title: Věc C-480/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 — Evropská komise v. Švédské království ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — Směrnice 2006/112/ES — Článek 11 — Vnitrostátní právní úprava omezující možnost vytvářet skupiny osob, které mohou být považovány za jedinou osobu povinnou k dani, na podniky ve finančním a pojišťovacím odvětví“ )

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 — Evropská komise v. Švédské království
   (Věc C-480/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daně - Směrnice 2006/112/ES - Článek 11 - Vnitrostátní právní úprava omezující možnost vytvářet skupiny osob, které mohou být považovány za jedinou osobu povinnou k dani, na podniky ve finančním a pojišťovacím odvětví)
   2013/C 171/02
   Jednací jazyk: švédština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a K. Simonsson, zmocněnci)

      Žalované: Švédské království (zástupci: A. Falk a S. Johannesson, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalované: Irsko (zástupci: D. O’Hagan, zmocněnec, ve spolupráci s G. Clohessym, SC, a N. Traversem, BL), Finská republika (zástupce: H. Leppo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy omezující použití právní úpravy týkající se skupin pro účely DPH pouze na podniky vykonávající činnost ve finančním odvětví

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Irsko a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc T-325/01: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  15. září 2005  – DaimlerChrysler v. Komise ( Hospodářská soutěž — Článek 81 ES — Kartelové dohody — Smlouva o zastoupení — Distribuce motorových vozidel — Hospodářská jednotka — Opatření směřující k narušení paralelních obchodů motorových vozidel — Určování cen — Nařízení (ES) č. 1475/95 — Pokuta )

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. září 2005 – DaimlerChrysler v. Komise
   (Věc T-325/01) (1)

   („Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Kartelové dohody - Smlouva o zastoupení - Distribuce motorových vozidel - Hospodářská jednotka - Opatření směřující k narušení paralelních obchodů motorových vozidel - Určování cen - Nařízení (ES) č. 1475/95 - Pokuta“)
   (2005/C 296/42)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: DaimlerChrysler AG (Stuttgart, Německo) (zástupci: R. Bechtold a W. Bosch, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: W. Mölls, zmocněnec, ve spolupráci s H.-J. Freundem, advokátem)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2002/758/ES ze dne 10. října 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/36.264 – Mercedes-Benz) (Úř. věst. 2002, L 257, s. 1) a, podpůrně, na snížení pokuty uložené uvedeným rozhodnutím
   Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 rozhodnutí Komise 2002/758/ES ze dne 10. října 2001 o řízení k uplatnění článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/36.264 – Mercedes-Benz) se zrušuje vyjma částí, v nichž určuje, že se společnost Daimler Chrysler AG, jakož i společnosti Daimler-Benz AG a Mercedes-Benz AG, jejichž právní nástupkyní se společnost Daimler Chrysler AG stala, samy nebo prostřednictvím své dceřiné společnosti Mercedes-Benz Belgium SA dopustily protiprávního jednání porušujícího čl. 81 odst. 1 ES z důvodu své účasti na dohodách směřujících k omezení slev poskytovaných v Belgii, o kterých bylo rozhodnuto dne 20. dubna 1995 a které byly ukončeny dne 10. června 1999.

               2)

               Článek 2 se zrušuje s výjimkou první věty tohoto článku.

               3)

               Článek 3 rozhodnutí 2002/758 se zrušuje v rozsahu, v němž stanoví pokutu uloženou žalobkyni ve výši 71,825 milionů eur.

               4)

               Výše pokuty uložená v článku 3 rozhodnutí 2002/758 za protiprávní jednání spočívající v určování cen v Belgii se stanoví na 9,8 milionů eur.

               5)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               6)

               Komise ponese vlastní náklady řízení, jakož i 60 % nákladů řízení žalobkyně. Žalobkyně ponese 40 % vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 68,16.3.2002.


title: Věc C-253/06: Žaloba podaná dne 6. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/2

         Žaloba podaná dne 6. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-253/06)
   (2006/C 237/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Simonetti, zmocněnkyně, B. Schima, zmocněnec)

      Žalovaná: Spolková republika Německo
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Spolková republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 (1) o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 6 této směrnice;

               —

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 25. června 2005.

      (1)  Úř. věst. L 156, 2003, s. 17.


title: Věc F-123/05: Žaloba podaná dne  13. prosince 2005  – Bracke v. Komise

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/53

         Žaloba podaná dne 13. prosince 2005 – Bracke v. Komise
   (Věc F-123/05)
   (2006/C 60/99)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Jean-Marc Bracke (Watermael-Boitsfort, Belgie) (zástupce: P. Bruwier, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 7. září 2005 vydané orgánem oprávněným ke jmenování (OOJ) jako odpověď na stížnost Jean-Marca Brackea (č. R/570/05), jakož i následné akty přijaté v důsledku tohoto rozhodnutí;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, úspěšný uchazeč výběrového řízení COM/PC/04 zpochybňuje legitimitu rozhodnutí OOJ nezaměstnat jej jako úředníka ve zkušební době z důvodu, že nesplňuje podmínky počtu let služby uvedené mezi podmínkami požadovanými v rámci výše uvedeného výběrového řízení.
   Žalobce uplatňuje, že sporné rozhodnutí porušuje článek 27 služebního řádu v rozsahu, v němž bez platného odůvodnění vylučuje část uchazečů na obsazované pracovní místo. Krom toho se dovolává porušení zásady zákazu diskriminace, zásady řádné správy, zásady nezávislosti zkušební komise, jakož i zásady legitimního očekávání. Konečně tvrdí, že ustanovení oznámení o výběrovém řízení, z kterého vychází uvedené rozhodnutí, tedy bod III.1, je pro porušení zásady zákazu diskriminace protiprávní, a musí být tudíž prohlášeno za nepoužitelné v souladu s článkem 241 ES.


title: Věc C-489/16: Žaloba podaná dne 9. září 2016 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/9

         Žaloba podaná dne 9. září 2016 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-489/16)
   (2016/C 410/10)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux, G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že do 16. června 2015 nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru [Úř. věst. L 343, 14. 12. 2012, s. 32], nebo každopádně o těchto předpisech neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 64 odst. 1 prvního pododstavce uvedené směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále ve výši 8 710 eur za den ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci pro nesplnění povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2012/34/EU;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 16. června 2015.
   Z jednotlivých odpovědí Lucemburského velkovévodství, zejména pak z odpovědi na odůvodněné stanovisko vyplývá, že více než jeden rok po uplynutí lhůty pro provedení, kterou stanovila směrnice, Lucemburské velkovévodství nepřijalo požadovaná opatření.
   Určení sankce podle čl. 260 odst. 3 SFEU vychází ze tří kritérií uplatněných v rámci čl. 260 odst. 2 SFEU, a sice ze závažnosti nesplnění povinnosti, z doby jeho trvání a z nezbytnosti zajistit odrazující účinek sankce za účelem zabránění dalšímu neplnění povinnosti.


title: Věc T-500/11: Žaloba podaná dne 23. září 2011 — Německo v. Komise

text:
               3.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/20

         Žaloba podaná dne 23. září 2011 — Německo v. Komise
   (Věc T-500/11)
   2011/C 355/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a K. Petersen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál

               —

               zrušil rozhodnutí Komise K(2011) 4922, v konečném znění, ze dne 13. července 2011 o státní podpoře N 438/2010 K(2011), v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že celý program podřízených půjček spadá pod nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis,

               —

               podpůrně zrušil celé rozhodnutí,

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise týkajícímu se programu podřízených půjček WACHSTUM pro podniky s ratingem v Sasku-Anhaltsku v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že celý program podřízených půjček spadá pod nařízení (ES) o podporách de minimis.
   Žalobou je napadán názor Komise, že již na základě pouhé okolnosti, že jsou tyto půjčky poskytovány zvláštní úvěrovou institucí, se musí vycházet z toho, že nejsou poskytovány v tržních podmínkách, a tudíž je nutno dodržet ustanovení nařízení de minimis.
   Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod: porušení článku 107 SFEU ve spojení s články 1 a 2 nařízení č. 1998/2006 tím, že existence výhody byla zjištěna nesprávně, anebo pouze tvrzena
               Zjištění Komise, že opatření spadá pod nařízení de minimis, je z hmotněprávního hlediska nesprávné. Adresáti programu půjček nezískali výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, takže program půjček nelze v převažujících případech jeho uplatnění již z tohoto důvodu považovat za podporu.

                           —

                           Komise nesměla z pouhé okolnosti, že je půjčka poskytována zvláštní úvěrovou institucí, dovozovat existenci výhody. Zejména u půjček záleží na podmínkách jejich poskytnutí. Pro posouzení, zda je poskytnuta výhoda, je rozhodující úroková míra, zajištění půjčky, jakož i celková situace podniku, který půjčku získá. Je třeba zjišťovat, zda by soukromý investor poskytl srovnatelnou půjčku se stejnou úrokovou mírou a zajištěním, jako ty, jež byly dohodnuty v daném případě.

                           —

                           Podle dosavadní rozhodovací praxe Komise by byly tyto indikátory u podřízených půjček konkretizovány tzv. metodou Brandenburg na základě oznámení Komise o metodě stanovování referenčních úrokových sazeb tak, že se nejedná o podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Od této rozhodovací praxe se Komise náhle odvrací a za základ rozhodnutí bere pouze vlastnost úvěrové instituce poskytující půjčku. Tato vlastnost je však jakožto indikátor zcela nevhodná, neboť i zvláštní úvěrové instituce mohou provozovat svou činnost v tržních podmínkách.

               2)

               Druhý žalobní důvod: porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU
               Žalobkyně dále vytýká porušení povinnosti uvést odůvodnění vyplývající z článku 296 SFEU, jelikož se Komise spokojila s paušálními domněnkami a dovozeními, ale neprokázala, proč podmínky půjčky nebyly tržní a proč se náhle odchýlila od své dosavadní rozhodovací praxe.

               3)

               Třetí žalobní důvod: různé formy porušení práva být vyslechnut
               Dále jsou uplatňovány různá porušení práva být vyslechnut, jelikož Komise před vydáním napadeného rozhodnutí neprojednala změnu svého názoru s vládou Spolkové republiky Německo.


title: Věc C-47/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. listopadu 2010 — Evropská komise v. Italská republika ( Sbližování právních předpisů — Kakaové a čokoládové výrobky — Označování — Doplnění slova čistá nebo výrazu čistá čokoláda na etiketu některých výrobků )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/2

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. listopadu 2010 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-47/09) (1)

   (Sbližování právních předpisů - Kakaové a čokoládové výrobky - Označování - Doplnění slova „čistá“ nebo výrazu „čistá čokoláda“ na etiketu některých výrobků)
   2011/C 30/02
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a D. Nardi, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě (Úř. věst. L 197, s. 9; Zvl. vyd. 13/26, s. 431) a čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75) — Označování čokoládových výrobků — Doplnění slova „puro“ nebo výrazu „cioccolato puro“ na etiketu čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo.

      Výrok

               1)

               Italská republika tím, že stanovila možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ prodejní název čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z čl. 3 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě, a jednak z čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


title: Věc C-152/15: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunál da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Cruz & Companhia Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Zemědělství — Společná organizace trhů — Nařízení (EHS) č. 3665/87 — Článek 4 odst. 1 a článek 13 — Nařízení (EHS) č. 2220/85 — Článek 19 odst. 1 písm. a) — Podmínky uvolnění jistoty složené za účelem zajištění vrácení zálohy — Podmínky pro poskytnutí náhrady — Řádná a uspokojivá obchodní jakost vyvážených produktů — Zohlednění, pro účely poskytnutí náhrady, skutečností prokázaných příslušným orgánem v návaznosti na kontrolu provedenou po uskutečnění vývozu a po celním odbavení příslušného zboží — Výklad rozsudku Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432)“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/19

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunál da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Cruz & Companhia Lda v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL
   (Věc C-152/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Zemědělství - Společná organizace trhů - Nařízení (EHS) č. 3665/87 - Článek 4 odst. 1 a článek 13 - Nařízení (EHS) č. 2220/85 - Článek 19 odst. 1 písm. a) - Podmínky uvolnění jistoty složené za účelem zajištění vrácení zálohy - Podmínky pro poskytnutí náhrady - Řádná a uspokojivá obchodní jakost vyvážených produktů - Zohlednění, pro účely poskytnutí náhrady, skutečností prokázaných příslušným orgánem v návaznosti na kontrolu provedenou po uskutečnění vývozu a po celním odbavení příslušného zboží - Výklad rozsudku Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432)“)
   (2016/C 038/28)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunál da Relação de Lisboa

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Cruz & Companhia Lda

      Žalovaní: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

      Výrok

   Článek 19 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 3403/93 ze dne 10. prosince 1993, musí být vykládán v tom smyslu, že jistotou poskytnutou vývozcem pro účely zajištění vrácení zálohy obdržené na vývozní náhradu se může ručit, je-li v návaznosti na kontrolu provedenou po uskutečnění vývozu a po celním odbavení příslušného zboží prokázáno, že není splněna některá z ostatních podmínek pro poskytnutí náhrady, zejména podmínka řádné a uspokojivé obchodní jakosti vyvážených produktů uvedená v článku 13 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1829/94 ze dne 26. července 1994.

      (1)  Úř. věst. C 205, 22. 6. 2015.


title: Věc T-142/11 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 13. července 2011 — SIR v. Rada ( „Řízení o předběžných opatřeních — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny — Zmrazení finančních prostředků — Návrh na odklad vykonatelnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Nevydání rozhodnutí“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/49

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 13. července 2011 — SIR v. Rada
   (Věc T-142/11 R)
   (Řízení o předběžných opatřeních - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny - Zmrazení finančních prostředků - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Nevydání rozhodnutí)
   2011/C 269/109
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Abidjan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: M. Ceccaldi, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (B. Driessen a A. Vitro, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na předběžná opatření s cílem dosáhnout v souladu s článkem 278 SFEU odkladu vykonatelnosti jednak rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 36) a jednak nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 1)

      Výrok

               1)

               Není namístě vydat rozhodnutí o návrhu na předběžná opatření.

               2)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. září 2004 ve věci C-359/03: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 90/270/EHS — Ochrana pracovníků — Práce se zobrazovacími jednotkami — Minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví — Neprovedení)

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 30. září 2004
   ve věci C-359/03: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 90/270/EHS - Ochrana pracovníků - Práce se zobrazovacími jednotkami - Minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví - Neprovedení)
   (2004/C 284/09)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-359/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: D. Martin a H. Kreppel) proti Rakouské republice (zmocněnec: E. Riedl), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, předložená dne 19. srpna 2003, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J.-P. Puissochet, předseda senátu, S. von Bahr a A. Borg Barthet (zpravodaj), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 30. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k zajištění souladu se směrnicí Rady 90/270/EHS ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro práci se zobrazovacími jednotkami (pátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 264, 1.11.2003.


title: Věc T-265/14: Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Schumacher Packaging v. Komise „Státní podpory — Opatření přijatá Německem na podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a ve prospěch energeticky náročných podniků — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/60

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Schumacher Packaging v. Komise
   (Věc T-265/14) (1)

   („Státní podpory - Opatření přijatá Německem na podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a ve prospěch energeticky náročných podniků - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 294/73)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Schumacher Packaging GmbH (Schwarzenberg, Německo) (zástupci: H. Janssen a G. R. Engel, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Lukem a C. Maurerem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci prováděcích opatření, která zavedla Spolková republika Německo na podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a ve prospěch energeticky náročných podniků [státní podpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)].

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není namístě rozhodovat.

               2)

               O návrhu na vstup do řízení jako vedlejší účastník řízení, podaném Kontrolním úřadem ESVO, již není namístě rozhodovat.

               3)

               Společnost Schumacher Packaging GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Věc T-159/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2013 — Marszałkowski v. OHIM — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství WALICHNOWY MARKO — Starší slovní ochranná známka Společenství MAR-KO — Relativní důvod zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2013 — Marszałkowski v. OHIM — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO)
   (Věc T-159/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství WALICHNOWY MARKO - Starší slovní ochranná známka Společenství MAR-KO - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 79/24
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marek Marszałkowski (Sokolniki, Polsko) (zástupce: C. Sadkowski, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: K. Zajfert a D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG (Blankenheim, Německo) (zástupce: O. Ruhl, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. ledna 2011 (věc R 760/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG a Markem Marszałkowskim

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Marku Marszałkowskimu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc C-311/09: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. května 2010 — Evropská komise v. Polská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — DPH — Mezinárodní přeprava osob — Paušální zdanění přepravců usazených mimo vnitrostátní území“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/14

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. května 2010 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-311/09) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Mezinárodní přeprava osob - Paušální zdanění přepravců usazených mimo vnitrostátní území“)
   2010/C 179/22
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika (zástupci: M. Dowgielewicz a M. Szpunar, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 73, 168 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Mezinárodní přeprava osob v silniční dopravě — Vnitrostátní právní úprava, kterou je přepravcům usazeným v zahraničí uloženo platit daň z přidané hodnoty podle paušálního systému pouze na základě počtu osob přepravovaných v tuzemsku a která neumožňuje odpočet daně uplatněné na předcházejícím stupni.

      Výrok

               1)

               Polská republika tím, že daň z přidané hodnoty vybírá způsobem stanoveným v oddíle 13 § 35 bodech 1 a 3 až 5 nařízení ministra financí ze dne 27. dubna 2004 o provádění některých ustanovení zákona o dani ze zboží a služeb, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 73, 168 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.

               2)

               Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc C-64/04: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska (Nesplnění povinnosti státem — Licence k rybolovu — Nařízení (ES) č. 3690/93 — Plavidla Cleopatra a Ocean Quest — Trvalý převod plavidel do Argentiny)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-64/04) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Licence k rybolovu - Nařízení (ES) č. 3690/93 - Plavidla Cleopatra a Ocean Quest - Trvalý převod plavidel do Argentiny)
   (2007/C 96/03)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: T. van Rijn a B. Doherty, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: M. Bethell, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 5 nařízení Rady (ES) č. 3690/93 ze dne 20. prosince 1993 o zavedení režimu Společenství, kterým se stanoví pravidla pro nejnutnější údaje, které musejí být obsaženy v licencích k rybolovu (Úř. věst. L 341, s. 93; Zvl. vyd. 04/02, s. 137) – Neodebrání licencí k rybolovu plavidlům Cleopatra a Ocean Quest po jejich trvalém převodu do Argentiny
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Věc C-197/12: Žaloba podaná dne 26. dubna 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/7

         Žaloba podaná dne 26. dubna 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-197/12)
   2012/C 217/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a C. Soulay, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že pro osvobození plnění uvedených v čl. 262, II, bodech 2, 3, 6 a 7 Code général des impôts od daně z přidané hodnoty, pokud jde o lodě přepravující cestující za úplatu nebo užívané k obchodní činnosti, nestanoví podmínku, aby se jednalo o lodě užívané k plavbě na volném moři, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice o DPH (1) a zvláště z jejího čl. 148 písm. a), c) a d);

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V rámci této žaloby Komise uplatňuje, že pro osvobození plnění uvedených v čl. 262, II, bodech 2, 3, 6 a 7 Code général des impôts (Všeobecný daňový zákoník, dále jen „CGI“) od daně z přidané hodnoty, pokud jde o lodě přepravující cestující za úplatu nebo užívané k obchodní činnosti, nebyla stanovena podmínka, aby se jednalo o lodě užívané k plavbě na volném moři. Uvedená podmínka, že lodě musejí být užívány k plavbě na volném moři byla sice v návaznosti na odůvodněné stanovisko, které Komise adresovala vnitrostátním orgánům, včleněna mezi zákonná ustanovení platná ve Francii v oblasti daně z přidané hodnoty, avšak přizpůsobení čl. 262, II, bodu 2 CGI právní úpravě obsažené ve směrnici o dani z přidané hodnoty provedené vyhláškou závaznou pro správní orgány, která byla zveřejněna po změně zákona a nezmiňuje podmínku užívání k plavbě na volném moři, přestože je stanovena v zákoně, bylo zbaveno užitečného účinku.
   Komise se domnívá, že žádný z argumentů přednesených žalovanou v rámci postupu před zahájením soudního řízení, které se týkaly kromě jiného úzkého výkladu čl. 148 písm. a) směrnice o dani z přidané hodnoty a příliš zužujícího výkladu podmínky, že lodě musejí být užívány k plavbě na volném moři, není způsobilý odůvodnit nedodržení právní úpravy obsažené v uvedené směrnici. Ani článek 131 směrnice 2006/112/ES, na který se odvolávaly francouzské orgány, nemůže odůvodnit výjimku ze zásady, že osvobození od daně je třeba vykládat úzce.

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-12/15: Žaloba podaná dne 13. ledna 2015 – Banco Santander a Santusa v. Komise

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/24

         Žaloba podaná dne 13. ledna 2015 – Banco Santander a Santusa v. Komise
   (Věc T-12/15)
   (2015/C 081/32)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Banco Santander, SA (Santander, Španělsko) a Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a J. Panero Rivas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               připustil důvody pro zrušení uvedené v žalobě a vyhověl jim;

               —

               zrušil článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž uvádí, že nový administrativní výklad článku 12 TRLIS [texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (konsolidované znění španělského zákona o dani právnických osob)] přijatý španělskými správními orgány je třeba považovat za státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;

               —

               zrušil čl. 4 odst. 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž vyžaduje, aby Španělské království ukončilo to, co Komise považuje za státní podporu popsanou v článku 1 rozhodnutí;

               —

               zrušil čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí v rozsahu, v němž Španělskému království ukládá navrácení částek, které Komise považuje za státní podporu;

               —

               podpůrně omezil rozsah povinnosti navrácení podpory uložené Španělskému království v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí tak, aby podléhala stejným podmínkám, jaké jsou uvedeny v prvním a druhém rozhodnutí;

               —

               uložil Komise náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako ve věci T-826/14, Španělsko v. Komise.
   Žalobkyně poukazují zejména na nesprávné právní posouzení při kvalifikaci opatření jako státní podpory, identifikaci adresáta opatření a označení administrativního výkladu za podporu odlišnou do podpory posouzené v rozhodnutích Komise, jakož i na porušení zásad legitimního očekávání, estoppel a právní jistoty.


title: Věc T-492/17: Žaloba podaná dne 31. července 2017 – Fleig v. ESVČ

text:
               25.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 318/20

         Žaloba podaná dne 31. července 2017 – Fleig v. ESVČ
   (Věc T-492/17)
   (2017/C 318/27)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobce: Stephan Fleig (Berlín, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí přijaté dne 19. září 2019 ředitelem ředitelství Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) pro lidské zdroje, jednajícím jako orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv, o ukončení pracovní smlouvy žalobce na dobu neurčitou s účinností k 19. červnu 2017 (ve znění rozhodnutí o ukončení plynoucím ze zamítnutí stížnosti žalobce, k němuž došlo dne 19. dubna 2017),

               —

               uložil ESVČ zaplatit žalobci, jako náhradu nehmotné újmy, kterou utrpěl, odpovídající částku, jejíž přesná výše se ponechává na posouzení Tribunálu,

               —

               uložil ESVČ náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod: zjevně nesprávné posouzení Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ)

               2.

               Druhý žalobní důvod: porušení povinnosti péče, zásady řádné správy (článek 41 Listiny základních práv Evropské unie), zásady proporcionality, jakož i ochrany před neoprávněným propuštěním (článek 30 Listiny základních práv Evropské unie) ze strany ESVČ

               3.

               Třetí žalobní důvod: porušení práva být vyslechnut, zakotveného v čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie


title: Věc T-553/14: Žaloba podaná dne 22. července 2014 – Wm. Wrigley Jr. v. OHIM (Extra)

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/16

         Žaloba podaná dne 22. července 2014 – Wm. Wrigley Jr. v. OHIM (Extra)
   (Věc T-553/14)
   2014/C 351/19
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a C. Schmitt, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého dovolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 218/2014-5.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Černobílá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Extra“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 21 a 30 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 7 37  657

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-254/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2009 Calvin Klein Trademark Trust proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 7. května 2009 ve věci T-185/07, Calvin Klein Trademark Trust v. OHIM a Zafra Marroquineros, S.L.

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/29

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2009 Calvin Klein Trademark Trust proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 7. května 2009 ve věci T-185/07, Calvin Klein Trademark Trust v. OHIM a Zafra Marroquineros, S.L.
   (Věc C-254/09 P)
   2009/C 205/50
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Calvin Klein Trademark Trust (zástupce: T. Andrade Boué, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Zafra Marroquineros, S.L.

      Návrhová žádání navrhovatelky

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (šestého senátu) ze dne 7. května 2009 ve věci T-185/07;

               —

               uložit OHIM a Zafra Marroquineros, S. L., náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Porušení judikatury týkající se výkladu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství (1), podle níž je třeba zohlednit veškeré relevantní okolnosti projednávaného případu: skutečnost, že přihlašovatelka ochranné známky Společenství používá tuto známku k vyrábění kopií známých ochranných známek CK, nebyla právně posouzena a vlastní jednání přihlašovatelky nepochybně poukazuje na to, že písmena CK představují nejvíce rozlišovací část napadené ochranné známky Společenství.
   Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94, jelikož nebylo přezkoumáno v rámci tohoto článku dobré jméno namítaných ochranných známek.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146.


title: Věc T-633/13: Žaloba podaná dne 22. listopadu 2013 — Reed Exhibitions v. OHIM (INFOSECURITY)

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/37

         Žaloba podaná dne 22. listopadu 2013 — Reed Exhibitions v. OHIM (INFOSECURITY)
   (Věc T-633/13)
   2014/C 52/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Reed Exhibitions Ltd (Richmond, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. září 2013, vydané ve věci R 1544/2012-5;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „INFOSECURITY“ pro výrobky a služby ve třídách 16, 35 a 41 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 155 596

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) a čl. 7 odst. 3 nařízení o ochranné známce Společenství


title: Věc C-215/08: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — E. Friz GmbH v. Carsten von der Heyden ( „Ochrana spotřebitelů — Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory — Oblast působnosti směrnice 85/577/EHS — Přistoupení k uzavřenému nemovitostnímu fondu ve formě osobní společnosti — Odstoupení“ )

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — E. Friz GmbH v. Carsten von der Heyden
   (Věc C-215/08) (1)

   („Ochrana spotřebitelů - Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory - Oblast působnosti směrnice 85/577/EHS - Přistoupení k uzavřenému nemovitostnímu fondu ve formě osobní společnosti - Odstoupení“)
   2010/C 148/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: E. Friz GmbH

      Žalovaný: Carsten von der Heyden

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 1 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31) — Rozsah působnosti — Přistoupení spotřebitele k uzavřenému fondu působícímu v oblasti nemovitostí ve formě osobní společnosti, jejímž hlavním cílem je investování kapitálu — Právní účinky odstoupení

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory se použije na smlouvu uzavřenou za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, jež se týká přistoupení spotřebitele k uzavřenému nemovitostnímu fondu ve formě osobní společnosti, pokud účelem takového přistoupení není především členství v uvedené společnosti, ale finanční investice.

               2)

               Článek 5 odst. 2 směrnice 85/577 nebrání za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, vnitrostátnímu pravidlu, podle kterého v případě odvolání projevu vůle směřujícího k přistoupení k uzavřenému nemovitostnímu fondu ve formě osobní společnosti učiněného v rámci nevyžádaného podomního prodeje může spotřebitel vůči této společnosti uplatňovat nárok na vypořádací podíl vypočtený v závislosti na jeho podílu k datu jeho vystoupení z tohoto fondu, a získat tak případně zpět menší obnos, než byl jeho vklad, nebo může být povinen nést podíl na ztrátách uvedeného fondu.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc T-123/15: Žaloba podaná dne 16. března 2015 – Unicorn v. OHIM – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/29

         Žaloba podaná dne 16. března 2015 – Unicorn v. OHIM – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)
   (Věc T-123/15)
   (2015/C 171/34)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Unicorn a.s. (Praha, Česká republika) (zástupce: L. Lorenc, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Kypr)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem.

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „UNICORN-čerpací stanice“ – ochranná známka Společenství č. 11 014 685.

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení.

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. ledna 2015 ve věci R 153/2014-5.

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               OHIM řádně nezohlednil důkazy, které žalobkyně předložila,

               —

               OHIM chybně posoudil dobrou pověst starších ochranných známek.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. června 2005 ve věci C-123/02: Evropský parlament proti Royal & Sun Alliance Insurance (Rozhodčí doložka — Pojistné smlouvy — Výpověď z důvodu zvýšení pojistného rizika — Zneužití — Smluvní odpovědnost — Náhrada škody)

text:
               6.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 16. června 2005
   ve věci C-123/02: Evropský parlament proti Royal & Sun Alliance Insurance (1)

   (Rozhodčí doložka - Pojistné smlouvy - Výpověď z důvodu zvýšení pojistného rizika - Zneužití - Smluvní odpovědnost - Náhrada škody)
   (2005/C 193/01)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-123/02, jejímž předmětem je žaloba na základě článku 238 ES, podaná dne 5. dubna 2002, Evropský parlament (zmocněnci: D. Petersheim, O. Caisou-Rousseau a M. Ecker) proti Royal & Sun Alliance Insurance (advokáti: J.-L. Fagnart a L. Vael), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, R. Schintgen (zpravodaj) a K. Schiemann, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 16. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Výpověď pojistného krytí ve smlouvách č. 5.013.347 a č. 1F516.071, která byla Evropskému parlamentu oznámena Royal & Sun Alliance Insurance dne 9. října a dne 6. listopadu 2001, představuje nepřiměřenou výpověď těchto smluv.

               2)

               Royal & Sun Alliance Insurance se ukládá náhrada škody, která Evropskému parlamentu vznikla z důvodu nepřiměřené výpovědi smluv č. 5.013.347 a č. 1F516.071.

               3)

               Dlužná částka náhrady škody způsobené Evropskému parlamentu Royal & Sun Alliance Insurance se pro rok 2001 vypočítá jednak vynásobením částky 205 131, 75 EUR procentní sazbou pojistného, které Royal & Sun Alliance Insurance obdržela z celkové částky, kterou Parlament dlužil čtyřem spolupojistitelům, a jednak vynásobením částky 178 453,01 EUR touto procentní sazbou a podílem 44/46, který odpovídá časovému podílu. Od součtu obou těchto součinů je třeba dále odečíst částku, kterou tento orgán zaplatil nebo měl zaplatit Royal & Sun Alliance Insurance za pojistné krytí „střety pracovního rázu – atentáty“ pro svůj majetek v Belgii a Lucembursku za období od 5. listopadu 2001 do 31. prosince 2001 a za veškerá pojištění majetku ve Francii za období od 18. listopadu 2001 do 31. prosince 2001.

               4)

               Dlužná částka náhrady škody způsobené Evropskému parlamentu Royal & Sun Alliance Insurance se pro rok 2002 vypočítá jednak vynásobením částky 389 291,73 EUR procentní sazbou pojistného, které by Royal & Sun Alliance Insurance obdržela z celkové částky, kterou by Parlament měl zaplatit čtyřem spolupojistitelům za pojištění za rok 2002; od takto zjištěného součinu je třeba odečíst částku, kterou by Parlament musel zaplatit Royal & Sun Alliance Insurance za pojištění svého majetku ve Francii proti veškerým hmotným škodám za rok 2002.

               5)

               Částky, které Royal & Sun Alliance Insurance dluží Evropskému parlamentu, se úročí od 4. dubna 2002 zákonnou úrokovou sazbou.

               6)

               Royal & Sun Alliance Insurance se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 144, 15.6.2002.


title: Věc T-742/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2016 – Alpha Calcit v. EUIPO – Materis Paints Italia (CALCILITE) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie CALCILITE — Starší slovní ochranná známka Evropské unie Calcilit — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 — Relevantní veřejnost — Veřejnost společná pro dotčené výrobky“

text:
               29.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2016 – Alpha Calcit v. EUIPO – Materis Paints Italia (CALCILITE)
   (Věc T-742/14) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie CALCILITE - Starší slovní ochranná známka Evropské unie Calcilit - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Relevantní veřejnost - Veřejnost společná pro dotčené výrobky“)
   (2016/C 314/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh (Kolín, Německo) (zástupce: F. Hauck, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Materis Paints Italia SpA (Novate Milanese, Itálie) (zástupci: P. L. Roncaglia, F. Rossi a N. Parrotta, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. září 2014 (věc R 753/2013-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft a Materis Paints Italia.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 4. září 2014 (věc R 753/2013-4) se zrušuje, pokud jde o výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnost Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO i společnost Materis Paints Italia SpA ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 462, 22. 12. 2014.


title: Věc T-173/05: Žaloba podaná dne 27. dubna 2005 Martine Heus proti Komisi Evropských společenství

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/39

         Žaloba podaná dne 27. dubna 2005 Martine Heus proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-173/05)
   (2005/C 182/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Martine Heus, s bydlištěm v Anderlecht (Belgie), zastoupenou Lucasem Vogelem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování dne 7. ledna 2005, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní dne 18. října 2004 proti rozhodnutí ze dne 19. července 2004 přijatému předsedou komise pro výběrové řízení COM/PC/04 zamítající přístup žalobkyně k uvedenému řízení;

               2.

               zrušil, bude-li třeba, uvedené rozhodnutí přijaté dne 19. července 2004 předsedou komise pro výběrové řízení COM/PC/04;

               3.

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyni byl zamítnut přístup k výběrovému řízení COM/PC/04 z toho důvodu, že nesplňuje podmínku pěti let služby u Komise nebo jiného orgánu, jelikož komise pro výběrové řízení nezohlednila období profesní činnosti, po které žalobkyně u Komise pracovala jako dočasná zaměstnankyně.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje porušení článku 27 a čl. 29 odst. 1 služebního řádu, jakož i zjevně nesprávné posouzení v tom, že napadená rozhodnutí a oznámení o výběrovém řízení, v každém případě jejich výklad orgánem oprávněným ke jmenování, zapříčiňují vyloučení žalobkyně výhradně z důvodu jejího bývalého administrativního postavení (jako smluvní zaměstnankyně, nikoliv jako úřednice).
   Žalobkyně se rovněž dovolává porušení zásady zákazu diskriminace v tom, že sporná kritéria umožňují dalším kandidátům, aby se výběrového řízení zúčastnili, ačkoliv mají menší způsobilost nebo kratší profesní zkušenost u Komise.


title: Věc C-118/07: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Článek 307 druhý pododstavec ES — Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími státy před přistoupením členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES — Dvoustranné dohody uzavřené Finskou republikou s Ruskou federací, Běloruskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Srílanskou demokratickou socialistickou republikou a Republikou Uzbekistán v oblasti investic )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-118/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Článek 307 druhý pododstavec ES - Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími státy před přistoupením členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES - Dvoustranné dohody uzavřené Finskou republikou s Ruskou federací, Běloruskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Srílanskou demokratickou socialistickou republikou a Republikou Uzbekistán v oblasti investic“)
   2010/C 24/03
   Jednací jazyk: finština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Huttunen, H. Støvlbæk a B. Martenczuk, zmocněnci)

      Žalovaná: Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Blaschke, zmocněnci), Maďarská republika (zástupce: J. Fazekas, zmocněnec), Litevská republika (zástupce: D. Kriaučiūnas, zmocněnec), Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 307 druhého pododstavce ES — Nepoužití vhodných prostředků k odstranění neslučitelností se Smlouvou týkajících se ustanovení o převodech obsažených v dvoustranných investičních dohodách uzavřených Finskou republikou s Ruskou federací, Běloruskem, Čínou, Malajsií, Srílankou a Uzbekistánem.

      Výrok

               1)

               Finská republika tím, že nepoužila vhodných prostředků k odstranění neslučitelností se Smlouvou týkajících se ustanovení v oblasti převodu kapitálu obsažených v dvoustranných investičních dohodách o podpoře a vzájemné ochraně investic uzavřených Finskou republikou s bývalým Svazem sovětských socialistických republik, jehož nástupnickým státem se stala Ruská federace (dohoda podepsaná dne 8. února 1989), Běloruskou republikou (dohoda podepsaná dne 28. října 1992), Čínskou lidovou republikou (dohoda podepsaná dne 4. září 1984), Malajsií (dohoda podepsaná dne 15. dubna 1985), Srílanskou demokratickou socialistickou republikou (dohoda podepsaná dne 27. dubna 1985) a Republikou Uzbekistán (dohoda podepsaná dne 1. října 1992), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 307 druhého pododstavce ES.

               2)

               Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spolková republika Německo, Litevská republika, Maďarská republika a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc C-405/05: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. ledna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/271/EHS — Znečištění a imise — Čištění městských odpadních vod — Neexistence opatření k zajištění přiměřeného čištění městských odpadních vod více aglomerací)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/10

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. ledna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-405/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Znečištění a imise - Čištění městských odpadních vod - Neexistence opatření k zajištění přiměřeného čištění městských odpadních vod více aglomerací)
   (2007/C 56/16)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán, X. Lewis a H. van Vliet, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: C. White, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26) – Nezajištění přiměřeného čištění městských odpadních vod více aglomerací
   Výrok

               1)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nezajistilo, aby byly městské odpadní vody z aglomerací Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrickfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtonabbey, Omagh a Portrush podrobeny přiměřenému čištění, a to nejpozději do 31. prosince 2000, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod.

               2)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc T-372/14: Žaloba podaná dne 26. května 2014 – HK Intertrade v. Rada

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/35

         Žaloba podaná dne 26. května 2014 – HK Intertrade v. Rada
   (Věc T-372/14)
   2014/C 261/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong-Kong) (zástupci: J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, D. Sellers a N. Pilkington, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady obsažené v dopisu ze dne 14. března 2014, adresovaném právníkům žalobkyně, které se týká přezkumu seznamu určených osob a subjektů uvedeného v příloze II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, ve znění rozhodnutí Rady 2012/829/SBZP ze dne 21. prosince 2012, provedeného prováděcím nařízením Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, v rozsahu, v němž tímto rozhodnutím odmítla odstranit jméno žalobkyně ze seznamu osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření;

               —

               v souladu s čl. 50 odst. 1 jednacího řádu spojil toto řízení s řízením ve věci T-159/13;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody vycházející z nedostatečného odůvodnění a ze skutečnosti, že se Rada dopustila nesprávného právního posouzení.
   Žalobkyně tvrdí, že i když je pobočkou určené společnosti National Iranian Oil Company (NIOC), Rada její zapsání neodůvodnila žádnými hospodářskými přínosy pro íránský stát, které by byly v rozporu s cílem sledovaným napadenými opatřeními. Žalobkyně dále tvrdí, že Rada ve skutečnosti nikdy žalobkyni neurčila a že toto pochybení nemůže být zhojeno prostřednictvím opravy, kterou Rada provedla.


title: Věc T-351/14: Žaloba podaná dne 20. května 2014 – Construlink v. OHIM – Wit-Software (GATEWIT)

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/30

         Žaloba podaná dne 20. května 2014 – Construlink v. OHIM – Wit-Software (GATEWIT)
   (Věc T-351/14)
   2014/C 261/54
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Construlink – Tecnologias de Informação, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: M. Lopes Rocha, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA (Coimbra, Portugalsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. března 2014 ve věci R 1059/2013-1,

               —

               určil, že přihláška ochranné známky GATEWIT č. 1 0 1 28  262 je plně opodstatněná,

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu a další účastnici řízení náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „GATEWIT“ pro služby zařazené do třídy 42 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 1 28  262

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující slova „wit software“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 38 a 42 a národní zápis obchodní firmy „Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA“

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,

               —

               porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-489/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. listopadu 2008 panem Matthiasem Rathem proti usnesení Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 8. září 2008 ve věci T-374/06, Matthias Rath v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. listopadu 2008 panem Matthiasem Rathem proti usnesení Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 8. září 2008 ve věci T-374/06, Matthias Rath v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
   (Věc C-489/08 P)
   (2009/C 82/17)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Matthias Rath (zástupci: S. Ziegler, C. Kleiner a F. Dehn, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)

               —

               zrušit rozhodnutí sedmého senátu Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2008 ve věci T-374/06;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním podaným v prvním stupni;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu, jakož i vedlejšímu účastníku řízení náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Soud prvního stupně potvrdil napadeným usnesením rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM, podle kterého existuje nebezpečí záměny ve vztahu k výživovým doplňkům a dietním přípravkům pro nelékařské účely mezi slovní ochrannou známkou „EPICAN“ přihlášenou navrhovatelem a starší slovní ochrannou známkou Společenství „EPIGRAN“.
   Navrhovatel zakládá svůj kasační opravný prostředek na porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Soud při posouzení podobnosti výrobku a ochranné známky nesprávně vyložil skutkový stav. Pokud by správně posoudil skutkový stav, musel by dospět k závěru, že neexistuje nebezpečí záměny mezi srovnávanými ochrannými známkami. To platí obzvláště proto, jak Soud správně konstatoval, že spotřebitel věnuje sporným výrobkům zvýšenou pozornost.


title: Věc C-481/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Engin Torun proti městu Augsburg

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Engin Torun proti městu Augsburg
   (Věc C-481/04)
   (2005/C 19/28)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 3. srpna 2004 ve správním sporu Engin Torun proti městu Augsburg, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 22. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Bundesverwaltungsgericht žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Ztrácí plnoleté dítě tureckého zaměstnance řádně pracujícího ve Spolkové republice Německo již více než tři roky, které ukončilo přípravu na budoucí povolání v oboru obrábění kovů výuční zkouškou, své právo pobytu odvozené od práva ucházet se o pracovní nabídku podle čl. 7 odst. 2 rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 (ARB 1/80) – kromě případu uvedeného v článku 14 ARB 1/80 a při opuštění hostitelského členského státu na nikoli bezvýznamnou dobu bez oprávněného důvodu – také tehdy, když

                           a)

                           bylo odsouzeno k úhrnnému trestu odnětí svobody v délce tři roky a tři měsíce za těžkou loupež a trestné činy v souvislosti s omamnými látkami, přičemž trest nebyl – ani dodatečně – uložen podmíněně, a úhrnný trest po započtení doby strávené ve vyšetřovací vazbě vykonalo?

                           b)

                           samo si hledalo zaměstnání jako zaměstnanec na řádném pracovním trhu Spolkové republiky Německo a tím podle čl. 6 odst. 1 druhé nebo třetí odrážky ARB 1/80 ve vlastní osobě získalo a později opět ztratilo právo pobytu odvozené od práva na přístup k zaměstnání?
                           Došlo k takové ztrátě tím, že

                                       aa)

                                       ze svého posledního pracovního poměru dostalo od zaměstnavatele okamžitou výpověď kvůli drogové závislosti?

                                       bb)

                                       se opět nepřihlásilo jako nezaměstnaný u příslušného orgánu po více než tříměsíčním onemocnění ve lhůtě tří pracovních dnů mezi ukončením pracovní neschopnosti a vzetím do vazby kvůli spáchání trestného činu?

                                       cc)

                                       bylo odsouzeno k úhrnnému trestu odnětí svobody v délce tři roky a tři měsíce za těžkou loupež a trestné činy v souvislosti s omamnými látkami, přičemž trest nebyl – ani dodatečně – uložen podmíněně, a úhrnný trest po započtení doby strávené ve vyšetřovací vazbě vykonalo a během této doby nebylo k dispozici na řádném pracovním trhu, ale přibližně čtvrt roku po propuštění z věznice si znovu našlo zaměstnání u pracovní agentury, aniž by disponovalo vnitrostátním právem pobytu?

               2)

               V případě, že odpověď na první otázku je kladná: ztrácí turecký státní příslušník právo pobytu odvozené od práva na přístup k zaměstnání podle čl. 6 odst. 1 druhé nebo třetí odrážky ARB 1/80 za podmínek výše uvedených v písmeni b) první otázky?


title: Věc T-436/12: Žaloba podaná dne 28. září 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwooll v. OHIM — Ceramicas del Foix (Rock & Rock)

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/25

         Žaloba podaná dne 28. září 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwooll v. OHIM — Ceramicas del Foix (Rock & Rock)
   (Věc T-436/12)
   2012/C 379/43
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwooll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ceramicas del Foix, SA (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. července 2012 ve věci R 495/2011-2; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „Rock & Rock“ pro výrobky a služby ve třídách 2, 19 a 27 — Ochranná známka Společenství č. 3468774

      Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na relativních důvodech pro zamítnutí podle čl. 53 odst. 1 písm. a), ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009. Žadatel o zrušení se dovolával následujících starších práv: zápisu německé ochranné známky č. 30229274 pro slovní ochrannou známku „Rock“ pro výrobky a služby ve třídách 1, 6, 7, 8, 17, 19, 37 a 42; zápisu německé ochranné známky č. 30212141 pro slovní ochrannou známku „MASTERROCK“ pro výrobky a služby ve třídách 17, 19 a 37; zápisu německé ochranné známky č. 39920622 pro slovní ochrannou známku „FIXROCK“ pro výrobky ve třídách 6, 17 a 19; zápisu německé ochranné známky č. 2078534 pro slovní ochrannou známku „FLEXIROCK“ pro výrobky ve třídě 19; zápisu německé ochranné známky č. 39732094 pro slovní ochrannou známku „COVERROCK“ pro výrobky ve třídách 17 a 19; zápisu německé ochranné známky č. 30306452 pro slovní ochrannou známku „CEILROCK“ pro výrobky ve třídách 6, 17 a 19

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


title: Věc T-87/15: Žaloba podaná dne 20. dubna 2015 – Aston Martin Lagonda v. OHIM (Zobrazení masky chladiče na přední části motorového vozidla)

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/59

         Žaloba podaná dne 20. dubna 2015 – Aston Martin Lagonda v. OHIM (Zobrazení masky chladiče na přední části motorového vozidla)
   (Věc T-87/15)
   (2015/C 138/76)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Spojené království) (zástupce: D. Farnsworth, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Společenství obsahující výraz „jiný“ a zobrazující masku chladiče na přední části motorového vozidla – přihláška č. 11 867 215

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2014 ve věci R 1797/2014-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v části, v níž potvrzuje závěr průzkumového referenta o tom, že přihlašované ochranné známce v souvislosti s dotčenými výrobky a službami na první pohled chybí rozlišovací způsobilost,

               —

               umožnil zveřejnění přihlášky ochranné známky Společenství č. 11 867 215,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-406/13: Žaloba podaná dne 29. července 2013 — Gossio v. Rada

text:
               26.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/28

         Žaloba podaná dne 29. července 2013 — Gossio v. Rada
   (Věc T-406/13)
   2013/C 313/54
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Marcel Gossio (Casablanca, Maroko) (zástupce: S. Zokou, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil:

                           —

                           rozhodnutí 2010/656/SZBP, nařízení Rady (ES) č. 560/2005 a prováděcí rozhodnutí 2012/144/SZBP ze dne 8. března 2012, které stanoví omezující opatření vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, v rozsahu, v němž se týkají žalobce a směřují proti němu;

                           —

                           rozhodnutí ze dne 17. května 2013, které potvrzuje a prodlužuje výše uvedená omezující opatření v rozsahu, v němž stanoví, že žalobce musí být i nadále uveden na seznamu osob a subjektů uvedených v příloze II rozhodnutí 2010/656/SZBP a v příloze IA nařízení (ES) č. 560/2005 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z překročení pravomoci a zjevně nesprávného posouzení, jelikož:

                           —

                           skutečnosti vytýkané žalobci nemají žádný objektivní základ a neopírají se o žádný hmatatelný důkaz;

                           —

                           nelze prokázat objektivní vztah mezi důvody uplatněnými k odůvodnění omezujících opatření přijatých vůči žalobci a obecnou situací v Pobřeží slonoviny;

                           —

                           právní základy omezujících opatření přijatých vůči žalobci jsou v rozporu s posledními důvody uplatněnými k odůvodnění těchto opatření;

                           —

                           rozhodnutí Rady představují zneužití řízení nebo pravomoci.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce, zejména pak práva na presumpci neviny, práva na svobodu podnikání, vlastnického práva, zásady proporcionality, práva na respektování soukromého a rodinného života a práva nebýt vystaven nelidskému nebo ponižujícímu zacházení.


title: Věc T-68/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. října 2008 – SGL Carbon v. Komise ( Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh výrobků na bázi uhlíku a grafitu k elektrickým a mechanickým aplikacím — Pokyny o metodě stanovování pokut — Závažnost a délka trvání protiprávního jednání — Zásada proporcionality — Zásada rovného zacházení — Maximální výše 10 % obratu — Úroky z prodlení )

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/30

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. října 2008 – SGL Carbon v. Komise
   (Věc T-68/04) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh výrobků na bázi uhlíku a grafitu k elektrickým a mechanickým aplikacím - Pokyny o metodě stanovování pokut - Závažnost a délka trvání protiprávního jednání - Zásada proporcionality - Zásada rovného zacházení - Maximální výše 10 % obratu - Úroky z prodlení“)
   (2008/C 301/46)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: SGL Carbon AG (Wiesbaden, Německo) (zástupci: M. Klusmann a A. von Bonin, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a W. Mölls, zmocněnci, ve spolupráci s H.-J. Freundem, advokátem)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/420/ES ze dne 3. prosince 2003, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc C.38.359 – Výrobky na bázi uhlíku a grafitu k elektrickým a mechanickým aplikacím), a podpůrně návrh na snížení částky pokuty uložené žalobkyni uvedeným rozhodnutím.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               SGL Carbon AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-285/05: Usnesení Soudního dvora ze dne 28. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoikes grammes, N. E. Lésvou, Blue Star Ferries v. Ypourgos Emporikis Naftilías, Ypourgos Aigaíou (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu Soudu — Nařízení (EHS) č. 3577/92 — Námořní kabotáž — Přechodné období — Přímé použití — Směrnice 98/18/ES — Bezpečnostní pravidla a normy pro osobní lodě — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zakazující poskytování námořních služeb pro lodě, které dosáhly určitého stáří)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/23

         Usnesení Soudního dvora ze dne 28. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoikes grammes, N. E. Lésvou, Blue Star Ferries v. Ypourgos Emporikis Naftilías, Ypourgos Aigaíou
   (Věc C-285/05) (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu Soudu - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Námořní kabotáž - Přechodné období - Přímé použití - Směrnice 98/18/ES - Bezpečnostní pravidla a normy pro osobní lodě - Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zakazující poskytování námořních služeb pro lodě, které dosáhly určitého stáří)
   (2006/C 326/45)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Symvouio tis Epikrateias
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoikes grammes, N. E. Lésvou, Blue Star Ferries

      Žalovaní: Ypourgos Emporikis Naftilías, Ypourgos Aigaíou
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Symvoulio tis Epikrateias – Výklad čl. 1 odst. 2, článku 4 a čl. 6 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7) – Možnost jednotlivců dovolávat se nařízení za účelem zpochybnění platnosti vnitrostátní právní úpravy přijaté před uplynutím výjimky, kterou stanoví – Výklad čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 3 písm. a), b), c), f) a g) směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě (Úř. věst. L 144, s. 1; Zvl. vyd. 07/04, s. 40) – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zakazující poskytování námořních služeb lodím, které dosáhly určitého stáří
   Výrok

               1)

               S ohledem na ustanovení čl. 6 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) je toto nařízení třeba vykládat v tom smyslu, že není způsobilé udělit práva jednotlivcům, před dnem 1. ledna 2004, v oblasti kabotáže mezi řeckými ostrovy pro pravidelné služby osobní a trajektové přepravy, jakož i pro služby uskutečňované loděmi pod 650 gt.

               2)

               Článek 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 3 písm. a) až c), f) a g) směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě je třeba vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava ve věci v původním řízení, která zavádí absolutní zákaz pro lodě, které dosáhly určitého stáří, uskutečňovat vnitrostátní cesty, pokud dotčený členský stát nepřijal opatření s cílem zlepšit bezpečnostní předpisy v souladu s postupem stanoveným v čl. 7 odst. 4 uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. 243, 1.10.2005.


title: Věc T-278/17: Žaloba podaná dne 10. května 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN)

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/36

         Žaloba podaná dne 10. května 2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN)
   (Věc T-278/17)
   (2017/C 213/49)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: A. Klett a K. Schlütter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nixen Partners (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „NEXEN“ – Přihláška č. 13 374 152

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2017, ve věci R 1570/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí ze dne 23. února 2017 ve věci R 1570/2016-2 a zamítl námitky;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, jakož i nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem a námitkovým oddělením, včetně všech nezbytných nákladů žalobkyně vynaložených v těchto řízeních.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-597/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) v. Antonio Zecca

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) v. Antonio Zecca
   (Věc C-597/16)
   (2017/C 063/21)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Odpůrce: Antonio Zecca

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být článek 50 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že pokud bylo s konečnou platností zjištěno, že nedošlo k jednání, které naplňuje znaky trestného činu, je vyloučeno, bez nutnosti provádět jakékoli další posuzování vnitrostátním soudem, zahájení nebo pokračování dalšího řízení týkajícího se stejných skutků, jehož účelem je uložení sankcí, které vzhledem ke své povaze a závažnosti mohou být kvalifikovány jako trestní?

               2)

               Musí vnitrostátní soud při posuzování účinnosti, přiměřenosti a odrazující povahy sankcí za účelem zjištění, zda byla porušena zásada ne bis in idem uvedená v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, zohlednit meze trestů stanovené ve směrnici 2014/57/EU (1)?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/57/EU ze dne 16. dubna 2014 o trestních sankcích za zneužívání trhu (směrnice o zneužívání trhu) (Úř. věst. L 173, s. 179).


title: Věc C-572/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Saint-Denis de la Réunion (Francie) dne 8. prosince 2010 — Clément Amedee v. Garde des sceaux, Ministre de la justice et des libertés, Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Saint-Denis de la Réunion (Francie) dne 8. prosince 2010 — Clément Amedee v. Garde des sceaux, Ministre de la justice et des libertés, Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Věc C-572/10)
   2011/C 72/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Saint-Denis de la Réunion

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Clément Amedee

      Žalovaní: Garde des sceaux, Ministre de la justice et des libertés, Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Předběžné otázky

               1)

               Lze na úpravu zavedenou článkem L.12 písm. b) zákona o starobních a vojenských důchodech, ve znění článku 48 zákona ze dne 21. srpna 2003 a článku R. 13 téhož zákoníku, ve znění ustanovení článku 6 nařízení ze dne 26. prosince 2003, pohlížet jako na ustanovení vedoucí k nepřímé diskriminaci ve smyslu článku 157 Smlouvy o Evropské unii, která postihuje biologické rodiče dětí, pokud se zohlední podíl mužů způsobilých splnit podmínku spojenou s přerušením jejich služební činnosti po nepřetržitou dobu v délce nejméně dvou měsíců, a to zejména z důvodu chybějícího právního rámce, který by jim umožnil tuto podmínku v rámci placeného volna splnit?

               2)

               Lze v případě kladné odpovědi na první otázku takto zavedenou nepřímou diskriminaci ospravedlnit ustanovením čl. 6 odst. 3 dohody připojené k protokolu č. 14 o sociální politice?

               3)

               Brání v případě záporné odpovědi na druhou otázku ustanovení směrnice 79/7/EHS (1) zachování článku L.12 písm. b) a článku R.13 zákona o starobních a vojenských důchodech?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na druhou a třetí otázku, musí být zpochybnění uvedených článků omezeno pouze na diskriminaci, kterou zahrnují, nebo se tato diskriminace projevuje tím, že si výhodu nemohou nárokovat úředníci obou pohlaví?

      (1)  Směrnice Rady ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215).


title: Věc T-14/09: Žaloba podaná dne 16. ledna 2009 – Vanhecke v. Parlament

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/47

         Žaloba podaná dne 16. ledna 2009 – Vanhecke v. Parlament
   (Věc T-14/09)
   (2009/C 69/104)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Frank Vanhecke (Bruggy, Belgie) (zástupci: R. Tournicourt a B. Siffert, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit napadené usnesení Evropského parlamentu ze dne 18. listopadu 2008, oznámené žalobci dne 30. listopadu 2008, kterým byl žalobce zbaven poslanecké imunity;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V dopise adresovaném prezidentovi Evropského parlamentu žádal belgický ministr spravedlnosti o to, aby byl žalobce zbaven poslanecké imunity. Podle výpovědi žalobce došlo k podání této žádosti na popud státního zastupitelství ve městě Dendermonde, které jej chtělo stíhat kvůli obsahu jednoho článku publikovaného v místním stranickém plátku, jehož odpovědným vydavatelem byl žalobce, ve městě Sint-Niklaas.
   Evropský parlament následně vydal usnesení, kterým byl žalobce zbaven poslanecké imunity.
   V rámci odůvodnění své žaloby žalobce zaprvé uvádí, že podle článku 10 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství členům Evropského parlamentu přísluší na území vlastních států tatáž imunita, jaká je zaručena členům zastupitelských sborů v jejich zemi. Z toho podle něj vyplývá, že žádat o to, aby byl člen Evropského parlamentu zbaven imunity, může jedině ten orgán, který je na základě předpisů vnitrostátního práva oprávněn navrhnout, aby byl zbaven imunity člen národního zastupitelského sboru. Proto měla být tato žádost o zahájení řízení o zbavení poslanecké imunity adresovaná ministru spravedlnosti podána generálním státním zastupitelstvím vystupujícím na úrovni Hof van beroep, a nikoli oblastním státním zastupitelstvím na úrovni Arrondissement (okres), jako tomu bylo v projednávaném případě.
   Druhý žalobní důvod se týká usnášeníschopnosti v právním výboru Evropského parlamentu. Žalobce uvádí, že členové výboru, kteří rozhodovali o žádosti zbavit ho jeho poslanecké imunity, se buď měli osobně účastnit jednání, v jehož rámci byl vyslechnut, nebo měli mít k dispozici podrobnou zprávu obsahující popis argumentace. K tomu podle něj nedošlo.
   Zatřetí žalobce uvádí, že byla porušena zásada důvěrnosti informací a povinnost zachovávat mlčenlivost. V této souvislosti uvádí, že tisk měl k dispozici zprávu předsedy výboru ještě před závěrečným hlasováním právního výboru.
   Začtvrté žalobce namítá, že tím, že byla znemožněna jakákoli debata v plénu, došlo k porušení článku 7 jednacího řádu Evropského parlamentu.
   Zapáté žalobce uplatňuje nedostatek v odůvodnění, neboť v napadeném usnesení se pouze odkazuje na zprávu právního výboru.
   Zašesté žalobce zpochybňuje odůvodnění použité právním výborem, podle kterého „fungování jako odpovědný vydavatel časopisu určité vnitrostátní politické strany nepatří k úkolům poslance Evropského parlamentu“. Žalobce se domnívá, že úkolem politika je vyjadřovat a rozšiřovat politický názor a vydávání politických příspěvků, jakož i [funkce] jejich odpovědného vydavatele je jedním z hlavních poslání člena Evropského parlamentu.


title: Věc C-65/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 16. února 2009 – Gebr. Weber GmbH v. Jürgen Wittmer

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 16. února 2009 – Gebr. Weber GmbH v. Jürgen Wittmer
   (Věc C-65/09)
   2009/C 90/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Gebr. Weber GmbH

      Odpůrce: Jürgen Wittmer

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 3 odst. 3 první a druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES (1) ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží vykládán v tom smyslu, že tato ustanovení brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může prodávající v případě, že je dodané spotřební zboží v rozporu s kupní smlouvou, odmítnout způsob nápravy požadovaný spotřebitelem také tehdy, když by tento způsob nápravy pro něj znamenal náklady, které by ve srovnání s hodnotou zboží, kterou by spotřební zboží mělo, kdyby nebylo v rozporu s kupní smlouvou, a ve srovnání s významem rozporu s kupní smlouvou byly neúnosné (absolutně nepřiměřené)?

               2)

               Pokud je odpověď na první otázku kladná: Musí být ustanovení čl. 3 odst. 2 a čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce výše uvedené směrnice vykládána v tom smyslu, že prodávající musí v případě uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě prostřednictvím náhradního dodání nést náklady spojené s vyjmutím spotřebního zboží, které je v rozporu s kupní smlouvou, z jiné věci, do níž spotřebitel toto spotřební zboží způsobem odpovídajícím svému určení a v souladu s účelem svého použití zapracoval?

      (1)  Úř. věst. L 171, 7.7.1999, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s. 223.


title: Věc C-49/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia de Cartagena – Španělsko) – Finanmadrid EFC SA v. Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano, Miriam Elisabeth Caicedo Merino „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 93/13/EHS — Zneužívající klauzule — Řízení o platebním rozkazu — Řízení o nuceném výkonu — Pravomoc vnitrostátního exekučního soudu uplatnit bez návrhu neplatnost zneužívající klauzule — Zásada překážky věci pravomocně rozsouzené — Zásada efektivity — Listina základních práv Evropské unie — Soudní ochrana“

text:
               25.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia de Cartagena – Španělsko) – Finanmadrid EFC SA v. Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano, Miriam Elisabeth Caicedo Merino
   (Věc C-49/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule - Řízení o platebním rozkazu - Řízení o nuceném výkonu - Pravomoc vnitrostátního exekučního soudu uplatnit bez návrhu neplatnost zneužívající klauzule - Zásada překážky věci pravomocně rozsouzené - Zásada efektivity - Listina základních práv Evropské unie - Soudní ochrana“)
   (2016/C 145/04)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de Primera Instancia de Cartagena

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Finanmadrid EFC SA

      Žalovaní: Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano, Miriam Elisabeth Caicedo Merino

      Výrok

   Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, jež neumožňuje soudu rozhodujícímu o výkonu platebního rozkazu, aby posoudil i bez návrhu zneužívající povahu klauzule obsažené ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, když orgán, jemuž je předložen návrh na vydání platebního rozkazu, nemá pravomoc takové posouzení provést.

      (1)  Úř. věst. C 135, 5. 5. 2014.


title: Věc C-75/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – SEK Zollagentur GmbH v. Hauptzollamt Gießen „Celní unie a společný celní sazebník — Odnětí zboží podléhajícího dovoznímu clu celnímu dohledu — Vznik celního dluhu“

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/10

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – SEK Zollagentur GmbH v. Hauptzollamt Gießen
   (Věc C-75/13) (1)

   („Celní unie a společný celní sazebník - Odnětí zboží podléhajícího dovoznímu clu celnímu dohledu - Vznik celního dluhu“)
   2014/C 282/14
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SEK Zollagentur GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt Gießen

      Výrok

               1)

               Články 50 a 203 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládány v tom smyslu, že na dočasně uskladněné zboží je třeba nahlížet tak, že je odňato celnímu dohledu, pokud je navrženo do režimu vnějšího tranzitu Společenství, avšak neopustí sklad a není předloženo celnímu úřadu určení, přestože tomuto úřadu byly předloženy tranzitní doklady.

               2)

               Článek 203 odst. 3 čtvrtá odrážka nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, je v případě odnětí zboží celnímu dohledu dlužníkem podle tohoto ustanovení osoba, která jakožto schválený odesílatel propustila toto zboží do celního režimu vnějšího tranzitu Společenství.

      (1)  Úř. věst. C 147, 25.5.2013.