title: Věc C-153/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2018 Crédit mutuel Arkéa proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-52/16 Crédit mutuel Arkéa v. Evropská centrální banka

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/42

         Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2018 Crédit mutuel Arkéa proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-52/16 Crédit mutuel Arkéa v. Evropská centrální banka
   (Věc C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Crédit mutuel Arkéa (zástupce: H. Savoie, avocat)

      Další účastnice řízení: Evropská centrální banka, Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek ze dne 13. prosince 2017 (T-52/16), kterým Tribunál zamítl návrh Crédit mutuel Arkéa znějící na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 4. prosince 2015 (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/40) stanovující obezřetnostní požadavky pro Groupe Crédit Mutuel.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody vycházející z:

               —

               nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru Tribunálu, že čl. 2 odst. 21 písm. c) nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu umožňuje ECB provádět konsolidovaný obezřetnostní dohled nad institucemi přidruženými k ústřednímu subjektu, i když daná instituce nemá postavení úvěrové instituce;

               —

               nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu spočívající v závěru Tribunálu, že Crédit mutuel představuje skupinu podléhající obezřetnostnímu dohledu, neboť splňuje podmínky stanovené v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 575/2013 (1).

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1).


title: Věc T-149/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Arkéa Direct Bank a další v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/58

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Arkéa Direct Bank a další v. ECB
   (Věc T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Francie), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Francie), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Štrasburk, Francie), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Brest, Francie), Arkéa Banking Services (Paříž, Francie), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon), Keytrade Bank Luxembourg SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 8 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 ze dne 19. prosince 2017 v rozsahu, v němž stanoví opatření, která mají být přijata stran neodvolatelných platebních závazků týkajících se systémů pojištění vkladů a krizových fondů,

               —

               uložil ECB náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadně totožné s žalobními důvody uvedenými ve věci T-143/18, Société générale v. ECB nebo jsou obdobné.


title: Věc C-579/16 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 – Evropská komise v. FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Pojem ‚podpora‘ — Pojem ‚hospodářské zvýhodnění‘ — Zásada soukromého subjektu v tržním hospodářství — Podmínky uplatnitelnosti a uplatnění — Finanční krize — Postupné zásahy na záchranu banky — Otázka, zda se při posuzování druhého zásahu přihlíží k rizikům vyplývajícím ze závazků, jež na sebe vzal členský stát při prvním zásahu“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/10

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 – Evropská komise v. FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S
   (Věc C-579/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Pojem ‚podpora‘ - Pojem ‚hospodářské zvýhodnění‘ - Zásada soukromého subjektu v tržním hospodářství - Podmínky uplatnitelnosti a uplatnění - Finanční krize - Postupné zásahy na záchranu banky - Otázka, zda se při posuzování druhého zásahu přihlíží k rizikům vyplývajícím ze závazků, jež na sebe vzal členský stát při prvním zásahu“)
   (2018/C 161/11)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar, L. Flynn a K. Blanck-Putz, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (zástupce: O. Koktvedgaard, advokat)

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 15. září 2016, FIH Holding a FIH Erhvervsbank v. Komise (T-386/14, EU:T:2016:474), se zrušuje.

               2)

               První žalobní důvod vznesený před Tribunálem Evropské unie se zamítá.

               3)

               Věc se vrací Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí o druhém žalobním důvodu.

               4)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


title: Věc C-202/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Ilmārs Rimšēvičs v. Lotyšská republika

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/43

         Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Ilmārs Rimšēvičs v. Lotyšská republika
   (Věc C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Jednací jazyk: lotyština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ilmārs Rimšēvičs (zástupci: S. Vārpiņš, I. Pazare, M. Kvēps, advokáti)

      Žalovaná: Lotyšská republika

      Návrhová žádání žalobce

   Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že výkon funkce guvernéra Latvijas Banka (Lotyšská banka, Lotyšsko) byl žalobci rozhodnutím Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Úřad pro prevenci a potírání korupce, Lotyšsko), přijatým jménem Lotyšské republiky dne 19. února 2018, o uplatnění zajišťovacích opatření, ukončen protiprávně;

               —

               určil, že zajišťovací opatření spočívající v zákazu vykonávání určitých profesních činností, kterým bylo žalobci zakázáno vykonávat funkce guvernéra Lotyšské banky a využívat práv, jež mu z tohoto titulu příslušela, a které bylo vůči žalobci uplatněno na základě rozhodnutí Úřadu pro prevenci a potírání korupce, přijatého jménem Lotyšské republiky dne 19. února 2018, o uplatnění zajišťovacích opatření, je protiprávní;

               —

               určil, že omezení výkonu funkcí člena Rady guvernérů Evropské centrální banky a práv, jež mu z tohoto titulu příslušela, která byla vůči němu uplatněna jako důsledek rozhodnutí Úřadu pro prevenci a potírání korupce, přijatého jménem Lotyšské republiky dne 19. února 2018, o uplatnění zajišťovacích opatření, jsou protiprávní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Žalobce namítá protiprávnost rozhodnutí, které dne 19. února 2018 přijal orgán lotyšského státu pověřený vyšetřováním, a sice Úřad pro prevenci a potírání korupce, jenž je součástí struktur výkonné moci, a kterým mu byl ukončen výkon funkce guvernéra Lotyšské banky na dobu neurčitou. Rozhodnutí ukončit mu výkon funkce bylo přijato jménem lotyšského státu. Ukončením výkonu funkce guvernéra Lotyšské banky byl žalobci ex officio ukončen i výkon funkce člena Rady guvernérů Evropské centrální banky.

               2.

               Ukončením výkonu funkce žalobce došlo přinejmenším k níže uvedeným protiprávním jednáním.

               3.

               Zaprvé tím, že byl žalobci ukončen výkon funkce guvernéra Lotyšské banky a člena Rady guvernérů Evropské centrální banky, došlo k porušení článku 14.2. protokolu č. 4 ke Smlouvě o fungování Evropské unie, o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, jelikož v okamžiku, kdy mu byl ukončen výkon funkce, nebyl splněn žádný z požadavků stanovených v citovaném článku pro odvolávání guvernérů národních centrálních bank (tedy aby daný guvernér přestal splňovat podmínky požadované k výkonu své funkce nebo aby se dopustil vážného pochybení).

               4.

               Zadruhé tím, že byl žalobci ukončen výkon funkce guvernéra Lotyšské banky, došlo i k porušení článku 22 likums „Par Latvijas Banku“ (zákon o Lotyšské bance), tedy právního aktu, kterým se provádí Smlouva o fungování Evropské unie. V okamžiku přijetí zmíněného rozhodnutí nebyl splněn žádný z požadavků stanovených v citovaném článku pro ukončení výkonu funkce guvernéra Lotyšské banky (v první řadě jde o odstoupení z funkce; ve druhé řadě o požadavek stanovený v článku 14.2. statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky a týkající se dopuštění se vážného pochybení, kdy o odvolání guvernéra Lotyšské banky z funkce může rozhodnout parlament poté, co odsuzující rozsudek nabude právní moci; nebo ve třetí řadě o ostatní požadavky stanovené v citovaném článku 14.2.). Navíc i navzdory tomu, že jediným, kdo podle citovaného zákona může guvernérovi Lotyšské banky ukončit výkon funkce, je Parlament Lotyšské republiky, nebyl žalobci ukončen výkon této funkce parlamentem, nýbrž orgánem Lotyšské republiky pověřeným vyšetřováním, jenž je součástí struktur výkonné moci.

               5.

               Zatřetí Úřad pro prevenci a potírání korupce tím, že při ukončení výkonu funkce guvernéra Lotyšské banky žalobci uvedl, že žalobce v Radě guvernérů Evropské centrální banky nejednal nezávisle a v zájmu Evropské centrální banky, nýbrž vykonával pravomoci guvernéra Lotyšské banky a jednal v zájmu této banky, vyložil unijní právo nesprávně. Článek 13 Smlouvy o fungování Evropské unie přitom stanoví, že Evropská centrální banka je jedním z orgánů Evropské unie.
               Při plnění svých úkolů mohou úředníci orgánů Evropské unie vykonávat jen pravomoci stanovené v unijní právní úpravě a mohou jednat jen v zájmu těchto orgánů. Nepřísluší vnitrostátní právní úpravě, aby určovala činnosti připadající úředníkům orgánů Evropské unie, takže při plnění úkolů úředníka orgánů Evropské unie není možné vykonávat pravomoci svěřené vnitrostátními právními akty.
               Článek 130 Smlouvy o fungování Evropské unie, který zaručuje nezávislost Evropské centrální banky, vylučuje, aby guvernér Lotyšské banky mohl při výkonu svých funkcí člena Rady guvernérů Evropské centrální banky jednat jako představitel Lotyšské banky a postupovat (striktně) v jejím zájmu nebo v zájmu Lotyšské republiky.


title: Věc T-177/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kazembe Musonda v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/68

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kazembe Musonda v. Rada
   (Věc T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 11 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 11 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-238/18: Žaloba podaná dne 3. dubna 2018 – Evropská centrální banka v. Lotyšská republika

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/44

         Žaloba podaná dne 3. dubna 2018 – Evropská centrální banka v. Lotyšská republika
   (Věc C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Jednací jazyk: lotyština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská centrální banka (zástupci: C. Zilioli, C. Kroppenstedt a K. Kaiser, zmocněnci, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, advokát)

      Žalovaná: Lotyšská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Evropská centrální banka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               v souladu s čl. 24 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie a s článkem 62 jednacího řádu Soudního dvora vyzval Lotyšskou republiku, aby předložila veškeré relevantní informace související s probíhajícím vyšetřováním, které proti guvernérovi Latvijas Banka (Lotyšská banka, Lotyšsko) vede Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Úřad pro prevenci a potírání korupce, Lotyšsko);

               —

               na základě článku 14.2. statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky určil, že Lotyšská republika tím, že:

                           —

                           odvolala guvernéra Lotyšské banky z funkce dříve, než byl po meritorním projednání věci nezávislým soudem vyhlášen odsuzující rozsudek a,

                           —

                           potvrdí-li to informace poskytnuté Lotyšskou republikou, aniž nastaly výjimečné okolnosti, které by v projednávané věci odůvodňovaly odvolání z funkce,

                     porušila druhý pododstavec citovaného článku;

               —

               uložil Lotyšské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   ECB tvrdí, že Lotyšská republika tím, že odvolala guvernéra Lotyšské banky z funkce a uplatnila vůči němu předběžné zajišťovací opatření, aniž měla k dispozici odsuzující rozsudek vyhlášený nezávislým soudem po meritorním projednání věci, porušila druhý pododstavec článku 14.2. statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky.


title: Věc C-103/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid (Španělsko) dne 13. února 2018 – Domingo Sánchez Ruiz v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Španělsko) dne 13. února 2018 – Domingo Sánchez Ruiz v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
   (Věc C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Domingo Sánchez Ruiz

      Žalovaný: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Předběžné otázky

               1)

               Lze situaci popsanou v projednávané věci (kdy zaměstnavatel ve veřejném sektoru nedodržuje lhůty stanovené právní úpravou a tak opakovaně uzavírá pracovní smlouvy na dobu určitou nebo udržuje jejich dočasnou povahu tím, že upravuje postavení zaměstnanců změnou jejich postavení z příležitostného na dočasného či náhradního zaměstnance) považovat za nezákonné jednání spočívající v opakovaném obnovování pracovních smluv, a tedy za situaci popsanou v ustanovení 5 rámcové dohody, která je přílohou směrnice 1999/70/ES (1)?

               2)

               Lze rámcovou dohodu o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES, vykládat ve vztahu k zásadě efektivity vykládat v tom smyslu, že je brání vnitrostátním procesním předpisům, které od zaměstnance na dobu určitou vyžadují aktivní podání námitek či žaloby (týkající se všech opakovaných změn postavení a propuštění), přičemž pouze při splnění tohoto předpokladu je zaměstnanec chráněný směrnicí Společenství a může uplatňovat práva přiznaná unijním právním řádem?

               3)

               S ohledem na skutečnost, že potřeba obsadit ve veřejném sektoru a při výkonu základních služeb neobsazená pracovní místa a pracovní místa volná z důvodu pracovní neschopnosti či dovolené (…) je v podstatě „trvalá“, a je tedy třeba vymezit pojem „objektivní důvod“ pro uzavírání smluv na dobu určitou:

                           a.

                           Lze mít za to, že je v rozporu se směrnicí 1999/70/ES [ustanovení 5 odst. 1 písm. a)] a že tedy neexistuje objektivní důvod k tomu, aby se zaměstnancem byly opakovaně uzavírány po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou, v situaci, kdy pracuje každý či téměř každý den v roce na základě po sobě jdoucích a opakovaných jmenování/přijetí, které stabilně po sobě následují v průběhu řady let, přičemž jsou vždy splněny důvody pro přijetí zaměstnance?

                           b.

                           Musí být považována za trvalou a nikoli dočasnou potřeba, která jako taková nezakládá „objektivní důvod“ podle ustanovení 5 odst. 1 písm. a), na základě výše uvedených kritérií; jinými slovy z existence mnoha jmenování a přijetí v průběhu řady let, jakož i z existence systémové chyby, která se projevuje procentním podílem zaměstnanců na dobu určitou v dotčeném odvětví (a/nebo) tím, že je tato potřeba zpravidla pokrývána dočasnými zaměstnanci, takže se stávají stabilní a zásadní součástí rozvoje veřejné služby?

                           c.

                           Nebo lze mít za to, že pro určení časového limitu je v zásadě třeba pouze řídit se doslovným výkladem předpisu, který upravuje využívání dočasných zaměstnanců a který stanoví, že zaměstnance lze jmenovat z důvodů nezbytnosti, naléhavosti či pro účely rozvoje programů dočasné, přechodné či mimořádné povahy; stručně řečeno, že k existenci objektivního důvodu musí využití dočasného zaměstnance nastat za uvedených výjimečných okolností, přičemž se tak nestává a dochází tedy ke zneužití, když takové využití není konkrétní, příležitostné či náhodné?

               4)

               Lze v souladu s rámcovou dohodou, která je přílohou směrnice 1999/70/ES, považovat za objektivní důvod pro přijetí a opakované obnovení smlouvy na dobu určitou specialistů v oboru informačních technologií, důvody nezbytnosti, naléhavosti či důvody rozvoje programů dočasné, přechodné či mimořádné povahy, pokud uvedení zaměstnanci veřejné správy vykonávají trvale a stabilně činnosti, které jsou charakteristické pro zaměstnance na dobu neurčitou, aniž by Administración jako zaměstnavatel stanovila maximální limity pro tato jmenování, splnil zákonné povinnosti obsadit tato pracovní místa zaměstnanci na dobu neurčitou, nebo stanovil jakékoli rovnocenné opatření k zabránění a předcházení zneužívání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou, takže IT specialisté zaměstnaní na dobu určitou poskytují služby po dobu, která v projednávané věci dosahuje nepřerušené doby 17 let?

               5)

               Je s rámcovou dohodou o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou přílohu směrnice Rady 1999/70/ES, a výkladem Soudního dvora Evropské unie, slučitelná judikatura Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) v rozsahu, v němž bez zohlednění dalších kritérií stanoví existenci objektivního důvodu jmenování odkazem na jeho dočasnou povahu, či konstatuje nemožnost porovnání s kariérním úředníkem s ohledem na odlišný právní režim, systém přístupu k zaměstnání či samotnou neomezenou dobu zaměstnání kariérních úředníků a dočasnost zaměstnání na dobu určitou?

               6)

               Má v situaci, kdy vnitrostátní soud konstatoval zneužití opakovaného uzavírání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou ze strany Servicio Madrileño de Salud (dále jen „SERMAS“) s cílem pokrýt trvalé a strukturální potřeby poskytování služeb zaměstnanců na dobu neurčitou a kdy ve vnitrostátním právním řádu neexistuje žádné účinné opatření pro potrestání takového zneužívání a odstranění následků porušení předpisu Společenství, být ustanovení 5 rámcové dohody, která je přílohou směrnice 1999/70/ES, vykládána v tom smyslu, že požaduje, aby vnitrostátní soud přijal účinné a odrazující opatření k zajištění potřebného účinku rámcové dohody a tím potrestal takové zneužití a odstranil následky porušení unijního předpisu, a zároveň neuplatnil vnitrostátní právní úpravu, která tomu brání?
               V případě kladné odpovědi a jak uvádí bod 41 rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 14. září 2016 ve věcech C-184/15 a C-197/15 (2):
               Je v souladu s cíli směrnice 1999/70/ES, jako opatření k zabránění a potrestání zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou a k odstranění následků porušení unijního práva, přeměna dočasného/příležitostného/náhradního pracovního poměru na trvalý pracovní poměr, ať už jmenováním stálého zaměstnance veřejné správy či zaměstnance veřejné správy na dobu neurčitou se stejnou stabilitou zaměstnání jakou mají srovnatelní stálí zaměstnanci?

               7)

               Lze v případě zneužití opakovaného uzavírání dočasných pracovních smluv přeměnu dočasného pracovního poměru na trvalý či stálý pracovní poměr vykládat v tom smyslu, že splňuje cíle směrnice 1999/70/ES a její rámcové dohody, pouze pokud dočasný zaměstnanec dotčený zneužitím získá stejné pracovní podmínky jako stálý zaměstnanec (ve věcech sociálního zabezpečení, kariérního postupu, obsazování volných pracovních míst, odborného vzdělávání, dovolené, služebního postavení, licencí a povolení, pasívních práv a ukončení pracovního poměru, jakož i účasti ve výběrových řízeních organizovaných za účelem obsazení volných pracovních míst a kariérního postupu) na základě zásady stability a neodvolatelnosti, se všemi právy a povinnostmi v režimu rovnosti se stálými zaměstnanci v oboru informačních technologií?

               8)

               Vyžaduje právo Společenství za výše popsaných okolností soudní přezkum pravomocných rozhodnutí soudů či správních orgánů, pokud jsou splněny čtyři podmínky stanovené v rozsudku ze dne 13. ledna 2004, Kühne & Heitz NV (3): 1) Podle španělského práva má Administración a soudy mají pravomoc přezkumu, avšak s omezeními, která jej značně ztěžují či znemožňují; 2) Dotčené rozhodnutí se stalo konečným v důsledku rozsudku vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni; 3) Uvedený rozsudek je s přihlédnutím k následné judikatuře Soudního dvora založen na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, ačkoli nebyla Soudnímu dvoru podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce; 4) Dotyčná osoba se obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o uvedené judikatuře?

               9)

               Mohou a musí vnitrostátní soudy, jako soudy Evropské unie zajišťující přímý účinek unijního práva v členských státech, požadovat od správních orgánů a ukládat jim, aby v rámci svých příslušných povinností přijaly opatření potřebná k odstranění vnitrostátních právních předpisů, které jsou neslučitelné s unijním právem obecně, a zejména se směrnicí 1999/70/ES a její rámcovou smlouvou?

      (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).

      (2)  Rozsudek ze dne 14. září 2016, Martínez Andrés a Castrejana López (C-184/15 a C-197/15, EU:C:2016:680).

      (3)  Rozsudek ze dne 13. ledna 2004, Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17).


title: Věc T-150/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – BNP Paribas v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/59

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – BNP Paribas v. ECB
   (Věc T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BNP Paribas (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zčásti zrušil článek 9 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 ze dne 19. prosince 2017 v rozsahu, v jakém stanoví odpočet neodvolatelných platebních příslibů uzavřených s Jednotným fondem pro řešení krizí, vnitrostátními fondy pro řešení krizí a vnitrostátními systémy pojištění vkladů kmenového kapitálu tier na individuálním, subkonsolidovaném a konsolidovaném základě, a to zejména odstavce 9.1, 9.2 a 9.3;

               —

               uložil ECB náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nedostatku právního základu napadeného rozhodnutí, jelikož ECB využila svých pravomocí v oblasti obezřetnostního dohledu za účelem uložení obecného opatření, které spadá do pravomoci zákonodárce, a překročila pravomoci, které jsou jí přiznány na základě čl. 4 odst. 1 písm. f) a článku 16 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013, L 287, s. 63).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení napadeného rozhodnutí, jelikož ECB provedla výklad, který je v rozporu se záměrem unijního zákonodárce v oblasti právních předpisů, které úvěrovým institucím povolují využívat neodvolatelných platebních příslibů za účelem splnění části jejích závazků vůči vnitrostátním fondům pro řešení krizí, Jednotnému fondu pro řešení krizí a vnitrostátním systémům pojištění vkladů, čímž zbavila příslušná ustanovení jejich užitečného účinku. ECB by kromě toho opírala své rozhodnutí o nesprávný výklad evropského a vnitrostátního právního rámce v oblasti provádění, který se vztahuje na neodvolatelné platební přísliby.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je založeno na nesprávném posouzení a je v rozporu se zásadou řádné správy.


title: Věc T-540/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – De Capitani v. Parlament „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty týkající se probíhajícího legislativního postupu — Třístranná jednání — Tabulka o čtyřech sloupcích týkající se návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Europolu a o zrušení rozhodnutí 2009/371/SVV a 2005/681/SVV — Částečné odepření přístupu — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Článek 4 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1049/2001 — Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu — Neexistence obecné domněnky o odepření přístupu k tabulkám o čtyřech sloupcích vypracovaným v rámci třístranných jednání“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – De Capitani v. Parlament
   (Věc T-540/15) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se probíhajícího legislativního postupu - Třístranná jednání - Tabulka o čtyřech sloupcích týkající se návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Europolu a o zrušení rozhodnutí 2009/371/SVV a 2005/681/SVV - Částečné odepření přístupu - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Článek 4 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1049/2001 - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu - Neexistence obecné domněnky o odepření přístupu k tabulkám o čtyřech sloupcích vypracovaným v rámci třístranných jednání“)
   (2018/C 161/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Emilio De Capitani (Brusel, Belgie) (zástupci: O. Brouwer, J. Wolfhagen a E. Raedts, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: původně N. Görlitz, A. Troupiotis a C. Burgos, poté N. Görlitz, C. Burgos a I. Anagnostopoulou, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice řízení podporující žalovaného: Rada Evropské unie (zástupci: E. Rebasti, B. Driessen a J.-B. Laignelot, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU, směřující ke zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015) 4931 ze dne 8. července 2015, kterým byl žalobci odepřen úplný přístup k dokumentům LIBE-2013-0091-02 a LIBE-2013-0091-03.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015) 4931 ze dne 8. července 2015 se zrušuje v rozsahu, v němž Emiliovi De Capitanimu odepřelo úplný přístup k dokumentům LIBE-2013-0091-02 a LIBE-2013-0091-03.

               2)

               Parlament ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených E. De Capitanim.

               3)

               Rada Evropské unie a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


title: Věc C-651/16: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – DW v. Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Dávky v mateřství — Výpočet částky na základě příjmů pojištěnkyně během referenčního období v délce dvanácti měsíců — Osoba, která byla během tohoto období zaměstnána v orgánu Evropské unie — Vnitrostátní právní předpisy upravující stanovení dotčené částky ve výši 70 % průměrného vyměřovacího základu pro pojistné — Omezení volného pohybu pracovníků — Zásada loajální spolupráce“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/11

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – DW v. Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra
   (Věc C-651/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Dávky v mateřství - Výpočet částky na základě příjmů pojištěnkyně během referenčního období v délce dvanácti měsíců - Osoba, která byla během tohoto období zaměstnána v orgánu Evropské unie - Vnitrostátní právní předpisy upravující stanovení dotčené částky ve výši 70 % průměrného vyměřovacího základu pro pojistné - Omezení volného pohybu pracovníků - Zásada loajální spolupráce“)
   (2018/C 161/12)
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: DW

      Odpůrce: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Výrok

   Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která pro účely stanovení průměrného vyměřovacího základu pro pojistné, který slouží k výpočtu výše dávky v mateřství, staví měsíce referenčního období, během kterých dotčená osoba pracovala pro orgán Unie a nespadala pod systém sociálního zabezpečení tohoto členského státu, na roveň období bez zaměstnání, a uplatňuje na ně průměrný vyměřovací základ pro pojistné stanovený v uvedeném členském státě, což má za následek značné snížení výše dávky v mateřství přiznané této osobě v porovnání s případnou výší této dávky, kterou by mohla daná osoba pobírat, pokud by vykonávala výdělečnou činnost pouze v tomto členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 86, 20.3.2017.


title: Věc T-156/18: Žaloba podaná dne 26. února 2018 – Legutko a Poręba v. Parlament

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/59

         Žaloba podaná dne 26. února 2018 – Legutko a Poręba v. Parlament
   (Věc T-156/18)
   (2018/C 161/70)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Polsko), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Polsko) (zástupce: M. Mataczyński, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               určil, že žalovaný tím, že Radě Evropské unie nedoručil otázku k písemnému zodpovězení, kterou v rámci postupu zapsaného do rejstříku pod č. P-003358/17 předložili poslanci Evropského parlamentu, porušil článek 130 Jednacího řádu Evropského parlamentu a ustanovení přílohy II téhož jednacího řádu;

               —

               uložil Evropskému parlamentu povinnost doručit otázku k písemnému zodpovězení, zapsanou do rejstříku pod č. P-003358/17, příslušnému orgánu, jímž je Rada Evropské unie;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               —

               Důvod vycházející z nečinnosti Evropského parlamentu ve věci doručení otázky k písemnému zodpovězení, kterou dne 16. května 2017 předložili poslanci Evropského parlamentu Ryszard Legutko a Tomasz Poręba, příslušnému orgánu, jenž žalobci označili.


title: Věc T-180/18: Žaloba podaná dne 12. března 2018 – VJ v. ESVČ

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/69

         Žaloba podaná dne 12. března 2018 – VJ v. ESVČ
   (Věc T-180/18)
   (2018/C 161/86)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: VJ (zástupce: N. de Montigny, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               rozhodl o výpočetní tabulce, kterou mu ESVČ zaslala e-mailem ze dne 22. června 2017 a v případě potřeby o výplatní pásce, jejímž prostřednictvím mu bylo/ bude přiznáno vyplácení příspěvku na vzdělání pro jeho děti,

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z námitky nezákonnosti, jelikož napadené rozhodnutí, oznámení ze dne 15. dubna 2016, z něhož vychází, a Guidelines ESVČ porušují Služební řád a jeho přílohu X.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nezákonnosti napadeného individuálního rozhodnutí. Tento žalobní důvod se skládá z pěti částí.

                           —

                           První část vycházející z porušení zásad obezřetnosti, legitimního očekávání a právní jistoty a porušení zásady řádné správy, jakož i práv nabytých žalobcem.

                           —

                           Druhá část vycházející z porušení závazků převzatých ESVČ, nesprávného úředního postupu, jakož i porušení zásady právní jistoty a legitimního očekávání žalobce.

                           —

                           Třetí část vycházející z porušení práva na rodinu a práva na vzdělání.

                           —

                           Čtvrtá část vycházející z porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace.

                           —

                           Pátá část vycházející z nedostatku vyvážení zájmů a ze skutečnosti, že přijaté opatření porušuje zásadu proporcionality.


title: Věc T-163/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Amisi Kumba v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/60

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Amisi Kumba v. Rada
   (Věc T-163/18)
   (2018/C 161/71)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gabriel Amisi Kumba (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 2 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 2 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu, včetně porušení povinnosti uvést odůvodnění, která umožňuje odůvodnit opatření a zaručit účinnou soudní ochranu, jakož i porušení práva být vyslechnut.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o zapojení žalobce do jednání představujících závažná porušení lidských práv v Demokratické republice Kongo.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva na soukromý život, práva na vlastnictví a zásady proporcionality.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/788/SZBP ze dne 20. prosince 2010 o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo a o zrušení společného postoje 2008/369/SZBP (Úř. věst. 2010, L 336, s. 30), ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/2231 ze dne 12. prosince 2016, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2016, L 336I, s. 7) a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1183/2005 ze dne 18. července 2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. 2005, L 193, s. 1).


title: Věc C-105/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) v. Administración General del Estado
   (Věc C-105/18)
   (2018/C 161/28)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000 (1), který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 (2) o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou, slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55)


title: Věc T-242/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Stavytskyi v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost uvést odůvodnění — Námitka protiprávnosti — Proporcionalita — Právní základ — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – Stavytskyi v. Rada
   (Věc T-242/16) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost uvést odůvodnění - Námitka protiprávnosti - Proporcionalita - Právní základ - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2018/C 161/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Edward Stavytskyi (Brusel, Beglie) (zástupci: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey a D. Rovetta, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a J.-P. Hix, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně E. Paasivirta a S. Bartelt, poté E. Paasivirta a L. Baumgart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 76), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, s. 1), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují tato omezující opatření.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Edward Stavytskyi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 270, 25.7.2016.


title: Věc T-164/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kampete v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/61

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kampete v. Rada
   (Věc T-164/18)
   (2018/C 161/72)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ilunga Kampete (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 1 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 1 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-106/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Energía de Galicia (Engasa) S.A. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Energía de Galicia (Engasa) S.A. v. Administración General del Estado
   (Věc C-106/18)
   (2018/C 161/29)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníce původního řízení

      Žalobkyně: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (2), slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-442/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Šroubárna Ždánice v. Rada „Návrh na vrácení antidumpingového cla — Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Číny nebo zasílaných z Malajsie — Nařízení (ES) č. 91/2009 a prováděcí nařízení (EU) č. 723/2011 — Pravomoc vnitrostátního soudu — Nedostatek pravomoci Tribunálu“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Šroubárna Ždánice v. Rada
   (Věc T-442/16) (1)

   („Návrh na vrácení antidumpingového cla - Dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Číny nebo zasílaných z Malajsie - Nařízení (ES) č. 91/2009 a prováděcí nařízení (EU) č. 723/2011 - Pravomoc vnitrostátního soudu - Nedostatek pravomoci Tribunálu“)
   (2018/C 161/52)
   Jednací jazyk: čeština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Šroubárna Ždánice a.s. (Kyjov, Česká republika) (zástupce: M. Osladil, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: H. Marcos Fraile a A. Westerhof Löfflerová, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Tuominen, advokátkou)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a P. Němečková, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na vrácení antidumpingového cla a úroku, které žalobkyně údajně neoprávněně uhradila českým celním orgánům v návaznosti na přijetí nařízení Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2009, L 29, s. 1), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 723/2011 ze dne 18. července 2011, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie (Úř. věst. 2011, L 194, s. 6), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 924/2012 ze dne 4. října 2012, kterým se mění nařízení č. 91/2009 (Úř. věst. 2012, L 275, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá pro nedostatek pravomoci Tribunálu o ní rozhodnout.

               2)

               Šroubárna Ždánice a.s. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


title: Věc C-107/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Duerocanto S.L. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Duerocanto S.L. v. Administración General del Estado
   (Věc C-107/18)
   (2018/C 161/30)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Duerocanto S.L.

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (2), slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc C-31/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Cristal Union, právní nástupce Sucrerie de Toury SA v. Ministre de l'Économie et des Finances „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2003/96/ES — Zdanění energetických produktů a elektřiny — Článek 14 odst. 1 písm. a) — Energetické produkty použité k výrobě elektřiny — Povinnost osvobodit od daně — Článek 15 odst. 1 písm. c) — Energetické produkty použité pro kombinovanou výrobu tepla a elektrické energie — Možnost osvobodit od daně nebo snížit úroveň zdanění — Zemní plyn určený pro kogeneraci tepla a elektřiny“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Cristal Union, právní nástupce Sucrerie de Toury SA v. Ministre de l'Économie et des Finances
   (Věc C-31/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Článek 14 odst. 1 písm. a) - Energetické produkty použité k výrobě elektřiny - Povinnost osvobodit od daně - Článek 15 odst. 1 písm. c) - Energetické produkty použité pro kombinovanou výrobu tepla a elektrické energie - Možnost osvobodit od daně nebo snížit úroveň zdanění - Zemní plyn určený pro kogeneraci tepla a elektřiny“)
   (2018/C 161/13)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Cristal Union, právní nástupce Sucrerie de Toury SA

      Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances

      Výrok

   Článek 14 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, musí být vykládán v tom smyslu, že se povinné osvobození od daně stanovené tímto ustanovením vztahuje na energetické produkty použité k výrobě elektřiny, pokud se tyto produkty použijí pro kombinovanou výrobu elektřiny a tepla ve smyslu článku 15 odst. 1 písm. c) uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.4.2017.


title: Věc T-579/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – HJ v. EMA „Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Neobnovení smlouvy na dobu určitou — Článek 8 první pododstavec PŘOZ — Překvalifikování smlouvy na dobu určitou na smlouvu na dobu neurčitou — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost poskytnout péči — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na slyšení — Hodnotící zpráva — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/48

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. března 2018 – HJ v. EMA
   (Věc T-579/16) (1)

   („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Neobnovení smlouvy na dobu určitou - Článek 8 první pododstavec PŘOZ - Překvalifikování smlouvy na dobu určitou na smlouvu na dobu neurčitou - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost poskytnout péči - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na slyšení - Hodnotící zpráva - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2018/C 161/53)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: HJ (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: F. Cooney a N. Rampal Olmedo, zmocněnci, ve spolupráci s A. Duronem a D. Waelbroeckem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU, který zní jednak na zrušení hodnotící zprávy žalobce, jež se týká období od 16. února do 31. prosince 2014, na zrušení rozhodnutí EMA ze dne 1. dubna 2015, podle kterého se žalobci neobnovuje smlouva dočasného zaměstnance, a rozhodnutí ze dne 26. října 2015, kterými se zamítají stížnosti, které žalobce podal proti těmto aktům, a jednak na náhradu údajně vzniklé nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               HJ se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 25.4.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-8/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc C-64/17: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 8. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação do Porto – Portugalsko) – Saey Home & Garden NV/SA v. Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (EU) č. 1215/2012 — Článek 25 — Existence ujednání o soudní příslušnosti — Ústní dohoda bez písemného potvrzení — Ujednání obsažené v obecných prodejních podmínkách zmíněných na fakturách — Článek 7 bod 1 písm. b) — Smlouva o autorizovaném prodeji mezi společnostmi se sídly ve dvou různých členských státech, jež se týká trhu ve třetím státě — Článek 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka — Určení příslušného soudu — Místo výkonu závazků charakteristických pro takovou smlouvu“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/12

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 8. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação do Porto – Portugalsko) – Saey Home & Garden NV/SA v. Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA
   (Věc C-64/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 25 - Existence ujednání o soudní příslušnosti - Ústní dohoda bez písemného potvrzení - Ujednání obsažené v obecných prodejních podmínkách zmíněných na fakturách - Článek 7 bod 1 písm. b) - Smlouva o autorizovaném prodeji mezi společnostmi se sídly ve dvou různých členských státech, jež se týká trhu ve třetím státě - Článek 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka - Určení příslušného soudu - Místo výkonu závazků charakteristických pro takovou smlouvu“)
   (2018/C 161/14)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação do Porto

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Saey Home & Garden NV/SA

      Žalovaný: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

      Výrok

               1)

               Článek 25 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že s výhradou ověření, která přísluší učinit předkládajícímu soudu, nesplňuje ujednání o soudní příslušnosti, jako je ujednání dotčené v původním řízení, obsažené v obecných prodejních podmínkách zmíněných na fakturách vystavených jednou ze smluvních stran, požadavky uvedeného ustanovení.

               2)

               Článek 7 bod 1 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že podle uvedeného ustanovení je soudem příslušným k rozhodnutí o žalobě na náhradu škody v souvislosti s vypovězením smlouvy o autorizovaném prodeji uzavřené mezi dvěma společnostmi, které mají sídlo a provozují činnost ve dvou různých členských státech, za účelem uvádění výrobků na trh třetího členského státu, na jehož území nemá ani jedna z uvedených společností pobočku či provozovnu, soud členského státu, kde se nachází místo hlavního poskytování služeb, jak vyplývá z ustanovení smlouvy, a v případě neexistence takových ustanovení místo faktického plnění této smlouvy, a v případě nemožnosti takového určení místo, kde má poskytovatel služeb bydliště.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.4.2017.


title: Věc T-734/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Argyraki v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Výpočet odpracovaných let — Zohlednění odpracovaných let jako pomocný zaměstnanec — Podmínky — Právní základ“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/49

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Argyraki v. Komise
   (Věc T-734/16) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Výpočet odpracovaných let - Zohlednění odpracovaných let jako pomocný zaměstnanec - Podmínky - Právní základ“)
   (2018/C 161/54)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vassilia Argyraki (Brusel, Belgie) (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně G. Berscheid, G. Gattinara a A.-C. Simon, poté G. Berscheid, G. Gattinara a L. Radu Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 270 SFEU na zrušení rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) Komise ze dne 26. ledna 2006, kterým Komise zamítla žádost žalobkyně o započítání odpracovaných let v postavení pomocné zaměstnankyně jako období odpracovaných v postavení dočasné zaměstnankyně v rámci výpočtu nároků na důchod.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) Evropské komise ze dne 26. ledna 2006, kterým Komise zamítla žádost žalobkyně o započítání odpracovaných let v postavení pomocné zaměstnankyně jako období odpracovaných v postavení dočasné zaměstnankyně v rámci výpočtu nároků na důchod, se zrušuje.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 462, 12.12.2016.


title: Věc C-108/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. v. Administración General del Estado
   (Věc C-108/18)
   (2018/C 161/31)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (2), slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-181/18: Žaloba podaná dne 9. března 2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (TAKE CARE)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/70

         Žaloba podaná dne 9. března 2018 – Multifit Tiernahrungs v. EUIPO (TAKE CARE)
   (Věc T-181/18)
   (2018/C 161/87)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Německo) (zástupci: N. Weber a L. Thiel, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „TAKE CARE“ – Přihláška č. 16 254 898

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. ledna 2018, ve věci R 845/2017-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc C-109/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica v. Administración General del Estado
   (Věc C-109/18)
   (2018/C 161/32)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000 (1), který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládán v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 (2) o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou, slučitelná taková daň, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že nevztažení poplatku za užívání vody na vodní elektrárny činné v povodích spadajících do jediného autonomního společenství a na ostatní spotřební využívání vody, neboť poplatku podléhá jen využívání vody pro výrobu elektrické energie, představuje zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky(Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc C-159/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius v. Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa „Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Zrušení registrace pro účely DPH — Povinnost zaplatit DPH vybranou v období, ve kterém bylo zrušeno identifikační číslo k DPH — Neuznání práva na odpočet DPH z nákupů uskutečněných v tomto období“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/13

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanţa – Rumunsko) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius v. Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa
   (Věc C-159/17) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Zrušení registrace pro účely DPH - Povinnost zaplatit DPH vybranou v období, ve kterém bylo zrušeno identifikační číslo k DPH - Neuznání práva na odpočet DPH z nákupů uskutečněných v tomto období“)
   (2018/C 161/15)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Constanţa

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Žalovaní: Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

      Výrok

   Články 167 až 169 a 179, čl. 213 odst. 1, čl. 214 odst. 1 a článek 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2018 o společném systému daně z přidané hodnoty je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčena v původním řízení, která umožňuje daňové správě odepřít osobě povinné k dani nárok na odpočet daně z přidané hodnoty, jestliže je prokázáno, že z důvodu nesplnění povinností, které je jí vytýkáno, neměla daňová správa k dispozici informace nezbytné k prokázání toho, že jsou splněny hmotněprávní věcné požadavky pro vznik nároku na odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu uvedenou osobou povinnou k dani nebo když tato osoba jednala podvodně, aby mohla požívat tohoto práva, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc T-185/18: Žaloba podaná dne 14. března 2018 – Lucchini v. Komise

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/70

         Žaloba podaná dne 14. března 2018 – Lucchini v. Komise
   (Věc T-185/18)
   (2018/C 161/88)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lucchini SpA (Livorno, Itálie) (zástupce: G. Belotti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               vzhledem k porušením uvedeným v rozsudcích Soudního dvora, které vedly ke zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 7492 final ze dne 30. září 2009 o porušení článku 65 ESUO (věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu, opětovné přijetí), zrušil zamítavé rozhodnutí Komise obsažené v dopise ze dne 17. ledna 2018 a současně nařídil Komisi vrátit žalobkyni protiprávně uloženou a zaplacenou pokutu a zaplatit narostlé úroky.

               —

               zrušil zamítavé rozhodnutí Komise obsažené v dopise ze dne 9. března 2018 a nařídil Komisi, aby žalobkyni povolila vstup do řízení COMP/37.956 znovuotevřeného Komisí za účelem vyhovění rozsudku.

               —

               podpůrně přiznal žalobkyni odškodnění ve výši nejméně 10 milionů eur nebo v jiné výši, která bude určena v průběhu řízení ve věci nebo kterou bude Tribunál považovat za spravedlivou, aby dostatečně sankcionoval zjištěné porušení článku 41 Listiny.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně připomíná, že Soudní dvůr zrušil rozhodnutí Komise C (2009) 7492 ze dne 30. září 2009 o porušení článku 65 ESUO (Věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu) (1), a upřesňuje, že navzdory požadavkům tohoto zrušení žalovaná odmítla vrátit zaplacenou pokutu a vyzvat žalobkyni, aby vstoupila do řízení, které se mezitím znovu otevřelo.
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               Porušení článků 10 a 14 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES (Text s významem pro EHP) (2) a zvláště porušení práva žalobkyně na řízení, které je v souladu se zákonem, a především jejího práva na obhajobu.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že účast členských států na slyšeních není pouhou formalitou vzhledem k tomu, že úřady pro ochranu hospodářské soutěže jsou členy Výboru, který musí Komise konzultovat před přijetím jakéhokoli rozhodnutí. Úřady pro ochranu hospodářské soutěže se musí účastnit plenárních slyšení, což je procesní krok, v němž se soustředí argumenty na obranu podniků proti obviňujícím úvahám Komise.

               2.

               Porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, zejména práva na řádnou správu.

      (1)  Feralpi v. Komise, C-85/15 P (EU:C:2017:709); spojené věci C-86/15 P, Ferriera Valsabbia v. Komise, C-87/15 P, Alfa Acciai v. Komise (EU:C:2017:717); C-88/15, Ferriere Nord v. Komise (EU:C:2017:716) a C-89/15 P, Riva Fire (EU:C:2017:713).

      (2)  Úř. věst. 2004, L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81.


title: Věc C-642/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2017 společností Arrigoni SpA proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 22. září 2017 ve věci T-454/16, Arrigoni v. EUIPO – Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2017 společností Arrigoni SpA proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 22. září 2017 ve věci T-454/16, Arrigoni v. EUIPO – Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)
   (Věc C-642/17 P)
   (2018/C 161/16)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Arrigoni SpA (zástupce: P. Di Gravio, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Arrigoni Battista SpA
   Usnesením ze dne 22. března 2018 Soudní dvůr (desátý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že společnost Arrigoni SpA ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-191/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Rietze v. EUIPO – Volkswagen (motorová vozidla)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/71

         Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Rietze v. EUIPO – Volkswagen (motorová vozidla)
   (Věc T-191/18)
   (2018/C 161/89)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Německo) (zástupce: M. Krogmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporný (průmyslový) vzor: Průmyslový vzor Společenství č. 762851-0001

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. ledna 2018, ve věci R 1203/2016-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu a prohlásil průmyslový vzor Společenství č. 762851-0001 za neplatný;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 4 odst. 1 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. b)nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 6 odst. 2 nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-110/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – José Manuel Burgos Pérez a María del Amor Guinea Bueno v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – José Manuel Burgos Pérez a María del Amor Guinea Bueno v. Administración General del Estado
   (Věc C-110/18)
   (2018/C 161/33)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: José Manuel Burgos Pérez a María del Amor Guinea Bueno

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (2), slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


title: Věc T-192/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Rietze v. EUIPO – Volkswagen (motorová vozidla)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/72

         Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Rietze v. EUIPO – Volkswagen (motorová vozidla)
   (Věc T-192/18)
   (2018/C 161/90)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Německo) (zástupce: M. Krogmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporný (průmyslový) vzor: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie (průmyslového) vzoru č. DM/073118-3

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. ledna 2018, ve věci R 1244/2016-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu a zrušil účinky mezinárodního zápisu (průmyslového) vzoru č. DM/073118-3 v Evropské unii;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 4 odst. 1 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002;

               —

               porušení čl. 6 odst. 2 nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-67/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2018 Dominique Bilde proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2017 ve věci T-633/16, Bilde v. Parlament

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2018 Dominique Bilde proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2017 ve věci T-633/16, Bilde v. Parlament
   (Věc C-67/18 P)
   (2018/C 161/17)
   Jednací jazyk: fancouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dominique Bilde (zástupce: G. Sauveur, advokát)

      Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek; a v důsledku toho:

               —

               zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 23. června 2016, oznámené dne 6. července 2016, podle něhož byla „Dominique Bilde bezdůvodně vyplacena částka ve výši 40 320 euro“ a podle něhož bylo příslušnému orgán, který její vyplacení nařídil, a účetnímu tohoto orgánu nařízeno, aby tuto částku získali zpět;

               —

               zrušil oznámení o dluhu č. 2016-889 podepsané finančním ředitelem dne 29. června 2016;

               —

               rozhodl, jaká částka má být žalobkyni přiznána jako náhrada nemajetkové újmy v důsledku nepoložených obvinění vznesených před uzavřením vyšetřování, újmy na její dobré pověsti a velkým problémům v osobním a politickém životě způsobeným napadeným rozhodnutím;

               —

               rozhodl, jaká částka má být vyplacena žalobkyni z titulu náhrady nákladů řízení;

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu všech nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z absence pravomoci původce aktu

                           —

                           Finanční otázky spadají do pravomoci předsednictva Evropského parlamentu a nikoli generálního tajemníka

                           —

                           Nepřenesení pravomoci na generálního tajemníka

                           —

                           Námitka protiprávnosti z důvodu zásahu do poslanecké nezávislosti a práva na nestranné rozhodnutí

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady „electa una via“

                           —

                           Předseda Parlamentu se obrátil na OLAF a francouzské soudy

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu

                           —

                           Porušení presumpce neviny předsedou Parlamentu

                           —

                           Administrativa Parlamentu byla zároveň soudcem i stranou

                           —

                           Parlament měnil důvody v průběhu řízení

                           —

                           Odmítnutí generálního tajemníka vyslechnout žalobkyni

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z převrácení důkazního břemene

                           —

                           Parlament nutil žalobkyni prokázat, že se nedopustil pochybení, ačkoli neměl v ruce žádný důkaz, z něhož by mohl důvodně dovozovat, že k pochybení došlo

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění

                           —

                           Jediným uváděným důvodem je zveřejnění organigramu, ačkoli tento dokument nic neprokazuje

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistot a legitimního očekávání

                           —

                           Žádné pravidlo nestanoví výčet dokladů, které mají být předloženy, a žalobkyně proto závisela na svévoli Parlamentu

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení občanských práv parlamentních asistentů

                           —

                           Parlament zakazuje asistentům politickou činnost

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z diskriminačního zacházení, „Fumus persecutionis“ a zneužití pravomoci

                           —

                           Žalobkyně byla vystavena tomuto postupu z důvodu politického nepřátelství projeveného prezidentem Evropského parlamentu

               9.

               Devátý žalobní důvod vycházející z porušení poslanecké nezávislosti

                           —

                           Práce parlamentního asistenta se neomezuje na legislativní práci

               10.

               Desátý žalobní důvod vycházející z absence skutkových okolností

                           —

                           Parlament pouze odpověděl, že doklady předložené žalobkyní nic neprokazují, ačkoli tyto doklady prokazovaly práci asistenta

                           —

                           Parlament není s to prokázat svá tvrzení

               11.

               Jedenáctý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality

                           —

                           Organigram (východisko pro postup ze strany předsedy Parlamentu) byl zveřejněn v únoru 2015, zatímco k neodůvodněnému vyplacení sporné částky došlo v říjnu 2014


title: Věc C-70/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 2. února 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. A a další

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 2. února 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. A a další
   (Věc C-70/18)
   (2018/C 161/18)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalovaný a navrhovatel: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Žalobci a odpůrci: A, B a P

      Předběžné otázky

               1)

                           a.

                           Je třeba článek 7 usnesení č. 2/76 (1) resp. článek 13 usnesení č. 1/80 vykládat v tom smyslu, že tato ustanovení nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví všeobecné zpracování a ukládání biometrických údajů státních příslušníků třetích zemí, tedy také tureckých státních příslušníků, v rejstříku ve smyslu čl. 2 písm. a) a b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, Zvl. vyd. 13/15, s. 355), neboť tato národní úprava nejde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení legitimního cíle sledovaného předpisem, kterým je zamezení a potírání podvodů s totožností a dokumenty?

                           b.

                           Má v této souvislosti význam skutečnost, že doba uložení biometrických údajů je vázána na dobu oprávněného a/nebo neoprávněného pobytu státního příslušníka třetí země, mezi něž patří také turečtí státní příslušníci?

               2)

               Je třeba článek 7 usnesení č. 2/76 resp. článek 13 usnesení č. 1/80 vykládat v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava nepředstavuje omezení ve smyslu těchto ustanovení, pokud jsou dopady vnitrostátní právní úpravy na přístup na pracovní trh podle těchto ustanovení příliš nejisté a příliš nepřímé na to, aby bylo možno předpokládat, že tento přístup bude znemožněn?

               3)

                           a.

                           Pokud odpověď na druhou otázku zní, že vnitrostátní právní úprava, která umožňuje poskytovat biometrické údaje státních příslušníků třetích zemí, tedy také tureckých státních příslušníků, z databáze třetím osobám za účelem zamezení, odhalení nebo vyšetření – teroristických nebo jiných – trestných činů, je novým omezením, je třeba vykládat čl. 52 odst. 1 ve spojení s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie v tom smyslu, že tento článek brání takové vnitrostátní právní úpravě?

                           b.

                           Má v této souvislosti význam skutečnost, že státní příslušník třetí země v okamžiku, kdy byl zadržen pro podezření ze spáchání trestného činu, měl u sebe dokument o povolení k pobytu, na kterém jsou uloženy biometrické údaje?

      (1)  Dohoda o založení asociace mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckou republikou.


title: Věc C-111/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Endesa Generación S.A. v. Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. února 2018 – Endesa Generación S.A. v. Administración General del Estado
   (Věc C-111/18)
   (2018/C 161/34)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Endesa Generación S.A.

      Žalovaná: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zásada práva životního prostředí, že znečišťovatel platí, zakotvená v čl. 191 odst. 2 SFEU, a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, který zakotvuje zásadu návratnosti nákladů na vodohospodářské služby a náležité ekonomické posuzování způsobů využívání vody, vykládány v tom smyslu, že brání zavedení takového poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu energie, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody ani nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů a jehož výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost generovat příjmy výrobců?

               2)

               Je se zásadou zákazu diskriminace účastníků [trhu], zakotvenou v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou (2), slučitelný takový poplatek, jako je sporný poplatek za užívání vody, který dopadá výlučně na výrobce elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství, na rozdíl od výrobců s povolením k nakládání s vodami v povodích spadajících do jediného autonomního společenství, a na výrobce disponující technologií pro výrobu elektrické energie z vodních zdrojů, na rozdíl od výrobců vyrábějících energii jinými technologiemi?

               3)

               Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že vybírání takového poplatku za užívání vody, jako je sporný poplatek, od výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích spadajících do více než jednoho autonomního společenství představuje v důsledku toho, že je zaveden režim asymetrického zdanění v rámci téže technologie v závislosti na místě, kde se elektrárna nachází, a že předmětný poplatek se nevztahuje na výrobce energie z jiných zdrojů, zakázanou státní podporu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. 2000, L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).