title: Věc C-438/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 11. června 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V v. Frontline Digital GmbH

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 11. června 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V v. Frontline Digital GmbH
      (Věc C-438/19)
      (2019/C 328/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Frontline Digital GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je spotřebiteli u smluv uzavřených na dálku dodáván digitální obsah ve smyslu čl. 16, písm. m) směrnice (1), jestliže s obchodníkem uzavře smlouvu o účasti na internetové „seznamovací platformě“?

                  2.

                  Pokud je třeba na první otázku odpovědět kladně:
                  Vede začátek dodávání digitálního obsahu obchodníkem spotřebiteli ke ztrátě práva spotřebitele odstoupit od smlouvy podle čl. 16 odst. 1 písm. m) směrnice také v případě, že v rozporu s čl. 8 odst. 7 směrnice obchodník předem nezaslal spotřebiteli potvrzení o uzavřené smlouvě s údaji zde uvedenými?
                  Pokud právo spotřebitele odstoupit od smlouvy v tomto případě trvá:

                              Musí o tom být spotřebitel předem informován podle čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 304, 22.11.2011, s. 64)..


title: Věc C-443/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Španělsko) dne 7. června 2019 — Vodafone España S.A.U. v. Diputación Foral de Guipúzcoa

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Španělsko) dne 7. června 2019 — Vodafone España S.A.U. v. Diputación Foral de Guipúzcoa
      (Věc C-443/19)
      (2019/C 328/12)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Vodafone España S.A.U.

         Odpůrce: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Předběžná otázka

      Má být článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (1) (Úř. věst 2002, L 108, s. 21) vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby Španělské království, a konkrétně historické daňově autonomní území Gipuzkoa, zatížilo právo na využití rádiových frekvencí ze strany telekomunikačního operátora, který již podléhá dani nazvané daň za frekvenční spektrum, všeobecnou daní z převodu majetku a z listinných právních aktů, která je všeobecně platná pro správní koncese na užívání veřejného majetku, a to v souladu s právními předpisy autonomního území, které upravují uvedenou daň?

         (1)  Úř. věst 2002, L 108, s. 21.


title: Věc C-448/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 12. června 2019 — WT v. Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 12. června 2019 — WT v. Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (Věc C-448/19)
      (2019/C 328/13)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: WT

         Odpůrce: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Předběžná otázka

      Je s článkem 12 směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s — mimo jiné — rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (2) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená bez nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?

         (1)  Úř. věst.2004, L 16, s. 44

         (2)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2001, L 149, s. 34).


title: Věc C-455/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 12. června 2019 — BX v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 12. června 2019 — BX v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Věc C-455/19)
      (2019/C 328/15)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: BX

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29


title: Věc C-469/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 19. června 2019 — All in One Star Ltd

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 19. června 2019 — All in One Star Ltd
      (Věc C-469/19)
      (2019/C 328/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: All in One Star Ltd

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání článek 30 směrnice (EU) 2017/1132 (1) vnitrostátní právní úpravě, podle níž je pro zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku nezbytné uvedení výše základního kapitálu nebo srovnatelného údaje o základním kapitálu?

                  2

                              a)

                              Brání článek 30 směrnice (EU) 2017/1132 vnitrostátní právní úpravě, podle níž musí jednatel společnosti v rámci návrhu na zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku předložit prohlášení, že na jeho straně není dána žádná překážka, která podle vnitrostátního práva brání jeho jmenování do funkce, ve formě soudního nebo správního zákazu výkonu povolání nebo provozování živnosti, které se zcela nebo zčásti shodují s předmětem podnikání společnosti, nebo ve formě pravomocného odsouzení pro určité trestné činy a že ho v tomto ohledu o jeho neomezené informační povinnosti vůči soudu poučil notář, zástupce srovnatelného povolání zahrnujícího poskytování právních rad nebo konzulární úředník?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi na otázku 2a:

                                          Brání články 49 a 54 SFEU vnitrostátní právní úpravě, podle níž musí jednatel společnosti v rámci návrhu na zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku předložit takové prohlášení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1132 ze dne 14. června 2017 o některých aspektech práva obchodních společností (Úř. věst. L 169, 30.6.2017, s. 46).


title: Věc C-477/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wien (Rakousko) dne 21. června 2019 — IE v. Magistrat der Stadt Wien

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wien (Rakousko) dne 21. června 2019 — IE v. Magistrat der Stadt Wien
      (Věc C-477/19)
      (2019/C 328/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wien

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: IE

         Odpůrce: Magistrat der Stadt Wien

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být pojem „místo odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích (1) vykládán v tom smyslu, že zahrnuje rovněž mezitím opuštěná bývalá místa odpočinku?
                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku:

                              Musí být jako „místo odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích kvalifikováno každé mezitím opuštěné bývalé místo odpočinku?

                        V případě záporné odpovědi na tuto otázku:

                              Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda musí být mezitím opuštěné bývalé místo odpočinku kvalifikováno jako „místo odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích?

                  2)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje zásah do „místa odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích?

                  3)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje natolik závažný zásah do „místa odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích, že musí být považováno za „poškozování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích tohoto „místa odpočinku“?

                  4)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje natolik závažný zásah do „místa odpočinku“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích, že musí být považováno za „ničení“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o tohoto „místa odpočinku“?

                  5)

                  Musí být pojem „místo rozmnožování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích vykládán v tom smyslu, že se jím zaprvé rozumí pouze místo, které lze přesně vymezit a kde pravidelně dochází k aktům páření v užším smyslu nebo k prostorově vázaným aktům bezprostředně souvisejícím s rozmnožováním (jako je například tření), jakož i zadruhé že pod „místo rozmnožování“ navíc spadají všechny lokality, které lze přesně vymezit a které jsou bezpodmínečně nezbytné pro vývoj mláděte, jako například hnízdiště nebo části rostlin nezbytné pro stadium larvy nebo housenky?
                  V případě záporné odpovědi na tuto otázku:

                              Co je třeba rozumět pojmem „místo rozmnožování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích a jak lze „místo rozmnožování“ prostorově odlišit od jiných míst?

                  6)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje zásah do „místa rozmnožování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích?

                  7)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje natolik závažný zásah do „místa rozmnožování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích, že musí být považováno za „poškozování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích tohoto „místa rozmnožování“?

                  8)

                  Podle jakých kritérií je třeba zjišťovat, zda určité jednání nebo opomenutí představuje natolik závažný zásah do „místa rozmnožování“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích, že musí být považováno za „ničení“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice o stanovištích tohoto „místa rozmnožování“?

         (1)  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7).


title: Věc C-482/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 24. června 2019 — JF a KG v. Bankia S.A.

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španělsko) dne 24. června 2019 — JF a KG v. Bankia S.A.
      (Věc C-482/19)
      (2019/C 328/18)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: JF a KG

         Žalovaná: Bankia S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29


title: Věc C-492/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. června 2019 — OK

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. června 2019 — OK
      (Věc C-492/19)
      (2019/C 328/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: OK

         Odpůrce: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Další účastník řízení: Finanzpolizei

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) a směrnice 2014/67/EU (2) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je nesplnění povinnosti uchovávat mzdové doklady nebo nesplnění ohlašovací povinnosti Zentrale Koordinationsstelle (hlášení ZKO), stanoví velmi vysoké pokuty a zejména velmi vysoké minimální sankce, které se ukládají kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

                  2.

                  Pokud již odpověď na první otázku nebude kladná:

                              Musí být článek 56 SFEU, jakož i směrnice 96/71 a směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

                  3.

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která v případě předčasného ukončení nebo přerušení dočasné činnosti v hostitelské zemi vyžaduje povinné ohlášení změny ZKO?

                  4.

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která pro ohlášení změny nestanoví žádnou přiměřenou lhůtu?

                  5.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že dodatečným dodáním vhodných a relevantních dokumentů v přiměřené lhůtě nebylo vyhověno požadavku poskytnutí dokumentů?

                  6.

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se od zahraničního poskytovatele služeb požaduje předložení dokumentů, které překračují rozsah dokumentů uvedených v článku 9 směrnice 2014/67 a nejsou relevantní ani vhodné a ve vnitrostátním právu blíže určené, jako například výkazy mezd, mzdové účty, výplatní pásky, potvrzení o srážené dani, doklady o přihlášení a odhlášení, doklady o zdravotním pojištění, hlášení a doklady o započtení mzdových příplatků, doklady o mzdovém zařazení, osvědčení?

         (1)  Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (Úř. věst. 2014, L 159, s. 11).


title: Věc C-493/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. června 2019 — PL

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 26. června 2019 — PL
      (Věc C-493/19)
      (2019/C 328/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: PL

         Odpůrce: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Další účastník řízení: Finanzpolizei

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (1) a směrnice 2014/67/EU (2) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je nesplnění povinnosti uchovávat mzdové doklady nebo nesplnění ohlašovací povinnosti Zentrale Koordinationsstelle (hlášení ZKO), stanoví velmi vysoké pokuty a zejména velmi vysoké minimální sankce, které se ukládají kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

                  2)

                  Pokud již odpověď na první otázku nebude kladná:

                              Musí být článek 56 SFEU, jakož i směrnice 96/71 a směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

                  3)

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která v případě předčasného ukončení nebo přerušení dočasné činnosti v hostitelské zemi vyžaduje povinné ohlášení změny ZKO?

                  4)

                  Musí být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která pro ohlášení změny nestanoví žádnou přiměřenou lhůtu?

                  5)

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že dodatečným dodáním vhodných a relevantních dokumentů v přiměřené lhůtě nebylo vyhověno požadavku poskytnutí dokumentů?

                  6)

                  Musí být články 56 SFEU a článek 9 směrnice 2014/67 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se od zahraničního poskytovatele služeb požaduje předložení dokumentů, které překračují rozsah dokumentů uvedených v článku 9 směrnice 2014/67 a nejsou relevantní ani vhodné a ve vnitrostátním právu blíže určené, jako například výkazy mezd, mzdové účty, výplatní pásky, potvrzení o srážené dani, doklady o přihlášení a odhlášení, doklady o zdravotním pojištění, hlášení a doklady o započtení mzdových příplatků, doklady o mzdovém zařazení, osvědčení?

         (1)  Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (Úř. věst. 2014, L 159, s. 11).


title: Věc C-502/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 1. července 2019 — trestní řízení proti Oriolovi Junquerasi Viesovi

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 1. července 2019 — trestní řízení proti Oriolovi Junquerasi Viesovi
      (Věc C-502/19)
      (2019/C 328/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci trestního řízení

      Oriol Junqueras Vies

         Účastníci řízení na straně obžaloby:

      Ministerio Fiscal
      Abogacía del Estado
      Občanská obžaloba vznesená politickou stranou VOX

         Předběžné otázky

                  1)

                  Uplatní se článek 9 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie (1) před zahájením „zasedání“ na osobu obžalovanou ze zločinů, která byla na základě soudního rozhodnutí vzata do vazby pro skutky, jež se odehrály před začátkem volebního procesu, ve kterém byla prohlášena za zvolenou do Evropského parlamentu, ale soudním rozhodnutím jí bylo upřeno mimořádné povolení opustit věznici, které by jí umožnilo splnit požadavky stanovené vnitrostátními právními předpisy v oblasti voleb, na které odkazuje článek 8 aktu o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách?

                  2)

                  Je-li odpověď kladná, byl by v případě, kdy by orgán určený vnitrostátními právními předpisy v oblasti voleb oznámil Evropskému parlamentu, že dotyčná osoba z důvodu, že nesplnila požadavky stanovené právními předpisy v oblasti voleb (neboť jejich splnění znemožňuje omezení její svobody volně se pohybovat jejím vzetím do vazby v rámci řízení pro zločiny), nenabude postavení poslance, dokud nesplní řečené požadavky, zachován extenzivní výklad pojmu „zasedání“, přestože očekávání zvolené osoby, že zasedne v Parlamentu, bude na přechodnou dobu přerušeno?

                  3)

                  Potvrdí-li odpověď extenzivní výklad, byl by v případě, kdy zvolená osoba byla v rámci řízení pro zločiny vzata do vazby dostatečně dlouho před začátkem volebního procesu, justiční orgán, který vazbu nařídil, s ohledem na výraz „během cesty na místo zasedání Evropského parlamentu a při návratu z něj“ použitý v článku 9 protokolu č. 7 povinen absolutně, takřka automaticky, propustit tuto osobu z vazby, aby jí umožnil absolvovat formality a cestování do Evropského parlamentu, nebo by měl postupovat relativně a vyvažovat v daném konkrétním případě práva a zájmy vyplývající ze zájmu spravedlnosti a řádného procesu na straně jedné s právy a zájmy souvisejícími s institutem imunity na straně druhé, a to jak v souvislosti s respektováním činnosti a nezávislosti Parlamentu, tak s právem zvolené osoby vykonávat veřejné funkce?

         (1)  Úř. věst. 2012, C 326, s. 266


title: Věc C-509/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 4. července 2019 — BMW Bayerische Motorenwerke AG v. Hauptzollamt München

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 4. července 2019 — BMW Bayerische Motorenwerke AG v. Hauptzollamt München
      (Věc C-509/19)
      (2019/C 328/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht München

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: BMW Bayerische Motorenwerke AG

         Žalovaný: Hauptzollamt München

         Předběžná otázka

      Musí být k převodní hodnotě dováženého zboží podle čl. 71 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (1) (dále jen „celní kodex Unie“) (Úř. věst. 2013, L 269, s. 1), připočteny náklady na vývoj softwaru, který byl proveden v Evropské unii, který kupující prodávajícímu poskytl zdarma a který byl instalován do dovážené řídicí jednotky, pokud tyto náklady nebyly zahrnuty do ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena?

         (1)  Úř. věst. 2013, L 269, s. 1


title: Věc C-516/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 9. července 2019 — NMI Technologietransfer GmbH v. EuroNorm GmbH

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 9. července 2019 — NMI Technologietransfer GmbH v. EuroNorm GmbH
      (Věc C-516/19)
      (2019/C 328/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: NMI Technologietransfer GmbH

         Žalovaná: EuroNorm GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je možné společnost s ručením omezeným, která vykonává ekonomickou činnost, podle čl. 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014 (1) nepovažovat za malý a střední podnik (dále jen „MSP“) již proto, že 90 % jejího základního kapitálu patří nadaci založené podle občanského práva, v jejímž kuratoriu, které není oprávněno řídit její činnost, jsou mezi sedmnácti členy dva zástupci ministerstev, jeden primátor města, jeden rektor univerzity, tři profesoři této univerzity, jeden rektor další vysoké školy a jeden výkonný ředitel obchodní a průmyslové komory?

                  2.

                  Jsou státní univerzity a vysoké školy, jakož i německé obchodní a průmyslové komory veřejnými subjekty ve smyslu čl. 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014?

                  3.

                  Jsou osoby, které v kuratoriu nadace působí bezplatně, veřejnými subjekty ve smyslu čl. 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014 pouze proto, že své hlavní zaměstnání vykonávají ve veřejném subjektu?

                  4.

                  Vyžaduje ovládání veřejnými subjekty ve smyslu čl. 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014, aby orgány daných veřejných subjektů mohly členům kuratoria, kteří tuto funkci vykonávají bezplatně, na základě určitého právního vztahu udílet pokyny, aby hlasovali určitým způsobem?

                  5.

                  Vyžaduje nepřímé ovládání hlasovacích práv ze strany veřejných subjektů, aby bylo prokázáno, že veřejné subjekty na členy kuratoria působí tak, aby tito členové vykonávali hlasovací práva způsobem stanoveným danými veřejnými subjekty?

                  6.

                  Jedná se o nepřímé ovládání hlasovacích práv ze strany veřejných subjektů již tehdy, pokud existuje možnost, že členové kuratoria, kteří tuto funkci vykonávají bezplatně, při svém působení v kuratoriu zohledňují zájmy veřejných organizací, ze kterých pocházejí?

                  7.

                  Předpokládá výraz „ovládáno společně“ ve smyslu článku 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014, že lze konstatovat společné utváření vůle veřejných subjektů ohledně hlasovacích práv?

                  8.

                  Je z hlediska výrazu „ovládáno“ ve smyslu článku 3 odst. 4 přílohy I nařízení č. 651/2014 relevantní skutečné uplatňování statutu ze strany nadace, nebo možný výklad znění statutu?

         (1)  Nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. 2014, L 187, s. 1).


title: Věc C-520/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským soudem v Ostravě (Česká republika) dne 9. července 2019 — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským soudem v Ostravě (Česká republika) dne 9. července 2019 — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-520/19)
      (2019/C 328/25)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Krajský soud v Ostravě

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o.

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Předběžná otázka

      Brání existence výslovné vnitrostátní úpravy o ručení za chybějící daň v podvodném řetězci orgánům finanční správy v odepření nároku na dopočet daně z přidané hodnoty takovému ručiteli podle judikatorních závěrů Soudního dvora EU o podvodech na DPH? Brání takovému postupu v uvedené situaci čl. 17 odst. 1, čl. 20, čl. 52 odst. 1, čl. 52 odst. 6 a čl. 54 Listiny základních práv EU?


title: Věc C-526/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 9. července 2019 — Entoma SAS v. Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 9. července 2019 — Entoma SAS v. Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation
      (Věc C-526/19)
      (2019/C 328/26)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: Entoma SAS

         Odpůrci: Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

         Předběžná otázka

      Je třeba čl. 1 odst. 2 písm. e) nařízení ze dne 27. ledna 1997 (1) vykládat v tom smyslu, že do jeho působnosti spadají potraviny sestávající z celých zvířat, která jsou určena ke spotřebě jako taková, nebo se použije pouze na potravinové složky izolované z hmyzu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin (Úř. věst. L 43, 14.2.1997, s. 1).


title: Věc C-530/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 11. července 2019 — NM jakožto insolvenční správkyně v insolvenčním řízení ohledně majetku společnosti NIKI Luftfahrt GmbH v. ON

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 11. července 2019 — NM jakožto insolvenční správkyně v insolvenčním řízení ohledně majetku společnosti NIKI Luftfahrt GmbH v. ON
      (Věc C-530/19)
      (2019/C 328/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníce původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Rekurs“: NM jakožto insolvenční správkyně v insolvenčním řízení ohledně majetku společnosti NIKI Luftfahrt GmbH

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Rekurs“: ON

         Předběžné otázky

                  1.

                  Odpovídá letecký dopravce, který podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 261/2004 (1) musí poskytnout pomoc podle čl. 9 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, na základě tohoto nařízení za škody vzniklé v důsledku zranění cestujícího, které utrpěl kvůli nedbalosti zaměstnanců hotelu, poskytnutého leteckým dopravcem?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku:

                              Omezuje se povinnost leteckého dopravce podle čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 261/2004 na zprostředkování hotelu cestujícímu a úhradu nákladů za ubytování, nebo je letecký dopravce povinen poskytnout ubytování jako takové?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-535/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 12. července 2019 — A v. Latvijas Republikas Veselības ministrija

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 12. července 2019 — A v. Latvijas Republikas Veselības ministrija
      (Věc C-535/19)
      (2019/C 328/29)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: A

         Odpůrce: Latvijas Republikas Veselības ministrija

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má se mít za to, že veřejná zdravotní péče je zahrnuta v „dávkách v nemoci“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 883/2004 (1)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, mohou členské státy na základě článku 4 nařízení č. 883/2004 a článku 24 směrnice č. 2004/38 (2), za účelem vyhnutí se nepřiměřeným žádostem o poskytnutí sociálních dávek určených k zajištění zdravotní péče, občanům Unie, kteří v danou chvíli nemají postavení pracovníka, odepřít dávky, které se přiznávají jejich státním příslušníkům a rodinným příslušníkům občana Unie, který má postavení pracovníka, nacházejícím se ve stejné situaci?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, mohou členské státy na základě článků 18 a 21 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 24 směrnice č. 2004/38, za účelem vyhnutí se nepřiměřeným žádostem o poskytnutí sociálních dávek určených k zajištění zdravotní péče, občanům Unie, kteří v danou chvíli nemají postavení pracovníka, odepřít dávky, které se přiznávají jejich státním příslušníkům a rodinným příslušníkům občana Unie, který má postavení pracovníka, nacházejícím se ve stejné situaci?

                  4)

                  Je v souladu s čl. 11 odst. 3 písm. e) nařízení (ES) č. 883/2004 situace, v níž je občanu Evropské unie, který využívá práva volného pohybu, odepíráno právo na zdravotní péči hrazenou státem ve všech členských státech, kterých se dotýká projednávaný případ?

                  5)

                  Je v souladu s článkem 18, čl. 20 odst. 1 a článkem 21 Smlouvy o fungování Evropské unie situace, v níž je občanu Evropské unie, který využívá práva volného pohybu, odepíráno právo na veřejnou zdravotní péči hrazenou státem ve všech členských státech, kterých se dotýká projednávaný případ?

                  6)

                  Musí být zákonnost pobytu ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice č. 2004/38 chápána v tom smyslu, že dává osobě právo na přístup do systému sociálního zabezpečení, a také v tom smyslu, že může představovat důvod pro vyloučení ze sociálního zabezpečení? Má být konkrétně v projednávané věci skutečnost, že žadatel má plné zdravotní pojištění, což představuje podle směrnice č. 2004/38 jeden z výchozích požadavků pro zákonný pobyt, posuzována tak, že může odůvodnit odmítnutí začlenit jej do systému zdravotní péče hrazené státem?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).


title: Věc C-539/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München I (Německo) dne 15. července 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Telefonica Germany GmbH & Co.OHG

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München I (Německo) dne 15. července 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Telefonica Germany GmbH & Co.OHG
      (Věc C-539/19)
      (2019/C 328/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht München I

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Telefonica Germany GmbH & Co.OHG

         Předběžná otázka

      Je třeba článek 6a a čl. 6e odst. 3 nařízení (EU) č. 531/2012 (1) vykládat tak, že jsou poskytovatelé mobilních služeb povinni ke dni 15. června 2017 automaticky převést všechny zákazníky na regulovaný tarif podle čl. 6a nařízení (EU) č. 531/2012 bez ohledu na to, zda tito zákazníci do té doby využívali regulovaný tarif nebo speciální, takzvaný alternativní, roamingový tarif?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 531/2012 ze dne 13. června 2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. 2012, L 172, s. 10), ve znění nařízení (EU) 2015/2120 (Úř. věst. 2015, L 310, s. 1).


title: Věc C-543/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 16. července 2019 — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG v. Hauptzollamt Hamburg

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 16. července 2019 — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG v. Hauptzollamt Hamburg
      (Věc C-543/19)
      (2019/C 328/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG

         Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání za okolností sporu v původním řízení osvobození od antidumpingového cla uloženého článkem 1 prováděcího nařízení (EU) 2015/82 (1) podle čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení skutečnost, že závazková faktura podle čl. 2 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení neuvádí prováděcí rozhodnutí (EU) 2015/87 (2) uvedené v bodě 9 přílohy tohoto nařízení, nýbrž rozhodnutí 2008/899/ES (3)?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Lze závazkovou fakturu, která splňuje podmínky stanovené v příloze prováděcího nařízení (EU) 2015/82, za účelem získání osvobození od antidumpingového cla uloženého článkem 1 tohoto nařízení podle čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení předložit v rámci řízení o vrácení antidumpingových cel?

         (1)  Prováděcí nařízení Komise ze dne 21. ledna 2015, kterým se na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 a částečných prozatímních přezkumů podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 1225/2009 ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2015, L 15, s. 8).

         (2)  Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 21. ledna 2015, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2015, L 15, s. 75).

         (3)  Rozhodnutí Komise ze dne 2. prosince 2008, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozu kyseliny citronové pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2008, L 323, s. 62).


title: Věc C-556/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 22. července 2019 — Société ECO TLC v. Ministre de la transition écologique et solidaire

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 22. července 2019 — Société ECO TLC v. Ministre de la transition écologique et solidaire
      (Věc C-556/19)
      (2019/C 328/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Société ECO TLC

         Žalovaný: Ministre de la transition écologique et solidaire

         Vedlejší účastník: Fédération des entreprises du recyclage

         Předběžná otázka

      Musí být článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán v tom smyslu, že je třeba považovat za státní podporu ve smyslu uvedeného ustanovení takový soubor opatření, jako je soubor opatření popsaný v bodech 9 až 11, na jehož základě soukromý neziskový ekologický subjekt, držitel schválení od příslušných veřejnoprávních orgánů, vybírá od výrobců, kteří uvádějí na trh určitou kategorii výrobků a podepsali s ním za tímto účelem smlouvu, příspěvky jako protiplnění za službu spočívající v tom, že na jejich účet zajišťuje zpracování odpadů z výrobků, které uvádějí na trh, a vyplácí provozovatelům systémů třídění a využívání takových odpadů dotace ve výši stanovené ve schválení s ohledem na ekologické a sociální cíle?


title: Věc C-570/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. července 2019 — Irish Ferries Ltd v. National Transport Authority

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. července 2019 — Irish Ferries Ltd v. National Transport Authority
      (Věc C-570/19)
      (2019/C 328/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Ireland)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Irish Ferries Ltd

         Žalovaný: National Transport Authority

         Předběžné otázky

                  A.

                  Použitelnost nařízení (1)

                              1)

                              Použije se nařízení (zejména článek 18 nebo 19) za situace, kdy cestující učinili rezervace předem a uzavřeli přepravní smlouvy a kdy je osobní přeprava zrušena na základě oznámení učiněného alespoň sedm týdnů před plánovaným odplutím z důvodu zpoždění dodávky nového plavidla provozovateli trajektu? Jsou v tomto ohledu pro použitelnost nařízení relevantní alespoň některé z následujících skutečností:

                                          a)

                                          dodávka se v konečném důsledku zpozdila o 200 dní;

                                          b)

                                          provozovatel trajektu musel zrušit celou sezónu plaveb;

                                          c)

                                          nebylo možné získat žádné vhodné alternativní plavidlo;

                                          d)

                                          v případě více než 20 000 cestujících provozovatel trajektu změnil jejich rezervace a rezervoval pro ně jiné plavby nebo jim vrátil zaplacené jízdné;

                                          e)

                                          dotčené plavby probíhaly na nové trase, kterou otevíral provozovatel trajektu, aniž by byla k dispozici jakákoli podobná alternativní přeprava na dané trase?

                  B.

                  Výklad článku 18 nařízení
                  Na tuto otázku je potřeba odpovědět pouze v případě, že je možné použít článek 18.

                              2)

                              V případě, že je cestující přesměrován v souladu s článkem 18, vzniká nová přepravní smlouva s tím, že právo na odškodnění podle článku 19 má být určeno v souladu s touto novou smlouvou, nikoli původní přepravní smlouvou?

                              3)

                                          a)

                                          Pokud je článek 18 použitelný, představuje v případě zrušení plavby a neexistence alternativní přepravy provozované na této trase (tj. neexistence přímé přepravy mezi uvedenými dvěma přístavy) poskytnutí alternativní plavby na kterékoli jiné dostupné trase nebo trasách, které si cestující zvolí, včetně trasy prostřednictvím „pozemního mostu“ (např. cestování z Irska do Spojeného království trajektem a poté silničním vozidlem do přístavu ve Spojeném království s napojením na Francii, přičemž náklady na pohonné hmoty jsou cestujícímu proplaceny provozovatelem trajektu, a dále cestování z tohoto přístavu do Francie, kdy si dotčený cestující volí každou z těchto plaveb), „přesměrování do cílového místa“ pro účely článku 18? Pokud ne, jaká kritéria mají být použita pro určení toho, zda je přesměrování prováděno „za srovnatelných podmínek“?

                                          b)

                                          V případě, že na zrušené trase není k dispozici žádná alternativní plavba, takže dotyčnému cestujícímu nelze zařídit přímou plavbu z původního přístavu nalodění do jeho cílového místa, jak je uvedeno v přepravní smlouvě, je dopravce povinen hradit dodatečné náklady vzniklé přesměrovanému cestujícímu při cestě do nového přístavu nalodění a z něj nebo do nového cílového přístavu a z něj?

                  C.

                  Výklad článku 19 nařízení

                              4)

                                          a)

                                          Lze použít článek 19, pokud byla cesta ve skutečnosti zrušena již nejméně sedm týdnů před plánovaným vyplutím? Pokud se článek 19 použije, použije se toto ustanovení v případě, že byl použit článek 18 a cestující byl přesměrován bez příplatku nebo obdržel odškodnění nebo si zvolil pozdější plavbu?

                                          b)

                                          Pokud se článek 19 použije, co se rozumí „cílovým místem určení“ pro účely článku 19.

                              5)

                              Pokud je možné použít článek 19:

                                          a)

                                          Jak je za těchto okolností potřeba měřit dobu zpoždění?

                                          b)

                                          Jak má být vypočtena cena ve smyslu článku 19 při určování výše dlužného odškodnění a zejména pak — zahrnuje tato cena mimořádné náklady (např. náklady na kabiny, kotce a prémiové společenské prostory)?

                  D.

                  Výklad čl. 20 odst. 4 nařízení

                              6)

                              Pokud se nařízení použije, dosahují okolnosti a aspekty uvedené v otázce 1 intenzity mimořádných okolností, „jimž nebylo možné zabránit, i kdyby byla přijata všechna přiměřená opatření“ ve smyslu čl. 20 odst. 4 nařízení?

                  E.

                  Výklad článku 24 nařízení

                              7)

                              Má článek 24 za následek uložení kogentní povinnosti každému cestujícímu, který chce využít odškodnění dle článku 19 nařízení, aby podal stížnost ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy daná přeprava byla nebo měla být uskutečněna?

                  F.

                  Výklad článku 25 nařízení

                              8)

                              Je pravomoc příslušného vnitrostátního orgánu odpovědného za prosazování nařízení omezena na plavby, které zahrnují přístavy uvedené v článku 25 nařízení, nebo se může vztahovat i na zpáteční plavbu z přístavu jiného členského státu do státu příslušného vnitrostátního orgánu?

                  G.

                  Platnosti rozhodnutí a oznámení

                              9)

                                          a)

                                          Jaké zásady a pravidla unijního práva by měl předkládající soud použít při posuzování platnosti rozhodnutí nebo oznámení vnitrostátního orgánu odpovědného za prosazování dodržování nařízení odkazem na články 16, 17, 20 nebo 47 Listiny (2) nebo na zásady proporcionality, právní jistoty a rovného zacházení?

                                          b)

                                          Je kritérium nepřiměřenosti, které by měl vnitrostátní soud použít, kritériem zjevného pochybení?

                  H.

                  Platnost nařízení 1177/2010

                              10)

                              Tato otázka bude položena pouze v závislosti na odpovědích na předchozí otázky. Je nařízení 1177/2010 podle unijního práva platné, a to zejména s přihlédnutím k:

                                          a)

                                          článkům 16, 17 a 20 Listiny?

                                          b)

                                          skutečnosti, že letečtí dopravci nemají povinnost platit náhradu škody, pokud o zrušení informují cestující v letecké dopravě nejméně dva týdny před plánovaným časem odletu [čl. 5 odst. 1 písm. c) bod i) nařízení č. 261/2004 (3)]?

                                          c)

                                          zásadám proporcionality, právní jistoty a rovného zacházení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1177/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o právech cestujících při cestování po moři a na vnitrozemských vodních cestách a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 334, 17.12.2010, s. 1).

         (2)  Listina základních práv Evropské unie (Úř. vest. 2012, C 326, s. 391).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-578/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — X v. Kuoni Travel Ltd

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — X v. Kuoni Travel Ltd
      (Věc C-578/19)
      (2019/C 328/35)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: X

         Odpůrkyně: Kuoni Travel Ltd

         Předběžné otázky

                  1)

                  Pokud došlo k nesplnění nebo nesprávnému plnění povinností vyplývajících ze smlouvy mezi organizátorem nebo prodejcem na jedné straně a spotřebitelem na straně druhé o poskytnutí souborných služeb pro pobyt, na kterou se vztahuje směrnice Rady 90/314/EHS (1) ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy, a toto nesplnění nebo nesprávné plnění je důsledkem jednání zaměstnance hotelové společnosti, která je poskytovatelem služeb, jichž se tato smlouva týká:

                              a)

                              existuje zde prostor pro použití obrany uvedené v druhé části třetího pododstavce čl. 5 odst. 2 této směrnice; a pokud ano,

                              b)

                              na základě jakých kritérií má vnitrostátní soud posuzovat, zda se tato obrana může použít?

                  2)

                  Pokud organizátor nebo prodejce uzavře smlouvu se spotřebitelem o poskytnutí souborných služeb pro pobyt, na kterou se vztahuje směrnice 90/314, a pokud služby, jichž se tato smlouva týká, poskytuje hotelová společnost, je potřeba za „poskytovatele služeb“ pro účely obrany dle čl. 5 odst. 2 třetího pododstavce této směrnice považovat samotného zaměstnance této hotelové společnosti?

         (1)  Úř. věst. 1990, L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132.


title: Věc C-579/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — R (na návrh Association of Independent Meat Suppliers a dalšího subjektu) v. The Food Standards Agency

text:
               30.9.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — R (na návrh Association of Independent Meat Suppliers a dalšího subjektu) v. The Food Standards Agency
      (Věc C-579/19)
      (2019/C 328/36)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci v prvním stupni a navrhovatelé: R (na návrh Association of Independent Meat Suppliers a dalšího subjektu)

         Žalovaná: The Food Standards Agency

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání nařízení (ES) č. 854 (1) a 882 (2) takovému postupu, kdy v souladu s článkem 9 Food Safety Act 1990 (zákon o bezpečnosti potravin z roku 1990) rozhoduje Justice of the Peace (smírčí soudce) ve věci samé a na základě důkazů podaných znalci navrženými oběma stranami, zda jatečně upravené tělo nesplňuje požadavky na bezpečnost potravin?

                  2.

                  Požaduje nařízení (ES) č. 882 existenci práva podat odvolání proti rozhodnutí Official Veterinarian (úřední veterinární lékař) podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 854 o tom, že maso jatečně upraveného těla je nevhodné k lidské spotřebě, a pokud ano, jaký přístup by měl být použit při přezkumu merita rozhodnutí přijatého tímto úředním veterinárním lékařem v rámci řízení o odvolání v takovém případě?

         (1)  Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě (Úř. věst. 2004, L 139, s. 206).

         (2)  Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (Úř. věst. 2004, L 165, s. 1).


title: Věc C-488/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. června 2019 – Minister for Justice and Equality v. JR

text:
               7.10.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 337/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 26. června 2019 – Minister for Justice and Equality v. JR
      (Věc C-488/19)
      (2019/C 337/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Minister for Justice and Equality

         Odpůrce: JR

         Předběžné otázky

                  1.

                  Uplatní se rámcové rozhodnutí (1) na situaci, kdy vyžádaná osoba byla odsouzena a byl jí uložen trest ve třetím státě, avšak rozsudek vydaný v tomto státě byl na základě dvoustranné dohody uzavřené mezi tímto třetím státem a vystavujícím státem v posledně uvedeném státě uznán a vykonán podle jeho právních předpisů?

                  2.

                  Pokud tomu tak je, jak má vykonávající justiční orgán za situace, kdy vykonávající členský stát provedl do svých vnitrostátních právních předpisů důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu a které jsou upraveny v čl. 4 odst. 1 a čl. 4 odst. 7 písm. b) rámcového rozhodnutí, posoudit trestný čin, který byl údajně spáchán ve třetím státě, avšak okolnosti tohoto trestného činu svědčí o tom, že k jeho přípravě došlo ve vystavujícím státě?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc C-124/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2019 Vitromed GmbH proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-821/17, Vitromed GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/8

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2019 Vitromed GmbH proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-821/17, Vitromed GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-124/19 P)
      (2019/C 372/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Vitromed GmbH (zástupce: M. Linß, Rechtsanwalt)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Vitromed Healthcare
      Soudní dvůr Evropské unie (šestý senát) usnesením ze dne 11. září 2019 kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-325/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. dubna 2019 Renew Consorzio Energie Rinnovabili proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 20. února 2019 ve věci T-39/19, Renew Consorzio Energie Rinnovabili v. Komise a Itálie

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/8

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. dubna 2019 Renew Consorzio Energie Rinnovabili proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 20. února 2019 ve věci T-39/19, Renew Consorzio Energie Rinnovabili v. Komise a Itálie
      (Věc C-325/19 P)
      (2019/C 372/05)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Renew Consorzio Energie Rinnovabili (zástupce: G. Passalacqua, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Italská republika
      Usnesením ze dne 19. září 2019 Soudní dvůr (šestý senát) odmítl kasační opravný prostředek jako zjevně nepřípustný a rozhodl, že Renew Consorzio Energie Rinnovabili ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-358/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. května 2019 PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 22. března 2019 ve věci T-566/18, PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület v. Evropská komise

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 6. května 2019 PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 22. března 2019 ve věci T-566/18, PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület v. Evropská komise
      (Věc C-358/19 P)
      (2019/C 372/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület (zástupce: D. Lázár, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Soudní dvůr Evropské unie (šestý senát) zamítl usnesením ze dne 26. září 2019 kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-421/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2019 Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. března 2019 ve věci T-138/17, Prim v. EUIPO - Primed Halberstadt Medizintechnik

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2019 Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 20. března 2019 ve věci T-138/17, Prim v. EUIPO - Primed Halberstadt Medizintechnik
      (Věc C-421/19 P)
      (2019/C 372/07)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (zástupce: R. Ingerl, Rechtsanwalt)

         Další účastníci řízení: Prim, SA (zástupkyně: L. Broschat García, abogada), Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 16. září 2019 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek se neuznává přijatelným a že společnost Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-426/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. června 2019 Kurtem Hessem proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věcech T-910/16 a 911/16, Kurt Hesse a Wedl & Hofmann GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 4. června 2019 Kurtem Hessem proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 4. dubna 2019 ve věcech T-910/16 a 911/16, Kurt Hesse a Wedl & Hofmann GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-426/19 P)
      (2019/C 372/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Kurt Hesse (zástupce: M. Krogmann, advokát)

         Další účastníci řízení: Wedl & Hofmann GmbH, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodující o přijatelnosti opravných prostředků) rozhodl usnesením ze dne 24. září 2019, že opravný prostředek je nepřijatelný a že navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-501/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 28. června 2019 – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor v. Asociația Culturală „Suflet de Român“ zastoupená svým insolvenčním správcem Pro Management Insolv IPURL

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 28. června 2019 – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor v. Asociația Culturală „Suflet de Român“ zastoupená svým insolvenčním správcem Pro Management Insolv IPURL
      (Věc C-501/19)
      (2019/C 372/09)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Žalovaná: Asociația Culturală „Suflet de Român“, zastoupená svým insolvenčním správcem, Pro Management Insolv IPURL

         Předběžné otázky

                  1)

                  Poskytují nositelé práv k hudebním dílům služby ve smyslu čl. 24 odst. 1 a čl. 25 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) (směrnice o DPH) ve vztahu k organizátorům představení, ze kterých organizace pro kolektivní správu na základě povolení - nevýhradní licence - získávají vlastním jménem, ale na účet těchto nositelů práv, odměnu za sdělování hudebních děl veřejnosti?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, jednají organizace pro kolektivní správu, pokud dostávají od organizátorů představení odměnu za právo sdělovat hudební díla veřejnosti, jako osoby povinné k dani ve smyslu článku 28 směrnice o DPH, a jsou povinny vystavovat příslušným organizátorům představení faktury včetně DPH, a pokud jsou autorům a dalším nositelům autorských práv k hudebním dílům vyplaceny odměny, musí tyto osoby zase vystavovat organizaci pro kolektivní správu faktury včetně DPH?

         (1)  Úř. věst. 2006 L 347, s. 1


title: Věc C-531/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – PO v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – PO v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Věc C-531/19)
      (2019/C 372/10)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: PO

         Odpůrkyně: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Předběžná otázka

      Je s článkem 12 [směrnice] Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s – mimo jiné – rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16 (2)) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08 (3)) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (4) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená [bez] nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?“

         (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44

         (2)  Rozsudek ze dne 7. prosince 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34).


title: Věc C-533/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – RQ v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – RQ v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Věc C-533/19)
      (2019/C 372/11)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: RQ

         Žalovaný: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Předběžná otázka

      Je s článkem 12 směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s – mimo jiné – rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16 (2)) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08 (3)) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (4) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená bez nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44

         (2)  Rozsudek ze dne 7. prosince 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949)

         (3)  Rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809)

         (4)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. 2001, L 149, s. 34).


title: Věc C-534/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – SR v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – SR v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Věc C-534/19)
      (2019/C 372/12)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SR

         Žalovaná: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Předběžná otázka

      „Je s článkem 12 [směrnice] Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s – mimo jiné – rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16 (2)) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08 (3)) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (4) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená [bez] nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?“

         (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44

         (2)  Rozsudek ze dne 7. prosince 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949)

         (3)  Rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809)

         (4)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34).


title: Věc C-547/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 15. července 2019 – CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ v. Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunsko) dne 15. července 2019 – CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ v. Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție
      (Věc C-547/19)
      (2019/C 372/13)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România“

         Odpůrci: Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

         Předběžná otázka

      Musí být článek 2 Smlouvy o Evropské unii, čl. 19 odst. 1 této Smlouvy a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby Ústavní soud (orgán, který podle vnitrostátního práva není soudní institucí) zasahoval do způsobu, jakým nejvyšší soud vyložil a uplatnil podústavní právní předpisy při činnosti spočívající v ustavování soudních senátů?


title: Věc C-549/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 17. července 2019 – DX v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 17. července 2019 – DX v. Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Věc C-533/19)
      (2019/C 372/14)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DX

         Žalovaná: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Předběžná otázka

      „Je s článkem 12 [směrnice] Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s – mimo jiné – rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16 (2)) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08 (3)) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (4) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená [bez] nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?“

         (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44

         (2)  Rozsudek ze dne 7. prosince 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949)

         (3)  Rozsudek ze dne 8. prosince de 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809)

         (4)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34).


title: Věc C-558/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (Rumunsko) dne 23. července 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj v. Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (Rumunsko) dne 23. července 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj v. Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Věc C-558/19)
      (2019/C 372/15)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Cluj

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

         Žalovaná: Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Předběžná otázka

      Brání článek 49 a článek 63 Smlouvy o fungování Evropské unie takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v projednávaném sporu [čl. 11 odst. 2, čl. 29 odst. 3 zákona č. 571/2003, jímž se zavádí daňový zákoník], která stanoví možnost překvalifikovat bankovní převod peněz od pobočky usazené v členském státě na mateřskou společnost usazenou v jiném členském státě jako transakci, která vytváří příjmy, s následnou povinností uplatnit pravidla v oblasti převodních cen, zatímco pokud by stejná transakce byla uskutečněna mezi pobočkou a mateřskou společností, jež jsou obě usazeny ve stejném členském státě, tato transakce by nemohla být překvalifikována stejným způsobem a nebyla by uplatněna pravidla v oblasti převodních cen?


title: Věc C-560/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Španělsko) dne 23. července 2019 – GT v. Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Španělsko) dne 23. července 2019 – GT v. Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.
      (Věc C-560/19)
      (2019/C 372/16)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: GT

         Žalovaná: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Lze pod pojmem „provozující letecký dopravce“ rozumět společnost, jejímž předmětem činnosti je letecká doprava cestujících a která prodá letenku, ale let neprovozuje, tedy reálně jej nezajistí?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi mají cestující nárok na náhradu podle článku 7 nařízení [(ES) č.] 261/2004 (1) v případě, že je let rozdělen do několika úseků a v důsledku malého zpoždění (méně než tříhodinového) v jednom z úseků dojde k významnému zpoždění (více než tříhodinovému) v cílovém místě určení z důvodu, že cestující nestihne navazující let? V případě kladné odpovědi, jestliže jsou provozující dopravci jednotlivých úseků odlišní, je povinen vyplatit finanční náhradu podle článku 7 nařízení [(ES) č.] 261/2004 provozující dopravce letu, v jehož úseku došlo k malému zpoždění (méně než tříhodinovému), ale způsobilo to, že cestující nestihl navazující let, a tedy významné zpoždění (více než tříhodinové) v cílovém místě určení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91. (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc C-565/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. července 2019 Armandem Carvalhem a dalšími proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 8. května 2019 ve věci T-330/18, Armando Carvalho a další v. Parlament a Rada

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. července 2019 Armandem Carvalhem a dalšími proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 8. května 2019 ve věci T-330/18, Armando Carvalho a další v. Parlament a Rada
      (Věc C-565/19 P)
      (2019/C 372/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Armando Carvalho a další (zástupci: G. Winter, profesor, R. Verheyen, Rechtsanwältin, H. Leith, barrister)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelé“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  napadené usnesení zrušil;

                  —

                  prohlásil žaloby za přípustné;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o meritu žaloby na neplatnost;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o meritu žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti Unie; a

                  —

                  uložil odpůrcům náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelé napadají rozhodnutí Tribunálu o odmítnutí jejich žalob jako nepřípustných a to z následujících důvodů.
      První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně rozhodl, že navrhovatelé nesplňují zásady zakotvené v judikatuře Plaumann ke konstatování osobního dotčení. Všechny tři právní akty o emisích skleníkových plynů (1) (2) (3) povolují emise, které se dotýkají fakticky samostatně každého navrhovatele. Kromě toho je kritérium podle judikatury Plaumann splněno, jelikož všechny tři právní akty týkající se emisí skleníkových plynů porušují osobní základní práva navrhovatelů.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku: podpůrně, Tribunál pochybil, když nepřizpůsobil kritérium podle judikatury Plaumann závažné výzvě spočívající ve změnách klimatu a uplatnění individuálních základních práv navrhovatelů, včetně záruky účinné soudní ochrany. Podle judikatury Soudního dvora musí být právo ke své účinnosti spojeno s prostředky právní nápravy, přičemž Tribunál se dopustil pochybení, když rozhodl, že vnitrostátní soudy (a řízení o žádosti o předběžné otázce podle článku 267 SFEU) nebo žaloba podaná proti prováděcím právním aktům Komise poskytuje v tomto případě dostatečný systém právní nápravy.
      Soudní dvůr by měl tedy rozhodnout, že v takovém případě (jako je tento případ), kdy neexistuje žádný jiný účinný prostředek nápravy za účelem ochrany základních práv navrhovatele, je nutno považovat požadavek „osobního dotčení“ za splněný, pokud je tvrzeno a doloženo, že legislativní akt ve značném rozsahu zasahuje do osobního základního práva navrhovatele, nebo se dotýká podstaty tohoto práva. Tento požadavek byl v tomto případě splněn.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Nad rámec prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku Tribunál také pochybil, když odmítl, že sdružení Saminuorra (sdružení mladých Sámů) má aktivní legitimaci, a nezohlednil (bez vysvětlení) důkaz prokazující, že většina členů tohoto sdružení je individuálně dotčena a měla by sama o sobě aktivní legitimaci. Podpůrně měl Tribunál v případě sdružení, která zastupují domorodé komunity, zmírnit kritéria pro prokázání locus standi.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál při odmítnutí žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti jako nepřípustné použil nesprávné právní kritérium, když pro účely prokázání aktivní legitimace podle článku 263 SFEU zavedl nový požadavek, který nemá podporu ve znění Smlouvy nebo v judikatuře.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/410 ze dne 14. března 2018, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem posílení nákladově efektivních způsobů snižování emisí a investic do nízkouhlíkových technologií a rozhodnutí (EU) 2015/1814 (Úř. věst. L 76, 19.3.2018, s. 3).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 ze dne 30. května 2018 o zahrnutí emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v důsledku využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví do rámce politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 a rozhodnutí č. 529/2013/EU (Úř. věst. L 156, 19.6.2018, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 ze dne 30. května 2018 o závazném každoročním snižování emisí skleníkových plynů členskými státy v období 2021–2030 přispívajícím k opatřením v oblasti klimatu za účelem splnění závazků podle Pařížské dohody a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 (Úř. věst. L 156, 19.6.2018, s. 26).


title: Věc C-567/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 25. července 2019 – LP v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 25. července 2019 – LP v. Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Věc C-534/19)
      (2019/C 372/18)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LP

         Žalovaná: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Předběžná otázka

      „Je s článkem 12 [směrnice] Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003, o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a s – mimo jiné – rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 7. prosince 2017 (věc C-636/16 (2)) a ze dne 8. prosince 2011 (věc C-371/08 (3)) slučitelný výklad obsažený v rozsudcích Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) č. 191/2019 ze dne 19. února 2019, kasační opravný prostředek 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), a č. 257/2019 ze dne 27. února 2019, kasační opravný prostředek 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), podle něhož lze výkladem směrnice 2001/40/ES (4) dospět k závěru, že jakýkoli státní příslušník třetí země, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, který se dopustil trestného činu, za nějž lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku, může a musí být „automaticky“ vyhoštěn, to znamená [bez] nutnosti jakkoli posuzovat jeho osobní, rodinné, sociální a pracovní poměry?“

         (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44

         (2)  Rozsudek ze dne 7. prosince 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949)

         (3)  Rozsudek ze dne 8. prosince 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809)

         (4)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí. (Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34).


title: Věc C-628/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. srpna 2019 Csanádem Szegedim proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. června 2019 ve věci T-135/18, Csanád Szegedi v. Evropský parlament

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/18

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. srpna 2019 Csanádem Szegedim proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. června 2019 ve věci T-135/18, Csanád Szegedi v. Evropský parlament
      (Věc C-628/19 P)
      (2019/C 372/20)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Csanád Szegedi (zástupce: K. Bodó, ügyvéd)

         Další účastník řízení: Evropský parlament

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)

      V kasačním opravném prostředku Csanád Szegedi navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1.

                  v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku v souvislosti s částkou vymáhanou v důsledku zaměstnání Lászlóa Tibora Erdélyiho a dr. Józsefa Virága jako akreditovaných parlamentních asistentů změnil rozsudek Tribunálu, vyhověl žalobě a zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 30. listopadu 2017 a inkasní příkaz generálního sekretariátu Evropského parlamentu, generálního ředitelství pro finance, č. 2017-1635;

                  2.

                  v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku v souvislosti s částkou vymáhanou v důsledku zaměstnání Lászlóa Tibora Erdélyiho a dr. Józsefa Virága jako akreditovaných parlamentních asistentů zrušil rozsudek Tribunálu a věc mu vrátil k dalšímu řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší navrhovatel dva důvody:
      První důvod kasačního opravného prostředku:

                  Porušení práva na spravedlivý proces (čl. 6 odst. 1 EÚLP a čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv) a jeho jednotlivých složek (zásady kontradiktornosti řízení, zásady rovnosti zbraní a zásady práva na procesní obranu) v řízení o zpětném získání částek vedeném před generálním tajemníkem Evropského parlamentu spočívající v tom, že navrhovatel neměl přístup ke zprávě OLAFu, ze které rozhodnutí vychází, ani důkazy podporující uvedenou zprávu, ani nemohl – v rozporu s čl. 68 odst. 2 rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu, kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu (dále jen „prováděcí opatření“) – využít svého práva být předem vyslechnut. Tribunál pochybil, když v bodě 44 [napadeného] rozsudku odkázal na čl. 11 odst. 4 nařízení č. 883/2013, neboť uvedený článek neupravuje řízení o zpětném získání částek vedené před generálním tajemníkem Evropského parlamentu, nýbrž postup OLAFu. V tomto kontextu Tribunál v bodě 45 [napadeného] rozsudku nesprávně uplatnil judikaturu zavedenou v bodě 35 rozsudku IMG v. Komise. V bodě 48 [napadeného] rozsudku Tribunál vyložil čl. 68 odst. 2 prováděcích opatření contra legem, když právo předložit vyjádření postavil na roveň právu být vyslechnut. V bodě 51 [napadeného] rozsudku Tribunál rovněž nesprávně vyložil článek 68 prováděcích opatření, který upravuje postup vymáhání plateb, neboť z příslušného ustanovení nevyplývají pro navrhovatele žádná práva ani povinnosti v souvislosti s předkládáním důkazů v řízení před generálním tajemníkem.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku:

                  Porušení práva na spravedlivý proces (čl. 6 odst. 1 EÚLP a čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv) v řízení před Tribunálem spočívající v tom, že Tribunál bez jakéhokoli věcného odůvodnění odmítl návrh důkazu svědeckou výpovědí dr. Józsefa Virága a Lászlóa Tibora Erdélyiho. Rozhodnutím Tribunálu, kterým byl odmítnut návrh důkazu, byl navrhovatel zbaven možnosti bránit se ve věci samé.


title: Věc C-637/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea Hovrätt - Patent- och marknadsöverdomstolen (Švédsko) dne 27. srpna 2019 – BY v. CX

text:
               4.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea Hovrätt - Patent- och marknadsöverdomstolen (Švédsko) dne 27. srpna 2019 – BY v. CX
      (Věc C-637/19)
      (2019/C 372/21)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Svea Hovrätt - Patent- och marknadsöverdomstolen

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: BY

         Odpůrce: CX

         Předběžné otázky

                  1.

                  Má pojem „veřejnost“ v čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (1) ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti jednotný význam?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, je třeba považovat soud za „veřejnost“ ve smyslu těchto ustanovení?

                  3.

                  V případě, že bude na první otázku odpovězeno záporně:

                              a)

                              v případě sdělení díla požívající autorskoprávní ochrany soudu, je třeba považovat tento soud za veřejnost?

                              b)

                              v případě rozšíření díla požívající autorskoprávní ochrany soudu, je třeba považovat tento soud za veřejnost?

                  4.

                  Má skutečnost, že vnitrostátní právní úprava zakotvuje obecnou zásadu přístupu k dokumentům, podle níž jsou procesní písemnosti přístupné na žádost každému, ledaže obsahují důvěrné informace, vliv na posouzení otázky, zda je předložení díla požívajícího autorskoprávní ochrany soudu třeba považovat za sdělování veřejnosti nebo veřejné rozšiřování?

         (1)  Úř. věst. 2001, L 167, s. 10