title: Věc C-441/16: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. září 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casație şi Justiție – Rumunsko) – SMS group GmbH v. Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București „Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Osmá směrnice 79/1072/EHS — Směrnice 2006/112/ES — Osoba povinná k dani se sídlem v jiném členském státě — Vrácení DPH z dovezeného zboží — Podmínky — Objektivní skutečnosti potvrzující záměr osoby povinné k dani použít dovezené zboží v rámci svých ekonomických činností — Vážné riziko neuskutečnění plnění odůvodňujícího dovoz“

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/10

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. září 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casație şi Justiție – Rumunsko) – SMS group GmbH v. Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București
   (Věc C-441/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Osmá směrnice 79/1072/EHS - Směrnice 2006/112/ES - Osoba povinná k dani se sídlem v jiném členském státě - Vrácení DPH z dovezeného zboží - Podmínky - Objektivní skutečnosti potvrzující záměr osoby povinné k dani použít dovezené zboží v rámci svých ekonomických činností - Vážné riziko neuskutečnění plnění odůvodňujícího dovoz“)
   (2017/C 392/14)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Înalta Curte de Casație şi Justiție

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SMS group GmbH

      Žalovaní: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București

      Výrok

   Osmá směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku ve spojení s článkem 170 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát odepřel osobě povinné k dani neusazené na jeho území nárok na vrácení daně z přidané hodnoty odvedené při dovozu zboží v takové situaci, jako nastala v původním řízení, kdy realizace smlouvy, v rámci které osoba povinná k dani koupila a dovezla toto zboží, byla v okamžiku dovozu přerušena, plnění, pro které mělo být zboží použito, nakonec nebylo uskutečněno a osoba povinná k dani neposkytla důkaz o následném pohybu tohoto zboží.

      (1)  Úř. věst. C 419,14.11.2016.


title: Věc C-35/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajowa Izba Odwoławcza (Polsko) dne 24. ledna 2017 – Saferoad Grawil sp. z o.o. a Saferoad Kabex sp. z o.o. v. Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajowa Izba Odwoławcza (Polsko) dne 24. ledna 2017 – Saferoad Grawil sp. z o.o. a Saferoad Kabex sp. z o.o. v. Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu
   (Věc C-35/17)
   (2017/C 392/15)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Krajowa Izba Odwoławcza

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: Saferoad Grawil sp. z o.o. a Saferoad Kabex sp. z o.o.

      Odpůrce: Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

      za přítomnosti: Przedsiębiorstwo Budownictwa Drogowego S.A. a Zakład Bezpieczeństwa Ruchu Drogowego (Zaberd) S.A.
   Soudní dvůr Evropské unie (šestý senát) usnesením ze dne 13. července 2017 rozhodl, že článek 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1), zásada rovného zacházení a povinnost transparentnosti musí být vykládány v tom smyslu, že brání vyloučení hospodářského subjektu ze zadávacího řízení z důvodu, že tento subjekt nesplnil povinnost, která nevyplývá přímo z dokumentace týkající se zadávacího řízení.

      (1)  Úř. věst. 2004, L 134, s. 114.


title: Věc C-463/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. července 2017 společností Ori Martin SA proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 1. června 2017 ve věci T-797/16, Ori Martin v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 25. července 2017 společností Ori Martin SA proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 1. června 2017 ve věci T-797/16, Ori Martin v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc C-463/17 P)
   (2017/C 392/16)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ori Martin SA (zástupce: G. Belotti, advokát)

      Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) změnou zamítavého usnesení vydaného Tribunálem ve věci T-797/16 (Ori Martin v. Soudní dvůr Evropské unie) rozhodl, že Soudní dvůr (šestý senát) porušil ve věcech C-490/15 P a C- 505/15 P (EU:C:2016:678) právo společnosti Ori na spravedlivý proces, jež je zakotveno v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), a v důsledku toho uložil Soudnímu dvoru náhradu škody.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Žaloba, kterou Tribunál zamítl napadeným usnesením, vycházela z jediného žalobního důvodu: porušení ze strany Soudního dvora (šestého senátu) článku 47 Listiny, konkrétně porušení práva společnosti Ori na spravedlivý proces. Společnost Ori měla totiž za to, že tato obecná právní zásada vyžaduje, aby podnik, kterému se ukládá konečná sankce, pochopil, jaká konkrétní skutečnost je mu vytýkána, a to i proto, aby se zamezilo opakovanému protiprávnímu jednání. V daném případě tomu tak nebylo, když společnost Ori nadále nezná skutečný důvod sankce, která jí byla uložena.
   Tribunál zamítl žalobu společnosti Ori jako zjevně právně neopodstatněnou na základě předpokladu, že žaloba na náhradu škody nebyla založena na nepřiměřené délce trvání řízení, což by případně zakládalo porušení článku 47 Listiny, nýbrž na údajné protiprávnosti rozsudku. Tribunál nerozhodl o otázce, zda se na porušení práva na spravedlivý proces, kterého se navrhovatelka výslovně dovolávala, vztahoval článek 47 Listiny či nikoli. I v tomto ohledu představuje tento kasační opravný prostředek zájem, který z důvodu otázek, na nichž tento kasační opravný prostředek stojí, překračuje projednávaný případ.
   Společnost Ori zpochybňuje usnesení Tribunálu v rozsahu, v němž právo na spravedlivý proces vyjadřující právo být seznámen s důvody uložené sankce zakládá nezadatelné právo osob, kterým jsou ukládány sankce v oblasti hospodářské soutěže, jejichž v podstatě trestní povaha je nyní uznána ustálenou judikaturou. Zásada účinné soudní ochrany práv přiznaných jednotlivcům představuje obecnou zásadu unijního práva, která vyplývá z ústavních tradic společných všem členským státům; tato zásada byla zakotvena v článcích 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a převzata v článku 47 Listiny.
   Společnost Ori krom toho zdůrazňuje relevantnost nadnesené otázky vzhledem k osobní povaze odpovědnosti v oblasti hospodářské soutěže stanovené v článku 23 nařízení č. 1/2003 (1) a ke skutečnosti, že unijní právo v oblasti hospodářské soutěže nezná ani objektivní odpovědnost ani culpa in vigilando.
   V unijním právu tudíž nikdo nemůže být sankcionován bez zavinění, ani z důvodu nedostatku obezřetnosti; žádná zásada procesního práva stanovící obrácení důkazního břemene nemůže tyto závěry vyvrátit.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


title: Věc C-485/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 10. srpna 2017 – Verbraucherzentrale Berlin eV v. Unimatic Vertriebs GmbH

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 10. srpna 2017 – Verbraucherzentrale Berlin eV v. Unimatic Vertriebs GmbH
   (Věc C-485/17)
   (2017/C 392/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Verbraucherzentrale Berlin eV

      Žalovaná: Unimatic Vertriebs GmbH

      Předběžné otázky

               1.

               Jedná se v případě veletržního stánku v hale, který podnikatel používá během veletrhu, který se koná několik dnů v roce, za účelem prodeje svých výrobků, o nemovitý maloobchodní prostor ve smyslu čl. 2 bodu 9 písm. a) směrnice 2011/83/EU (1) nebo o movitý maloobchodní prostor ve smyslu čl. 2 bodu 9 písm. b) směrnice 2011/83/EU?

               2.

               V případě, že se jedná o movitý maloobchodní prostor:
               Je třeba otázku, zda podnikatel „obvykle“ provozuje svou činnost na veletržních stáncích, zodpovědět podle toho,

                           a)

                           jak podnikatel organizuje svou činnost nebo

                           b)

                           zda spotřebitel musí počítat s uzavřením smlouvy o sporném zboží na konkrétním veletrhu?

               3.

               V případě, že odpověď na druhou otázku závisí na pohledu spotřebitele (otázka 2 b):
               Je nutno vycházet u otázky, zda spotřebitel musí počítat s uzavřením smlouvy o konkrétním zboží na sporném veletrhu, z toho, jak je veletrh prezentován veřejnosti, nebo z toho, jak se veletrh při vyjádření vůle uzavřít smlouvu ve skutečnosti jeví spotřebiteli?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 304, s. 64).


title: Věc C-501/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 18. srpna 2017 – Germanwings GmbH v. Wolfgang Pauels

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 18. srpna 2017 – Germanwings GmbH v. Wolfgang Pauels
   (Věc C-501/17)
   (2017/C 392/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Köln

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Germanwings GmbH

      Odpůrce: Wolfgang Pauels

      Předběžná otázka

   Je poškození pneumatiky letadla šroubem ležícím na vzletové nebo přistávací dráze (poškození cizím předmětem/FOD) mimořádnou okolností ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-516/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 25. srpna 2017 – Spiegel Online GmbH v. Volker Beck

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 25. srpna 2017 – Spiegel Online GmbH v. Volker Beck
   (Věc C-516/17)
   (2017/C 392/19)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Spiegel Online GmbH

      Odpůrce: Volker Beck

      Předběžné otázky

               1)

               Ponechávají ustanovení unijního práva, jež se týkají výjimek nebo omezení práv stanovených v čl. 5 odst. 3 směrnice 2001/29/ES (1), prostor při jejich provedení do vnitrostátního práva?

               2)

               Jakým způsobem je třeba zohlednit základní práva zakotvená v Listině základních práv Evropské unie při určení rozsahu výjimek nebo omezení, jež jsou stanoveny v čl. 5 odst. 3 směrnice 2001/29/ES a týkají se výlučného práva autora na svolení k rozmnožování (čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29/ES) a práva na sdělování díla veřejnosti, včetně práva na zpřístupnění jiných předmětů ochrany veřejnosti (čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES)?

               3)

               Lze základními právy na svobodu informací (druhá věta čl. 11 odst. 1 Listiny) nebo právem na svobodu sdělovacích prostředků (čl. 11 odst. 2 Listiny) odůvodnit výjimky nebo omezení týkající se výlučného práva autora na svolení k rozmnožování (čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29/ES) a práva na sdělování díla veřejnosti, včetně práva na zpřístupnění jiných předmětů ochrany veřejnosti (čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES), nad rámec výjimek a omezení stanovených v čl. 5 odst. 3 směrnice 2001/29/ES?

               4)

               Je třeba mít v případě zpřístupnění děl chráněných autorským právem na webovém portálu tiskového podniku za to, že se na ně nevztahuje výjimka spočívající ve zpravodajství o aktuálních událostech nevyžadující souhlas autora, jež je stanovena v čl. 5 odst. 3 písm. c) druhé hypotéze, jelikož na straně tiskového podniku byla dána možnost přiměřeně získat autorovo svolení před zpřístupněním jeho díla veřejnosti?

               5)

               Nejedná se o zveřejnění pro účely citátů podle čl. 5 odst. 3 písm. d) směrnice 2001/29/ES, nejsou-li citáty textových děl nebo jejich částí neoddělitelně zapracovány do nového textu, např. prostřednictvím vyznačení doplnění nebo poznámek, ale jsou zpřístupněny veřejnosti na internetu odkazem v podobě souborů ve formátu PDF, které lze stáhnout odděleně od nového textu?

               6)

               Je třeba při určování okamžiku, v němž bylo dílo ve smyslu čl. 5 odst. 3 písm. d) směrnice 2001/29/ES oprávněným způsobem zpřístupněno veřejnosti, prokázat, zda bylo toto dílo ve své konkrétní podobě již dříve zveřejněno se souhlasem autora?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. Vyd. 17/01, s. 230.


title: Věc C-517/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 28. srpna 2017 – Milkiyas Addis v. Spolková republika Německo

text:
               20.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 28. srpna 2017 – Milkiyas Addis v. Spolková republika Německo
   (Věc C-517/17)
   (2017/C 392/20)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Milkiyas Addis

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předběžné otázky

               1)

               Brání unijní právo členskému státu (zde Německu), aby při výkonu zmocnění podle čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU (1), případně podle čl. 25 odst. 2 písm. a) směrnice 2005/85/ES (2), který mu předcházel, zamítl jako nepřípustnou žádost o mezinárodní ochranu z důvodu, že již bylo v jiném členském státě (zde Itálii) přiznáno postavení uprchlíka, pokud forma této mezinárodní ochrany, zejména životní podmínky osob, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka, v tomto jiném členském státě, který již žadateli přiznal mezinárodní ochranu (zde v Itálii), nesplňuje požadavky článku 20 a násl. směrnice 2011/95/EU, aniž by však byla v rozporu s článkem 4 Listiny, případně článkem 3 EÚLP?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Platí to i tehdy, jestliže osobám, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka, v členském státě, v němž k tomu došlo (zde Itálii),

                           a)

                           nejsou zabezpečovány žádné existenční potřeby, případně jim jsou v porovnání s jinými členskými státy zabezpečovány jen ve velmi omezeném rozsahu, ale není s nimi v tomto ohledu zacházeno jinak než se státními příslušníky dotčeného státu?

                           b)

                           jsou sice zabezpečena práva podle článku 20 a násl. směrnice 2011/95/EU, mají však fakticky těžší přístup k souvisejícím dávkám nebo k dávkám sítí rodinné politiky či občanské společnosti, které nahrazují nebo doplňují státní dávky?

               3)

               Brání čl. 14 odst. 1 první věta směrnice 2013/32/EU nebo čl. 12 odst. 1 první věta směrnice 2005/85/ES, který mu předcházel, použití takové vnitrostátní právní úpravy, podle které neuskutečnění osobního pohovoru s žadatelem v případě, že rozhodující orgán na základě čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU, případně podle čl. 25 odst. 2 písm. a) směrnice 2005/85/ES, který mu předcházel, zamítl jako nepřípustnou žádost o azyl, nevede ke zrušení uvedeného rozhodnutí z důvodu tohoto pochybení, pokud měl žadatel v odvolacím řízení příležitost uvést všechny okolnosti svědčící proti rozhodnutí o nepřípustnosti a i s přihlédnutím k tomuto uvedení nebylo možné vydat v dané věci jiné rozhodnutí?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, s. 60).

      (2)  Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13).


title: Věc C-181/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 8. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království „Nesplnění povinností státem — Dopravní politika — Nařízení (ES) č. 1071/2009 — Podnikatel v silniční dopravě — Povolení pro veřejnou dopravu — Podmínky udělení — Článek 3 odst. 1 a 2 — Článek 5 písm. b) — Potřebný počet vozidel — Vnitrostátní právní úprava — Přísnější podmínky udělení — Vyšší minimální počet vozidel“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/6

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 8. února 2018 – Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-181/17) (1)

   („Nesplnění povinností státem - Dopravní politika - Nařízení (ES) č. 1071/2009 - Podnikatel v silniční dopravě - Povolení pro veřejnou dopravu - Podmínky udělení - Článek 3 odst. 1 a 2 - Článek 5 písm. b) - Potřebný počet vozidel - Vnitrostátní právní úprava - Přísnější podmínky udělení - Vyšší minimální počet vozidel“)
   (2018/C 123/08)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a J. Rius, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království (zástupce: V. Ester Casas, zmocněnkyně)

      Výrok

               1)

               Španělské království tím, že k získání povolení pro veřejnou dopravu vyžaduje od podniků, aby měly alespoň tři vozidla, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i článku 5 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 ze dne 21. října 2009, kterým se zavádějí společná pravidla týkající se závazných podmínek pro výkon povolání podnikatele v silniční dopravě a zrušuje směrnice Rady 96/26/ES.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 195, 19.6.2017.


title: Věc C-5/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 3. ledna 2018 – Jochen Eisenbeis jako insolvenční správce majetku společnosti JUREX GmbH v. Bundeszentralamt für Steuern

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 3. ledna 2018 – Jochen Eisenbeis jako insolvenční správce majetku společnosti JUREX GmbH v. Bundeszentralamt für Steuern
   (Věc C-5/18)
   (2018/C 123/14)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Jochen Eisenbeis jako insolvenční správce majetku společnosti JUREX GmbH

      Žalovaný: Bundeszentralamt für Steuern

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá úřední doručení písemností podle veřejnoprávních předpisů [ustanovení jednacích řádů a zákonů, které upravují doručení ve správním řízení – § 33 odst. 1 Postgesetz (poštovní zákon) –] do všeobecných poštovních služeb podle čl. 3 odst. 4 směrnice 97/69/ES (1) ze dne 15. prosince 1997 (směrnice o poštovních službách)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Je podnikatel, který provádí úřední doručování písemností v souladu s veřejnoprávními předpisy, „poskytovatelem všeobecných služeb“ ve smyslu článku 2 bodu 13 směrnice 97/67/ES ze dne 15. prosince 2017, který poskytuje částečně nebo úplně tyto všeobecné poštovní služby a jsou tato plnění osvobozena od daně podle čl. 132 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES (2) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. 1998, L 15, s. 14).

      (2)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-731/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. února 2018 – Klyuyev v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, kterým se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání žalobcova jména na seznamu — Povinnost uvést odůvodnění — Právní základ — Skutkový základ — Zjevně nesprávné posouzení — Právo na obhajobu — Právo na vlastnictví — Právo na ochranu dobré pověsti — Proporcionalita — Ochrana základních práv rovnocenná ochraně zaručené v Unii — Námitka protiprávnosti“

text:
               9.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. února 2018 – Klyuyev v. Rada
   (Věc T-731/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, kterým se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání žalobcova jména na seznamu - Povinnost uvést odůvodnění - Právní základ - Skutkový základ - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na obhajobu - Právo na vlastnictví - Právo na ochranu dobré pověsti - Proporcionalita - Ochrana základních práv rovnocenná ochraně zaručené v Unii - Námitka protiprávnosti“)
   (2018/C 123/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Sergiy Klyuyev (Doněck, Ukrajina) (zástupci: R. Gherson, T. Garner, solicitors, B. Kennelly, QC, a J. Pobjoy, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: Á. de Elera-San Miguel Hurtado a J.-P. Hix, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1781 ze dne 5. října 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 259, s. 23), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/1777 ze dne 5. října 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 259, p. 3), zadruhé na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/318 ze dne 4. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, p. 76), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2016/311 ze dne 4. března 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2016, L 60, p. 1), a zatřetí na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, p. 34), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2017, L 58, p. 1), v rozsahu, v němž bylo žalobcovo jméno ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na něž se tato mezující opatření vztahují.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž bylo jméno Sergiye Klyuyeva ponecháno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na něž se tato omezující opatření vztahují.

               2)

               Účinky článku 1 rozhodnutí 2017/381 a článku 1 prováděcího nařízení 2017/374 jsou ve vztahu k S. Klyuyevovi zachovány až do doby uplynutí lhůty pro podání opravného prostředku uvedené v článku 56 prvním pododstavci statutu Soudního dvora Evropské unie anebo, pokud bude opravný prostředek v této lhůtě podán, až do jeho zamítnutí.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               S. Klyuyev ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie, pokud jde o návrhy na zrušení napadených aktů uvedené v žalobě a v prvním návrhu na úpravu žaloby.

               5)

               Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené S. Klyuyevem, pokud jde o návrh na částečné zrušení rozhodnutí 2017/381 a prováděcího nařízení 2017/374 uvedený ve druhém návrhu na úpravu žaloby.

      (1)  Úř. věst. C 68, 22.2.2016.


title: Věc C-307/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Stanisław Pieńkowski v. Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2006/112/ES — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Článek 131 — Článek 146 odst. 1 písm. b) — Článek 147 — Osvobození při vývozu — Článek 273 — Právní úprava členského státu, která podmiňuje uplatnění osvobození buď dosažením obratu v minimální výši, nebo uzavřením smlouvy se subjektem oprávněným vracet DPH cestujícím“

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Stanisław Pieńkowski v. Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
   (Věc C-307/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2006/112/ES - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Článek 131 - Článek 146 odst. 1 písm. b) - Článek 147 - Osvobození při vývozu - Článek 273 - Právní úprava členského státu, která podmiňuje uplatnění osvobození buď dosažením obratu v minimální výši, nebo uzavřením smlouvy se subjektem oprávněným vracet DPH cestujícím“)
   (2018/C 142/06)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Stanisław Pieńkowski

      Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

      Výrok

   Článek 131, čl. 146 odst. 1 písm. b) a články 147 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že v rámci dodání za účelem vývozu zboží, které má být odneseno v osobních zavazadlech cestujících, musí obchodník, který je osobou povinnou k dani, dosáhnout minimální výše obratu za předchozí zdaňovací období, nebo musí uzavřít smlouvu se subjektem oprávněným vracet DPH cestujícím, vzhledem k tomu, že pouhé nedodržení těchto podmínek má pro osobu povinnou k dani za následek definitivní ztrátu nároku na osvobození tohoto dodání od daně.

      (1)  Úř. věst. C 335, 12.9.2016.


title: Věc C-701/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. října 2017 Vassilem Monevem Valkovem proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. září 2017 ve věci T-558/17, Valkov v. Evropský soud pro lidská práva a Nejvyšší soud Bulharské republiky

text:
               23.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. října 2017 Vassilem Monevem Valkovem proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. září 2017 ve věci T-558/17, Valkov v. Evropský soud pro lidská práva a Nejvyšší soud Bulharské republiky
   (Věc C-701/17 P)
   (2018/C 142/28)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Vassil Monev Valkov (zástupce: K. Mladenova, адвокат)

      Další účastníci řízení: Evropský soud pro lidská práva, Nejvyšší soud Bulharské republiky
   Usnesením ze dne 22. února 2018 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-99/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2018 společností FTI Touristik GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 30. listopadu 2017 ve věci T-475/16, FTI Touristik GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               28.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2018 společností FTI Touristik GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 30. listopadu 2017 ve věci T-475/16, FTI Touristik GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
   (Věc C-99/18 P)
   (2018/C 182/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: FTI Touristik GmbH (zástupkyně: A. Parr, Rechtsanwältin)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Harald Prantner a Daniel Giersch

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozhodnutí osmého senátu Tribunálu ze dne 30. listopadu 2017 (T-475/16);

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka tvrdí, že rozsudek Tribunálu porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1). Rozhodnutí není dostatečně odůvodněno. Nebyly zohledněny všechny skutkové okolnosti, jejichž vzájemná součinnost je nezbytná pro posouzení nebezpečí záměny. Toto představuje nesprávné právní posouzení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24. 3. 2009, s. 1 v pozměněném znění [nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. L 154, 16. 6. 2017, s. 1)].


title: Věc T-386/17: Usnesení Tribunálu ze dne 12. dubna 2018 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik v. EUIPO (Лидер) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Лидер — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/30

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. dubna 2018 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik v. EUIPO (Лидер)
   (Věc T-386/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Лидер - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2018/C 190/52)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Německo) (zástupce: A. Lingenfelser, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2017 (věc R 266/2016-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení Лидер jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 256. 7.8.2017.


title: Věc C-315/17: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo n° 2 de Zaragoza – Španělsko) – Pilar Centeno Meléndez v. Universidad de Zaragoza „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Směrnice 1999/70/ES — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS — Ustanovení 4 — Zásada zákazu diskriminace — Režim horizontálního profesního rozvoje — Poskytnutí příplatku — Vnitrostátní právní úprava vylučující dočasné úředníky — Pojmy ‚pracovní podmínky‘ a „objektivní důvody“

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/3

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza – Španělsko) – Pilar Centeno Meléndez v. Universidad de Zaragoza
   (Věc C-315/17) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Režim horizontálního profesního rozvoje - Poskytnutí příplatku - Vnitrostátní právní úprava vylučující dočasné úředníky - Pojmy ‚pracovní podmínky‘ a „objektivní důvody“)
   (2018/C 190/03)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Pilar Centeno Meléndez

      Žalovaná: Universidad de Zaragoza

      Výrok

   Ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věcech v původních řízeních, která vyhrazuje účast v režimu horizontálního profesího rozvoje administrativních a technických zaměstnanců Universidad de Zaragoza (Španělsko) a tudíž využívání příplatku, na který uvedený režim dává nárok, pro jmenované úředníky a stálé zaměstnance na dobu neurčitou, a vylučuje zejména osoby zaměstnané jako dočasní úředníci.

      (1)  Úř. věst. C 269, 14.8.2017.


title: Věc C-376/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2018 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na Arkadiusze Piotra Lipinskiho

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/19

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2018 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na Arkadiusze Piotra Lipinskiho
   (Věc C-376/17) (1)

   (2018/C 190/32)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 283, 28.8.2017.


title: Věc C-383/17: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2018 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/20

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. února 2018 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-383/17) (1)

   (2018/C 190/33)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 277, 21.8.2017.


201805250611897332018/C 200/622472018TC20020180611CS01CSINFO_JUDICIAL20180416484922Věc T-247/18: Žaloba podaná dne 16. dubna 2018 – Lucena Ramírez v. Rada
 ---documentbreak--- C2002018CS4820120180416CS0062482492Žaloba podaná dne 16. dubna 2018 – Lucena Ramírez v. Rada
   (Věc T-247/18)2018/C 200/62Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobce: Tibisay Lucena Ramírez (Venezuela) (zástupci: L. Giuliano a F. Di Gianni, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/90 ze dne 22. ledna 2018, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2017/2074 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/88 ze dne 22. ledna 2018, kterým se provádí nařízení (EU) 2017/2063 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele, v rozsahu, v němž se jejich ustanovení týkají žalobce; a

            —

            uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila zásadu řádné správy a porušila právo žalobce na obhajobu a účinnou soudní ochranu tím, že v přiměřené lhůtě neposkytla přístup k důkazům, na jejichž základě bylo provedeno zařazení žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada měla údajně dopustit nesprávné posouzení, neboť neprokázala, že činnostmi a politikami žalobce byla ve Venezuele narušena demokracie a právní stát.


201806010031915492018/C 211/281952018TC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180316222321Věc T-195/18: Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Talanton v. Komise
 ---documentbreak--- C2112018CS2210120180316CS0028221232Žaloba podaná dne 16. března 2018 – Talanton v. Komise
   (Věc T-195/18)2018/C 211/28Jednací jazyk: řečtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Talanton, Anonimi Emporiki — Simvouleftiki – Ekpaideftiki Etairia Dianomon, Parochis Ipiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (Palaio Faliro, Řecko) (zástupce: K. Damis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            nařídil vypracování znaleckého posudku z důvodu nedostatků v kontrole provedené jménem žalované;

            —

            určil, že a) výzva k úhradě 3241801228, zaslaná žalobkyni dne 15. ledna 2018 a jíž žalovaná žádá o vrácení EUR 481835,56 ve vztahu k smlouvě o dílo FP7-215952 PERFORM na základě závěrů auditu 11-ΒΑ135-006, představuje porušení jejích smluvních povinností vzhledem k tomu, že přípustné náklady na dotčenou smlouvu činí EUR 605217, z nichž EUR 490711 činí příspěvek Unie, a že žalobkyně musí vrátit žalované částku EUR 21171, a nikoliv částku EUR 481835,56, a dále že b) výzva k úhradě 3241801229, zaslaná žalobkyni dne 15. ledna 2018 a jíž žalovaná žádá o vrácení EUR 29694,10 jako částky náhrady škody, představuje související porušení jejích smluvních povinností.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z plnění smlouvy v dobré víře a ze zákazu zneužívajícího uplatnění smluvních ujednání:

                     —

                     žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásadu dobré víry, jelikož stanovená kontrola byla provedena protiprávně třetí osobou, která není zaměstnancem smluvního dodavatele určeného žalovanou nebo jeho subdodavatelů, které žalovaná schválila, ve vztahu k níž během provádění kontroly vyvstaly pochybnosti o její nestrannosti, když jednala protiprávně.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z rozhodčí doložky:

                     —

                     žalobkyně předložila dostatečné alternativní důkazy, které obsahují místopřísežná prohlášení, relevantní dopisy zaměstnanců žalobkyně a dokumenty předložené v průběhu fáze realizace, které nebyly nikdy vyvráceny a které žalovaná nezohlednila;

                     —

                     žalobkyně podrobně uvádí třicet devět důvodů, proč je kontrolní zpráva nepřesná, nedostatečná, nedůvěryhodná a dospívá k nesprávným závěrům.


201806080261931512018/C 221/382372018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180409323211Věc T-237/18: Žaloba podaná dne 9. dubna 2018 – Martini-Sportswear v. EUIPO – Olympique de Marseille (M)
 ---documentbreak--- C2212018CS3210120180409CS0038321321Žaloba podaná dne 9. dubna 2018 – Martini-Sportswear v. EUIPO – Olympique de Marseille (M)
   (Věc T-237/18)2018/C 221/38Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Martini-Sportswear GmbH (Annaberg, Rakousko) (zástupce: W. Lang, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Olympique de Marseille SASP (Marseille, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky M – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 238 066

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. ledna 2018, ve věci R 1755/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            určil, že rozhodnutí námitkového oddělené ze dne 25. května 2017 je neplatné;

            —

            přezkoumal napadené rozhodnutí a rozhodl, že námitky se zamítají;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


201806080421931542018/C 221/102222018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL2018031891021Věc C-222/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 28. března 2018 – VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. v. Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
 ---documentbreak--- C2212018CS910120180318CS001091102Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 28. března 2018 – VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. v. Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
   (Věc C-222/18)2018/C 221/10Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.

      Žalovaný: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 3 písm. k) a čl. 11 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU ze dne 9. března 2011 o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči (
         1
      ) vykládat v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která dělí lékařské předpisy na dvě kategorie a pouze u jedné z nich umožňuje vydání léčivých přípravků lékaři, který nevykonává zdravotnickou činnost v dotčeném členském státě, je v rozporu se vzájemným uznáváním lékařských předpisů a volným pohybem služeb a je s nimi tudíž neslučitelná?
   (
         1
      ) – Úř. věst. 2011, L 88, s. 45.


201806080551931472018/C 221/112312018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180403101011Věc C-231/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Oldenburg (Německo) dne 3. dubna 2018 – Řízení o uložení pokuty proti NK
 ---documentbreak--- C2212018CS1010120180403CS0011101101Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Oldenburg (Německo) dne 3. dubna 2018 – Řízení o uložení pokuty proti NK
   (Věc C-231/18)2018/C 221/11Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Oldenburg

      Účastníci původního řízení

   NK
   Další účastníci řízení: Staatsanwaltschaft Oldenburg, Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Oldenburg

      Předběžné otázky

            1)

            Může se velkoobchodník s dobytkem, který nakupuje živá zvířata od zemědělce a přepravuje je ve vzdálenosti do 100 km na jatka, kterým tato zvířata prodá, odvolávat na výjimku podle čl. 13 odst. 1 písm. p) nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy (dále jen „nařízení (ES) č. 561/2006) (
                  1
               ) – která zní „vozidla používaná pro přepravu živých zvířat z hospodářství na místní trhy a naopak nebo z trhů na místní jatka ve vzdálenosti do 100 km“ – protože se v případě koupě od zemědělce jedná o „trh“ ve smyslu tohoto ustanovení, nebo musí být samotný podnik obchodující s dobytkem kvalifikován jako „trh“?
            Pokud se nejedná o „trh“ ve smyslu tohoto ustanovení:

            2)

            Může se velkoobchodník s dobytkem, který nakupuje živá zvířata od zemědělce a přepravuje je ve vzdálenosti do 100 km na jatka, kterým tato zvířata prodá, odvolávat na tuto výjimku na základě analogického použití výše uvedené normy?

      (
         1
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. 2006, L 102, s. 1).


201806080161931422018/C 221/206622016TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503181811Věc T-662/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Gall Pharma v. EUIPO – Pfizer (Styriagra) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Styriagra — Starší slovní ochranná známka Evropské unie VIAGRA — Neoprávněné těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky — Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) č. 2017/1001]“
 ---documentbreak--- C2212018CS1810120180503CS0020181181Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Gall Pharma v. EUIPO – Pfizer (Styriagra)
   (Věc T-662/16) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Styriagra — Starší slovní ochranná známka Evropské unie VIAGRA — Neoprávněné těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky — Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 5 nařízení (EU) č. 2017/1001]““2018/C 221/20Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gall Pharma GmbH (Judenburg, Rakousko) (zástupci: původně D. Reichelt a L. Figura, poté T. Schafft, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Gája a D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Pfizer Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. června 2016 (věc R 724/2015-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Pfizer a Gall Pharma

      Výrok

            1.

            Žaloba se zamítá.

            2.

            Společnosti Gall Pharma GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 441, 28.11.2016.


201806080241931502018/C 221/402572018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180424343521Věc T-257/18: Žaloba podaná dne 24. dubna 2018 – Iberpotash v. Komise
 ---documentbreak--- C2212018CS3410120180424CS0040341352Žaloba podaná dne 24. dubna 2018 – Iberpotash v. Komise
   (Věc T-257/18)2018/C 221/40Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Iberpotash, SA (Suria, Španělsko) (zástupci: N. Niejahr a B. Hoorelbeke. advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2018/118 ze dne 31. srpna 2017 o státní podpoře SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP) poskytnuté Španělskem ve prospěch společnosti Iberpotash (oznámeno pod číslem C(2017) 5877) (
                  1
               )

            —

            a podpůrně:

                     —

                     zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje, že opatření č. 1 zahrnuje státní podporu, a nařizuje její navrácení žalobkyní s úrokem, nebo

                     —

                     zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž částku protiprávní, byť slučitelné podpory získané žalobkyní a obsažené v opatření č. 4 stanoví na 3902461,30 EUR a že protiprávní podporu, kterou má žalobkyně vrátit s úrokem, na 3958109,70 EUR,

            —

            rozhodl, že Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU, když konstatovala, že opatření č. 1 zahrnuje převod státních prostředků.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU, když konstatovala, že opatření č. 1 poskytuje žalobkyni selektivní hospodářskou výhodu. Podpůrně je tvrzeno, že Komise neurčila správně částku případné protiprávní a neslučitelné státní podpory vyplývající z opatření č. 1, a to v rozporu s čl. 16 odst. 1 procesního nařízení (
                  2
               ).

            3.

            Třetí žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vycházející z toho, že Komise porušila čl. 16 odst. 1 procesního nařízení ohledně opatření č. 1, když nařídila navrácení podpory, neboť toto navrácení porušuje legitimní očekávání žalobkyně či zásadu právní jistoty.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU, když konstatovala, že opatření č. 4 poskytuje žalobkyni selektivní hospodářskou výhodu.

            5.

            Pátý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vycházející z toho, že Komise porušila čl. 16 odst. 1 procesního nařízení, když neurčila správně částku případné protiprávní a neslučitelné podpory vyplývající z opatření č. 4.

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2018 L 28, s. 25.
   (
         2
      ) – Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).


201806080321931332018/C 221/2222017TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503192021Věc T-2/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – J-M.-E.V. e hijos v. EUIPO – Masi (MASSI) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASSI — Starší národní slovní ochranná známka MASI — Článek 56 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 63 odst. 3 nařízení (EU) 2017/1001] — Překážka věci rozsouzené — Článek 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001] — Všeobecně známá ochranná známka ve smyslu článku 6a Pařížské úmluvy
 ---documentbreak--- C2212018CS1910120180503CS0022191202Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – J-M.-E.V. e hijos v. EUIPO – Masi (MASSI)
   (Věc T-2/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MASSI — Starší národní slovní ochranná známka MASI — Článek 56 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 63 odst. 3 nařízení (EU) 2017/1001] — Překážka věci rozsouzené — Článek 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001] — Všeobecně známá ochranná známka ve smyslu článku 6a Pařížské úmluvy“2018/C 221/22Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: J-M.-E.V. e hijos, SRL (Granollers, Španělsko) (zástupci: M. Ceballos Rodríguez a J. Güell Serra, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Palmero Cabezas a D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Alberto Masi (Miláno, Itálie) (zástupci: C. Ceriani, S. Giudici a A. Ferreri, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. října 2016 (věc R 793/2015-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi A. Masim a společností J-M.-E.V. e hijos.

      Výrok

            1.

            Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 4. října 2016 (R 793/2015-1) se zrušuje.

            2.

            EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností J-M.-E.V. e hijos, SRL.

            3.

            Alberto Masi ponese vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 63, 27.2.2017.


201806080201931232018/C 221/412592018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180423353511Věc T-259/18: Žaloba podaná dne 23. dubna 2018 – Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg v. EUIPO – EuroChem Agro (Unifoska)
 ---documentbreak--- C2212018CS3510120180423CS0041351351Žaloba podaná dne 23. dubna 2018 – Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg v. EUIPO – EuroChem Agro (Unifoska)
   (Věc T-259/18)2018/C 221/41Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg sp. z o.o. (Tarnobrzeg, Polsko) (zástupce: M. Kondrat, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: EuroChem Agro GmbH (Mannheim, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Unifoska“ – Přihláška č. 015017841

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. února 2018, ve věci R 1503/2017-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            napadené rozhodnutí zrušil a vrátil věc zpět EUIPO k novému posouzení;
            nebo

            —

            napadené rozhodnutí změnil tak, že neexistují žádné relativní důvody pro zamítnutí zápisu přihlášky č. 015017841 ochranné známky Evropské unie „Unifoska“ pro výrobky zařazené ve třídě 1 a ochranná známka by měla být zapsána;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

            —

            Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

            —

            Porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zásady právní jistoty.


201806080281931322018/C 221/422642018TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180427363611Věc T-264/18: Žaloba podaná dne 27. dubna 2018 – Gruppo Armonie v. EUIPO (mo.da)
 ---documentbreak--- C2212018CS3610120180427CS0042361361Žaloba podaná dne 27. dubna 2018 – Gruppo Armonie v. EUIPO (mo.da)
   (Věc T-264/18)2018/C 221/42Jednací jazyk: italština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gruppo Armonie SpA (Casalgrande, Itálie) (zástupce: G. Medri, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „mo.da“ – Přihláška č. 16 430 035

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. února 2018, ve věci R 2065/2017-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            napadené rozhodnutí zrušil.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


201806080441931442018/C 221/132722018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180420111222Věc C-272/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 20. dubna 2018 – Verein für Konsumenteninformation v. TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
 ---documentbreak--- C2212018CS1120120180420CS0013112122Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 20. dubna 2018 – Verein für Konsumenteninformation v. TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
   (Věc C-272/18)2018/C 221/13Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Verein für Konsumenteninformation

      Žalovaná: TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG

      Předběžné otázky

            1)

            Zahrnuje výjimka z oblasti působnosti upravená v čl. 1 odst. 2 písm. e) Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy ze dne 19. června 1980 (dále jen „Římská úmluva“) a v čl. 1 odst. 2 písm. f) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (dále jen „nařízení Řím I“) (
                  1
               ) rovněž ujednání mezi zřizovatelem svěřenství a správcem, který pro zřizovatele svěřenství drží podíl v komanditní společnosti, obzvláště pokud je dáno úzké propojení společenských a svěřenských smluv?

            2)

            V případě záporné odpovědi na první otázku:
            Je třeba vykládat čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících ujednáních] (
                  2
               ) ve spotřebitelských smlouvách v tom smyslu, že ujednání o správě účasti na komanditní společnosti obsažené ve svěřenské smlouvě uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem, které nebylo individuálně sjednáno a podle kterého se použije právo státu sídla komanditní společnosti, je zneužívajícím ujednáním, pokud je jediným účelem svěřenské smlouvy správa účasti na komanditní společnosti a zřizovateli svěřenství náleží práva a povinnosti přímého společníka?

            3)

            V případě kladné odpovědi na první nebo druhou otázku:
            Změní se tato odpověď, pokud obchodník nemusí poskytovat služby, k jejichž poskytnutí je povinen, ve státě spotřebitele, je však povinen postoupit na spotřebitele podíly na zisku a jiná majetková práva související s účastí ve společnosti a informace o průběhu účasti na společnosti? Je v tomto ohledu relevantní skutečnost, zda se použije nařízení Řím I nebo Římská úmluva?

            4)

            V případě kladné odpovědi na třetí otázku:
            Bude odpověď totožná, pokud vedle žádosti o úpis podepsané spotřebitelem ve státě jeho bydliště navíc obchodník poskytne informace o účasti ve společnosti prostřednictvím internetu a ve státě bydliště spotřebitele bylo zřízeno platební místo, kterému má spotřebitel zaplatit částku za účast ve společnosti, ačkoliv podnikatel není oprávněn s tímto bankovním účtem disponovat? Je v tomto ohledu relevantní skutečnost, zda se použije nařízení Řím I nebo Římská úmluva?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2008, L 177, s. 6.
   (
         2
      ) – Úř. věst. 1993, L 95, s. 29.


201806080371931252018/C 221/241872017TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180504212111Věc T-187/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2018 – Bernard Krone Holding v. EUIPO (Mega Liner) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky EU Mega Liner — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001] — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 první věta nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/1001)“
 ---documentbreak--- C2212018CS2110120180504CS0024211211Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2018 – Bernard Krone Holding v. EUIPO (Mega Liner)
   (Věc T-187/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky EU Mega Liner — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001] — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 první věta nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/1001)““2018/C 221/24Jednací jazyk: němčina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Spelle, Německo) (zástupci: T. Weeg a K. Lüken, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Fischer a W. Schramek, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. ledna 2017 (věc R 442/2016-1) týkajícímu se přihlášky slovní ochranné známky Mega Liner jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

            1)

            Bod 2 výroku rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 9. ledna 2017 (věc R 442/2016-1) se zrušuje.

            2)

            EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Bernard Krone Holding SE & Co. KG v řízení před Tribunálem.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


201806150771955392018/C 231/422552018TC23120180702CS01CSINFO_JUDICIAL20180423333421Věc T-255/18: Žaloba podaná dne 23. dubna 2018 – US v. ECB
 ---documentbreak--- C2312018CS3310120180423CS0042331342Žaloba podaná dne 23. dubna 2018 – US v. ECB
   (Věc T-255/18)2018/C 231/42Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobce: US (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

            —

            prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

      a v důsledku toho:

            —

            zrušil rozhodnutí ze dne 13. června 2017, kterým se zamítá změna pracovní smlouvy žalobce;

            —

            zrušil rozhodnutí ECB ze dne 11. října 2017, kterým byl zamítnut návrh na správní přezkum („administrative review“) podaný žalobcem dne 11. srpna 2017;

            —

            zrušil rozhodnutí ECB ze dne 13. února 2018, doručené žalobci téhož dne, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce („grievance procedure“) podaná dne 7. prosince 2017;

            —

            přiznal náhradu škody za utrpěnou újmu;

            —

            uložil žalované úhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti vůči politice konverze v rozsahu, v jakém je tato politika v rozporu s čl. 10 písm. c) pracovního řádu, jakož i s článkem 2.0 Předpisů použitelných na zaměstnance a byla přijata v rozporu s hierarchií norem.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti v rozsahu, v jakém jsou čl. 10 písm. c) pracovního řádu a článek 2.0 Předpisů použitelných na zaměstnance v rozporu se směrnicí Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS a s bodem 6 odůvodnění rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti pokynů Annual Salary and Bonus Review (ASBR) v rozsahu, v jakém jsou tyto pokyny v rozporu s povinností odůvodnění a se zásadou právní jistoty.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i z porušení povinnosti odůvodnění, pokud jde v první řadě o platové stupně přiznané žalobci, zadruhé o jeho „nepřetržitý rozvoj“ a zatřetí o zachování potřeb podniku („business needs“), pokud jde o znalosti, zkušenosti a zvláštní způsobilosti žalobce.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. dubna 2018 ve věci E-7/17 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – směrnice 2014/29/EU)

text:
               9.8.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 280/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 24. dubna 2018
      ve věci E-7/17
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – směrnice 2014/29/EU)

      (2018/C 280/04)
      Ve věci E-7/17, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby do svého vnitrostátního právního řádu začlenil akt uvedený v bodě 6f kapitoly VIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/29/EU ze dne 26. února 2014 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání jednoduchých tlakových nádob na trh), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1, a v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO o opatřeních přijatých k provedení uvedeného aktu, jak požaduje článek 7 Dohody o EHP, vynesl Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, dne 24. dubna 2018 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  Prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu uvedeného v bodě 6f kapitoly VIII přílohy II Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/29/EU ze dne 26. února 2014 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání jednoduchých tlakových nádob na trh), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě.

                  2.

                  Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


201807270402024702018/C 285/025572015CJC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL201806212211Věc C-557/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. června 2018 – Evropská komise v. Maltská republika „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2009/147/ES – Ochrana volně žijících ptáků – Odchyt a držení živých jedinců – Druhy patřící do čeledi pěnkavovitých – Zákaz – Odchylný vnitrostátní režim – Pravomoc členských států k provedení odchylek – Podmínky“
 ---documentbreak--- C2852018CS210120180621CS00022121Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. června 2018 – Evropská komise v. Maltská republika
   (Věc C-557/15) (
         1
      )
   „„Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2009/147/ES — Ochrana volně žijících ptáků — Odchyt a držení živých jedinců — Druhy patřící do čeledi pěnkavovitých — Zákaz — Odchylný vnitrostátní režim — Pravomoc členských států k provedení odchylek — Podmínky““2018/C 285/02Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Mifsud-Bonnici a C. Hermes, zmocněnci)

      Žalovaná: Maltská republika (zástupci: A. Buhagiar, zmocněnec, J. Bouckaert, advocaat, L. Cassar Pullicino, avukat)

      Výrok

            1)

            Maltská republika tím, že přijala odchylnou právní úpravu, která umožňuje odchyt živých jedinců sedmi druhů volně žijících pěnkavovitých (pěnkava obecná Fringilla coelebs, konopka obecná Carduelis cannabina, stehlík obecný Carduelis carduelis, zvonek zelený Carduelis chloris, dlask tlustozobý Coccothraustes coccothraustes, zvonohlík zahradní Serinus serinus a čížek lesní Carduelis spinus), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 5 písm. a) a e) a čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků ve spojení s čl. 9 odst. 1 této směrnice.

            2)

            Maltské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 7, 11.1.2016.


201807270142025012018/C 285/503092018TC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL20180517333311Věc T-309/18: Žaloba podaná dne 17. května 2018 – Adis Higiene v. EUIPO – Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
 ---documentbreak--- C2852018CS3310120180517CS0050331331Žaloba podaná dne 17. května 2018 – Adis Higiene v. EUIPO – Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
   (Věc T-309/18)2018/C 285/50Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Adis Higiene, SL (Pozuelo de Alarcón, Španělsko) (zástupkyně: M. Sanmartín Sanmartín, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Farecla Products Ltd (Ware, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka G3 EXTRA PLUS – Ochranná známka Evropské unie č. 15 064 207

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. března 2018 ve věci R 2134/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil napadené rozhodnutí;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané důvody

            —

            Porušení článku 42 nařízení č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 22 nařízení č. 2868/95.

            —

            Porušení článků 94, 95 a 107 nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001.

            —

            Porušení povinnosti uvést odůvodnění.


201807270442024482018/C 285/0352016CJC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL201806213311Věc C-5/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. června 2018 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí (EU) 2015/1814 – Určení právního základu – Zohlednění účinků aktu – Absence – Článek 192 odst. 1 SFEU – Článek 192 odst. 2 první pododstavec písm. c) SFEU – Opatření významně ovlivňující volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu zásobování členského státu energií – Zásada loajální spolupráce – Článek 15 SEU – Pravomoci Evropské rady – Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání – Zásada proporcionality – Posouzení dopadů“
 ---documentbreak--- C2852018CS310120180621CS00033131Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. června 2018 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
   (Věc C-5/16) (
         1
      )
   „„Žaloba na neplatnost — Rozhodnutí (EU) 2015/1814 — Určení právního základu — Zohlednění účinků aktu — Absence — Článek 192 odst. 1 SFEU — Článek 192 odst. 2 první pododstavec písm. c) SFEU — Opatření významně ovlivňující volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu zásobování členského státu energií — Zásada loajální spolupráce — Článek 15 SEU — Pravomoci Evropské rady — Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání — Zásada proporcionality — Posouzení dopadů““2018/C 285/03Jednací jazyk: polština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, K. Rudzińska, zmocněnci, ve spolupráci s I. Tatarewiczem, ekspert)

      Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: A. Tamás a A. Pospíšilová Padowska, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Simm, A. Sikora a K. Pleśniak, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalované: Dánské království (zástupci: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren a C. Thorning, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupce: T. Henze, zmocněnec), Španělské království (zástupci: A. Gavela Llopis a M. A. Sampol Pucurull, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband, T. Deleuil a S. Ghiandoni, zmocněnci), Švédské království (zástupci: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren a L. Swedenborg, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

      Výrok

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

            3)

            Dánské království, Spolková republika Německo, Španělské království, Francouzská republika, Švédské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


201807270112025032018/C 285/513302018TC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL20180523343631Věc T-330/18: Žaloba podaná dne 23. května 2018 – Carvalho a další v. Parlament a Rada
 ---documentbreak--- C2852018CS3410120180523CS0051341363Žaloba podaná dne 23. května 2018 – Carvalho a další v. Parlament a Rada
   (Věc T-330/18)2018/C 285/51Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobci: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Portugalsko) a 36 dalších (zástupci: profesor G. Winter, R. Verheyen, advokát, a H. Leith, Barrister)

      Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

            —

            konstatoval, že „akty o emisích skleníkových plynů“ (
                  1
               ) jsou protiprávní v rozsahu, v němž povolují v období 2021–2030 emise skleníkových plynů v objemu, který v roce 2021 odpovídá 80 % úrovní emisí z roku 1990 a v roce 2030 klesá na 60 % úrovní emisí z roku 1990;

            —

            zrušil akty o emisích skleníkových plynů v rozsahu, v němž stanoví cíl snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů o 40 % oproti úrovním z roku 1990, a zejména čl. 9 odst. 2 směrnice 2003/87/ES ve znění pozměněném naposledy směrnicí 2018/410, čl. 4 odst. 2 a Přílohu 1 nařízení 2018/842 a článek 4 nařízení 2018/841;

            —

            uložil žalovaným, aby na základě aktů o emisích skleníkových plynů přijali opatření, která stanoví snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990 nebo o větší objem dle uvážení Tribunálu;

            —

            alternativně, pokud Tribunál neshledá důvody pro uložení povinnosti přijmout opatření a pokud vydá rozhodnutí o zrušení cílů v oblasti snižování emisí příliš pozdě na to, aby mohla být příslušná ustanovení pozměněna před rokem 2021, žalobci žádají Tribunál, aby rozhodl, že sporná ustanovení aktů o emisích skleníkových plynů zůstávají v platnosti až do určitého data, dokdy musí být pozměněna v souladu s právními normami vyšší právní síly;

            —

            uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci deset žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že Unie má povinnost vyplývající z norem vyšší právní síly předcházet škodám způsobeným změnou klimatu, a to na základě povinnosti mezinárodního obyčejového práva, která státům zakazuje působit škody, a na základě povinnosti zabránit škodám v článku 191 SFEU. Unie má rovněž povinnost zabránit porušování základních práv chráněných Listinou základních práv Evropské unie způsobenému změnou klimatu. Tato práva zahrnují právo na život a na fyzickou nedotknutelnost, právo vykonávat povolání, právo na vlastnictví, práva dětí a právo na rovné zacházení.

            2.

            Druhý žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že vzhledem k příčinné souvislosti mezi emisí skleníkových plynů a nebezpečnou změnou klimatu je Unie odpovědná za přijetí opatření za účelem regulace emisí skleníkových plynů v Unii, aby bylo zabráněno těmto škodám a porušování základních práv.

            3.

            Třetí žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že změna klimatu již způsobuje škody a porušování základních práv a bude tomu tak i nadále. Jakékoli další emise skleníkových plynů, které k těmto dopadům přispívají, proto budou protiprávní, ledaže je lze ospravedlnit objektivními důvody a pokud Unie usilovala o jejich snížení v rozsahu svých technických a ekonomických možností.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že se Unie nemůže dovolávat žádného takového důvodu ve vztahu k přijetí cílů stanovených v aktech o emisích skleníkových plynů, a to z následujících důvodů:

                     —

                     Tyto cíle povolují emise v objemu, který značně přesahuje spravedlivý podíl Unie na emisním rozpočtu, který vyplývá z cíle stanoveného v Pařížské dohodě o maximálním možném globálním nárůstu průměrné teploty o 1,5 oC nebo výrazně pod 2 oC;

                     —

                     Tyto cíle byly stanoveny, aniž žalovaní posoudili rozsah technických a ekonomických možností Unie snižovat emise. Zvolené cíle byly stanoveny spíše jakožto nákladově nejefektivnější prostředek k naplnění předchozích dlouhodobých emisních cílů, které byly od té doby nahrazeny Pařížskou dohodou;

                     —

                     Důkazy, které mají žalovaní k dispozici, ukazují, že Unie ve skutečnosti měla nezbytné možnosti k tomu, aby přijala opatření o snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 alespoň o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990.

            5.

            Pátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a opět vychází z toho, že Unie má povinnost vyplývající z norem vyšší právní síly předcházet škodám způsobeným změnou klimatu, a to na základě povinnosti mezinárodního obyčejového práva, která státům zakazuje působit škody, a na základě povinnosti zabránit škodám v článku 191 SFEU. Má rovněž povinnost zabránit porušování základních práv chráněných Listinou základních práv Evropské unie způsobenému změnou klimatu.

            6.

            Šestý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že Unie vzhledem ke své odpovědnosti za emise skleníkových plynů porušila tyto dřívější povinnosti:

                     —

                     Porušila povinnost předcházet působení škod od roku 1992, kdy byla přijata Rámcová úmluva OSN o změně klimatu a kdy změna klimatu vešla v obecnou známost;

                     —

                     Porušení povinnosti ze strany Unie nabylo na závažnosti v roce 2009, kdy vstoupily v platnost článek 191 SFEU a Listina základních práv Evropské unie;

                     —

                     V těchto okamžicích byly podle žalobců další emise skleníkových plynů zakázány, ledaže byla tato činnost objektivně ospravedlněna. Unie netvrdí a ani nemůže tvrdit, že úroveň emisí, kterou v průběhu tohoto období povolila, odpovídala jejím technickým a ekonomickým možnostem snižovat emise.

            7.

            Sedmý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že Unie nyní pokračuje v porušování povinností tím, že stanovila cíle snižování emisí v aktech o emisích skleníkových plynů. Jak je uvedeno v žalobních důvodech týkajících se jejich návrhu na zrušení, akty o emisích skleníkových plynů nesnižují emise a povolují další emise v objemu, který je protiprávní a nelze jej odůvodnit.

            8.

            Osmý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že porušení povinností ze strany Unie je dostatečně závažným porušením právní normy, která přiznává práva jednotlivcům. Unie nemá žádnou diskreční pravomoc nezvážit nebo nepřijmout opatření na snížení emisí v rámci jejích technických a ekonomických možností.

            9.

            Devátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že porušení povinností měla za následek nebezpečnou změnu klimatu, která způsobila majetkové škody některým z žalobců a která bude žalobcům způsobovat tyto a další druhy škod i v budoucnu.

            10.

            Desátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z povinnosti Unie zajistit, že její postup je v souladu s právní povinností snižovat emise dle jejích technických a ekonomických možností, což podle důkazů odpovídá snížení do roku 2030 alespoň o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990. Žalobci žádají Tribunál, aby v tomto smyslu uložil povinnost přijmout opatření.

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/410 ze dne 14. března 2018, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem posílení nákladově efektivních způsobů snižování emisí a investic do nízkouhlíkových technologií a rozhodnutí (EU) 2015/1814 (Úř. věst. 2018, L 76, s. 3); nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 ze dne 30. května 2018 o závazném každoročním snižování emisí skleníkových plynů členskými státy v období 2021–2030 přispívajícím k opatřením v oblasti klimatu za účelem splnění závazků podle Pařížské dohody a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 (Úř. věst. 2018, L 156, s. 26) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 ze dne 30. května 2018 o zahrnutí emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v důsledku využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví do rámce politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 a rozhodnutí č. 529/2013/EU (Úř. věst. 2018, L 156, s. 1). (Žalobci v žalobě odkazují na nařízení 2018/842 a 2018/841 ve znění přijatém Radou dne 14. května 2018 před podepsáním a zveřejněním v Úředním věstníku.)


201807270432025172018/C 285/04152016CJC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL201806193422Věc C-15/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht v. Ewald Baumeister „Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Směrnice 2004/39/ES – Článek 54 odst. 1 – Rozsah povinnosti zachovat služební tajemství, kterou mají vnitrostátní orgány finančního dohledu – Pojem ‚důvěrné informace‘“
 ---documentbreak--- C2852018CS320120180619CS00043242Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht v. Ewald Baumeister
   (Věc C-15/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Sbližování právních předpisů — Směrnice 2004/39/ES — Článek 54 odst. 1 — Rozsah povinnosti zachovat služební tajemství, kterou mají vnitrostátní orgány finančního dohledu — Pojem ‚důvěrné informace‘““2018/C 285/04Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Žalovaný: Ewald Baumeister

      Za přítomnosti: Frank Schmitt, jako pověřený likvidátor společnosti Phoenix Kapitaldienst GmbH

      Výrok

            1)

            Článek 54 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že všechny informace týkající se podniku, nad nímž je vykonáván dohled, které tento podnik sdělí příslušnému orgánu, jakož i všechna vyjádření, která jsou obsažena ve spisu o dohledu uvedeného orgánu, včetně jeho korespondence s jinými orgány, nejsou bezpodmínečně důvěrnými informacemi, na které se tudíž vztahuje povinnost zachovávat služební tajemství, jež je stanovena tímto ustanovením. Pod tuto kvalifikaci spadají informace, které mají v držení orgány, jež členské státy určily pro plnění úkolů stanovených touto směrnicí, které zaprvé nejsou veřejné a zadruhé by jejich zpřístupněním mohly být narušeny zájmy fyzické nebo právnické osoby, jež je poskytla, nebo třetí osoby nebo by mohlo být narušeno řádné fungování systému dohledu nad činnostmi investičních podniků, který unijní normotvůrce zřídil přijetím směrnice 2004/39.

            2)

            Článek 54 odst. 1 směrnice 2004/39 musí být vykládán v tom smyslu, že důvěrnost informací, jež se týkají podniku, nad nímž je vykonáván dohled, které byly sděleny orgánům, jež členské státy určily pro plnění úkolů stanovených touto směrnicí, musí být posuzována v okamžiku zkoumání, které mají tyto orgány provést za účelem rozhodnutí o žádosti o zpřístupnění, jež se týká těchto informací, bez ohledu na kvalifikaci těchto informací v okamžiku, kdy byly sděleny uvedeným orgánům.

            3)

            Článek 54 odst. 1 směrnice 2004/39 musí být vykládán v tom smyslu, že informace, které mají v držení orgány, jež členské státy určily pro plnění úkolů stanovených touto směrnicí, a které mohly být obchodním tajemstvím, avšak pocházejí z doby před pěti a více lety, jsou v důsledku uplynutí času v zásadě považovány za historické a z tohoto důvodu pozbyly své tajné povahy, ledaže výjimečně účastník, který tuto povahu uplatňuje, prokáže, že navzdory svému stáří tyto informace stále představují zásadní znaky jeho obchodního postavení nebo postavení dotčených třetích osob. Takové úvahy neplatí pro informace, které mají v držení tyto orgány a jejichž důvěrnost lze ospravedlnit z jiných důvodů, než je jejich význam pro obchodní postavení dotčených podniků.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 111, 29.3.2016.


201807270072025332018/C 285/523372018TC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL20180601363721Věc T-337/18: Žaloba podaná dne 1. června 2018 – Laboratoire Pareva v. Komise
 ---documentbreak--- C2852018CS3610120180601CS0052361372Žaloba podaná dne 1. června 2018 – Laboratoire Pareva v. Komise
   (Věc T-337/18)2018/C 285/52Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Francie) (zástupci: K. Van Maldegem a S. Englebert, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            —

            zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2018/619 (
                  1
               ) ze dne 20. dubna 2018 o neschválení PHMB (1415; 4.7) jako stávající účinné látky pro použití v biocidních přípravcích typu 1, 5 a 6 podle nařízení 528/2012 (
                  2
               ) (dále jen „napadené rozhodnutí“); a

            —

            uložil žalované náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
   Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo žalovanou přijato v rozporu se Smlouvou o fungování Evropské unie (SFEU), unijním sekundárním právem a zásadami unijního práva. Žalobkyně se proto domáhá zrušení napadeného rozhodnutí na základě těchto tří důvodů:

            1.

            První žalobní důvod vycházející z podstatných procesních pochybení:

                     —

                     žalovaná nedodržela procesní kroky, které měla učinit před přijetím napadeného rozhodnutí. Žalovaná porušila podstatná procesní pravidla stanovená v čl. 6 odst. 7 písm. a) a čl. 6 odst. 7 písm. b) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2014, (
                           3
                        ) která mohla vést k jinému výsledku, kdyby byla dodržena.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení:

                     —

                     Žalovaná se dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že při posouzení PHMB zohlednila irelevantní faktory a že nevzala náležitě a dostatečně v úvahu konkrétní faktory, které mají význam pro PHMB žalobkyně.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející z porušení základních zásad unijního práva a práva na obhajobu.

                     —

                     Žalovaná nezajistila, aby měla žalobkyně možnost úplně, náležitě a účinně předložit během řízení připomínky.

      (
         1
      ) – Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2018/619 ze dne 20. dubna 2018 o neschválení PHMB (1415; 4.7) jako stávající účinné látky pro použití v biocidních přípravcích typu 1, 5 a 6 (Úř. vest. 2018, L 102, s. 21).
   (
         2
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. 2012, L 167, s. 1).
   (
         3
      ) – Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1062/2014 ze dne 4. srpna 2014 , týkající se pracovního programu systematického přezkumu všech stávajících účinných látek obsažených v biocidních přípravcích, které jsou uvedeny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 (Úř. věst. 2014, L 294, s. 1).


201807270162025302018/C 285/051812016CJC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL201806194521Věc C-181/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Sadikou Gnandi v. État belge „Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí – Směrnice 2008/115/ES – Článek 3 odst. 2 – Pojem ‚neoprávněný pobyt‘ – Článek 6 – Přijetí rozhodnutí o navrácení před rozhodnutím o opravném prostředku podaném proti zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu rozhodujícím orgánem – Listina základních práv Evropské unie – Článek18, čl. 19 odst. 2 a článek 47 – Zásada nenavracení – Právo na účinný procesní prostředek – Povolení setrvat v členském státě“
 ---documentbreak--- C2852018CS410120180619CS00054152Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Sadikou Gnandi v. État belge
   (Věc C-181/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Směrnice 2008/115/ES — Článek 3 odst. 2 — Pojem ‚neoprávněný pobyt‘ — Článek 6 — Přijetí rozhodnutí o navrácení před rozhodnutím o opravném prostředku podaném proti zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu rozhodujícím orgánem — Listina základních práv Evropské unie — Článek18, čl. 19 odst. 2 a článek 47 — Zásada nenavracení — Právo na účinný procesní prostředek — Povolení setrvat v členském státě““2018/C 285/05Jednací jazyk: francouzština
      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Sadikou Gnandi

      Žalovaný: État belge

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, ve spojení se směrnicí Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka a s ohledem na zásadu nenavracení a právo na účinnou právní ochranu, zakotvené v článku 18, čl. 19 odst. 2 a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vydání rozhodnutí o navrácení podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2008/115 vůči státnímu příslušníku třetí země, který podal žádost o mezinárodní ochranu, již po zamítnutí této žádosti rozhodujícím orgánem nebo současně s ním v rámci jednoho správního aktu, a tedy před ukončením soudního řízení o opravném prostředku podaném proti tomuto zamítnutí, zejména pod podmínkou, že dotyčný členský stát zaručí, že všechny právní účinky rozhodnutí o navrácení budou pozastaveny do vydání rozhodnutí o tomto opravném prostředku, že uvedený žadatel bude moci během tohoto období požívat práv, která vyplývají ze směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, a že se bude moci dovolávat jakékoli změny okolností, jež nastane po přijetí rozhodnutí o navrácení, která by mohla mít významný dopad na posouzení situace dotyčného z hlediska směrnice 2008/115, zejména jejího článku 5, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


201807270102025322018/C 285/533472018TC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL20180601373711Věc T-347/18: Žaloba podaná dne 1. června 2018 – Laboratoire Pareva a Biotech3D v. Komise
 ---documentbreak--- C2852018CS3710120180601CS0053371371Žaloba podaná dne 1. června 2018 – Laboratoire Pareva a Biotech3D v. Komise
   (Věc T-347/18)2018/C 285/53Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Francie) a Biotech3D Ltd & Co. KG (Gampern, Rakousko) (zástupci: K. Van Maldegem a S. Englebert, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

            —

            prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            —

            zrušil prováděcí nařízení Evropské komise (EU) 2016/613 (
                  1
               ) ze dne 20. dubna 2018, kterým se schvaluje látka PHMB (1415; 4.7) jako stávající účinná látka pro použití v biocidních přípravcích typu 2 a 4, vydané na základě nařízení 528/2012 (
                  2
               ) (dále jen „napadený akt“); a

            —

            uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody, které jsou v podstatě shodné s žalobními důvody uvedenými ve věci T-337/18, Laboratoire Pareva v. Komise.

   (
         1
      ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 20. dubna 2018, kterým se schvaluje látka PHMB (1415; 4.7) jako stávající účinná látka pro použití v biocidních přípravcích typu 2 a 4 (Úř. věst. 2018, L 102, s. 1)
   (
         2
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. 2012, L 167, s. 1)


201807270232025062018/C 285/064802016CJC28520180813CS01CSINFO_JUDICIAL201806215621Věc C-480/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Fidelity Funds a další v. Skatteministeriet „Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb kapitálu a plateb – Omezení – Zdanění dividend vyplácených subjektům kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) – Dividendy vyplácené společnostmi-rezidenty v členském státě subjektům-rezidentům v jiném členském státě – Osvobození dividend vyplácených společnostmi-rezidenty v členském státě SKIPCP-rezidentům – Odůvodnění – Vyvážené rozdělení daňové pravomoci mezi členskými státy – Soudržnost daňového systému – Přiměřenost“
 ---documentbreak--- C2852018CS510120180621CS00065162Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Fidelity Funds a další v. Skatteministeriet
   (Věc C-480/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb kapitálu a plateb — Omezení — Zdanění dividend vyplácených subjektům kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) — Dividendy vyplácené společnostmi-rezidenty v členském státě subjektům-rezidentům v jiném členském státě — Osvobození dividend vyplácených společnostmi-rezidenty v členském státě SKIPCP-rezidentům — Odůvodnění — Vyvážené rozdělení daňové pravomoci mezi členskými státy — Soudržnost daňového systému — Přiměřenost““2018/C 285/06Jednací jazyk: dánština
      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Fidelity Funds, Fidelity Investment Funds, Fidelity Institutional Funds

      Odpůrce: Skatteministeriet

      za přítomnosti: NN (L) SICAV

      Výrok

   Článek 63 SFEU musí být vykládán tak, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věcech v původních řízeních, na jejímž základě podléhají dividendy vyplácené společností, která je rezidentem v tomto členském státě, subjektu kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP)-nerezidentovi srážkové dani, zatímco dividendy vyplácené SKIPCP-rezidentovi téhož členského státu jsou osvobozeny od takové daně za podmínky, že tento subjekt vyplatí svým podílníkům minimální dividendy nebo formálně určí vyplacení minimálních dividend a odvede daň z tohoto skutečného nebo fiktivního vyplacení minimálních dividend k tíži svých podílníků.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 419, 14.11.2016.