title: Věc C-550/21: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma – Itálie) – Leonardo SpA v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Společný systém daně z přidané hodnoty – Nedostatečné upřesnění – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/23

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma – Itálie) – Leonardo SpA v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio
      (Věc C-550/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Společný systém daně z přidané hodnoty - Nedostatečné upřesnění - Zjevná nepřípustnost“)
      (2022/C 165/27)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione tributaria provinciale di Roma

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Leonardo SpA

         Žalovaná: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma (okresní daňový soud v Římě, Itálie) rozhodnutím ze dne 21. července 2021 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Datum doručení. 6.9.2021.


title: Věc T-102/22: Žaloba podaná dne 22. února 2022 – Transgourmet Ibérica v. EUIPO – Aldi (Gourmet)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/40

      Žaloba podaná dne 22. února 2022 – Transgourmet Ibérica v. EUIPO – Aldi (Gourmet)
      (Věc T-102/22)
      (2022/C 165/48)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Transgourmet Ibérica, SAU (Gerona, Španělsko) (zástupkyně: C. Duch Fonoll a I. Osinaga Lozano, advokátky)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Gourmet – Ochranná známka Evropské unie č. 8 143 653

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. prosince 2021, ve věci R 862/2021-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

                  —

                  vrátil věc odvolacímu senátu k vydání konečného rozhodnutí a

                  —

                  uložil EUIPO a uložil dalšímu účastníku řízení nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení, které žalobkyni vznikly v tomto řízení a odvolacím řízení a řízení v prvním stupni.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 a relevantní judikatury.

                  —

                  Porušení čl. 64 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, nahlíženého ve spojení s čl. 10 odst. 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625, a relevantní judikatury;

                  —

                  Porušení čl. 64 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001, nahlíženého ve spojení s čl. 18 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-257/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „Viva Telecom Bulgaria“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia („Řízení o předběžné otázce – Daně – Srážková daň z fiktivních úroků v souvislosti s bezúročnou zápůjčkou poskytnutou dceřiné společnosti-rezidentovi mateřskou společností-nerezidentem – Směrnice 2003/49/ES – Zdanění úroků mezi přidruženými společnostmi jednotlivých členských států – Článek 1 odst. 1 – Osvobození od srážkové daně – Článek 4 odst. 1 písm. d) – Vyloučení určitých plateb – Směrnice 2011/96/EU – Daň z příjmů právnických osob – Článek 1 odst. 1 písm. b) – Rozdělování zisku dceřinou společností-rezidentem její mateřské společnosti-nerezidentovi – Článek 5 – Osvobození od srážkové daně – Směrnice 2008/7/ES – Kapitálové vklady – Článek 3 – Kapitálové vklady – Článek 5 odst. 1 písm. a) – Osvobození od nepřímé daně – Články 63 a 65 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Zdanění hrubé částky fiktivních úroků – Postup při vracení přeplatku za účelem odpočtu nákladů spojených s poskytnutím zápůjčky a případného splacení – Rozdílné zacházení – Odůvodnění – Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy – Účinnost výběru daně – Boj proti daňovým únikům“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „Viva Telecom Bulgaria“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia
      (Věc C-257/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Srážková daň z fiktivních úroků v souvislosti s bezúročnou zápůjčkou poskytnutou dceřiné společnosti-rezidentovi mateřskou společností-nerezidentem - Směrnice 2003/49/ES - Zdanění úroků mezi přidruženými společnostmi jednotlivých členských států - Článek 1 odst. 1 - Osvobození od srážkové daně - Článek 4 odst. 1 písm. d) - Vyloučení určitých plateb - Směrnice 2011/96/EU - Daň z příjmů právnických osob - Článek 1 odst. 1 písm. b) - Rozdělování zisku dceřinou společností-rezidentem její mateřské společnosti-nerezidentovi - Článek 5 - Osvobození od srážkové daně - Směrnice 2008/7/ES - Kapitálové vklady - Článek 3 - Kapitálové vklady - Článek 5 odst. 1 písm. a) - Osvobození od nepřímé daně - Články 63 a 65 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Zdanění hrubé částky fiktivních úroků - Postup při vracení přeplatku za účelem odpočtu nákladů spojených s poskytnutím zápůjčky a případného splacení - Rozdílné zacházení - Odůvodnění - Vyvážené rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy - Účinnost výběru daně - Boj proti daňovým únikům“)
      (2022/C 165/06)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varhoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Viva Telecom Bulgaria“ EOOD

         Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia

         za přítomnosti: Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2003/49/ES ze dne 3. června 2003 o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. d) této směrnice, článkem 5 směrnice Rady 2011/96/EU ze dne 30. listopadu 2011 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států, ve znění směrnice Rady (EU) 2015/121 ze dne 27. ledna 2015, jakož i články 3 a 5 směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12. února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví zdanění v podobě srážkové daně fiktivních úroků, které by byla povinna zaplatit dceřiná společnost-rezident, jíž byla mateřskou společností-nerezidentem poskytnuta bezúročná zápůjčka, této mateřské společnosti za tržních podmínek.

                  2)

                  Článek 63 SFEU ve světle zásady proporcionality musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví zdanění formou srážkové daně z fiktivních úroků, které by byla povinna zaplatit dceřiná společnost-rezident, jíž byla mateřskou společností-nerezidentem poskytnuta bezúročná zápůjčka, této mateřské společnosti za tržních podmínek, pokud se tato srážková daň vybírá z hrubé výši těchto úroků, aniž by bylo možné v této fázi odečíst náklady spojené s touto zápůjčkou, přičemž pro přepočítání uvedené srážkové daně a její případné vrácení je nezbytné následné podání žádosti v tomto smyslu, pokud délka postupu stanoveného za tímto účelem touto vnitrostátní právní úpravou není nepřiměřená a přeplatky jsou vraceny včetně úroků.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc C-63/22: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Wiesbaden – Německo) – TV v. Land Hessen („Ochrana osobních údajů – Informační agentura (oddělení pro ekonomické informace) – Posuzování úvěrové způsobilosti (‚scoring‘) fyzických osob na základě neověřených informací poskytnutých věřiteli – Zákonnost zpracování údajů a společná odpovědnost za toto zpracování“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/23

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Wiesbaden – Německo) – TV v. Land Hessen
      (Věc C-63/22) (1)

      („Ochrana osobních údajů - Informační agentura (oddělení pro ekonomické informace) - Posuzování úvěrové způsobilosti (‚scoring‘) fyzických osob na základě neověřených informací poskytnutých věřiteli - Zákonnost zpracování údajů a společná odpovědnost za toto zpracování“)
      (2022/C 165/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TV

         Žalovaná: Land Hessen

         Další účastnice řízení: SCHUFA Holding AG

         Výrok

      Věc C-63/22 se vyškrtává z rejstříku Soudního dvora.

         (1)  Datum doručení: 1.2.2022.


title: Věc C-262/20: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rayonen sad Lukovit – Bulharsko) – VB v. Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Článek 8 – Článek 12 písm. а) – Články 20 a 31 Listiny základních práv Evropské unie – Zkrácení běžné délky noční práce v porovnání s běžnou délkou denní práce – Pracovníci ve veřejném sektoru a pracovníci v soukromém sektoru – Rovné zacházení“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/7

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rayonen sad Lukovit – Bulharsko) – VB v. Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“
      (Věc C-262/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Článek 8 - Článek 12 písm. а) - Články 20 a 31 Listiny základních práv Evropské unie - Zkrácení běžné délky noční práce v porovnání s běžnou délkou denní práce - Pracovníci ve veřejném sektoru a pracovníci v soukromém sektoru - Rovné zacházení“)
      (2022/C 165/07)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Rayonen sad Lukovit

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VB

         Žalovaný: Glavna direkcia „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“

         Výrok

                  1)

                  Článek 8 a čl. 12 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládány v tom smyslu, že neukládají povinnost přijmout vnitrostátní právní úpravu, která stanoví, že běžná délka noční práce pro takové pracovníky ve veřejném sektoru, jako jsou policisté a hasiči, je kratší než běžná délka denní práce stanovená pro tyto pracovníky. Na takové pracovníky se v každém případě musí vztahovat jiná ochranná opatření v oblasti pracovní doby, mzdy, náhrad nebo podobných výhod, která umožňují kompenzovat zvláštní náročnost, jež s sebou nese noční práce, kterou vykonávají.

                  2)

                  Články 20 a 31 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby se běžná délka noční práce stanovená právními předpisy členského státu na sedm hodin v případě pracovníků v soukromém sektoru nevztahovala na pracovníky ve veřejném sektoru, včetně policistů a hasičů, pokud je takové rozdílné zacházení založeno na objektivním a důvodném kritériu, tj. pokud je v souladu s právně přípustným cílem sledovaným uvedenými právními předpisy a pokud je tato rozdílnost přiměřená tomuto cíli.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc C-77/22 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. února 2022 Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2021 ve věci T-741/20, Advansa Manufacturing a další v. Komise

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/31

      Kasační opravný prostředek podaný dne 4. února 2022 Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2021 ve věci T-741/20, Advansa Manufacturing a další v. Komise
      (Věc C-77/22 P)
      (2022/C 165/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH (zástupci: D. Haverbeke, L. Ruessmann a P. Sellar, advokáti)

         Další účastnice řízení: Dralon GmbH, Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení, a

                  —

                  prohlásil žalobu navrhovatelek na základě článku 263 SFEU znějící na částečné zrušení sdělení Komise ze dne 25. září 2020 pod názvem „Pokyny k některým opatřením státní podpory v souvislosti se systémem obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů po roce 2021“ (1) za přípustnou; nebo

                  —

                  podpůrně zrušil napadené usnesení z důvodu, že Tribunál měl rozhodnout o přípustnosti až po zvážení merita žaloby; a

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé; a

                  —

                  rozhodl, že navrhovatelkám budou nahrazeny náklady řízení; a

                  —

                  o nákladech řízení před Tribunálem rozhodl až po úplném posouzení žaloby.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelky dva důvody kasačního opravného prostředku.
      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatečného odůvodnění.

                  —

                  Tribunál nesplnil povinnost uvést dostatečné odůvodnění. Zaprvé, v bodech 34 až 48 a 49 až 51 napadeného usnesení se Tribunál nevěnoval argumentům navrhovatelek přeložených za účelem prokázání skutečností v projednávané věci. Zadruhé, Tribunál nevysvětlil, proč mohou být navrhovatelky bezprostředně dotčeny pouze rozhodnutím Komise přijatým na základě zvláštních sekundárních právních předpisů. To má vliv na bod 38 napadeného usnesení.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku vyhází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že navrhovatelky nebyly bezprostředně dotčeny.

                  —

                  Tribunál poukazuje na ustálenou judikaturu pro účely kritéria bezprostředního dotčení v bodech 26 až 30 napadeného usnesení. V rámci bezprostředního dotčení musí Tribunál posoudit obsah, povahu, účel a podstatu napadaného aktu, jakož i skutkový a právní rámec, jehož je součástí. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování požadavku „bezprostředního dotčení“ podle článku 263 SFEU, když tak neučinil. To má vliv na body 34 a 48 napadeného usnesení. Tribunál vytvořil situaci, kdy navrhovatelky nemají k dispozici žádný právní prostředek k nápravě. Tím, že nerespektoval a neuplatnil správně kritérium pro posouzení bezprostředního dotčení, se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení.

            Podpůrně měl Tribunál rozhodnout o přípustnosti až po zvážení merita žaloby.

                  —

                  Odstavce 7 a 8 článku 130 (3) jednacího řádu Tribunálu vyžadují, aby si Tribunál vyhradil, že rozhodne o námitce nepříslušnosti až poté, co rozhodne ve věci samé, odůvodňují-li to zvláštní okolnosti, a aby poté určil nové lhůty pro pokračování v řízení. Podle ustálené judikatury jsou tyto zvláštní okolnosti dány v případě, že je tato výhrada nezbytná k řádnému výkonu spravedlnosti.

                  —

                  Tribunál měl povinnost posoudit povahu, obsah a kontext napadeného aktu pro účely určení, zda se navrhovatelek bezprostředně dotýká. Za tím účelem je nezbytné zkoumat podstatu aktu a to, zda členským státům ukládá samostatné právní povinnosti. Toto posouzení a první věcný žalobní důvod ohledně nedostatečné pravomoci Komise přijmout Přílohu I napadeného aktu se překrývají. Tím, že si Tribunál nevyhradil, že o námitce nepříslušnosti Komise rozhodne až po posouzení věcných argumentů, porušil ustanovení odstavce 7 a 8 článku 130 jednacího řádu.

         (1)  Úř. věst. 2020, C 317, s. 5.


title: Věc C-483/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – XXXX v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides („Řízení o předběžné otázce – Společná azylová politika – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Článek 33 odst. 2 písm. a) – Nepřípustnost žádosti o mezinárodní ochranu podané v členském státě státním příslušníkem třetí země, kterému bylo přiznáno postavení uprchlíka v jiném členském státě, zatímco nezletilé dítě tohoto státního příslušníka, požívající doplňkové ochrany, pobývá v prvním členském státě – Listina základních práv Evropské unie – Článek 7 – Právo na respektování rodinného života – Článek 24 – Nejvlastnější zájem dítěte – Neexistence porušení článků 7 a 24 Listiny základních práv z důvodu nepřípustnosti žádosti o mezinárodní ochranu – Směrnice 2011/95/EU – Článek 23 odst. 2 – Povinnost členských států zajistit zachování celistvosti rodiny osob požívajících mezinárodní ochrany“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/14

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – XXXX v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Věc C-483/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná azylová politika - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Článek 33 odst. 2 písm. a) - Nepřípustnost žádosti o mezinárodní ochranu podané v členském státě státním příslušníkem třetí země, kterému bylo přiznáno postavení uprchlíka v jiném členském státě, zatímco nezletilé dítě tohoto státního příslušníka, požívající doplňkové ochrany, pobývá v prvním členském státě - Listina základních práv Evropské unie - Článek 7 - Právo na respektování rodinného života - Článek 24 - Nejvlastnější zájem dítěte - Neexistence porušení článků 7 a 24 Listiny základních práv z důvodu nepřípustnosti žádosti o mezinárodní ochranu - Směrnice 2011/95/EU - Článek 23 odst. 2 - Povinnost členských států zajistit zachování celistvosti rodiny osob požívajících mezinárodní ochrany“)
      (2022/C 165/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XXXX

         Žalovaný: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Výrok

      Článek 33 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany musí být ve světle článku 7 a čl. 24 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát využil možnosti, kterou mu dává toto ustanovení, odmítnout žádost o mezinárodní ochranu jako nepřípustnou z důvodu, že žadateli již bylo přiznáno postavení uprchlíka jiným členským státem, pokud je žadatelem otec nezletilého dítěte bez doprovodu požívajícího doplňkové ochrany v prvním členském státě, přičemž však není dotčeno použití čl. 23 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany.

         (1)  Úř. věst. C 9, 11.1.2021.


title: Věc T-106/22: Žaloba podaná dne 24. února 2022 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/41

      Žaloba podaná dne 24. února 2022 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI)
      (Věc T-106/22)
      (2022/C 165/49)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupci: S. Malynicz, Barrister-at-Law, a C. Milbradt, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: M. J. Dairies EOOD (Sofie, Bulharsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie BBQLOUMI – Ochranná známka Evropské unie č. 12 898 029

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. prosince 2021 ve věci R 656/2021-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení, aby nesly vlastní náklady řízení a nahradily náklady řízení vynaložené žalobkyní v řízení o zrušení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 74 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Odvolací senát nerespektoval judikaturu Soudního dvora týkající se rozlišovací způsobilosti;

                  —

                  Odvolací senát nesprávně přenesl důkazní břemeno za účelem prokázání požadované míry rozlišovací způsobilosti na majitelku dříve zapsané ochranné známky, žalobkyni;

                  —

                  Odvolací senát neuvedl řádné odůvodnění pro zjištění, že starší kolektivní ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost.


title: Věc C-532/20: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Alstom Transport SA v. Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 92/13/EHS – Postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací – Článek 1 odst. 1 a 3 – Přístup k přezkumnému řízení – Článek 2c – Lhůty pro podání návrhu na přezkum – Výpočet – Návrh na přezkum rozhodnutí o připuštění uchazeče“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/15

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Alstom Transport SA v. Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti
      (Věc C-532/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 92/13/EHS - Postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Článek 1 odst. 1 a 3 - Přístup k přezkumnému řízení - Článek 2c - Lhůty pro podání návrhu na přezkum - Výpočet - Návrh na přezkum rozhodnutí o připuštění uchazeče“)
      (2022/C 165/17)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Bucureşti

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Alstom Transport SA

         Žalované: Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 čtvrtý pododstavec a odstavec 3 a článek 2c směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014, musí být vykládány v tom smyslu, že lhůtu, ve které může úspěšný uchazeč v rámci zadávacího řízení podat návrh na přezkum rozhodnutí zadavatele, kterým byla v rámci rozhodnutí o zadání této zakázky označena za přípustnou nabídka odmítnutého uchazeče, lze počítat tak, že se za výchozí okamžik považuje den, kdy bylo úspěšnému uchazeči doručeno toto rozhodnutí o zadání zakázky, i když odmítnutý uchazeč ke zmíněnému dni nepodal nebo ještě nepodal návrh na přezkum tohoto rozhodnutí. Pokud naproti tomu úspěšný uchazeč nebyl v souladu s článkem 2c při oznámení či zveřejnění uvedeného rozhodnutí seznámen se shrnutím příslušných důvodů tohoto rozhodnutí, jakými jsou například informace o způsobech hodnocení uvedené nabídky, musí se tato lhůta počítat tak, že se za výchozí bod považuje okamžik, kdy bylo úspěšnému uchazeči zasláno takové shrnutí.

         (1)  Úř. věst. C 53, 15.2.2021.


title: Věc T-107/22: Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Adega Ponte da Boga v. EUIPO – Viñedos y Bodegas Dominio de Tares (P3 DOMINIO DE TARES)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/42

      Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Adega Ponte da Boga v. EUIPO – Viñedos y Bodegas Dominio de Tares (P3 DOMINIO DE TARES)
      (Věc T-107/22)
      (2022/C 165/50)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Adega Ponte da Boga, SL (Ourense, Španělsko) (zástupkyně: C. Sueiras Villalobos, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Viñedos y Bodegas Dominio de Tares, SA (San Román de Bembibre, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie P3 DOMINIO DE TARES – Ochranná známka Evropské unie č. 16 691 651

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. prosince 2021, ve věci R 479/2021-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO a jakémukoliv vedlejšímu účastníkovi, který se případně bude účastnit tohoto řízení na podporu napadeného rozhodnutí, náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-322/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. května 2021 Robertem Alejandrem Macías Chávezem, Josém Maríou Castillejo Oriolem a Fernandem Presenciou proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. dubna 2021 ve věci T-719/20, Macías Chávez a další v. Španělsko a Parlament

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/24

      Kasační opravný prostředek podaný dne 24. května 2021 Robertem Alejandrem Macías Chávezem, Josém Maríou Castillejo Oriolem a Fernandem Presenciou proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. dubna 2021 ve věci T-719/20, Macías Chávez a další v. Španělsko a Parlament
      (Věc C-322/21 P)
      (2022/C 165/29)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Roberto Alejandro Macías Chávez, José María Castillejo Oriol a Fernando Presencia (zástupce: J. Jover Padró, abogado)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament, Španělské království
      Usnesením ze dne 1. února 2022 Soudní dvůr (desátý senát) zamítl kasační opravný prostředek jako zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný a rozhodl, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc C-283/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgie) – CO a další v. MJ, Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie, Eulex Kosovo („Řízení o předběžné otázce – Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) – Mise Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) – Společná akce 2008/124/SZBP – Článek 8 odst. 3 a 5, čl. 9 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 – Postavení zaměstnavatele personálu na misi – Článek 16 odst. 5 – Subrogační účinek“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/8

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgie) – CO a další v. MJ, Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie, Eulex Kosovo
      (Věc C-283/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Mise Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) - Společná akce 2008/124/SZBP - Článek 8 odst. 3 a 5, čl. 9 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 - Postavení zaměstnavatele personálu na misi - Článek 16 odst. 5 - Subrogační účinek“)
      (2022/C 165/08)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: CO a další

         Žalovaní: MJ, Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie, Eulex Kosovo

         Výrok

      Článek 16 odst. 5 společné akce Rady 2008/124/SBZP ze dne 4. února 2008 o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu, Eulex Kosovo, ve znění rozhodnutí 2014/349/SBZP ze dne 12. června 2014, musí být vykládán v tom smyslu, že ode dne 15. června 2014 označuje misi v Kosovu na podporu právního státu, Eulex Kosovo, uvedenou v článku této společné akce, jako odpovědnou osobu, a tedy žalovanou v rámci všech žalob týkajících se důsledků plnění mise, která jí byla svěřena, a to bez ohledu na okolnost, zda skutečnosti, na nichž je taková žaloba založena, nastaly před 12. červnem 2014, kdy vstoupilo v platnost rozhodnutí 2014/349.

         (1)  Úř. věst. C 297, 7.9.2020.


title: Věc T-113/22: Žaloba podaná dne 3. března 2022 – OK v. ESVČ

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/42

      Žaloba podaná dne 3. března 2022 – OK v. ESVČ
      (Věc T-113/22)
      (2022/C 165/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: OK (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  v souvislosti s žádostí o pomoc:

                              —

                              zrušil rozhodnutí ředitelky ESVČ pro lidské zdroje, jímž byla částečně zamítnuta jeho žádost o pomoc podaná z důvodu obtěžování a diskriminačního zacházení a které bylo oznámeno dne [důvěrné] (1);

                              —

                              v případě potřeby zrušil rozhodnutí generálního tajemníka ESVČ, kterým byly zamítnuty jeho stížnosti [důvěrné] proti rozhodnutí o částečném zamítnutí shora uvedené žádosti o pomoc a které bylo oznámeno dne [důvěrné], a to v rozsahu, v němž doplňuje rozhodnutí ze dne 15. června 2021;

                  —

                  v souvislosti s obsahem, působností a prováděním dohody ze dne [důvěrné] ve věci [důvěrné]:

                              —

                              zrušil dohodu ze dne [důvěrné] pro vadu souhlasu, ale také pro nedodržení jejích podmínek;

                              —

                              zrušil implicitní rozhodnutí, kterým byl žalobce zpětně k 1. lednu 2018 povýšen do platební třídy AD 14, tak jak mu bylo toto rozhodnutí sděleno předáním jeho platební pásky za květen 2021 a jak bylo formálně potvrzeno rozhodnutím generálního ředitele ESVČ pro lidské zdroje (orgán oprávněný ke jmenování) dne [důvěrné], a to v rozsahu, v němž je takto naplňována shora uvedená dohoda;

                              —

                              zrušil rozhodnutí generálního ředitele pro lidské zdroje ze dne 30. listopadu 2021, kterým ESVČ zamítla jeho stížnost [důvěrné] podanou z důvodu nevydání výslovného rozhodnutí o jeho povýšení do platební třídy AD 14 k 1. lednu 2018 a z důvodu, že ESVČ předložila v rámci věci [důvěrné] lživé prohlášení, jehož účelem a důsledkem bylo zkreslit názor Tribunálu a narušit možnost žalobce domoci se uplatnění zásady rovného zacházení;

                  —

                  uložil žalované povinnost zaplatit žalobci náhradu majetkové újmy ve výši 52 400 eur a náhradu nemajetkové újmy v symbolické výši 1 eura;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pomoc předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení služebních povinností, z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí vůči úředníkovi, který se stal obětí obtěžování, z porušení Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a služebního řádu úředníků Evropské unie.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutečné situace týkající se obtěžování žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a z porušení článku 47 Listiny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a z porušení článku 227 SFEU a článku 44 Listiny.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že zkoumání žádosti o pomoc nebylo v souladu s rozhodnutím [důvěrné].

            Na podporu žaloby proti implicitnímu rozhodnutí o povýšení a proti dohodě uzavřené v rámci věci [důvěrné] předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z podvodného jednání a z neplatnosti dohody uzavřené v rámci věci [důvěrné].

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedodržení dohody a z účelového poukazování na překážku věci rozsouzené ze strany ESVČ.

         (1)  Skryté důvěrné údaje.


title: Věc C-557/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2021 Acciona, S.A. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 30. června 2021 ve věci T-362/20, Acciona v. EUIPO – Agencia Negociadora PB (REACCIONA)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/24

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. září 2021 Acciona, S.A. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 30. června 2021 ve věci T-362/20, Acciona v. EUIPO – Agencia Negociadora PB (REACCIONA)
      (Věc C-557/21 P)
      (2022/C 165/30)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Acciona, S.A. (zástupce: J. C. Erdozain López, advokát)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Agencia Negociadora PB, S.L.
      Usnesením ze dne 27. ledna 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) odmítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že Acciona, S.A. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-536/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – „Tiketa“ UAB v. M. Š. („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2011/83/EU – Spotřebitelské smlouvy – Pojem ‚obchodník‘ – Informační povinnost týkající se smluv na dálku – Požadavek poskytnout požadované informace jasným a srozumitelným jazykem a na trvalém nosiči“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/16

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – „Tiketa“ UAB v. M. Š.
      (Věc C-536/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2011/83/EU - Spotřebitelské smlouvy - Pojem ‚obchodník‘ - Informační povinnost týkající se smluv na dálku - Požadavek poskytnout požadované informace jasným a srozumitelným jazykem a na trvalém nosiči“)
      (2022/C 165/18)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Tiketa“ UAB

         Žalovaný: M. Š.

         za přítomnosti:„Baltic Music“ VšĮ

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 bod 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že „obchodníkem“ ve smyslu tohoto ustanovení je nejen fyzická nebo právnická osoba, která jedná za účelem, který lze považovat za její vlastní obchodní činnost, podnikání, řemeslo nebo povolání, pokud jde o smlouvy, na které se vztahuje tato směrnice, ale také fyzická nebo právnická osoba, která jedná jako zprostředkovatel, a to jménem nebo na účet tohoto obchodníka, přičemž tohoto zprostředkovatele a tohoto hlavního obchodníka lze oba považovat za „obchodníky“ ve smyslu tohoto ustanovení, aniž by k tomu byla nutná existence dvojího poskytování služeb.

                  2)

                  Článek 6 odst. 1 a 5 a čl. 8 odst. 1 a 7 směrnice 2011/83 musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby před uzavřením smlouvy byly informace uvedené v tomto čl. 6 odst. 1 spotřebiteli poskytnuty pouze ve všeobecných podmínkách poskytování služeb na internetových stránkách zprostředkovatele, schválených úkonem tohoto spotřebitele tak, že zaškrtl políčko určené k tomuto účelu, pokud byl tento spotřebitel seznámen s těmito informacemi jasně a srozumitelně. Takový způsob informování však nemůže vést k nahrazení předání potvrzení o smlouvě spotřebiteli na trvalém nosiči ve smyslu čl. 8 odst. 7 této směrnice, přičemž tato okolnost nebrání tomu, aby tyto informace byly nedílnou součástí smlouvy uzavřené na dálku nebo smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory.

         (1)  Úř. věst. C 19, 18.1.2021.


title: Věc C-290/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – „Latvijas Gāze“ AS („Řízení o předběžné otázce – Vnitřní trh se zemním plynem – Směrnice 2009/73/ES – Článek 2 bod 3 – Pojem ‚přeprava‘ – Článek 23 – Pravomoci přijímat rozhodnutí ohledně připojení skladovacích zařízení, zařízení na znovuzplynování zkapalněného zemního plynu a průmyslových zákazníků k přepravní soustavě – Článek 32 odst. 1 – Přístup třetích osob k soustavě – Možnost přímého připojení konečných spotřebitelů k plynárenské přepravní soustavě“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/9

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – „Latvijas Gāze“ AS
      (Věc C-290/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Vnitřní trh se zemním plynem - Směrnice 2009/73/ES - Článek 2 bod 3 - Pojem ‚přeprava‘ - Článek 23 - Pravomoci přijímat rozhodnutí ohledně připojení skladovacích zařízení, zařízení na znovuzplynování zkapalněného zemního plynu a průmyslových zákazníků k přepravní soustavě - Článek 32 odst. 1 - Přístup třetích osob k soustavě - Možnost přímého připojení konečných spotřebitelů k plynárenské přepravní soustavě“)
      (2022/C 165/09)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka:„Latvijas Gāze“ AS

         za přítomnosti: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Výrok

                  1)

                  Článek 23 a čl. 32 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES musí být vykládány v tom smyslu, že z nich nevyplývá, že členské státy musí přijmout právní úpravu, podle které si každý konečný spotřebitel může zvolit připojení buď k přepravní, nebo k distribuční plynárenské soustavě a provozovatel předmětné soustavy mu musí umožnit, aby se k ní připojil.

                  2)

                  Článek 23 směrnice 2009/73 musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá členským státům povinnost přijmout právní úpravu, podle které se k plynárenské přepravní soustavě může připojit jen průmyslový zákazník.

                  3)

                  Článek 2 bod 3 a článek 23 směrnice 2009/73 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které přeprava zemního plynu zahrnuje přepravu zemního plynu přímo do rozvodné sítě zemního plynu konečného spotřebitele.

         (1)  Úř. věst. C 297, 7.9.2020.


title: Věc C-563/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Warszawie – Polsko) – ORLEN KolTrans sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Transportu Kolejowego („Řízení o předběžné otázce – Železniční doprava – Směrnice 2001/14/ES – Článek 4 – Stanovení poplatků za infrastrukturu rozhodnutím provozovatele infrastruktury – Článek 30 odst. 2 – Právo železničních podniků na správní opravný prostředek – Článek 30 odst. 6 – Soudní přezkum rozhodnutí regulačního subjektu“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/17

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Okręgowego w Warszawie – Polsko) – ORLEN KolTrans sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Transportu Kolejowego
      (Věc C-563/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Železniční doprava - Směrnice 2001/14/ES - Článek 4 - Stanovení poplatků za infrastrukturu rozhodnutím provozovatele infrastruktury - Článek 30 odst. 2 - Právo železničních podniků na správní opravný prostředek - Článek 30 odst. 6 - Soudní přezkum rozhodnutí regulačního subjektu“)
      (2022/C 165/19)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: ORLEN KolTrans sp. z o.o.

         Žalovaný: Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

         Výrok

                  1)

                  Článek 30 odst. 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a zpoplatnění železniční infrastruktury, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/58/ES ze dne 23. října 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že neupravuje právo železničního podniku, který využívá nebo zamýšlí využívat železniční infrastrukturu, účastnit se případného řízení vedeného regulačním subjektem pro účely přijetí rozhodnutí, kterým se schvaluje nebo zamítá návrh jednotkových sazeb základního poplatku za minimální přístup k infrastruktuře předložený provozovatelem infrastruktury.

                  2)

                  Článek 30 odst. 6 směrnice 2001/14, ve znění směrnice 2007/58, musí být vykládán v tom smyslu, že železniční podnik, který využívá nebo zamýšlí využívat železniční infrastrukturu, musí mít možnost napadnout u příslušného soudu rozhodnutí regulačního subjektu, kterým se schvalují jednotkové sazby základního poplatku za minimální přístup k infrastruktuře stanovené provozovatelem této infrastruktury.

         (1)  Úř. věst. C 44, 8.2.2021.


title: Věc C-300/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bund Naturschutz in Bayern e.V. v. Landkreis Rosenheim („Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Směrnice 2001/42/ES – Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí – Článek 2 písm. a) – Pojem ‚plány a programy‘ – Článek 3 odst. 2 písm. a) – Akty připravené v určitých odvětvích a stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice 2011/92/EU – Článek 3 odst. 4 – Akt stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů – Vyhláška o ochraně krajiny přijatá místním orgánem“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/10

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bund Naturschutz in Bayern e.V. v. Landkreis Rosenheim
      (Věc C-300/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 2001/42/ES - Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí - Článek 2 písm. a) - Pojem ‚plány a programy‘ - Článek 3 odst. 2 písm. a) - Akty připravené v určitých odvětvích a stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice 2011/92/EU - Článek 3 odst. 4 - Akt stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů - Vyhláška o ochraně krajiny přijatá místním orgánem“)
      (2022/C 165/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bund Naturschutz in Bayern e.V.

         Žalovaný: Landkreis Rosenheim

         za účasti: Landesanwaltschaft Bayern, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní opatření, jehož cílem je ochrana přírody a krajiny a jež za tímto účelem stanoví obecné zákazy a povinnosti získat povolení, aniž stanoví dostatečně podrobná pravidla týkající se obsahu, přípravy a provádění záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí nespadá do působnosti tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 3 odst. 4 směrnice 2001/42 musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní opatření, jehož cílem je ochrana přírody a krajiny a jež za tímto účelem stanoví obecné zákazy a povinnosti získat povolení, aniž stanoví dostatečně podrobná pravidla týkající se obsahu, přípravy a provádění záměrů, nespadá do působnosti tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 304, 14.9.2020.


title: Věc C-582/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – SC Cridar Cons SRL v. Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca (Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty – Směrnice 2006/112/ES – Články 167 a 168 – Nárok na odpočet – Odepření – Daňový únik – Provádění důkazů – Přerušení řízení o správní stížnosti týkající se daňového výměru, kterým byl odepřen nárok na odpočet, dokud nebude znám výsledek trestního řízení – Procesní autonomie členských států – Zásada daňové neutrality – Právo na řádnou správu – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/18

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – SC Cridar Cons SRL v. Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca
      (Věc C-582/20) (1)

      (Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Články 167 a 168 - Nárok na odpočet - Odepření - Daňový únik - Provádění důkazů - Přerušení řízení o správní stížnosti týkající se daňového výměru, kterým byl odepřen nárok na odpočet, dokud nebude znám výsledek trestního řízení - Procesní autonomie členských států - Zásada daňové neutrality - Právo na řádnou správu - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie)
      (2022/C 165/20)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: SC Cridar Cons SRL

         Další účastníci řízení: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca

         Výrok

      Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje vnitrostátním daňovým orgánům přerušit řízení o správní stížnosti podané proti daňovému výměru, kterým byl osobě povinné k dani odepřen nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu z důvodu, že je tato osoba povinná k dani zapojena do daňového úniku, za účelem získání dodatečných objektivních důkazů o zapojení do tohoto úniku, pokud zaprvé takové přerušení nepovede k tomu, že bude toto řízení o správní stížnosti trvat nepřiměřeně dlouho, zadruhé pokud bude rozhodnutí, kterým je řízení přerušeno, po právní a skutkové stránce odůvodněno a bude moci být podrobeno soudnímu přezkumu a zatřetí pokud v případě, že nakonec vyjde najevo, že byl nárok na odpočet odepřen v rozporu s unijním právem, bude moci osoba povinná k dani získat odpovídající peněžní částku zpět v přiměřené lhůtě včetně případných úroků z prodlení. Za těchto podmínek není nutné, aby uvedená osoba povinná k dani měla během doby, kdy je řízení o její stížnosti přerušeno, nárok na odklad vykonatelnosti tohoto daňového výměru, který je předmětem této stížnosti, ledaže panují vážné pochybností o zákonnosti uvedeného daňového výměru a nařízení odkladu vykonatelnosti téhož výměru je nezbytné k tomu, aby se zabránilo vzniku vážné a nenapravitelné újmy na straně osoby povinné k dani.

         (1)  Úř. věst. C 53 ze dne 15.2.2021


title: Věc C-818/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. prosince 2021 YG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. října 2021 ve věci T-599/20, YG v. Evropská komise

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/8

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. prosince 2021 YG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. října 2021 ve věci T-599/20, YG v. Evropská komise
      (Věc C-818/21 P)
      (2022/C 191/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: YG (zástupci: A. Champetier, S. Rodrigues, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek, prohlásil návrhová žádání navrhovatele ve věci T-599/20 za přípustná a opodstatněná a v důsledku toho

                  —

                  zrušil napadená rozhodnutí vydaná v prvním stupni;

            nebo, není-li to možné,

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k vydání rozhodnutí a v každém případě

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek je podán proti rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 20. října 2021, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelem ve věci T-599/20, YG v. Evropská komise.
      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody kasačního opravného prostředku:

                  —

                  zkreslení důkazů;

                  —

                  chybný výklad žalobních důvodů – nesprávné odůvodnění – porušení práva na obhajobu;

                  —

                  nesprávné právní posouzení.


title: Věc C-163/22 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. března 2022 Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 21. prosince 2021 ve věci T-263/15 RENV, Gmina Miasto Gdynia i Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo v. Komise

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. března 2022 Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 21. prosince 2021 ve věci T-263/15 RENV, Gmina Miasto Gdynia i Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo v. Komise
      (Věc C-163/22 P)
      (2022/C 191/28)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. (zástupci: K. Gruszecka-Spychała, P. K. Rosiak, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Polská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 ve věci T-263/15 RENV, Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo v. Komise;

                  —

                  vydal ve věci konečné rozhodnutí v tom smyslu, že první, čtvrtý a šestý žalobní důvod jsou opodstatněné v rozsahu vyplývajícím z tohoto kasačního opravného prostředku, a že se sporné rozhodnutí zrušuje v souladu s návrhovým žádáním obsaženým v žalobě;

                  —

                  rozhodl v rámci rozhodnutí uvedeného ve druhé odrážce výše o nákladech řízení v prvním stupni i řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení Tribunálu při výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU v rámci analýzy první části prvního žalobního důvodu, pokud jde o nesprávnou identifikaci výhody a o chybné určení výše podpory, která má být navrácena, uplatněné ve čtvrtém žalobním důvodu.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Tribunál dopustil tím, že při zkoumání druhé výtky šestého žalobního důvodu týkající se protiprávnosti zrušení rozhodnutí 2014/883/EU (1) a jeho nahrazení napadeným rozhodnutím nezohlednil zásady ochrany legitimního očekávání, právní jistoty a účinné soudní ochrany, jelikož podal protiprávní výklad umožňující Komisi libovolně zrušit vlastní právní akt, který je již napaden žalobou u Tribunálu, a libovolně změnit jeho obsah bez zohlednění zájmů a očekávání účastníka, který proti tomuto aktu podal žalobu.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Tribunál dopustil v rámci zkoumání třetí výtky šestého žalobního důvodu týkající se porušení procesních práv žalobkyň a zásady řádné správy, loajální spolupráce a ochrany legitimního očekávání, jelikož nekonstatoval povinnost Komise změnit rozhodnutí o zahájení řízení nebo v tomto ohledu vydat rozhodnutí nové, přestože byly splněny podmínky pro opravu či rozšíření rozhodnutí o zahájení řízení.

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2014 o opatření SA.35388 (13/C) (ex 13/NN a ex 12/N) – Polsko – výstavba letiště Gdyně-Kosakowo (oznámeno pod číslem C(2014) 759) (Úř. věst. L 357, 12.12.2014, s. 51).


title: Věc T-99/22: Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Sberbank Europe v. ECB

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/28

      Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Sberbank Europe v. ECB
      (Věc T-99/22)
      (2022/C 191/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sberbank Europe AG (Vídeň, Rakousko) (zástupce: M. Fellner, advokát)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ECB ze dne 21. prosince 2021 přijaté proti Sberbank (č. ECB-SSM-2021-ATSBE-12, ESA-2020-00000051) bez toho, aby bylo nahrazeno podle článků 263 a 264 SFEU, a

                  —

                  uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení o neplatnosti.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtrnáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že uložení úroku z čerpání hospodářské výhody ze strany ECB představuje nepřípustný dvojí trest podle článku 50 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a článku 4 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv (dále jen „EÚLP“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí ECB ze dne 21. prosince 2021 porušuje článek 49 Listiny a článek 7 EÚLP tím, že představuje uložení sankce, která přesahuje limity stanovené v čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 1024/2013 (1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí ECB uložit Sherbank úrok z čerpání hospodářské výhody porušuje článek 17 Listiny a článek 1 Prvního dodatkového protokolu EÚLP.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení základních práv a svobod podle článku 6 Smlouvy o Evropské unii. Zásada res iudicata brání ECB uložit Sberbank úrok z čerpání hospodářské výhody za to, že překročila limity velké expozice podle článku 395 nařízení (EU) č. 575/2013. (2)

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady dobré víry, protože ECB porušila pokyny o metodě stanovení správních peněžitých sankcí podle čl. 18 odst. 1 a 7 nařízení (EU) č. 1024/2013.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná porušila článek 6 EÚLP.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná porušila limity pro výši sankcí podle čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 1024/2013.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality podle oddílu 99 písm. e) rakouského zákona o bankách (dále jen „BWG“).

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že článek 97 BWG se nepoužije v případě, že se nedosáhne výhoda nebo se nedalo vyhnout ztrátě.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že možnost ECB uložit úrok z čerpání hospodářské výhody podléhá promlčecí lhůtě podle článku 130 nařízení (EU) č. 468/2014 (3) a oddílu 22 rakouského zákona o dohledu nad finančním trhem (dále jen „FMSA“).

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vycházející z toho, že čl. 395 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 stanoví jen jeden limit velkých expozic a oddíl 97 odst. 1 č. 2 BWG proto ukládá jen jednu sankci za překročení tohoto limitu.

                  12.

                  Dvanáctý žalobní důvod vycházející z toho, že Sherbank nepřekročila limit velkých expozic úmyslně.

                  13.

                  Třináctý žalobní důvod vycházející z toho, že Sherbank nezískala žádnou výhodu, ani se nevyhnula žádné ztrátě, kterou by mohla absorbovat.

                  14.

                  Čtrnáctý žalobní důvod vycházející z toho, že ECB zneužila svou pravomoc volného uvážení, když neposkytla výjimku podle čl. 396 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013.

         (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013 , kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014 , kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (ECB/2014/17) (Úř. věst. L 141, 14.5.2014, s. 1).


title: Věc C-826/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 22. prosince 2021 – Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR) v. Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) „CFR Călători“ SA

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 22. prosince 2021 – Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR) v. Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) „CFR Călători“ SA
      (Věc C-826/21)
      (2022/C 191/11)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Bucureşti

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně v prvním stupni a odvolatelka: Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR)

         Žalovaná v řízení v prvním stupni a odpůrkyně: Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) „CFR Călători“ SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Provádí provozovatel železniční dopravy, který používá železniční vozy vybavené vlakovým rozhlasem za účelem sdělování informací cestujícím, sdělování veřejnosti ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (1)?

                  2)

                  Brání článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti vnitrostátní právní úpravě, která stanoví vyvratitelnou domněnku, podle které existence zvukových systémů v dopravních prostředcích v případě, že vyplývá z požadavků jiných zákonných ustanovení upravujících činnost provozovatele dopravy, představuje sdělování veřejnosti?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 167, s. 10.


title: Věc C-545/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – AllianzGI-Fonds AEVN v. Autoridade Tributária e Aduaneira („Řízení o předběžné otázce – Článek 63 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Zdanění dividend vyplácených subjektům kolektivního investování (SKI) – SKI-rezidenti a nerezidenti – Rozdílné zacházení – Srážková daň, která se týká pouze dividend vyplácených SKI-nerezidentům – Srovnatelnost situací – Posouzení – Zohlednění daňového režimu držitelů podílů v SKI a podrobení subjektů-rezidentů jiným daním – Neexistence“)

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/2

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – AllianzGI-Fonds AEVN v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-545/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Zdanění dividend vyplácených subjektům kolektivního investování (SKI) - SKI-rezidenti a nerezidenti - Rozdílné zacházení - Srážková daň, která se týká pouze dividend vyplácených SKI-nerezidentům - Srovnatelnost situací - Posouzení - Zohlednění daňového režimu držitelů podílů v SKI a podrobení subjektů-rezidentů jiným daním - Neexistence“)
      (2022/C 191/02)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AllianzGI-Fonds AEVN

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

      Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které dividendy vyplácené společnostmi-rezidenty subjektu kolektivního investování (SKI)-nerezidentovi podléhají srážkové dani, zatímco dividendy vyplácené SKI-rezidentovi jsou od takové srážkové daně osvobozeny.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-103/22: Žaloba podaná dne 22. února 2022 – ON v. Komise

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/29

      Žaloba podaná dne 22. února 2022 – ON v. Komise
      (Věc T-103/22)
      (2022/C 191/38)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: ON (zástupkyně: D. Mimrová, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2021/2288 ze dne 21. prosince 2021, kterým se mění příloha nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/953, pokud jde o dobu uznávání certifikátů o očkování vydaných ve formátu digitálního certifikátu EU COVID uvádějícím dokončení základní očkovací řady (1), pro porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace jakož i pro porušení zásady proporcionality;

                  —

                  zrušil nařízení 2021/2288 pro chybějící právní základ dle článku 168 SFEU, pokud jde o ochranu veřejného zdraví, respektive reakci Unie na přeshraniční zdravotní hrozbu pandemie covid-19;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila obecné principy práva Společenství a přijetím nařízení 2021/2288 porušila:

                              —

                              zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace tím, že omezila platnost digitálního certifikátu na 270 dní ode dne dokončení základní řady očkování, v zájmu usnadnění volného pohybu držitelů platných digitálních certifikátů (tj. osob s posilovací dávkou, kteréžto mají mít větší imunitu vůči variantě viru Omicron), přičemž zároveň vyňala z působnosti napadeného aktu neurčitý okruh osob definovaný jejich věkem, profesí, životním stylem či jinými kritérii (bez ohledu na to, zda jsou či nejsou vůbec očkováni), čímž se dopustila diskriminace početné skupiny osob, kteréžto dokončily základní řadu očkování a prodělaly onemocnění covid, ač dle vědeckých poznatků jsou tito jedinci s tzv. hybridní imunitou srovnatelným či menším rizikem pro společnost z hlediska přenosu infekce a zátěže zdravotnického systému než jedinci, jimž zůstává platnost digitálního certifikátu neomezena či jsou jinak vyňati z působnosti napadeného aktu a kteří jsou „de iure“ bezinfekční.

                              —

                              princip proporcionality tím, že nedoložila důvody, které by se opíraly o kvalitativní, a kdekoli je to možné kvantitativní údaje, tj. řádně nevyhodnotila dostupná vědecká data o skupinách osob, které mohou způsobovat riziko infekce nemocí covid pro druhé jedince, a dále řádně neodůvodnila, proč právě zvoleným opatřením, které omezuje platnost digitálních certifikátů EU COVID na dobu nejdéle 270 dní ode dne obdržení poslední dávky ze základní očkovací řady, lze nejlépe dosáhnout cílů Unie, pokud jde o reakci na pandemii covid-19 a mutaci viru SARS-CoV-2, neboť takovýmto opatřením podporuje navýšení proočkovanosti populace tzv. posilovací dávkou, aniž by zvážila (řádně odůvodnila) jiné alternativy přicházející v úvahu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise při přijímání nařízení 2021/2288 překročila jí svěřené pravomoci, které na ni byly přeneseny v čl. 5 odst. 2 nařízení (EU) 2021/953 (2), když místo „statické“ změny datového pole, v reakci na vývoj viru SARS-CoV-2 a stávající epidemiologickou situaci, omezila platnost digitálního certifikátu a v tomto kontextu de facto vytyčila meze pro reakci Unie na pandemii covid-19 jako na přeshraniční zdravotní hrozbu, aniž by napadený akt podložila odpovídajícím právním základem dle článku 168 Smlouvy o fungování Evropské unie na ochranu veřejného zdraví.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 458, s. 459.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/953 ze dne 14. června 2021 o rámci pro vydávání, ověřování a uznávání interoperabilních certifikátů o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 (digitální certifikát EU COVID) za účelem usnadnění volného pohybu během pandemie COVID-19 (Úř. věst. 2021, L 211, s. 1.)


title: Věc C-167/22: Žaloba podaná dne 4. března 2022 – Evropská komise v. Dánské království

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/23

      Žaloba podaná dne 4. března 2022 – Evropská komise v. Dánské království
      (Věc C-167/22)
      (2022/C 191/29)
      Jednací jazyk: dánština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Grønfeldt a P. Messina, zmocněnci)

         Žalovaný: Dánské království

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  Určit, že Dánské království tím, že omezilo maximální dobu, během které lze parkovat na odpočívadlech vlastněných státem podél dálniční sítě v Dánsku, na 25 hodin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z ustanovení o svobodě poskytování přepravních služeb, jak stanoví články 1, 8 a 9 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1072/2009 (1);

                  —

                  uložit Dánskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise tvrdí, že pravidlo 25 hodin, ačkoli není přímou diskriminací, přesto představuje překážku svobody poskytovat služby, neboť se nedotýká stejným způsobem přepravců usazených v Dánsku a přepravců usazených mimo Dánsko. Řidiči pracující pro přepravce usazené mimo Dánsko budou mít ztížené dodržování povinných časů jízdy a odpočinku podle unijních předpisů, zejména nařízení (ES) č. 561/2006 (2), ve srovnání s řidiči pracujícími pro dánské přepravce, kteří mají provozní střediska v Dánsku, kam se mohou řidiči v povinných pauzách na odpočinek vracet a kde mohou parkovat.
      Podle Komise nelze uvedené pravidlo odůvodnit cíli, které uplatňuje Dánsko: i) zajistit větší parkovací kapacitu pro řidiče v pauzách na odpočinek, ii) odstranit nelegální a nebezpečné parkování na dálničních odpočívadlech, iii) zajistit pořádek na odpočívadlech odstraněním negativních účinků dlouhodobého parkování, a iv) zlepšit životní a pracovní podmínky řidičů; uvedené pravidlo totiž nemůže těchto cílů dosáhnout a navíc zachází nad rámec toho, co je nezbytné k jejich dosažení.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1072/2009 ze dne 21. října 2009 o společných pravidlech pro přístup na trh mezinárodní silniční nákladní dopravy (Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 72).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 1).


title: Věc C-93/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA v. Ministero della Transizione Ecologica a další

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA v. Ministero della Transizione Ecologica a další
      (Věc C-93/22)
      (2022/C 191/20)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Fenice – Qualità per l’ambiente SpA

         Žalovaní: Ministero della Transizione Ecologica, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být rozhodnutí přijaté Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES (1) a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu s ohledem na postup přijímání, a zejména na mechanismus dialogu s Evropskou komisí stanovený v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 (2) týkající se zařazení zařízení na seznam pro přidělování povolenek na emise CO2, předmětem samostatné žaloby k Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, pokud má napadený akt závazné právní účinky a bezprostředně se dotýká hospodářského subjektu, který žalobu podává?

                  2)

                  Pokud ne, může soukromý hospodářský subjekt, který je přímo dotčen vyloučením z přidělování povolenek na emise CO2 na základě šetření vedeného společně Evropskou komisí a Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu, napadnout rozhodnutí přijaté Evropskou komisí o odmítnutí zařadit zařízení na seznam podle čl. 14 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 u Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU?

                  3)

                  Zahrnuje pojem „výrobce elektřiny“ ve smyslu čl. 3 písm. u) směrnice 2003/87/ES, jak vyplývá z rozsudku Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland GmbH v. Bundesrepublik Deutschland ve věci C-682/17, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU podaná Soudnímu dvoru rozhodnutím Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) ze dne 28. listopadu 2017, rovněž situace, kdy zařízení vyrábí nepatrné množství elektřiny kombinovanou výrobou tepla a elektřiny, jež není vysoce účinná, a vyznačuje se více jinými zdroji tepelné energie, než je kogenerace, které mají vlastnosti pro přiznání bezplatných emisních povolenek?

                  4)

                  Je takový výklad definice pojmu „výrobce elektřiny“ slučitelný s obecnými zásadami unijního práva spočívajícími v dodržení podmínek hospodářské soutěže mezi provozovateli v případě poskytování pobídek a v přiměřenosti opatření v rozsahu, v němž zcela vylučuje zařízení s více zdroji energie, aniž odděluje emisní hodnoty vztahující se k jiným zdrojům tepla, než je kogenerace, které mají plný nárok na poskytnutí stanovených výhod?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32). Zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 15, svazek 7, s. 631.

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 ze dne 19. prosince 2018, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. 2019, L 59, s. 8).


title: Věc C-13/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Piteşti (Rumunsko) dne 5. ledna 2022 – EF, GH, IJ v. KL

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Piteşti (Rumunsko) dne 5. ledna 2022 – EF, GH, IJ v. KL
      (Věc C-13/22)
      (2022/C 191/12)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Piteşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: EF, GH, IJ

         Žalovaný: KL

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání zásada nezávislosti soudců, zakotvená v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci SEU ve spojení s článkem 2 SEU a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 148 odst. 2 Rumunské ústavy, jak je vykládán Curtea Constituțională (Ústavní soud, Rumunsko) v jeho rozsudku č. 390/2021, podle kterého již vnitrostátní soudy nejsou oprávněny zkoumat soulad vnitrostátního ustanovení, které bylo prohlášeno za v souladu s Ústavou rozsudkem Curtea Constituțională (Ústavní soud), s unijním právem?

                  2)

                  Brání zásada nezávislosti soudců, zakotvená v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci SEU ve spojení s článkem 2 SEU a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je § 99 písm. ș) Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (zákon č. 303/2004 o postavení soudců a státních zástupců), který umožňuje zahájit disciplinární řízení a uložit disciplinární sankci soudci pro nedodržení rozsudku Curtea Constituțională (Ústavní soud), ačkoliv má tento soudce rozhodnout o přednosti unijního práva před odůvodněním rozsudku Curtea Constituțională (Ústavní soud), tedy vnitrostátnímu ustanovení, které zbavuje soud možnosti použít rozsudek Soudního dvora Evropské unie, který považuje za přednostní?


title: Věc C-94/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Gruppo Mauro Saviola Srl v. Ministero della Transizione Ecologica, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Gruppo Mauro Saviola Srl v. Ministero della Transizione Ecologica, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto
      (Věc C-94/22)
      (2022/C 191/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Gruppo Mauro Saviola Srl

         Žalovaní: Ministero della Transizione Ecologica, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být rozhodnutí přijaté Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES (1) a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu s ohledem na postup přijímání, a zejména na mechanismus dialogu s Evropskou komisí stanovený v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 (2) týkající se zařazení zařízení na seznam pro přidělování povolenek na emise CO2, předmětem samostatné žaloby k Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, pokud má napadený akt závazné právní účinky a bezprostředně se dotýká hospodářského subjektu, který žalobu podává?

                  2)

                  Pokud ne, může soukromý hospodářský subjekt, který je přímo dotčen vyloučením z přidělování povolenek na emise CO2 na základě šetření vedeného společně Evropskou komisí a Národním výborem pro směrnici 2003/87/ES a pro podporu projektových činností podle Kjótského protokolu, napadnout rozhodnutí přijaté Evropskou komisí o odmítnutí zařadit zařízení na seznam podle čl. 14 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 u Tribunálu Evropské unie podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU?

                  3)

                  Zahrnuje pojem „výrobce elektřiny“ ve smyslu čl. 3 písm. u) směrnice 2003/87/ES, jak vyplývá z rozsudku Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland GmbH v. Bundesrepublik Deutschland ve věci C-682/17, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU podaná Soudnímu dvoru rozhodnutím Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) ze dne 28. listopadu 2017, rovněž situace, kdy zařízení vyrábí energii, která je zcela určena pro vlastní spotřebu, přičemž do veřejné sítě proudí přerušovaně pouze tehdy, když jsou zařízení určená k odběru energie odstavena za účelem zajištění provozu zařízení?

                  4)

                  Je takový výklad definice pojmu „výrobce elektřiny“ slučitelný s obecnými zásadami unijního práva spočívajícími v dodržení podmínek hospodářské soutěže mezi provozovateli v případě poskytování pobídek a v přiměřenosti opatření v rozsahu, v němž nemotivuje k vlastní spotřebě elektřiny prostřednictvím bezplatného přidělování povolenek na emise CO2 těm zařízením, která ji využívají?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 ze dne 19. prosince 2018, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. 2019, L 59, s. 8).


title: Věc C-232/20: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Německo) – NP v. Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 2008/104/ES – Agenturní zaměstnávání – Článek 1 odst. 1 – Přidělení ‚po přechodnou dobu‘ – Pojem – Zaměstnání na trvale existujícím pracovním místě – Článek 5 odst. 5 – Opakující se přidělení – Článek 10 – Sankce – Článek 11 – Odchylka učiněná sociálními partnery od maximální doby stanovené vnitrostátním zákonodárcem“)

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/3

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Německo) – NP v. Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin
      (Věc C-232/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2008/104/ES - Agenturní zaměstnávání - Článek 1 odst. 1 - Přidělení ‚po přechodnou dobu‘ - Pojem - Zaměstnání na trvale existujícím pracovním místě - Článek 5 odst. 5 - Opakující se přidělení - Článek 10 - Sankce - Článek 11 - Odchylka učiněná sociálními partnery od maximální doby stanovené vnitrostátním zákonodárcem“)
      (2022/C 191/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: NP

         Odpůrkyně: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání musí být vykládán v tom smyslu, že výraz „po přechodnou dobu“ uvedený v tomto ustanovení nebrání přidělení zaměstnance, který má pracovní smlouvu nebo je v pracovněprávním vztahu s agenturou práce, uživateli za účelem obsazení pracovního místa, které je trvalé a není obsazováno jako zástup.

                  2)

                  Článek 1 odst. 1 a čl. 5 odst. 5 směrnice 2008/104 musejí být vykládány v tom smyslu, že obnovení opakujících se přidělení zaměstnance agentury práce na stejné pracovní místo u uživatele na dobu 55 měsíců představuje zneužívání takových přidělení v případě, že opakující se přidělení téhož zaměstnance agentury práce ke stejnému uživateli vedou k tomu, že činnost u tohoto uživatele bude delší než to, co lze rozumně kvalifikovat jako „přechodné“, s ohledem na všechny relevantní okolnosti, které zahrnují zejména zvláštnosti daného odvětví, a v kontextu vnitrostátního právního rámce, pokud není objektivně vysvětleno využívání po sobě jdoucích smluv o přidělení agenturního zaměstnance dotyčným uživatelem, což přísluší určit předkládajícímu soudu.

                  3)

                  Směrnice 2008/104 musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví maximální dobu přidělení téhož zaměstnance agentury práce u téhož uživatele, v případě, že tato právní úprava pro účely výpočtu této doby vylučuje na základě přechodného ustanovení zohlednění období předcházejících nabytí účinnosti takové právní úpravy, přičemž zbavuje vnitrostátní soud možnosti zohlednit skutečnou dobu přidělení zaměstnance agentury práce pro účely určení, zda má toto přidělení „přechodný“ charakter ve smyslu této směrnice, což přísluší určit uvedenému soudu. Vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor probíhající výlučně mezi jednotlivci, není povinen pouze na základě unijního práva upustit od použití takového přechodného ustanovení, které je v rozporu s unijním právem.

                  4)

                  Článek 10 odst. 1 směrnice 2008/104 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě neexistence ustanovení vnitrostátního práva, jehož účelem je sankcionovat nedodržování této směrnice agenturami práce nebo uživateli, nemůže zaměstnanec agentury práce z unijního práva vyvozovat subjektivní právo na vznik pracovněprávního vztahu s uživatelem.

                  5)

                  Směrnice 2008/104 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která sociální partnery opravňuje k tomu, aby se na úrovni odvětví, v němž působí uživatelé, odchýlili od maximální doby přidělení zaměstnanců agentury práce stanovené takovou právní úpravou.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2020.


title: Věc T-108/22: Žaloba podaná dne 1. března 2022 – Sopra Steria Benelux a Unisys Belgium v. Komise

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/30

      Žaloba podaná dne 1. března 2022 – Sopra Steria Benelux a Unisys Belgium v. Komise
      (Věc T-108/22)
      (2022/C 191/39)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sopra Steria Benelux (Ixelles, Belgie), Unisys Belgium (Machelen, Belgie) (zástupci: L. Masson a G. Tilman, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí, které Evropská komise přijala v rámci veřejné zakázky nesoucí název „CCN-Evolution: Specification, development, maintenance and 3rd level support of TAXUD IT platforms – Lot A: Evolution services for the CCN/CSI Platform“, zveřejněné pod číslem TAXUD/2019/OP/0006 a oznámené dne 20. prosince 2021 a jímž Komise potvrzuje, že odmítá nabídku konsorcia tvořeného žalobkyněmi a zadává zakázku konkurenčnímu konsorciu;

                  —

                  uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z neplatnosti rozhodnutí ze dne 20. prosince 2021. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že napadené rozhodnutí musí být považováno za čistě potvrzující rozhodnutí ve vztahu k dřívějšímu rozhodnutí, které již bylo Tribunálem zrušeno.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, z porušení zadávací dokumentace, z porušení zásad řádné správy, zejména zásady patere legem quam ipse fecisti, a povinnosti postupovat pečlivě. Podle žalobkyň porušila Komise vlastní zadávací podmínky, když normálnost ceny příjemce zakázky zdůvodnila subdodávkou tvořenou ze 60 % plněními uskutečňovanými v Rumunsku a Řecku. Komise podle nich také nezohlednila počátek provádění zakázky jejím příjemcem, což je v rozporu se zdůvodněním obsaženým v potvrzujícím rozhodnutí.


title: Věc C-45/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgie) dne 20. ledna 2022 – HK v. Service fédéral des Pensions (SFP)

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgie) dne 20. ledna 2022 – HK v. Service fédéral des Pensions (SFP)
      (Věc C-45/22)
      (2022/C 191/13)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: HK

         Žalovaný: Service fédéral des Pensions (SFP)

         Předběžné otázky

                  —

                  Musí být pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 883/2004 (1), podle kterého příslušné instituce vydělí výši dávek nebo jiných příjmů, tak jak byly vzaty v úvahu, počtem dávek, na které se vztahuje uvedené pravidlo, vykládáno v tom smyslu, že ukládá povinnost vydělit příjmy zohledněné jako takové při použití pravidla předcházení souběhu počtem pozůstalostních důchodů, kterých se toto pravidlo týká?

                  —

                  Musí být pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 883/2004, podle kterého příslušné instituce vydělí výši dávek nebo jiných příjmů, tak jak byly vzaty v úvahu, počtem dávek, na které se vztahuje uvedené pravidlo, vykládáno v tom smyslu, že ukládá povinnost vydělit počtem pozůstalostních důchodů, kterých se pravidlo předcházení souběhu týká, nikoliv příjmy zohledněné jako takové při použití pravidla předcházení souběhu, ale spíše část příjmů přesahující strop souběhu, jak je například stanoven dotčeným vnitrostátním pravidlem?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1).


title: Věc C-302/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris – Francie) – p. A. v. Autorité des marchés financiers (AMF) („Řízení o předběžné otázce – Jednotný trh finančních služeb – Zneužívání trhu – Směrnice 2003/6/ES a 2003/124/ES – ‚Důvěrná informace‘ – Pojem – Informace ‚přesné povahy‘ – Informace o připravovaném zveřejnění novinového článku, který pojednává o zvěsti na trhu týkající se emitenta finančních nástrojů – Nedovolené zpřístupnění důvěrné informace – Výjimky – Nařízení (EU) č. 596/2014 – Článek 10 – Zpřístupnění vnitřní informace v rámci běžného výkonu povolání – Článek 21 – Zpřístupnění vnitřní informace pro účely žurnalistiky – Svoboda tisku a svoboda projevu – Informace o připravovaném zveřejnění novinového článku, kterou novinář zpřístupnil obvyklému zdroji“)

text:
               10.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris – Francie) – p. A. v. Autorité des marchés financiers (AMF)
      (Věc C-302/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Jednotný trh finančních služeb - Zneužívání trhu - Směrnice 2003/6/ES a 2003/124/ES - ‚Důvěrná informace‘ - Pojem - Informace ‚přesné povahy‘ - Informace o připravovaném zveřejnění novinového článku, který pojednává o zvěsti na trhu týkající se emitenta finančních nástrojů - Nedovolené zpřístupnění důvěrné informace - Výjimky - Nařízení (EU) č. 596/2014 - Článek 10 - Zpřístupnění vnitřní informace v rámci běžného výkonu povolání - Článek 21 - Zpřístupnění vnitřní informace pro účely žurnalistiky - Svoboda tisku a svoboda projevu - Informace o připravovaném zveřejnění novinového článku, kterou novinář zpřístupnil obvyklému zdroji“)
      (2022/C 191/04)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: p. A.

         Žalovaný: Autorité des marchés financiers (AMF)

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) musí být vykládán v tom smyslu, že informace o připravovaném zveřejnění novinového článku, který pojednává o zvěsti na trhu týkající se emitenta finančních nástrojů, může pro účely kvalifikace důvěrné informace představovat informaci „přesné povahy“ ve smyslu tohoto ustanovení a čl. 1 odst. 1 směrnice Komise 2003/124/ES ze dne 22. prosince 2003, kterou se provádí směrnice 2003/6, pokud jde o definici a uveřejňování důvěrných informací a definici manipulace s trhem, a že skutečnost, že v tomto novinovém článku bude uvedena cena, za kterou by byly koupeny cenné papíry tohoto emitenta v rámci případné veřejné nabídky na odkoupení, jakož i totožnost novináře, který je pod uvedeným článkem podepsán, a tiskového orgánu, který zajišťuje jeho zveřejnění, jsou pro účely posouzení uvedené přesné povahy relevantní, pokud byly sděleny před tímto zveřejněním. Skutečný dopad tohoto zveřejnění na cenu cenných papírů, kterých se toto zveřejnění týká, sice může představovat důkaz ex post o přesné povaze uvedené informace, avšak sám o sobě nepostačuje k prokázání takové přesné povahy, nejsou-li přezkoumány ostatní skutečnosti známé nebo zpřístupněné před uvedeným zveřejněním.

                  2)

                  Článek 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice 2003/6 a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES musí být vykládán v tom smyslu, že pokud novinář zpřístupní informaci o připravovaném zveřejnění článku, pod kterým je podepsán a který pojednává o zvěsti na trhu, jednomu ze svých obvyklých zdrojů informací, jedná se o zpřístupnění „pro účely žurnalistiky“ ve smyslu tohoto článku, je-li toto zpřístupnění nezbytné k umožnění výkonu novinářské činnosti, která zahrnuje investigativní práce pro účely zveřejnění.

                  3)

                  Články 10 a 21 nařízení č. 596/2014 musí být vykládány v tom smyslu, že zpřístupnění vnitřní informace novinářem je dovolené, pokud musí být považováno za nezbytné pro výkon jeho povolání a dodržující zásadu proporcionality.

         (1)  Úř. věst. C 313, 21.9.2020.