title: Věc C-848/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2019 Spolkovou republikou Německo proti rozsudku Tribunálu (prvního, rozšířeného senátu) vydanému dne 10. září 2019 ve věci T-883/16, Polská republika v. Evropská komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/26

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2019 Spolkovou republikou Německo proti rozsudku Tribunálu (prvního, rozšířeného senátu) vydanému dne 10. září 2019 ve věci T-883/16, Polská republika v. Evropská komise
      (Věc C-848/19 P)
      (2020/C 27/33)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller, D. Klebs, ve spolupráci s H. Hallerem, T. Heitlingem, L. Reiser a V. Vacha, advokáty)

         Další účastnice řízení: Polská republika, Evropská komise, Lotyšská republika a Litevská republika

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2019 ve věci T-883/16;

                  —

                  vrátil věc T-883/16 Tribunálu Evropské unie.

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka pět důvodů:

                     1.

                     První důvod kasačního opravného prostředku: Zásada energetické solidarity není právním kritériem, pro výkonné orgány z ní nevyplývají žádné povinnosti jednat

                  Zásada energetické solidarity uvedená v článku 194 SFEU představuje jako obecná vůdčí zásada čistě politický pojem a ne právní kritérium.
                  Ze zásady energetické solidarity uvedené v primárním právu nemohou pro Unii nebo pro členské státy vyplývat žádná konkrétní práva a povinnosti. Z této abstraktní vůdčí zásady zejména nemohou pro výkonné orgány vyplývat žádné povinnosti, jako například povinnosti přezkumu pro Evropskou komisi v rámci přijímání jejích rozhodnutí.
                  Z důvodu abstraktní povahy a neurčitosti není pojem energetické solidarity soudně vymahatelný.

                     2.

                     Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Zásada energetické solidarity nebyla v projednávané věci použitelná

                  Zásada energetické solidarity představuje čistě nouzový mechanismus, který se použije pouze ve výjimečných případech a jen za striktních podmínek, a který není nutno zohlednit při každém rozhodnutí Evropské komise.
                  Podmínky pro použití nouzového mechanismu v případě rozhodnutí Evropské komise 2016 C(2016)6950 nejsou splněny.

                     3.

                     Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Evropská komise zohlednila zásadu energetické solidarity

                  Pokud se zásada energetické solidarity na předmětné rozhodnutí Evropské komise 2016 C(2016)6950 vůbec použije (quod non), Evropská komise tuto zásadu při přijímání rozhodnutí zohlednila:
                  Evropská komise při přijímání rozhodnutí zohlednila dopady jak na polský, tak i celkově na evropský trh s plynem.
                  Při přezkumu podmínek čl. 36 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/73/ES bylo nutno dbát jen na dodržení bezpečnosti dodávek, která je výrazem zásady energetické solidarity.
                  Bezpečnost dodávek do Polska nebyla a není ohrožena.

                     4.

                     Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Zásadu energetické solidarity nebylo nutno v rozhodnutí výslovně uvést

                  V rozhodnutí 2016 C(2016)6950, které je předmětem sporu, nebylo nutno explicitně uvést veškeré důvody Evropské komise pro rozhodnutí. Neexistují žádná pravidla upravující postup, v jakém rozsahu je evropská veřejná správa povinna svá rozhodnutí odůvodnit.
                  Odůvodnění správně právních opatření musí uvádět pouze účel sledovaný tímto opatřením, nemusí ale uvádět veškeré skutkové a právně relevantní aspekty.
                  Legalita rozhodnutí Evropské komise nemůže záviset na tom, zda jsou v rozhodnutí uvedeny určité pojmy.

                     5.

                     Pátý důvod kasačního opravného prostředku: Rozhodnutí 2016 C(2016)6950, které je předmětem sporu, není možné zrušit pouze z důvodu údajné formální chyby

                  I pokud by rozhodnutí 2016 C(2016)6950, které je předmětem sporu, bylo formálně protiprávní (quod non), nevedlo by to k zrušení tohoto rozhodnutí, neboť hmotně právně správná rozhodnutí nemají být podle čl. 263 druhého pododstavce SFEU v zásadě rušena jen z důvodu případné formální chyby.


title: Věc C-775/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) dne 22. října 2019 – 5th AVENUE Products Trading GmbH v. Hauptzollamt Singen

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) dne 22. října 2019 – 5th AVENUE Products Trading GmbH v. Hauptzollamt Singen
      (Věc C-775/19)
      (2020/C 27/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: 5th AVENUE Products Trading GmbH

         Žalovaný: Hauptzollamt Singen

         Předběžné otázky

                  1.

                  Jedná se v případě plateb, které odběratel zboží v závislosti na svých tržbách po dobu čtyř let jednou ročně hradí vedle kupní ceny za to, že

                              —

                              na určitém území,

                              —

                              jako vůbec první,

                              —

                              výhradně a

                              —

                              trvale

                        může prodávat dané zboží, o licenční poplatky ve smyslu čl. 32 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1) (dále jen „CK“), které se podle čl. 32 odst. 5 písm. b) CK ve spojení s čl. 157 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (2), musí připočíst k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena?

                  2.

                  Musí být k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží zaplacena, popřípadě připočtena pouze poměrná část takovýchto úhrad, a pokud ano, podle jakého kritéria?

         (1)  Úř. věst.. 1992, L 302, s. 1.

         (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).


title: Věc C-400/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie - Belgie) – Infohos v. Belgische Staat („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Šestá směrnice 77/388/EHS – Článek 13 část A odst. 1 písm. f) – Osvobození od daně – Služby poskytované nezávislými seskupeními osob – Služby poskytované členům a nečlenům“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/5

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie - Belgie) – Infohos v. Belgische Staat
      (Věc C-400/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Šestá směrnice 77/388/EHS - Článek 13 část A odst. 1 písm. f) - Osvobození od daně - Služby poskytované nezávislými seskupeními osob - Služby poskytované členům a nečlenům“)
      (2020/C 27/06)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van Cassatie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Infohos

         Žalovaný: Belgische Staat

         Výrok

      Článek 13 část A odst. 1 písm. f) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je to, o které se jedná ve věci v původním řízení, které přiznání osvobození od DPH váže na podmínku, že nezávislá seskupení osob poskytují služby pouze svým členům, což vede k tomu, že taková seskupení, která poskytují služby rovněž nečlenům, podléhají v plném rozsahu DPH, a to i pokud jde o služby, které poskytují svým členům.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27. 8. 2018.


title: Věc C-784/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 22. října 2019 – „TEAM POWER EUROPE“ EOOD v. Direktor na Teritorialna direkcija na Nacionalna agencija za prichodite – Varna

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 22. října 2019 – „TEAM POWER EUROPE“ EOOD v. Direktor na Teritorialna direkcija na Nacionalna agencija za prichodite – Varna
      (Věc C-784/19)
      (2020/C 27/24)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Varna

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„TEAM POWER EUROPE“ EOOD

         Žalovaný: Direktor na Teritorialna direkcija na Nacionalna agencija za prichodite – Varna

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 14 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (1) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, vykládán v tom smyslu, že, aby bylo možno mít za to, že agentura práce běžně vykonává své činnosti v členském státě, v němž je usazena, musí podstatnou část své činnosti dočasného přidělování pracovníků poskytovat uživatelům, kteří jsou usazeni ve stejném členském státě?

         (1)  Úř. věst.. 2009. L 284, s.1.


title: Spojené věci C-585/18, C-624/18 a C-625/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego - Polsko) – A.K. v. Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) a CP (C-624/18), DO (C-625/18) v. Sąd Najwyższy („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2000/78/ES – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Zákaz diskriminace na základě věku – Snížení věkové hranice pro odchod do důchodu soudců Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) – Článek 9 odst. 1 – Právo na podání žaloby – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Účinná právní ochrana – Zásada nezávislosti soudnictví – Vytvoření nového kolegia v rámci Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud), příslušného mimo jiné ve věcech týkajících se povinného odchodu soudců tohoto soudu do důchodu – Kolegium tvořené soudci nově jmenovanými prezidentem Polské republiky na návrh Národní rady soudnictví – Nezávislost uvedené rady – Pravomoc neuplatnit vnitrostátní právní předpisy, které nejsou v souladu s unijním právem – Přednost unijního práva“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego - Polsko) – A.K. v. Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) a CP (C-624/18), DO (C-625/18) v. Sąd Najwyższy
      (Spojené věci C-585/18, C-624/18 a C-625/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Zákaz diskriminace na základě věku - Snížení věkové hranice pro odchod do důchodu soudců Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) - Článek 9 odst. 1 - Právo na podání žaloby - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie - Účinná právní ochrana - Zásada nezávislosti soudnictví - Vytvoření nového kolegia v rámci Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud), příslušného mimo jiné ve věcech týkajících se povinného odchodu soudců tohoto soudu do důchodu - Kolegium tvořené soudci nově jmenovanými prezidentem Polské republiky na návrh Národní rady soudnictví - Nezávislost uvedené rady - Pravomoc neuplatnit vnitrostátní právní předpisy, které nejsou v souladu s unijním právem - Přednost unijního práva“)
      (2020/C 27/07)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A. K. (C-585/18), CP (C-624/18), DO (C-625/18)

         Žalovaní: Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18), Sąd Najwyższy, (C-624/18), (C-625/18)

         za účasti: Prokuratora Generalnego, zastupovaného Prokuraturę Krajową

         Výrok

                  1)

                  Není již namístě odpovídat na otázky položené Izbou Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (pracovněprávní a sociálněprávní kolegium) Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) ve věci C 585/18 ani na první otázku položenou tímto soudem ve věcech C 624/18 a C 625/18.

                  2)

                  Na druhou a třetí otázku položenou uvedeným soudem ve věcech C 624/18 a C 625/18 je třeba odpovědět takto:

                              Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby spory týkající se uplatňování unijního práva mohly spadat do výlučné pravomoci orgánu, který není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu prvního z těchto ustanovení. Tak je tomu v případě, kdy objektivní podmínky, za kterých byl dotyčný orgán zřízen, a jeho charakteristiky, jakož i způsob, jakým byli jmenováni jeho členové, mohou vyvolat u jednotlivců legitimní pochybnosti o neovlivnitelnosti tohoto orgánu ve vztahu k vnějším skutečnostem, zejména přímým či nepřímým vlivům zákonodárné a výkonné moci, a o jeho neutralitě ve vztahu ke střetávajícím se zájmům, a mohou tak vést k neexistenci zdání nezávislosti nebo nestrannosti uvedeného orgánu, jež je způsobilá narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí justice u jednotlivců vzbuzovat. Předkládajícímu soudu přísluší, aby s přihlédnutím ke všem relevantním skutečnostem, které má k dispozici, určil, zda tomu tak je v případě takového orgánu, jako je kárné kolegium Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud).

                              V takovém případě musí být zásada přednosti unijního práva vykládána v tom smyslu, že vyžaduje, aby předkládající soud upustil od použití ustanovení vnitrostátního práva vyhrazujícího pravomoc rozhodnout ve sporech v původních řízeních uvedenému orgánu, aby tyto spory mohly být posouzeny soudem splňujícím výše uvedené požadavky nezávislosti a nestrannosti, který by byl v dané oblasti příslušný, kdyby tomu uvedené ustanovení nebránilo.

         (1)  Úř. věst. C 44, 4.2.2019.


title: Věc C-785/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 23. října 2019 – Koch Media GmbH v. HC

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 23. října 2019 – Koch Media GmbH v. HC
      (Věc C-785/19)
      (2020/C 27/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Saarbrücken

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Koch Media GmbH

         Žalovaná: HC

         Předběžné otázky

                  1.

                              a)

                              Musí být článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (1) (dále jen „směrnice 2004/48“) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na nezbytné náklady na právní zastoupení jakožto na „náklady řízení“ nebo na „další náklady“, které vzniknou nositeli práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 tím, že vůči porušovateli těchto práv uplatní nárok na zdržení se protiprávního jednání mimosoudně prostřednictvím výzvy?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi na první otázku písm. a): Musí být článek 13 směrnice 2004/48 vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na náklady na právní zastoupení uvedené v první otázce písm. a) jakožto na náhradu škody?

                  2.

                              a)

                              Musí být unijní právo, zejména s ohledem na

                                          —

                                          články 3, 13 a 14 směrnice 2004/48,

                                          —

                                          článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (2) (dale jen „směrnice 2001/29“) a

                                          —

                                          článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/24/ES ze dne 23. dubna 2009 o právní ochraně počítačových programů (3) (dále jen „směrnice 2009/24“),

                                          —

                                          vykládáno v tom smyslu, že nositel práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 má v zásadě nárok na náhradu nákladů na právní zastoupení uvedených v bodě 1a) v plném rozsahu, a každopádně přiměřené a podstatné části těchto nákladů i v případě, že

                                          —

                                          se stíhaného porušení práva dopustila fyzická osoba mimo svou profesní nebo podnikatelskou činnost a

                                          —

                                          vnitrostátní právní úprava pro tento případ stanoví, že takovéto náklady na právní zastoupení mohou být zpravidla nahrazeny pouze na základě snížené hodnoty sporu?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na druhou otázku písm. a): Musí být unijní právo uvedené v druhé otázce písm. a) vykládáno tak, že výjimka ze zásady uvedené v druhé otázce písm. a), podle níž musí být nositeli práv uhrazeny náklady na právní zastoupení uvedené v první otázce písm. a) v plném rozsahu, nebo každopádně jejich přiměřená nebo podstatná část,
                              přichází do úvahy při zohlednění dalších faktorů (jako například aktuálnost díla, doba trvání zveřejnění a porušení ze strany fyzické osoby mimo její podnikatelské nebo profesní zájmy),
                              i když porušení práv duševního vlastnictví ve smyslu článku 2 směrnice 2004/48 spočívá ve sdílení souborů, tedy ve veřejném zpřístupnění díla nabízením k bezplatnému stažení všem účastníkům na volně přístupné výměnné burze bez managementu digitálních práv?

         (1)  Úř. věst, 2004, L 157, s. 45

         (2)  Úř. věst, 2001, L 167, s. 10.

         (3)  Úř. věst, 2009, L 111, s. 16.


title: Věc C-862/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2019 Českou republikou proti rozsudku Tribunálu (sedmý senát) vydanému dne 12. září 2019 ve věci T-629/17, Česká republika v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/27

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2019 Českou republikou proti rozsudku Tribunálu (sedmý senát) vydanému dne 12. září 2019 ve věci T-629/17, Česká republika v. Komise
      (Věc C-862/19 P)
      (2020/C 27/34)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Česká republika (zástupci: M. Smolek, O. Serdula, I. Gavrilová, J. Vláčil, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Polská republika

         Návrhové žádání navrhovatelky

      Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-629/17;

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C (2017) 4682;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka jeden kasační důvod spočívající v porušení čl. 16 písm. b) směrnice 2004/18 (1).
      Napadený rozsudek je třeba zrušit, jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že výjimka obsažená v čl. 16 písm. b) směrnice 2004/18 se vztahuje na veřejné zakázky na programové vybavení pouze tehdy, když je zadavatelem zakázky vysílací společnost. Ze znění, účelu, systematiky i legislativní historie dotčeného ustanovení nicméně vyplývá, že předmětnou výjimku lze využít i za situace, kdy je vysílací společnost stranou smlouvy v pozici poskytovatele programového materiálu, jak tomu bylo v případě sporných zakázek v České republice.
      Vzhledem k tomu, že finanční oprava provedená rozhodnutím Komise C (2017) 4682 byla založena výhradně na skutečnosti, že zadavatelem sporných zakázek nebyla vysílací společnost, je spolu s napadeným rozsudkem Tribunálu třeba zrušit i toto rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 6/007, s. 132


title: Věc C-678/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden („Řízení o předběžné otázce – (Průmyslové) vzory – Nařízení (ES) č. 6/2002 – Článek 90 odst. 1 – Předběžná a ochranná opatření – Příslušnost vnitrostátních soudů prvního stupně – Výlučná příslušnost soudů určených v tomto ustanovení“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/7

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden
      (Věc C-678/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - (Průmyslové) vzory - Nařízení (ES) č. 6/2002 - Článek 90 odst. 1 - Předběžná a ochranná opatření - Příslušnost vnitrostátních soudů prvního stupně - Výlučná příslušnost soudů určených v tomto ustanovení“)
      (2020/C 27/08)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastník původního řízení

         Žalobce: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

         Výrok

      Článek 90 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členských států, které jsou příslušné k nařízení předběžných a ochranných opatření pro národní (průmyslový) vzor, jsou rovněž příslušné k nařízení takových opatření pro (průmyslový) vzor Společenství.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc T-607/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Yieh United Steel v. Komise („Dumping – Dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Číny nebo Tchaj-wanu – Konečné antidumpingové clo – Prováděcí nařízení (EU) 2015/1429 – Článek 2 odst. 3 a 5 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 3 a 5 nařízení (EU) 2016/1036] – Článek 2 odst. 1 a 2 nařízení č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 1 a 2 nařízení 2016/1036] – Výpočet běžné hodnoty – Výpočet výrobních nákladů – Prodej obdobného výrobku určeného pro spotřebu na domácím trhu vyvážející země“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Yieh United Steel v. Komise
      (Věc T-607/15) (1)

      („Dumping - Dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Číny nebo Tchaj-wanu - Konečné antidumpingové clo - Prováděcí nařízení (EU) 2015/1429 - Článek 2 odst. 3 a 5 nařízení (ES) č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 3 a 5 nařízení (EU) 2016/1036] - Článek 2 odst. 1 a 2 nařízení č. 1225/2009 [nyní čl. 2 odst. 1 a 2 nařízení 2016/1036] - Výpočet běžné hodnoty - Výpočet výrobních nákladů - Prodej obdobného výrobku určeného pro spotřebu na domácím trhu vyvážející země“)
      (2020/C 27/35)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Yieh United Steel Corp. (Kaohsiung City, Tchaj-wan) (zástupce: D. Luff, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a A. Demeneix, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalovanou: Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: J. Killick, G. Forwood a C. Van Haute, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1429 ze dne 26. srpna 2015 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu (Úř. věst. L 224, s. 10).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Yieh United Steel Corp. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí a Eurofer, Association européenne de l'acier, ASBL.

         (1)  Úř. věst. C 38, 1.2.2016.


title: Věc T-747/19: Žaloba podaná dne 31. října 2019 – DS Smith a DS Smith International v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/46

      Žaloba podaná dne 31. října 2019 – DS Smith a DS Smith International v. Komise
      (Věc T-747/19)
      (2020/C 27/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: DS Smith plc (Londýn, Spojené království) a DS Smith International Ltd (Londýn) (zástupci: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, advokát, a K. Desai, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávní státní podpory, zrušil článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a zrušil povinnost Spojeného království získat zpět údajnou protiprávní státní podporu, kterou v tomto kontextu obdržely žalobkyně (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí);

                  —

                  podpůrně zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž požadují, aby Spojené království získalo od žalobkyň zpět údajnou státní podporu, a

                  —

                  každopádně uložil Komisi náhradu nákladů vynaložených žalobkyněmi v tomto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně pochopila kontext, cíl a fungování pravidel Spojeného království týkajících se ovládaných zahraničních společností, pokud jde o zacházení s neobchodními finančními zisky. Závěry, které Komise učinila v napadeném rozhodnutí, jsou založeny na kumulativních zjevných pochybeních. Komise se zejména dopustila zjevných pochybení týkajících se pochopení celkového daňového systému Spojeného království, pochopení cílů systému ovládaných zahraničních společností, konkrétního rozsahu daňového osvobození příjmů z financování v rámci skupiny a definice způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně chápe daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny jako osvobození od daně, a tedy výhodu. Pokud jde o neobchodní finanční zisky, daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představuje daňové ustanovení a součást definice omezení pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností, a nikoliv selektivní výhodu. Komise neposkytla kvantitativní analýzu, aby prokázala, že se jedná o výhodu, a při neexistenci přesvědčivého důkazu, že dotčené opatření má za následek poskytnutí výhody, nemůže napadené rozhodnutí zůstat v platnosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně určila referenční systém pro posouzení účinků pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností a nesprávně identifikovala tato pravidla jako celek pravidel odlišný od celkového systému korporátní daně ve Spojeném království. Komise nesprávně pochopila cíl pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností a nezohlednila prostor Spojeného království pro uvážení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevných pochybení ve své analýze týkající se státní podpory a při přezkumu otázky srovnatelnosti uplatnila nesprávná kritéria. Komise neuznala odlišnou míru rizika základu daně ve Spojeném království, pokud jde půjčky poskytnuté subjektu skupiny, který podléhá dani ve Spojeném království, a půjčky poskytnuté subjektu skupiny, který dani ve Spojeném království nepodléhá, a iracionálně dospěla k závěru, že půjčky v rámci skupiny jsou srovnatelné s půjčkami třetí osobě.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že by sporná opatření týkající se ovládaných zahraničních společností představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je v napadeném rozhodnutí učiněn chybný závěr, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly v oblasti státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud by jediným důvodem uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle hypotézy uvedené v kapitole 5 dané části 9A bylo kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, avšak současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že uvedená kapitola 9 nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy by kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolalo uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle uvedené kapitoly 5. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že uvedená kapitola 9 je také odůvodněná s ohledem na toto kritérium, a měla tady dospět k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že výkon napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyněmi, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, by porušilo základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a svobodu poskytování služeb, jelikož v případě žalobkyň jsou dotčené ovládané zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí je neopodstatněný a v rozporu se základními unijními zásadami.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neposkytla dostatečné odůvodnění základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, že daň z ovládaných zahraničních společností stanovená v uvedené kapitole 5 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala více než šest let poté, co sporné opatření nabylo účinnosti.


title: Věc C-706/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgie) – X v. Belgische Staat („Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Přistěhovalecká politika – Právo na sloučení rodiny – Směrnice 2003/86/ES – Článek 5 odst. 4 – Rozhodnutí o žádosti o sloučení rodiny – Důsledky nedodržení lhůty stanovené k přijetí rozhodnutí – Automatické vydání povolení k pobytu“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/8

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgie) – X v. Belgische Staat
      (Věc C-706/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Přistěhovalecká politika - Právo na sloučení rodiny - Směrnice 2003/86/ES - Článek 5 odst. 4 - Rozhodnutí o žádosti o sloučení rodiny - Důsledky nedodržení lhůty stanovené k přijetí rozhodnutí - Automatické vydání povolení k pobytu“)
      (2020/C 27/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: X

         Žalovaný: Belgische Staat

         Výrok

      Směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž musí příslušné vnitrostátní orgány v případě, že nebylo vydáno rozhodnutí ve lhůtě šesti měsíců ode dne podání žádosti o sloučení rodiny, vydat žadateli z moci úřední povolení k pobytu, aniž musí nutně předem konstatovat, že žadatel skutečně splňuje podmínky pro pobyt v hostitelském členském státě podle unijního práva.

         (1)  Úř. věst. C 35, 28.1.2019.


title: Věc C-792/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 28. října 2019 – TUIfly GmbH v. EUflight.de GmbH

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 28. října 2019 – TUIfly GmbH v. EUflight.de GmbH
      (Věc C-792/19)
      (2020/C 27/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: TUIfly GmbH

         Odpůrkyně v odvolacím řízení: EUflight.de GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je zrušení nebo významné zpoždění letu na příletu v případě stávky způsobeno mimořádnými okolnostmi ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) i v případě, že let, který je předmětem sporu, nebyl stávkou bezprostředně dotčen a mohl se uskutečnit podle plánu, avšak ke zrušení, resp. zpoždění dojde v důsledku opatření, která letecký dopravce provedl za účelem reorganizace letového řádu z důvodu stávky (v projednávaném případě použití letadla určeného pro dotčený let k odstranění následků stávky)?

                  2.

                  V případě, že se letecký dopravce může zprostit odpovědnosti rovněž v případě opatření provedeného za účelem reorganizace:
                  Je relevantní, že k opatření za účelem reorganizace došlo již před zahájením stávky, kdy ještě nebylo možné předvídat, který let nakonec bude dotčen stávkou, nebo přichází zproštění odpovědnosti v úvahu rovněž v případě, že byl letový řád přeorganizován teprve během stávky nebo po stávce a bylo již zřejmé, že let, který je předmětem sporu, nebyl stávkou bezprostředně dotčen?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-737/18 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 – Portugalská republika v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) – Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje uskutečněné Portugalskou republikou“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/9

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 20. listopadu 2019 – Portugalská republika v. Evropská komise
      (Věc C-737/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) - Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) - Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií - Výdaje uskutečněné Portugalskou republikou“)
      (2020/C 27/10)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníce řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, J. Saraiva de Almeida, P. Barros da Costa a P. Estêvão, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Sauka a B. Rechena, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 35, 28.1.2019.


title: Věc T-808/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Pethke v. EUIPO („Veřejná služba – Úředníci – Hodnotící posudek – Řádnost posudkového řízení a odvolacího posudkového řízení – Povinnost nestrannosti odvolacího hodnotitele“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Pethke v. EUIPO
      (Věc T-808/17) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Hodnotící posudek - Řádnost posudkového řízení a odvolacího posudkového řízení - Povinnost nestrannosti odvolacího hodnotitele“)
      (2020/C 27/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ralph Pethke (Alicante, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Lukošiūtė, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení hodnotícího posudku žalobce za rok 2016, jakož i v případě potřeby zrušení rozhodnutí správní rady EUIPO ze dne 18. října 2017, kterým se zamítá stížnost žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Hodnotící posudek Ralpha Pethkea za rok 2016 a rozhodnutí správní rady Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 18. prosince 2017, kterým se zamítá stížnost podaná R. Pethkeem, se zrušují.

                  2)

                     EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené R. Pethkeem.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc C-270/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2019 WB proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 23. ledna 2019 ve věci T-579/18, WB v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/9

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2019 WB proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 23. ledna 2019 ve věci T-579/18, WB v. Komise
      (Věc C-270/19 P)
      (2020/C 27/11)
      Jednací jazyk: rumunština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: WB (zástupkyně: N. Ciocea, advokátka)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 3. prosince 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) zamítl kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný


title: Věc T-644/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopiderm) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes Atopiderm – Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – August Wolff v. EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopiderm)
      (Věc T-644/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DermoFaes Atopiderm - Starší slovní ochranná známka Evropské unie Dermowas - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 27/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Německo) (zástupce: A. Thünken, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Ivanauskas a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Španělsko) (zástupci: A. Vela Ballesteros a S. Fernandez Malvar, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. července 2018 (věc R 1305/2017-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dr. August Wolff a Faes Farma.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá

                  2)

                     Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Faes Farma, SA, včetně nezbytných nákladů, které posledně uvedená vynaložila v řízení před odvolacím senátem EUIPO.

         (1)  Úř. věst. C 4, 7.1.2019.


title: Věc C-271/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2019 WB proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 23. ledna 2019 ve věci T-329/18, WB v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2019 WB proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 23. ledna 2019 ve věci T-329/18, WB v. Komise
      (Věc C-271/19 P)
      (2020/C 27/12)
      Jednací jazyk: rumunština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: WB (zástupkyně: N. Ciocea, advokátka)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 3. prosince 2019 Soudní dvůr (sedmý senát) zamítl kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný


title: Věc T-658/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Hästens Sängar v. EUIPO – (vyobrazení čtvercového vzoru) („Ochranná známka Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Obrazová ochranná známka vyobrazující čtvercový vzor – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2019 – Hästens Sängar v. EUIPO – (vyobrazení čtvercového vzoru)
      (Věc T-658/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka vyobrazující čtvercový vzor - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 27/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hästens Sängar AB (Köping, Švédsko) (zástupci: M. Johansson a R. Wessman, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Söder, H. O’Neill a D. Gája, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. srpna 2018 (věc R 442/2018-2) týkajícímu se řízení o mezinárodním zápisu s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky vyobrazující čtvercový vzor.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá

                  2)

                     Společnosti Hästens Sängar AB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-797/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 24. října 2019 – B-GmbH v. Finanzamt D

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 24. října 2019 – B-GmbH v. Finanzamt D
      (Věc C-797/19)
      (2020/C 27/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: B-GmbH

         Žalovaný: Finanzamt D

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že se jedná o státní podporu spadající do působnosti tohoto ustanovení, pokud se podle právních předpisů členského státu (trvalé) ztráty kapitálové společnosti z hospodářské činnosti, která je provozována bez úplaty pokrývající náklady, musí sice v zásadě považovat za skryté rozdělování zisku a nesmí proto snižovat zisk kapitálové společnosti, avšak v případě kapitálových společností, u kterých většina hlasovacích práv přímo či nepřímo náleží právnickým osobám veřejného práva, nelze tyto právní následky uplatňovat u trvale ztrátové obchodní činnosti, pokud jsou vykonávány z důvodů, které mají svůj původ v dopravní politice, politice v oblasti životního prostředí nebo sociální, kulturní, vzdělávací nebo zdravotní politice?


title: Věc C-373/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 13. května 2019 – Finanzamt München Abteilung III v. Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 13. května 2019 – Finanzamt München Abteilung III v. Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics
      (Věc C-373/19)
      (2020/C 27/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt München Abteilung III

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vztahuje se pojem školské nebo vysokoškolské vzdělávání ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. i) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), resp. pojem „školské nebo vysokoškolské vyučování“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. j) uvedené směrnice, i na poskytování výuky plavání?

                  2.

                  Může uznání subjektu ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. i) směrnice Rady 2006/112 za subjekt, jehož cíle jsou podobné cílům veřejnoprávních subjektů, jejichž posláním je výchova dětí a mládeže a školské nebo vysokoškolské vzdělávání, odborný výcvik nebo rekvalifikace, vyplývat z okolnosti, že se v případě výuky poskytované tímto subjektem jedná o výuku, která slouží k osvojení stěžejní základní dovednosti (v tomto případě plavání)?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Vyžaduje osvobození od daně podle čl. 132 odst. 1 písm. j) směrnice Rady 2006/112, aby osoba povinná k dani byla samostatně podnikající fyzickou osobou?

         (1)  Úř. věst.. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-748/19: Žaloba podaná dne 1. listopadu 2019 – The Vitec Group v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/48

      Žaloba podaná dne 1. listopadu 2019 – The Vitec Group v. Komise
      (Věc T-748/19)
      (2020/C 27/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: The Vitec Group plc (Richmond, Spojené království) (zástupci: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, advokát a K. Desai, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval neexistenci protiprávní státní podpory, zrušil článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávní státní podpory, a zrušil povinnost Spojeného království získat zpět údajnou protiprávní státní podporu, kterou v tomto kontextu obdržely žalobkyně (články 2 a 3 napadeného rozhodnutí);

                  —

                  podpůrně zrušil články 2 a 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž požadují, aby Spojené království získalo od žalobkyň zpět údajnou státní podporu, a

                  —

                  každopádně uložil Komisi náhradu nákladů vynaložených žalobkyněmi v tomto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně pochopila kontext, cíl a fungování pravidel Spojeného království týkajících se ovládaných zahraničních společností, pokud jde o zacházení s neobchodními finančními zisky. Závěry, které Komise učinila v napadeném rozhodnutí, jsou založeny na kumulativních zjevných pochybeních. Komise se zejména dopustila zjevných pochybení týkajících se pochopení celkového daňového systému Spojeného království, pochopení cílů systému ovládaných zahraničních společností, konkrétního rozsahu daňového osvobození příjmů z financování v rámci skupiny a definice způsobilých úvěrových vztahů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně chápe daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny jako osvobození od daně, a tedy výhodu. Pokud jde o neobchodní finanční zisky, daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představuje daňové ustanovení a součást definice omezení pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností, a nikoliv selektivní výhodu. Komise neposkytla kvantitativní analýzu, aby prokázala, že se jedná o výhodu, a při neexistenci přesvědčivého důkazu, že dotčené opatření má za následek poskytnutí výhody, nemůže napadené rozhodnutí zůstat v platnosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně určila referenční systém pro posouzení účinků pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností a nesprávně identifikovala tato pravidla jako celek pravidel odlišný od celkového systému korporátní daně ve Spojeném království. Komise nesprávně pochopila cíl pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností a nezohlednila prostor Spojeného království pro uvážení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevných pochybení ve své analýze týkající se státní podpory a při přezkumu otázky srovnatelnosti uplatnila nesprávná kritéria. Komise neuznala odlišnou míru rizika základu daně ve Spojeném království, pokud jde půjčky poskytnuté subjektu skupiny, který podléhá dani ve Spojeném království, a půjčky poskytnuté subjektu skupiny, který dani ve Spojeném království nepodléhá, a iracionálně dospěla k závěru, že půjčky v rámci skupiny jsou srovnatelné s půjčkami třetí osobě.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že by sporná opatření týkající se ovládaných zahraničních společností představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je v napadeném rozhodnutí učiněn chybný závěr, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly v oblasti státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud by jediným důvodem uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle hypotézy uvedené v kapitole 5 bylo kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, avšak současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že uvedená kapitola 9 nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy by kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolalo uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle uvedené kapitoly 5. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že uvedená kapitola 9 je také odůvodněná s ohledem na toto kritérium, a měla tady dospět k závěru, že se nejedná o státní podporu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že výkon napadeného rozhodnutí prostřednictvím vrácení údajné státní podpory žalobkyní, bude-li toto rozhodnutí potvrzeno, poruší základní zásady unijního práva, mj. svobodu usazování a svobodu poskytování služeb, jelikož v případě žalobkyně jsou dotčené ovládané zahraniční společnosti usazené v jiných členských státech.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že inkasní příkaz založený na napadeném rozhodnutí je neopodstatněný a v rozporu se základními unijními zásadami.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neposkytla dostatečné odůvodnění základních prvků napadeného rozhodnutí, například závěru, že daň z ovládaných zahraničních společností stanovená v uvedené kapitole 5 by mohla být bez problémů nebo bez nadměrné zátěže použita na základě kritéria významných rozhodovacích funkcí.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje rovněž zásadu řádné správy, která Komisi ukládá transparentnost a předvídatelnost v rámci správních řízení a vydání rozhodnutí v přiměřené lhůtě. Ze strany Komise je nepřiměřené, aby své rozhodnutí o zahájení šetření v projednávaném případě přijala po více než čtyřech letech a konečné rozhodnutí vydala více než šest let poté, co sporné opatření nabylo účinnosti.


title: Věc C-593/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Außenstelle Graz) (Rakousko) dne 5. srpna 2019 – SK Telecom Co. Ltd.

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Außenstelle Graz) (Rakousko) dne 5. srpna 2019 – SK Telecom Co. Ltd.
      (Věc C-593/19)
      (2020/C 27/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzgericht (Außenstelle Graz)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SK Telecom Co. Ltd.

         Žalovaný: Finanzamt Graz-Stadt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 59a písm. b) směrnice 2006/112/ES (1) ve znění článku 2 směrnice 2008/8/ES (2) vykládán v tom smyslu, že využití roamingu v členském státě formou přístupu „konečného zákazníka nepovinného k dani“, dočasně se zdržujícího v tomto státě, do domácí mobilní sítě za účelem vytvoření příchozích a odchozích spojení představuje „použití a využití“ v tomto státě, které umožňuje přenesení místa plnění ze třetí země do tohoto členského státu, ačkoli ani poskytující mobilní operátor, ani konečný zákazník nejsou usazeni na území Společenství a konečný zákazník na území Společenství ani nemá bydliště nebo obvyklý pobyt?

                  2)

                  Musí být čl. 59a písm. b) směrnice 2006/112/ES ve znění článku 2 směrnice 2008/8/ES vykládán v tom smyslu, že místo poskytnutí telekomunikačních služeb popsaných v první otázce, které se podle článku 59 směrnice 2006/112/ES ve znění článku 2 směrnice 2008/8/ES nachází mimo Společenství, lze přenést na území členského státu, ačkoli ani poskytující mobilní operátor, ani konečný zákazník nejsou usazeni na území Společenství a konečný zákazník na území Společenství ani nemá bydliště nebo obvyklý pobyt, a to pouze proto, že tyto telekomunikační služby v dané třetí zemi nepodléhají dani srovnatelné s daní z přidané hodnoty ve smyslu unijního práva?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).

         (2)  Směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o místo poskytnutí služby (Úř. věst. 2008, L 44, s. 11).


title: Věc T-751/19: Žaloba podaná dne 4. listopadu 2019 – Reckitt Benckiser Investments a další v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/49

      Žaloba podaná dne 4. listopadu 2019 – Reckitt Benckiser Investments a další v. Komise
      (Věc T-751/19)
      (2020/C 27/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Reckitt Benckiser Investments Ltd (Slough, Spojené království) a 5 dalších žalobkyň (zástupci: C. Quigley, Barrister, P. Halford a A. Langley, Solicitors)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v podobě skupinové výjimky financování ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC);

                  —

                  podpůrně zrušil článek 2 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká žalobkyň,

                  —

                  podpůrně zrušil článek 2 sporného rozhodnutí, pokud jde o jakoukoli podporu poskytnutou v rámci skupinové výjimky financování v období před 24. listopadem 2017 v rozsahu, v jakém se týká žalobkyň,

                  —

                  v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi v souvislosti s tímto řízením.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tří žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že článek 1 napadeného rozhodnutí je protiprávní z následujících důvodů:

                              a)

                              Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávných posouzení, když rozhodla, že skupinová výjimka financování představuje (hospodářskou) výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, zejména když

                                          i.

                                          nezohlednila historické souvislosti při zavedení režimu ovládaných zahraničních společností do systému Spojeného království v oblasti daně z příjmů právnických osob; omezení uložená vůči Spojenému království na základě použití unijního práva, zejména svobody usazování; teritorialitu a další politické důvody pro strukturu režimu ovládaných zahraničních společností vloženého do Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] s účinností od 1. ledna 2013; a rozsah daňové suverenity členských států včetně Spojeného království při vymezení režimu ovládaných zahraničních společností;

                                          ii.

                                          dospěla k závěru, že fakultativní povaha nároku podle kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] představuje příznivější zacházení, na jehož základě vzniká výhoda.

                              b)

                              Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávných posouzení, když určila, že skupinová výjimka financování představuje selektivní výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, zejména když:

                                          i.

                                          Pokud jde o příslušný referenční rámec:

                                                      1.

                                                      Nesprávně určila referenční rámec tak, že se skládá výhradně z režimu ovládaných zahraničních společností nebo výhradně z kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)];

                                                      2.

                                                      Nesprávně určila cíl referenčního systému tak, že spočívá pouze ve zdanění zisků plynoucích z činností a aktiv Spojeného království, které byly uměle odkloněny ze Spojeného království, bez náležitého zohlednění toho, zda relevantní cílené transakce skutečně vedou k riziku narušení základu daně ve Spojeném království.

                                          ii.

                                          Pokud jde o stanovení odchylky od referenčního rámce:

                                                      1.

                                                      Nesprávně posoudila relevanci a důležitost významných rozhodovacích funkcí;

                                                      2.

                                                      Nesprávně posoudila srovnatelnost „způsobilých úvěrových vztahů“ s úvěry i) přidruženým stranám-rezidentům Spojeného království a ii) třetím stranám;

                                                      3.

                                                      Protiprávně se opírala o směrnici Rady (EU) 2016/1164; (1)

                                                      4.

                                                      Nesprávně posoudila srovnatelná rizika pro porušení svobody usazování u kategorií ovládaných zahraničních společností, na které se vztahuje výjimka, a kategorií ovládaných zahraničních společností, na které se nevztahuje výjimka.

                                          iii.

                                          Pokud jde o odůvodnění údajné odchylky,

                                                      1.

                                                      Nesprávně rozhodla, že odůvodnění týkající se potřeby, aby bylo možné systém řídit a spravovat, se nevztahuje na významné rozhodovací funkce;

                                                      2.

                                                      Nesprávně rozhodla, že skupinová výjimka financování nebyla odůvodněna odkazem na dodržování svobody usazování.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že článek 2 napadeného rozhodnutí je protiprávní z důvodu porušení legitimního očekávání a porušení zásad právní jistoty a proporcionality.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod podpůrně vycházející z tvrzení, že by nemělo být nařízeno navrácení jakékoli podpory poskytnuté v rámci skupinové výjimky financování před 24. listopadem 2017, kdy Komise zveřejnila své rozhodnutí o zahájení řízení.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016 L 193, s. 1).


title: Věc C-607/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 12. srpna 2019 – Husqvarna AB v. Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 12. srpna 2019 – Husqvarna AB v. Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG
      (Věc C-607/19)
      (2020/C 27/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Husqvarna AB

         Žalovaná: Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vztahují se v případě protinávrhu na zrušení ochranné známky Evropské unie, který byl podán před uplynutím období pěti let neužívání, na určení dne, který je rozhodný pro výpočet období neužívání ve smyslu čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství (1) a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Evropské unie (2), pravidla uvedená v nařízení o ochranné známce Společenství, jakož i v nařízení o ochranné známce Evropské unie?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Musí se při výpočtu období pěti let neužívání podle čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Evropské unie v případě protinávrhu na zrušení ochranné známky EU, který byl podán před uplynutím období pěti let neužívání, vycházet ze dne podání protinávrhu, nebo ze dne konání posledního jednání v řízení před odvolacím soudem?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).

         (2)  Nařízení Evorpského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).


title: Věc C-800/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Apelacyjnym w Warszawie (Polsko) dne 30. října 2019 – SM v. Mittelbayerischer Verlag KG

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Apelacyjnym w Warszawie (Polsko) dne 30. října 2019 – SM v. Mittelbayerischer Verlag KG
      (Věc C-800/19)
      (2020/C 27/28)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SM

         Žalovaná: Mittelbayerischer Verlag KG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1), vykládán v tom smyslu, že se příslušnost založená na hraničním určovateli, kterým je centrum zájmů, použije ve věci, ve které fyzická osoba podá žalobu za účelem ochrany svých osobních práv v případě, kdy internetová publikace, o níž tvrdí, že porušuje tato práva, neobsahuje informace přímo nebo nepřímo související s touto konkrétní fyzickou osobou, ale obsahuje informace nebo prohlášení naznačující hanebné činy skupiny lidí, ke které žalobce patří (v tomto specifickém případě: národa), v čemž žalobce spatřuje porušení svých osobních práv?

                  2)

                  Je třeba ve věci majetkové a nemajetkové ochrany osobních práv před jejich porušováním na internetu při zvažování důvodu pro příslušnost stanoveného v čl. 7 bodě 2 nařízení [[omissis] č. 1215/2012 [omissis]], tj. při posuzování, zda je vnitrostátní soud soudem místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události, vzít v úvahu takové okolnosti, jako například:

                              —

                              okruh příjemců, kterému jsou obecně určeny internetové stránky, na kterých došlo k porušení,

                              —

                              jazyk, ve kterém jsou tyto internetové stránky a příslušná publikace sepsány,

                              —

                              čas, po který měli příjemci spornou internetovou informaci k dispozici,

                              —

                              individuální okolnosti na straně žalobce, jako je osud žalobce během druhé světové války a jeho současná společenská činnost, uváděné v projednávané věci jako odůvodnění zvláštního práva podat žalobu k soudu proti šíření obvinění proti skupině lidí, společenství, jehož žalobce je členem?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1


title: Věc T-665/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Soundio v. EUIPO – Telefónica Germany (Vibble) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Slovní ochranná známka Vibble – Starší německá slovní ochranná známka vybe – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Soundio v. EUIPO – Telefónica Germany (Vibble)
      (Věc T-665/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka Vibble - Starší německá slovní ochranná známka vybe - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 27/39)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Soundio A/S (Drammen, Norsko) (zástupci: N. Köster a J. Albers, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Gája a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem:: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Düsseldorf, Německo) (zástupce: P. Neuwald, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. září 2018 (věc R 721/2018-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi E-Plus Mobilfunk GmbH a Soundio.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá

                  2)

                     Společnosti Soundio A/S se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 16, 14.1.2019..


title: Věc C-801/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upravni sud u Zagrebu (Chorvatská republika) dne 31. října 2019 – FRANCK d.d., Zagreb v. Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upravni sud u Zagrebu (Chorvatská republika) dne 31. října 2019 – FRANCK d.d., Zagreb v. Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak
      (Věc C-801/19)
      (2020/C 27/29)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Předkládající soud

      Upravni sud u Zagrebu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: FRANCK d.d., Zagreb

         Žalovaný: Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak, Zagreb

         Předběžné otázky

                  1.

                  Může být služba poskytnutí peněžních prostředků žalobcem, který není finanční institucí, za jednorázovou úplatu ve výši 1 % z dané částky považována za „poskytnutí a sjednání úvěrů a správu úvěrů osobou, která je poskytla“ ve smyslu čl. 135 odst. 1 písm. b) směrnice o DPH (1), i přesto, že žalobce není ve smlouvě formálně uveden jako zapůjčitel?

                  2.

                  Může být směnka, cenný papír obsahující závazek výstavce k zaplacení stanovené peněžní částky osobě, která je na daném cenném papíru uvedena jako věřitel, nebo osobě, která později nabyla tento cenný papír způsobem stanoveným právními předpisy, považována za „další převoditelný cenný papír“ ve smyslu čl. 135 odst. 1 písm. d) směrnice o DPH?

                  3.

                  Je služba poskytnutá žalobcem spočívající v tom, že žalobce za úplatu ve výši 1 % směnečné sumy, obdrženou od výstavce směnky, převedl přijatou směnku na faktoringovou společnost, částku obdrženou od faktoringové společnosti převedl výstavci směnky a zaručil faktoringové společnosti, že výstavce směnky splatí závazek vyplývající ze směnky, jakmile se stane splatným, službou, kterou je možné považovat za:

                              a)

                              službu osvobozenou od DPH ve smyslu čl. 135 odst. 1 písm. b) směrnice o DPH

                              b)

                              službu osvobozenou od DPH ve smyslu čl. 135 odst. 1 písm. d) směrnice o DPH?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc T-726/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Mélin v. Parlament („Institucionální právo – Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu – Příspěvek na parlamentní asistenci – Navrácení neoprávněně vyplacených částek – Povinnost uvést odůvodnění – Nedoručení přílohy rozhodnutí nařizujícího navrácení“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Mélin v. Parlament
      (Věc T-726/18) (1)

      („Institucionální právo - Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvek na parlamentní asistenci - Navrácení neoprávněně vyplacených částek - Povinnost uvést odůvodnění - Nedoručení přílohy rozhodnutí nařizujícího navrácení“)
      (2020/C 27/40)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Joëlle Melin (Aubagne, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: S. Seyr a M. Ecker, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 4. října 2018, aby žalobkyně vrátila částku 130 339,35 eur, která jí byla neoprávněně vyplacena za parlamentní asistenci, a na zrušení související výzvy k úhradě ze dne 10. října 2018.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 4. října 2018, aby Joëlle Mélin vrátila částku 130 339,35 eur, která jí byla neoprávněně vyplacena za parlamentní asistenci, a související výzva k úhradě ze dne 10. října 2018 se zrušují.

                  2)

                     Parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc T-752/19: Žaloba podaná dne 5. listopadu 2019 – Inchcape v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/51

      Žaloba podaná dne 5. listopadu 2019 – Inchcape v. Komise
      (Věc T-752/19)
      (2020/C 27/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Inchcape plc (Londýn, Spojené království) (zástupce: M. Anderson, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2019/1352 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v podobě skupinové výjimky financování ovládaných zahraničních společností („Controlled Foreign Company“, CFC) (Úř. věst. 2019 L 216, s. 1) v plném rozsahu, pokud se týká žalobkyně;

                  —

                  podpůrně nařídil, aby při stanovení výše podpory, která má být navrácena, byly zohledněny ztráty, úlevy nebo osvobození, které měla žalobkyně k dispozici v době, kdy požádala o skupinovou výjimku financování, nebo které by v té době měla k dispozici, kdyby nepožádala o skupinovou výjimku financování, a to v obou případech, i když přístup k těmto ztrátám, úlevám nebo osvobozením je podle právních předpisů Spojeného království nyní promlčen a bez ohledu na to, zda jsou či nejsou automatické;

                  —

                  každopádně uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná neprokázala, že skupinová výjimka financování představuje výhodu. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala existenci výhody v jakémkoli případě, kdy byla tato výjimka požadována.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že nedošlo k zásahu státu nebo ze státních prostředků. Komise neprokázala, že uplatnění nároku na skupinovou výjimku financování bezpochyby vedlo ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Velké Británii.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že skupinová výjimka financování nezvýhodňuje určité podniky ani výrobu určitého zboží. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná se dopustila pochybení, když i) vymezila referenční systém příliš úzce jako pravidla obsažená v části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] namísto širšího systému daně z příjmu právnických osob ve Velké Británii; ii) nepochopila, že kapitola 9 část 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] není výjimkou z kapitoly 5 uvedeného zákona; a (iii) neuznala, že i když je uvedená kapitola 9 odchylkou od této kapitoly 5, je to odůvodněno povahou nebo obecným uspořádáním uvedené části 9A.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že skupinová výjimka financování nemá vliv na obchod mezi členskými státy. Komise se měla dopustit pochybení, když dospěla k závěru, že skupinová výjimka financování může ovlivnit volby nadnárodních skupin, pokud jde o umístění jejich skupinových finančních funkcí a jejich ústředí v rámci EU.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že skupinová výjimka financování nenarušuje hospodářskou soutěž, ani nehrozí, že ji bude narušovat. Komise údajně neprokázala, že uplatnění nároku na skupinovou výjimku financování bezpochyby vedlo ke snížení daně z příjmu právnických osob ve Velké Británii.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že navrácení údajné podpory by bylo v rozporu s obecnými zásadami unijního práva. Žalobkyně tvrdí, že kritérium významných rozhodovacích funkcí obsažené v oddílu 371EB kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] postrádá právní jistotu, Spojené království mělo prostor pro uvážení, aby tuto nejistotu vyřešilo a že žalovaná porušila svou povinnost provést úplnou analýzu všech relevantních faktorů. Nařízením navrácení podpory Komise jednala v rozporu s čl. 16 odst. 1 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (1), který zakazuje navrácení podpory, pokud by navrácení bylo v rozporu s obecnou zásadou unijního práva.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že selektivní výhoda by byla odstraněna a nebylo by nutné žádné navrácení, pokud by Spojené království zpětně rozšířilo skupinovou výjimku financování na úvěry mateřským společnostem a úvěry třetím stranám. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neuznala, že by provedení takovéto akce vylučovalo existenci jakékoli selektivní výhody (za předpokladu, že existuje), a v takovém případě by neexistovala protiprávní státní podpora, která by měla být navrácena podle unijních právních předpisů.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že při stanovení výše podpory, která má být navrácena, mají být zohledněny ztráty, úlevy nebo osvobození, které měla žalobkyně k dispozici (ať už prostřednictvím nároku, volby nebo automaticky) v době, kdy požádala o skupinovou výjimku financování, nebo které by v té době měla k dispozici, kdyby nepožádala o skupinovou výjimku financování, i když přístup k těmto ztrátám, úlevám nebo osvobozením je podle právních předpisů Spojeného království nyní promlčen. Žalobkyně tvrdí, že se jedná o správný výklad bodu 203 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ale pokud tomu tak není, je rozhodnutí nesprávné proto, že nezohlednění takových ztrát, úlev nebo osvobození by vedlo k nadměrnému výpočtu výše podpory, což by vedlo k narušení vnitřního trhu.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise neuvedla své důvody týkající se výjimky na základě pravidla způsobilých zdrojů a výjimky na základě pravidla odpovídajícího úroku, a neprovedla úplnou analýzu všech relevantních faktorů. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nerozlišovala mezi třemi samostatnými výjimkami podle kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)], které fungují nezávisle, a nepochopila, že výjimka na základě pravidla způsobilých zdrojů a výjimka na základě pravidla odpovídajícího úroku nejsou náhradou kritéria významných rozhodovacích funkcí a že existence výjimky na základě pravidla odpovídajícího úroku v kapitole 9 prokazuje, že se žalovaná dopustila pochybení tím, že vymezila referenční systém příliš úzce jako pravidla v uvedené části 9A namísto širšího systému daně z příjmu právnických osob ve Velké Británii.

         (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015 L 248, s. 9).


title: Věc T-736/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Runnebaum Invest v. EUIPO – Berg Toys Beheer (Bergsteiger) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Bergsteiger – Slovní ochranné známky Benelux a starší obrazové a slovní ochranné známky Evropské unie BERG – Relativní důvod pro zamítnutí – Článek 47 odst. 1 a 2 nařízení (EU) 2017/1001 – Přípustnost žádosti o předložení důkazu o skutečném užívání – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2019 – Runnebaum Invest v. EUIPO – Berg Toys Beheer (Bergsteiger)
      (Věc T-736/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Bergsteiger - Slovní ochranné známky Benelux a starší obrazové a slovní ochranné známky Evropské unie BERG - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 47 odst. 1 a 2 nařízení (EU) 2017/1001 - Přípustnost žádosti o předložení důkazu o skutečném užívání - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001“)
      (2020/C 27/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Runnebaum Invest GmbH (Diepholz, Německo) (zástupce: W. Prinz, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Crespo Carrillo a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Berg Toys Beheer BV (Ede, Nizozemsko) (zástupce: E. van Gelderen, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. října 2018 (věc R 572/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Berg Toys Beheer a Runnebaum Invest.

         Výrok

                  1)

                     Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 22. října 2018 (věc R 572/2018-4) se zrušuje.

                  2)

                     EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Runnebaum Invest GmbH.

                  3)

                     Společnost Berg Toys Beheer BV ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Věc C-807/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofiyski rayonen sad (Bulharsko) dne 4. listopadu 2019 – „DSK Bank“ EAD, „FrontEx International“ EAD

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofiyski rayonen sad (Bulharsko) dne 4. listopadu 2019 – „DSK Bank“ EAD, „FrontEx International“ EAD
      (Věc C-807/19)
      (2020/C 27/30)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofiyski rayonen sad

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky v řízení o platebním rozkazu:„DSK Bank“ EAD a „FrontEx International“ EAD

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje okolnost, že jeden vnitrostátní soud vykazuje podstatně vyšší pracovní zatížení než jiné soudy stejného stupně a soudci tohoto soudu proto nemohou současně přezkoumat jim předložené listiny, na jejichž základě musí nebo může být nařízena předběžná vykonatelnost, a přijmout svá rozhodnutí v přiměřené lhůtě, sama o sobě porušení pravidel unijního práva týkajících se ochrany spotřebitele nebo porušení jiných základních práv?

                  2)

                  Musí vnitrostátní soud odmítnout vydat rozhodnutí, v jejichž důsledku může dojít k výkonu rozhodnutí, pokud proti nim spotřebitel nepodá odpor, má-li vážné podezření, že se návrh opírá o zneužívající ujednání ve spotřebitelské smlouvě, spis však v tomto směru neobsahuje žádné jednoznačné důkazy?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku, je přípustné, aby si vnitrostátní soud, má-li takovéto podezření, vyžádal dodatečné důkazy od smluvní strany, která je prodávajícím nebo poskytovatelem, ačkoliv podle vnitrostátního práva takovouto pravomoc v rámci řízení, v němž má být případně vykonatelné rozhodnutí přijato, nemá, pokud dlužník nepodá odpor?

                  4)

                  Platí náležitosti zjištění učiněného vnitrostátním soudem z úřední povinnosti, které byly zavedeny unijním právem v souvislosti se směrnicemi k harmonizaci spotřebitelského práva, také v případech, v nichž vnitrostátní zákonodárce poskytuje spotřebitelům dodatečnou ochranu (více práv) prostřednictvím vnitrostátního zákona provádějícího určité ustanovení směrnice, které poskytnutí takovéto vyšší ochrany připouští?


title: Věc T-672/18: Usnesení Tribunálu ze dne 22. listopadu 2019 – Pyke v. EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Zpětvzetí námitek – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/34

      Usnesení Tribunálu ze dne 22. listopadu 2019 – Pyke v. EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP)
      (Věc T-672/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2020/C 27/42)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Pyke Srl (Milán, Itálie) (zástupci: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta a R. Perotti, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Paglieri SpA (Alessandria, Itálie) (zástupci: A. Perani a G. Ghisletti, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. srpna 2018 (věc R 2675/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Paglieri a Pyke.

         Výrok

                  1)

                     O žalobě již není důvodné rozhodnout.

                  2)

                     Společnosti Pyke Srl a Paglieri SpA ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc T-754/19: Žaloba podaná dne 7. listopadu 2019 – Stagecoach Group v. Komise

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/53

      Žaloba podaná dne 7. listopadu 2019 – Stagecoach Group v. Komise
      (Věc T-754/19)
      (2020/C 27/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Stagecoach Group plc (Perth, Spojené království) (zástupci: J. Lesar, Solicitor a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2019/1352 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností (Úř. věst. 2019 L 216, s. 1),

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná měla za referenční rámec vzít režim daně z příjmů právnických osob ve Spojeném království, nikoli pouze režim pro ovládané zahraniční společnosti („Controlled Foreign Companies“, dále jen „režim CFC“) jako takový.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se žalovaná dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení tím, že zaujala nesprávný přístup k analýze režimu CFC. V bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně považovala opatření kapitoly 9 části 9A zákona o dani z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) za formu výjimky z obecného daňového zatížení podle kapitoly 5 tohoto zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU tím, že v bodech 127 až 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí měla za to, že kritérium selektivity bylo splněno tím, že s podniky ve skutkově a právně srovnatelných situacích bylo zacházeno rozdílně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že 75 % osvobození podle oddílu 371ID zákona o dani z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že uložení daňového zatížení na zahraniční ovládané osoby, které splňují výjimky upravené v uvedené kapitole 9, by v rozporu s článkem 49 SFEU narušilo svobodu usazování, již žalobkyně požívá.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení v souvislosti s 75 % osvobozením a otázkou pevného podílu.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí Komise není v souladu s obecnými zásadami unijního práva týkajícími se zákazu diskriminace nebo rovného zacházení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že obdobně uplatnila či příliš spoléhala na znění směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla ratione temporis použitelná.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU tím, že v bodě 176 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že existuje skupina příjemců (k nimž se řadí žalobkyně) a že získala podporu, která musí být navrácena podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. L 193, 19.7.2016, s. 1).


title: Věc T-525/19 RII: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. listopadu 2019 – Intering a další v. Komise („Řízení o předběžných opatřeních – Program s označením „Podpora EU pro čistější vzduch pro Kosovo“ – Zadávací řízení EuropeAid/140043/DH/WKS/XK – Rozhodnutí, kterým se zamítá odklad vykonatelnosti rozhodnutí o vyloučení uchazeče z dalšího postupu zadávacího řízení – Nový návrh na předběžná opatření – Článek 159 jednacího řádu – Nepřípustnost“)

text:
               27.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/35

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. listopadu 2019 – Intering a další v. Komise
      (Věc T-525/19 RII)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Program s označením „Podpora EU pro čistější vzduch pro Kosovo“ - Zadávací řízení EuropeAid/140043/DH/WKS/XK - Rozhodnutí, kterým se zamítá odklad vykonatelnosti rozhodnutí o vyloučení uchazeče z dalšího postupu zadávacího řízení - Nový návrh na předběžná opatření - Článek 159 jednacího řádu - Nepřípustnost“)
      (2020/C 27/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Intering Sh.p.k (Obiliq, Kosovská republika), Steinmüller Engineering GmbH (Gummersbach, Německo), Deling d.o.o. za proizvodnju, promet i usluge (Tuzla, Bosna a Hercegovina), ZM-Vikom d.o.o. za proizvodnju, konstruckcije i montažu (Šibenik, Chorvatsko) (zástupce: R. Spielhofen, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Bertelmann, J. Estrada de Solà a M. Kellerbauer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný v souladu s článkem 159 jednacího řádu Tribunálu, znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. června 2019 o vyloučení navrhovatelky z dalšího postupu zadávacího řízení a o jejím nezahrnutí do užšího seznamu uchazečů v rámci postupu zadání veřejné zakázky pro program s označením „Podpora EU pro čistější vzduch pro Kosovo“ za účelem snížení emisí prachu a NOx, jednotek B1 a B2 tepelné elektrárny Kosovo B (EuropeAid/140043/DH/WKS/XK).

         Výrok

                  1)

                     Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                     O nákladech řízení bude rozhodnuto později.