákoník o veřejných zakázkách


title: Věc F-121/11: Žaloba podaná dne 22. listopadu 2011 — ZZ v. Komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/72

      Žaloba podaná dne 22. listopadu 2011 — ZZ v. Komise
      (Věc F-121/11)
      (2012/C 25/140)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZZ (zástupci: L. Levi a C. Bernard-Glanz, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Předmět a popis sporu

      Zrušení rozhodnutí, kterými oddělení pro úhradu léčebných výloh u agentury Ispra odmítlo úředníkovi vyslanému do Jordánska schválit náklady na dopravu a doprovod, které vynaložil, aby umožnil svému synovi podstoupit psychoterapii v jeho mateřském — francouzském — jazyce v Bejrútu (Libanon).

         Návrhová žádání žalobce

                  —

                  zrušit zamítnutí schválení lékařských služeb požadované žalobcem pro svého syna, svou manželku a pro sebe, tak jak vyplývají z rozhodnutí ze dne 22. února, 10. března a 18. dubna 2011, jež byla přijata vedoucím oddělení pro úhradu léčebných výloh agentury Ispra Evropské komise;

                  —

                  zrušit rozhodnutí přijaté dne 12. srpna 2011 ředitelem Ředitelství D generálního ředitelství Evropské komise pro lidské zdroje a bezpečnost, jakožto orgánu oprávněného k uzavírání smluv, kterým byla zamítnuta stížnost podaná podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu Evropské unie;

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-127/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2008/48/ES — Ochrana spotřebitelů — Spotřebitelský úvěr — Článek 2 odst. 2 písm. j) — Ujednání o splátkách — Bezplatně odložená platba — Článek 3 písm. f) — Zprostředkovatelé úvěru — Společnosti zabývající se vymáháním pohledávek, které jednají jménem věřitelů“

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH
   (Věc C-127/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2008/48/ES - Ochrana spotřebitelů - Spotřebitelský úvěr - Článek 2 odst. 2 písm. j) - Ujednání o splátkách - Bezplatně odložená platba - Článek 3 písm. f) - Zprostředkovatelé úvěru - Společnosti zabývající se vymáháním pohledávek, které jednají jménem věřitelů“)
   (2017/C 038/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Verein für Konsumenteninformation

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: INKO, Inkasso GmbH

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 2 písm. j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že ujednání o splátkách úvěru, které je uzavřeno v návaznosti na prodlení spotřebitele mezi spotřebitelem a věřitelem prostřednictvím společnosti zabývající se vymáháním pohledávek, není „bezplatné“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud se v něm spotřebitel zaváže k placení celé částky tohoto úvěru a k zaplacení úroků nebo nákladů, které nebyly stanoveny v původní smlouvě, podle níž byl uvedený úvěr poskytnut.

               2)

               Článek 3 písm. f) a článek 7 směrnice 2008/48 musí být vykládány v tom smyslu, že společnost zabývající se vymáháním pohledávek, která jménem věřitele uzavírá ujednání o splátkách nesplaceného úvěru, avšak jako zprostředkovatel úvěru jedná pouze ve vedlejší činnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, je třeba považovat za „zprostředkovatele úvěru“ ve smyslu tohoto čl. 3 písm. f), přičemž nepodléhá povinnosti poskytnout spotřebiteli předsmluvní informace na základě článků 5 a 6 této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 205, 22.6.2015.


title: Věc C-501/04: Žaloba podaná dne 6. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Španělskému království

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/16

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Španělskému království
   (Věc C-501/04)
   (2005/C 19/31)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 6. prosince 2004 žaloba směřující proti Španělskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Enricem Traversou, právním poradcem, a Ramónem Vidalem Puigem, členem její právní služby, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Španělské království tím, že poskytuje pojistníkům možnost zrušit smlouvy v případě převodu kmene pojistných smluv, pokud je převádějící nebo přejímající podnik pojišťovnou, která nemá v režimu práva usazování a volného pohybu služeb ve Španělsku sídlo, ale neumožňuje totéž, pokud k převodu dojde mezi španělskými pojišťovnami, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z

                           —

                           článku 12 odst. 6 směrnice Rady 92/49/EHS (1) ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS.

                           —

                           čl. 14 odst. 5 směrnice 2002/83/ES (2) ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění.

               —

               uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   I když čl. 12 odst. 6 směrnice 92/49 a čl. 14 odst. 5 směrnice 2002/83 členským státům umožňují poskytnout možnost zrušení smluv, členský stát uvedená ustanovení porušuje, jestliže při poskytování této možnosti rozlišuje, přímo nebo nepřímo, mezi pojišťovnami se sídlem v dotyčném členském státě a pojišťovnami z jiných členských států, které v tomto členském státě působí v režimu práva usazování nebo volného pohybu služeb.
   Španělská právní úprava je diskriminační, protože zachází jinak a výhodněji se španělskými pojišťovnami než s pojišťovnami z jiných členských států ve vztahu k možnosti zrušení, aniž by rozdíl v zacházení odpovídal objektivním rozdílům mezi posuzovanými situacemi.
   Rozdílné zacházení není odůvodněno důvody týkajícími se ochrany spotřebitelů.

      (1)  Úř. věst. L 228, 11.8.1992, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 345, 19.12.2002, s. 1.


title: Věc C-193/12: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. června 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/676/EHS — Ochrana vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů — Vymezení ohrožených oblastí — Nadměrný obsah dusičnanů — Eutrofizace — Povinnost čtyřletého přezkumu“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/33

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. června 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-193/12) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/676/EHS - Ochrana vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů - Vymezení ohrožených oblastí - Nadměrný obsah dusičnanů - Eutrofizace - Povinnost čtyřletého přezkumu)
   2013/C 225/55
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a B. Simon, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a S. Menez, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 3 odst. 1 a 4 a přílohy I směrnice Rady ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (Úř. věst. L 375, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 68) — Neúplné vymezení ohrožených oblastí — Nadměrný obsah dusičnanů — Eutrofizace — Nesprávný čtyřletý přezkum

      Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že nevymezila jakožto ohrožené oblasti několik oblastí vyznačujících se množstvím povrchových a podzemních vod zasažených resp. ohrožených nadměrným obsahem dusičnanů nebo fenoménem eutrofizace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 odst. 1 a 4 směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů, jakož i z přílohy I této směrnice.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


title: Věc T-416/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Kontouli v. Rada ( Úředníci — Invalidní důchod — Koeficient — Stanovení místa bydliště — Zrušení správního aktu — Legitimní očekávání )

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/46

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Kontouli v. Rada
   (Věc T-416/04) (1)

   („Úředníci - Invalidní důchod - Koeficient - Stanovení místa bydliště - Zrušení správního aktu - Legitimní očekávání“)
   (2006/C 294/96)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Anna Kontouli (zástupci: původně V. Akritidis a M. Tragalou, poté V. Akritidis, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Sims a D. Zahariou, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít na invalidní důchod žalobkyně koeficient stanovený Spojeným královstvím a jednak návrh na náhradu škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít koeficient stanovený Spojeným královstvím na invalidní důchod žalobkyně se zrušuje v rozsahu, v němž odnímá toto právo, a to se zpětným účinkem za období od 1. května 2003 do 31. prosince 2003.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Rada ponese vlastní náklady a ukládá se jí také náhrada třetiny nákladů žalobkyně.

      (1)  Úř. věst. C 31, 5.2.2005.


title: Věc T-440/13: Žaloba podaná dne 12. srpna 2013 —  „Millano“ Krzysztof Kotas v. OHIM (tvar čokoládové bonboniéry)

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/57

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2013 — „Millano“ Krzysztof Kotas v. OHIM (tvar čokoládové bonboniéry)
   (Věc T-440/13)
   2013/C 344/104
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Zakład Wyrobów Cukierniczych „Millano“ Krzysztof Kotas (Przeźmierowo, Polsko) (zástupce: B. Kański, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. května 2013 ve věci R 755/2012-2.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka ve tvaru čokoládové bonboniéry pro výrobky zařazené do třídy 30 — přihláška č. 10 359 602

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009


title: Věc T-306/10: Žaloba podaná dne 23. července 2010 — Yusef v. Komise

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/20

         Žaloba podaná dne 23. července 2010 — Yusef v. Komise
   (Věc T-306/10)
   ()
   2010/C 260/28
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hani El Sayyed Alsebai Yusef (Londýn, Spojené království) (zástupci: E. Grieves, Barrister a H. Miller, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               Prohlásit, že nečinnost Komise a neodstranění žalobce z přílohy 1 nařízení Rady (ES) č. 881/2002 byla protiprávní;

               —

               uložit Komisi, aby okamžitě odstranila žalobce z uvedené přílohy;

               —

               uložit Komisi, aby kromě vlastních nákladů řízení, nahradila náklady řízení vynaložené žalobcem a uhradila veškeré zálohy vyplacené pokladnou Soudního dvora z titulu právní pomoci.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce se na základě článku 265 SFEU domáhá zrušení nařízení Komise (ES) č. 1629/2005 ze dne 5. října 2005, kterým se po padesáté čtvrté mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem (1), pokud jde o něj.
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje tři žalobní důvody.
   Zaprvé žalobce tvrdí, že Komise nijak nezávisle nepřezkoumala základ jeho zařazení do přílohy 1 a nepožádala o důvody tohoto zařazení.
   Zadruhé žalobce tvrdí, že mu Komise nepředložila žádné důvody odůvodňující jeho zařazení do přílohy 1, čímž se dopustila porušení jeho práva na účinnou soudní ochranu, a to práva hájit se a porušení jeho vlastnických práv podle Evropské úmluvy o ochraně lidských práv.
   Zatřetí žalobce uvádí, že je skutečnost, že jej Komise neodstranila z přílohy 1, iracionální, jelikož neexistují platné důvody, kterými by byla splněna kritéria pro zařazení do přílohy 1, a Ministerstvo zahraničních věcí a věcí Commonwealthu Spojeného království zaujímá pozici, že žalobce již relevantní kritéria nesplňuje.

      (1)  Úř. věst. L 260 s.10


title: Věc C-325/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 12. srpna 2009 — Secretary of State for the Home Department v. Maria Dias

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 12. srpna 2009 — Secretary of State for the Home Department v. Maria Dias
   (Věc C-325/09)
   2009/C 256/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Secretary of State for the Home Department

      Odpůrkyně: Maria Dias

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud občan Evropské unie, který pobývá v členském státě, jehož není státním příslušníkem, byl před provedením směrnice 2004/38/ES (1) držitelem povolení k pobytu řádně vydaného na základě čl. 4 odst. 2 směrnice 68/360/EHS (2), avšak byl po určité období během platnosti tohoto povolení dobrovolně nezaměstnaný, nesoběstačný a nesplňoval podmínky pro vydání takového povolení, platí, že pro účely pozdějšího získání práva trvalého pobytu na základě čl. 16 odst. 1 směrnice 2004/38/ES tato osoba ‚legálně pobývala‘ v hostitelském členském státě, pouze na základě skutečnosti, že je držitelkou tohoto povolení?

               2)

               Pokud pětiletý nepřetržitý pobyt určité osoby jakožto pracovníka, dovršený před 30. dubnem 2006, nesplňuje podmínky ke vzniku práva trvalého pobytu zavedeného v čl. 16 odst. 1 směrnice 2004/38/ES, vede tento nepřetržitý pobyt pracovníka ke vzniku práva trvalého pobytu přímo na základě čl. 18 odst. 1 Smlouvy o ES z důvodu mezery v této směrnici?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS. (Úř. věst. L 158, s. 77).

      (2)  Směrnice Rady ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství. (Úř. věst. L 257, s. 13).


title: Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unieÚř. věst. C 257, 15.10.2005

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/28

         (2005/C 271/52)
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 257, 15.10.2005

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 243, 1.10.2005

      Úř. věst. C 229, 17.9.2005

      Úř. věst. C 217, 3.9.2005

      Úř. věst. C 205, 20.8.2005

      Úř. věst. C 193, 6.8.2005

      Úř. věst. C 182, 23.7.2005

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Věc C-341/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 14. července 2014 – J. Harmsen, další účastník řízení: Burgemeester van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 14. července 2014 – J. Harmsen, další účastník řízení: Burgemeester van Amsterdam
   (Věc C-341/14)
   2014/C 339/10
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: J. Harmsen

      Další účastník řízení: Burgemeester van Amsterdam

      Předběžné otázky

               1)

               Vztahuje se kapitola III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) na čistě vnitrostátní situace, nebo se při posuzování otázky, zda se tato kapitola použije, uplatní judikatura Soudního dvora týkající se ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb v čistě vnitrostátních situacích?

               2)

               V případě, že odpověď na první otázku zní v tom smyslu, že se v čistě vnitrostátních situacích při posouzení otázky, zda se uplatní kapitola III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36), použije judikatura Soudního dvora týkající se ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb:

                           a)

                           Jsou vnitrostátní soudy povinny uplatnit ustanovení kapitoly III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) v případě, jaký nastal v projednávané věci, v němž se poskytovatel služeb ani přeshraničně neusadil, ani neposkytuje přeshraničně služby, přičemž se však odvolává na tato ustanovení?

                           b)

                           Je pro odpověď na tuto otázku relevantní skutečnost, že provozovatel poskytuje služby především samostatně výdělečně činným prostituujícím se osobám, jež pocházejí z jiných členských států než Nizozemska?

                           c)

                           Je za účelem zodpovězení této otázky nutno zjistit, zda podniky usazené v jiných členských státech skutečně projevily či projeví zájem na zřízení provozovny prostituce ve výloze v Amsterdamu?

               3)

               V případě, že se poskytovatel služby může odvolávat na ustanovení kapitoly III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36): Odporuje ustanovení čl. 10 odst. 2 písm. c) této směrnice opatření, jaké je předmětem sporu v projednávané věci, podle něhož je vlastník provozoven prostituce ve výloze oprávněn pronajímat hodinově pokoje pouze prostituujícím se osobám, které s ním mohou komunikovat jedním z jazyků, kterému on sám rozumí?


title: Věc C-472/04: Žaloba podaná dne 4. listopadu 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/31

         Žaloba podaná dne 4. listopadu 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-472/04)
   (2005/C 6/58)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 4. listopadu 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Knutem Simonssonem a Claudiem Loggim, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala (všechny) právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/96/ES (1) ze dne 4. prosince 2001, kterou se stanoví harmonizované požadavky a postupy pro bezpečnou nakládku a vykládku lodí přepravujících hromadné náklady a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 17 této směrnice;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 5. srpna 2003.

      (1)  Úř. věst. L 13, 16.1.2002, s. 9.


title: Věc T-284/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 11. března 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-17/13, Marcuccio v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/52

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 11. března 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-17/13, Marcuccio v. Komise
   (Věc T-284/13 P)
   2013/C 207/86
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil v plném rozsahu a bez výjimky napadené usnesení,

               —

               vrátil věc zpět k Soudu pro veřejnou službu

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou stejné jako ty, které jsou uvedeny ve věci T-203/13 P, Marcuccio v. Komise.


title: Věc C-540/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. dubna 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost — Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech — Stanovení dne, od kterého se použije dřívější rozhodnutí — Určení právního základu — Právní rámec uplatnitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost — Přechodná opatření — Sekundární právní základ — Konzultace Parlamentu“

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. dubna 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
   (Věc C-540/13) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Stanovení dne, od kterého se použije dřívější rozhodnutí - Určení právního základu - Právní rámec uplatnitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost - Přechodná opatření - Sekundární právní základ - Konzultace Parlamentu“)
   (2015/C 198/08)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola a M. Penčeva, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: K. Pleśniak a A. F. Jensen, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí Rady 2013/392/EU ze dne 22. července 2013, kterým se stanoví datum, od kterého se použije rozhodnutí 2008/633/SVV o konzultačním přístupu určených orgánů členských států a Europolu do Vízového informačního systému (VIS) pro účely prevence, odhalování a vyšetřování teroristických trestných činů a jiných závažných trestných činů, se zrušuje.

               2)

               Účinky rozhodnutí 2013/392 jsou zachovány, dokud nenabude účinnosti nový akt určený k jeho nahrazení.

               3)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 359, 7.12.2013.


title: Věc C-336/05: Usnesení Soudního dvora ze dne 13. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal départemental des pensions du Morbihan – Franice) – Ameur Echouikh v. Secrétaire d'État aux anciens combattants (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Evropsko-středomořská dohoda ES-Maroko — Článek 65 — Zásada zákazu diskriminace v oblasti sociálního zabezpečení — Vojenský invalidní důchod)

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/17

         Usnesení Soudního dvora ze dne 13. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal départemental des pensions du Morbihan – Franice) – Ameur Echouikh v. Secrétaire d'État aux anciens combattants
   (Věc C-336/05) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Evropsko-středomořská dohoda ES-Maroko - Článek 65 - Zásada zákazu diskriminace v oblasti sociálního zabezpečení - Vojenský invalidní důchod)
   (2006/C 224/31)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Tribunal départemental des pensions du Morbihan
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ameur Echouikh

      Žalovaná: Secrétaire d'État aux anciens combattants
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal départemental des pensions du Morbihan – Výklad článků 64 a 65 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Marockým královstvím na straně druhé, podepsané v Bruselu dne 26. února 1996 (Úř. věst. L 70, s. 2), článků 40 až 42 Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím, podepsané v Rabatu dne 27. dubna 1976 (Úř. věst. L 264, s. 2), jakož i obecné zásady zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti zajištěné článkem 12 Smlouvy o ES a článkem 14 EÚLP – Přímý účinek – Pojmy „pracovník“, „odměňování“ a „dávky sociálního zabezpečení“ – Vnitrostátní právní předpisy, které nepřiznávají vojenský invalidní důchod marockému státnímu příslušníkovi, který sloužil pod velením a vlajkou členského státu
   Výrok
   Článek 65 odst. 1 první pododstavec Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, podepsané v Bruselu dne 26. února 1996 a schválené jménem uvedených Společenství rozhodnutím Rady a Komise 2000/204/ES, ESUO ze dne 24. ledna 2000, musí být vykládán tak, že brání tomu, aby hostitelský členský stát odmítl přiznat nárok na vojenský invalidní důchod marockému státnímu příslušníkovi, který sloužil v armádě tohoto státu a má na jeho území bydliště, z pouhého důvodu, že dotyčná osoba je marockým státním příslušníkem.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


title: Věc C-314/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – UPC Telekabel Wien GmbH v. Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH „Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Autorské právo a práva s ním související — Informační společnost — Směrnice 2001/29/ES — Webové stránky zpřístupňující veřejnosti kinematografická díla bez souhlasu nositelů práva souvisejícího s právem autorským — Článek 8 odst. 3 — Pojem, zprostředkovatelé, jejichž služby jsou třetí stranou využívány k porušování autorského práva nebo práva s ním souvisejícího’ — Poskytovatel internetového připojení — Příkaz určený poskytovateli internetového připojení, jenž mu zakazuje poskytovat zákazníkům přístup k webovým stránkám — Vyvážení základních práv“

text:
               19.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – UPC Telekabel Wien GmbH v. Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
   (Věc C-314/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Autorské právo a práva s ním související - Informační společnost - Směrnice 2001/29/ES - Webové stránky zpřístupňující veřejnosti kinematografická díla bez souhlasu nositelů práva souvisejícího s právem autorským - Článek 8 odst. 3 - Pojem, zprostředkovatelé, jejichž služby jsou třetí stranou využívány k porušování autorského práva nebo práva s ním souvisejícího’ - Poskytovatel internetového připojení - Příkaz určený poskytovateli internetového připojení, jenž mu zakazuje poskytovat zákazníkům přístup k webovým stránkám - Vyvážení základních práv“)
   2014/C 151/02
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: UPC Telekabel Wien GmbH

      Žalované: Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Gerichtshof – Výklad čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 písm. b), jakož i čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10) – Webové stránky umožňující nelegální stahování filmů – Právo nositele autorského práva k některému z těchto filmů požadovat od poskytovatele internetového připojení zablokování přístupu těchto zákazníků k určitým stránkám – Proveditelnost a přiměřenost blokačních opatření.

      Výrok

               1)

               Článek 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že osoba, která na webových stránkách zpřístupňuje předměty ochrany bez souhlasu nositele práv ve smyslu čl. 3 odst. 2 této směrnice, využívá služeb poskytovatele internetového připojení těch osob, které si tyto předměty prohlížejí, kterýžto musí být považován za zprostředkovatele ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/29.

               2)

               Základní práva uznaná unijním právem musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo poskytovateli internetového připojení prostřednictvím příkazu vydaného soudem zakázáno poskytovat zákazníkům přístup k webovým stránkám, na nichž jsou online zpřístupňovány předměty ochrany bez souhlasu nositelů práv, pokud tento soudní příkaz neupřesňuje, jaká opatření musí tento poskytovatel připojení přijmout, a pokud tento poskytovatel může uniknout sankcím postihujícím porušení uvedeného soudního příkazu prokázáním toho, že již přijal všechna opatření, jež po něm lze rozumně požadovat, avšak za podmínky, že přijatá opatření zbytečně nezbavují uživatele internetu možnosti využít oprávněného přístupu k dostupným informacím a vedou k zabránění nebo alespoň ke ztížení neoprávněných prohlížení předmětů ochrany a ke skutečnému odrazování uživatelů internetu, kteří využívají služeb adresáta tohoto soudního příkazu, od prohlížení těchto předmětů, které byly zpřístupněny při porušení práva duševního vlastnictví, což musí ověřit vnitrostátní orgány a soudy.

      (1)  Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


title: Věc T-21/12: Žaloba podaná dne 17. ledna 2012 — Alfacam a další v. Parlament

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/27

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2012 — Alfacam a další v. Parlament
   (Věc T-21/12)
   2012/C 89/45
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alfacam (Lint, Belgie); Via Storia (Schiltigheim, Francie); DB Video Productions (Aartselaar, Belgie); IEC (Rennes, Francie); a European Broadcast Partners (EUBROPA) (Aartselaar) (zástupce: B. Pierart, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 18. listopadu 2011, kterým se akciové společnosti založené podle belgického práva WATCH TV S.A. zadává zakázka EP/DGCOMM/AV/11/11 část 1, poskytování služeb v oblasti videa, rozhlasu a multimédií — Služby, které se mají poskytnout Evropskému parlamentu v Bruselu;

               —

               v důsledku toho zrušil rozhodnutí přijaté Evropským parlamentem, který nevybral nabídku čtyř prvních žalobkyň jednajících v rámci sdružení ad hoc EUROPEAN BROADCAST PARTNERS, která byla zařazena na druhé místo pro zakázku EP/DGCOMM/AV/11/11 část 1, poskytování služeb v oblasti videa, rozhlasu a multimédií — Služby, které se mají poskytnout Evropskému parlamentu v Bruselu;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolávají jediného žalobního důvodu vycházejícího z porušení článku 94 finančního nařízení (1) v rozsahu, v němž nabídka úspěšného uchazeče obsahovala nesprávná prohlášení, takže uchazeč měl být vyloučen z udělení zakázky.

      (1)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


title: Věc C-290/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Firenze – Itálie) – trestní řízení proti Skerdjanu Celajovi „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Rozhodnutí o navrácení spojené se zákazem vstupu na dobu tří let — Porušení zákazu vstupu — Dříve vyhoštěný státní příslušník třetí země — Trest odnětí svobody v případě opětovného protiprávního vstupu na území členského státu — Slučitelnost“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/8

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Firenze – Itálie) – trestní řízení proti Skerdjanu Celajovi
   (Věc C-290/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Rozhodnutí o navrácení spojené se zákazem vstupu na dobu tří let - Porušení zákazu vstupu - Dříve vyhoštěný státní příslušník třetí země - Trest odnětí svobody v případě opětovného protiprávního vstupu na území členského státu - Slučitelnost“)
   (2015/C 381/08)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Firenze

      Účastník původního trestního řízení

   Skerdjan Celaj

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládána v tom smyslu, že v zásadě nebrání právní úpravě členského státu, jež stanoví uložení trestu odnětí svobody neoprávněně pobývajícímu státnímu příslušníkovi třetí země, který poté, co byl navrácen do své země původu v rámci dřívějšího řízení o navrácení, opětovně neoprávněně vstoupí na území uvedeného státu v rozporu se zákazem vstupu.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1. 9. 2014.


title: Věc T-252/12: Žaloba podaná dne 11. června 2012 — Gretsch-Unitas v. Komise

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/30

         Žaloba podaná dne 11. června 2012 — Gretsch-Unitas v. Komise
   (Věc T-252/12)
   2012/C 227/51
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Gretsch-Unitas GmbH (Ditzingen, Německo) a Gretsch-Unitas GmbH Baubeschläge (Ditzingen, Německo) (zástupci: H.-J. Hellmann, C. Malz a S. Warken, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 28. března 2012 vydané v řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) a článku 53 Dohody o EHP (COMP/39.452 — Kování pro okna a francouzská okna), doručené žalobkyním dne 3. dubna 2012, v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;

               —

               podpůrně, snížil pokutu uloženou žalobkyním;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1)

               Zaprvé žalovaná napadené rozhodnutí, pokud jde o stanovení základní částky pokuty připadající na žalobkyně, dostatečně neodůvodnila a porušila tak povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU jakožto podstatnou formální náležitost.

               2)

               Zadruhé žalovaná zacházela s žalobkyněmi při stanovení základní částky pokuty připadající na žalobkyně bez jakéhokoliv objektivního důvodu ve srovnání s jinými zúčastněnými podniky rozdílně a porušila tak zásadu proporcionality a rovného zacházení.

               3)

               Zatřetí žalovaná nesprávně stanovila výši pokuty připadající na žalobkyně, neboť nesprávně stanovila rozsah snížení pokuty pro žalobkyně jakožto první podnik, který předložil důkaz s významnou přidanou hodnotou. Žalovaná rovněž právně bezvadným způsobem neodůvodnila způsob, kterým stanovila rozsah snížení pokuty pro žalobkyně jakožto první podnik, který předložil důkaz s významnou přidanou hodnotou.

               4)

               Začtvrté žalovaná porušila při vyměření slevy z pokuty žalobkyň zásadu rovného zacházení a proporcionality tím, že neposkytla žádné vyrovnání za konkurenční výhodu, kterou Siegenia získala s odkazem na svou hospodářskou situaci.

               5)

               Zapáté je rozhodnutí žalované s ohledem na zohlednění závažnosti protiprávního jednání při stanovení pokuty pro žalobkyně nesprávné.

               6)

               Zašesté žalovaná při výkonu svého volného uvážení nezohlednila v rámci stanovení pokuty pro žalobkyně jejich podstatně menší účast na jednání relevantním z hlediska kartelového práva jako polehčující okolnost.

               7)

               Zasedmé systém pokut žalované porušuje celkově zásadu individualizace trestů a pokut a je tudíž v rozporu s právem.


title: Kasační senát

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/4

      Kasační senát
      (2010/C 288/07)
      Dne 14. září 2010 rozhodl Tribunál, že se kasační senát skládá na období od 20. září 2010 do 31. srpna 2011 z předsedy Tribunálu a podle rotačního systému ze dvou předsedů senátů.
      Soudci, kteří zasedají s předsedou kasačního senátu za účelem vytvoření rozšířeného kolegia o pěti soudcích, jsou tři soudci kolegia, jemuž byla věc původně předložena, a podle rotačního systému dva předsedové senátů.


title: Věc T-378/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. února 2008 – Orsay v. OHIM – Jiménez Arellano (Orsay) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní a obrazové ochranné známky Společenství Orsay — Starší národní slovní a obrazová ochranná známka D'ORSAY — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               29.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/26

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. února 2008 – Orsay v. OHIM – Jiménez Arellano (Orsay)
   (Věc T-378/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní a obrazové ochranné známky Společenství Orsay - Starší národní slovní a obrazová ochranná známka D'ORSAY - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 79/51)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Orsay GmbH (Willstätt, Německo) (zástupci: D. von Schultz a S. Elbe, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně T. Eichenberg, poté G. Schneider, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: José Jiménez Arellano, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně J. Astiz Suárez, poté S. Hernán-Carillo Portolés, a konečně A. Tarí Lázaro, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM (věc R 909/2002-4) ze dne 15. června 2004, týkajícího se námitkového řízení mezi José Jiménez Arellano, SA a Orsay GmbH.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Orsay GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 314, 18.12.2004.