title: Věc C-298/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Německo) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle v. Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2001/23/ES – Článek 1 odst. 1 – Převod podniku – Zachování práv zaměstnanců – Provoz autobusových linek – Převzetí zaměstnanců – Nepřevzetí provozních prostředků – Důvody“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/5

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Německo) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle v. Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH
      (Věc C-298/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/23/ES - Článek 1 odst. 1 - Převod podniku - Zachování práv zaměstnanců - Provoz autobusových linek - Převzetí zaměstnanců - Nepřevzetí provozních prostředků - Důvody“)
      (2020/C 137/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Reiner Grafe, Jürgen Pohle

         Žalované: Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci převzetí činnosti hospodářskou jednotkou, jejíž výkon vyžaduje podle zadávacího řízení významné provozní prostředky, skutečnost, že uvedená jednotka nepřevezme tyto prostředky nacházející se ve vlastnictví hospodářské jednotky, která vykonávala tuto činnost předtím, z důvodu právních, environmentálních a technických omezení, která uložil veřejný zadavatel, nezbytně nebrání kvalifikaci tohoto převzetí činnosti jako převodu podniku, jestliže jiné skutkové okolnosti, jako je převzetí podstatné části zaměstnanců a pokračování v uvedené činnosti bez přerušení, umožňují určit zachování identity dotčené hospodářské jednotky, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-307/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Competition Appeal Tribunal, London – Spojené království) – Generics (UK) Ltd a další v. Competition and Markets Authority („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Léčivé přípravky – Překážky vstupu generických léčivých přípravků na trh vyplývající z dohod o narovnání sporů týkajících se patentů na výrobní postup, uzavřených mezi výrobcem originálních léčivých přípravků, který je majitelem těchto patentů, a výrobci generických léčivých přípravků – Článek 101 SFEU – Potenciální hospodářská soutěž – Omezení z hlediska účelu – Kvalifikace – Omezení z hlediska důsledků – Posouzení důsledků – Článek 102 SFEU – Relevantní trh – Zahrnutí generických léčivých přípravků na relevantním trhu – Zneužití dominantního postavení – Kvalifikace – Odůvodnění“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/6

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Competition Appeal Tribunal, London – Spojené království) – Generics (UK) Ltd a další v. Competition and Markets Authority
      (Věc C-307/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Léčivé přípravky - Překážky vstupu generických léčivých přípravků na trh vyplývající z dohod o narovnání sporů týkajících se patentů na výrobní postup, uzavřených mezi výrobcem originálních léčivých přípravků, který je majitelem těchto patentů, a výrobci generických léčivých přípravků - Článek 101 SFEU - Potenciální hospodářská soutěž - Omezení z hlediska účelu - Kvalifikace - Omezení z hlediska důsledků - Posouzení důsledků - Článek 102 SFEU - Relevantní trh - Zahrnutí generických léčivých přípravků na relevantním trhu - Zneužití dominantního postavení - Kvalifikace - Odůvodnění“)
      (2020/C 137/07)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Competition Appeal Tribunal, London

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, dříve Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd, Merck KGaA

         Žalovaný: Competition and Markets Authority

         Výrok

                  1)

                  Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že se výrobce originálních léčivých přípravků, který je majitelem patentu na výrobní postup účinné látky, jež se stala volnou, a výrobci generických léčivých přípravků, kteří hodlají vstoupit na trh léčivých přípravků obsahujících tuto účinnou látku, nacházejí v případě, kdy mezi nimi probíhá spor týkající se platnosti patentu nebo toho, zda příslušné generické léčivé přípravky tento patent porušují, v potenciální situaci hospodářské soutěže, je-li prokázáno, že výrobce generických léčivých přípravků skutečně má pevné odhodlání vstoupit na trh, jakož i schopnost na něj vstoupit, a nebrání-li mu ve vstupu na trh nepřekonatelné překážky, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.

                  2)

                  Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že dohoda o narovnání probíhajícího soudního řízení mezi výrobcem originálních léčivých přípravků a výrobcem generických léčivých přípravků, již se nacházejí v situaci potenciální hospodářské soutěže, které se týká platnosti patentu na výrobní postup účinné látky originálního léčivého přípravku, jež se stala volnou, jehož majitelem je výrobce originálních léčivých přípravků, jakož i toho, zda generická verze tohoto léčivého přípravku tento patent porušuje, kterou se tento výrobce generických léčivých přípravků zavazuje k tomu, že po dobu platnosti této dohody výměnou za převody hodnot, které v jeho prospěch provede výrobce originálních léčivých přípravků, nevstoupí na trh léčivého přípravku obsahujícího tuto účinnou látku a nebude pokračovat v řízení směřujícím k prohlášení neplatnosti tohoto patentu, představuje dohodu, jejímž účelem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže:

                              —

                              vyplývá-li ze všech dostupných informací, že kladný zůstatek převodů hodnot provedených výrobcem originálních léčivých přípravků ve prospěch výrobce generických léčivých přípravků je možné vysvětlit pouze obchodním zájmem stran dohody nesoutěžit na základě výkonnosti,

                              —

                              ledaže je příslušná dohoda o narovnání spojena s potvrzenými prosoutěžními účinky, které mohou důvodně vyvolat pochybnosti o její dostatečné škodlivosti z hlediska hospodářské soutěže.

                  3)

                  Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že k prokázání existence potenciálních nebo skutečných citelných účinků takové dohody o narovnání, jako je dohoda o narovnání v původním řízení, na hospodářskou soutěž, a tudíž k její kvalifikaci jako „omezení z hlediska důsledku“, není nezbytné, aby bylo konstatováno, že nebyla-li by tato dohoda uzavřena, měl by výrobce generických léčivých přípravků, který je stranou této dohody, pravděpodobně úspěch v řízení týkajícím se dotčeného patentu na postup, nebo by strany uvedené dohody pravděpodobně uzavřely méně omezující dohodu o narovnání.

                  4)

                  Článek 102 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že v situaci, kdy výrobce originálních léčivých přípravků obsahujících účinnou látku, jež se stala volnou, ale jejíž výrobní postup je chráněn patentem na postup, jehož platnost je zpochybňována, brání na základě tohoto patentu vstupu generických verzí tohoto léčivého přípravku na trh, je třeba pro účely vymezení příslušného výrobkového trhu zohlednit nejen originální verzi tohoto léčivého přípravku, ale rovněž jeho generické verze, ačkoliv tyto generické verze nemusí být schopny legálně vstoupit na trh před uplynutím doby platnosti uvedeného patentu na postup, jsou-li příslušní výrobci generických léčivých přípravků schopni se v krátké době prezentovat na příslušném trhu dostatečně důrazně, aby mohli být vážnou protiváhou výrobci originálních léčivých přípravků, který je již přítomen na trhu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  5)

                  Článek 102 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že strategie podniku v dominantním postavení, který je majitelem patentu na výrobní postup účinné látky, jež se stala volnou, která tento podnik vedla k tomu, že buď preventivně, nebo v návaznosti na zahájení soudních řízení zpochybňujících platnost uvedeného patentu uzavřel řadu dohod o narovnání, které vedly přinejmenším k tomu, že potenciální konkurenti vyrábějící generické léčivé přípravky používající tuto účinnou látku dočasně nevstoupili na trh, představuje zneužití dominantního postavení ve smyslu tohoto článku, je-li uvedená strategie způsobilá omezovat hospodářskou soutěž, a zejména mít za následek účinek vyloučení z trhu, který převyšuje protisoutěžní účinky, které jsou vlastní každé z dohod o narovnání, jež je součástí této strategie, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 240, 9.7.2018.


title: Věc C-323/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Tesco-Global Áruházak Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Svoboda usazování – Daň z obratu v odvětví maloobchodní činnosti v prodejnách – Progresivní daň, která má větší dopad na podniky vlastněné fyzickými nebo právnickými osobami z jiných členských států než na tuzemské podniky – Pásma sazeb progresivní daně vztahující se na všechny osoby povinné k dani – Neutralita výše obratu coby rozlišovacího kritéria – Daňová schopnost osob povinných k dani – Státní podpory“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Tesco-Global Áruházak Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-323/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Daň z obratu v odvětví maloobchodní činnosti v prodejnách - Progresivní daň, která má větší dopad na podniky vlastněné fyzickými nebo právnickými osobami z jiných členských států než na tuzemské podniky - Pásma sazeb progresivní daně vztahující se na všechny osoby povinné k dani - Neutralita výše obratu coby rozlišovacího kritéria - Daňová schopnost osob povinných k dani - Státní podpory“)
      (2020/C 137/08)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

      Články 49 a 54 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právnímu předpisu členského státu, který stanoví výrazně progresivní daň z obratu, přičemž skutečnou zátěž plynoucí z této daně nesou především podniky přímo nebo nepřímo ovládané státními příslušníky jiných členských států nebo společnostmi, které mají sídlo v jiném členském státě, jelikož tyto podniky dosahují na dotčeném trhu nejvyšších obratů.

         (1)  Úř. věst. C 311, 3.9.2018.


title: Věc C-341/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. J. a další („Řízení o předběžné otázce – Nařízení (EU) 2016/399 – Schengenský hraniční kodex – Ochrana vnějších hranic – Státní příslušníci třetích zemí – Článek 11 odst. 1 – Opatřování cestovních dokladů otiskem razítka – Výstupní razítko – Určení okamžiku opuštění schengenského prostoru – Nalodění námořníků na palubu lodí dlouhodobě kotvících v námořním přístavu“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/8

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. J. a další
      (Věc C-341/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) 2016/399 - Schengenský hraniční kodex - Ochrana vnějších hranic - Státní příslušníci třetích zemí - Článek 11 odst. 1 - Opatřování cestovních dokladů otiskem razítka - Výstupní razítko - Určení okamžiku opuštění schengenského prostoru - Nalodění námořníků na palubu lodí dlouhodobě kotvících v námořním přístavu“)
      (2020/C 137/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Odpůrci: J. a další

         za účasti: C. a H. a dalších

         Výrok

      Článek 11 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016, kterým se stanoví kodex Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), musí být vykládán v tom smyslu, že jestliže se námořník jakožto státní příslušník třetí země nalodí na loď, která dlouhodobě kotví v námořním přístavu státu, který je součástí schengenského prostoru, aby na palubě vykonal práci před tím, než na této lodi opustí tento přístav, musí být cestovní doklady tohoto námořníka opatřeny výstupním razítkem, je-li toto opatření výstupním razítkem stanoveno v tomto kodexu, nikoli v okamžiku jeho nalodění, ale v okamžiku, kdy velitel uvedené lodě uvědomí příslušné vnitrostátní orgány o bezprostředním odplutí této lodě.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc C-371/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. ledna 2020 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited v. Skykick UK Limited, Skykick Inc („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Články 7 a 51 – První směrnice 89/104/EHS – Články 3 a 13 – Identifikace výrobků nebo služeb uvedených v zápisu – Nedodržení požadavků jasnosti a přesnosti – Neexistence dobré víry přihlašovatele – Neexistující úmysl užívat ochrannou známku pro výrobky nebo služby uvedené v zápisu – Úplná nebo částečná neplatnost ochranné známky – Vnitrostátní právní předpisy ukládající přihlašovateli povinnost, aby prohlásil, že má v úmyslu přihlášenou ochrannou známku užívat“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/9

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. ledna 2020 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited v. Skykick UK Limited, Skykick Inc
      (Věc C-371/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Články 7 a 51 - První směrnice 89/104/EHS - Články 3 a 13 - Identifikace výrobků nebo služeb uvedených v zápisu - Nedodržení požadavků jasnosti a přesnosti - Neexistence dobré víry přihlašovatele - Neexistující úmysl užívat ochrannou známku pro výrobky nebo služby uvedené v zápisu - Úplná nebo částečná neplatnost ochranné známky - Vnitrostátní právní předpisy ukládající přihlašovateli povinnost, aby prohlásil, že má v úmyslu přihlášenou ochrannou známku užívat“)
      (2020/C 137/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited

         Žalované: Skykick UK Limited, Skykick Inc

         Výrok

                  1)

                  Články 7 a 51 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1891/2006 ze dne 18. prosince 2006, jakož i článek 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládány v tom smyslu, že ochranná známka Společenství nebo národní ochranná známka nemůže být prohlášena za zcela nebo částečně neplatnou z důvodu, že výrazy použité k označení výrobků a služeb, pro které byla tato ochranná známka zapsána, postrádají jasnost a přesnost.

                  2)

                  Článek 51 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, ve znění nařízení č. 1891/2006, a čl. 3 odst. 2 písm. d) první směrnice 89/104 musí být vykládány v tom smyslu, že přihláška ochranné známky bez jakéhokoli úmyslu ji užívat pro výrobky a služby uvedené v zápisu zakládá neexistenci dobré víry ve smyslu těchto ustanovení, pokud přihlašovatel této ochranné známky měl v úmyslu buď poškodit zájmy třetích osob způsobem, který je v rozporu s poctivými zvyklostmi, nebo dosáhnout výlučného práva pro jiné účely, než je účel vyplývající z funkcí ochranné známky, aniž se přitom nutně zaměřil konkrétně na určitou třetí osobu. Jestliže se neexistence úmyslu užívat ochrannou známku v souladu se základními funkcemi ochranné známky týká pouze některých výrobků nebo služeb uvedených v přihlášce ochranné známky, zakládá tato přihláška neexistenci dobré víry pouze v rozsahu, v němž se týká těchto výrobků nebo služeb.

                  3)

                  První směrnice 89/104 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání ustanovení vnitrostátního práva, podle něhož přihlašovatel ochranné známky musí prohlásit, že tato ochranná známka je užívána pro výrobky a služby uvedené v přihlášce k zápisu nebo že má v dobré víře v úmyslu ji pro tyto účely užívat potud, pokud porušení takové povinnosti nepředstavuje jako takové důvod neplatnosti již zapsané ochranné známky.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-395/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Itálie) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA v. Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze („Řízení o předběžné otázce – Zadávání veřejných zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby – Směrnice 2014/24/EU – Článek 18 odst. 2 – Článek 57 odst. 4 – Fakultativní důvody pro vyloučení – Důvod pro vyloučení týkající se subdodavatele uvedeného v nabídce hospodářského subjektu – Porušení povinností v oblasti práva životního prostředí a sociálního a pracovního práva subdodavatelem – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví automatické vyloučení hospodářského subjektu při takovém porušení povinností“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/11

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Itálie) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA v. Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Věc C-395/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zadávání veřejných zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby - Směrnice 2014/24/EU - Článek 18 odst. 2 - Článek 57 odst. 4 - Fakultativní důvody pro vyloučení - Důvod pro vyloučení týkající se subdodavatele uvedeného v nabídce hospodářského subjektu - Porušení povinností v oblasti práva životního prostředí a sociálního a pracovního práva subdodavatelem - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví automatické vyloučení hospodářského subjektu při takovém porušení povinností“)
      (2020/C 137/13)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Žalovaní: Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         za účasti: E-VIA SpA

         Výrok

      Článek 57 odst. 4 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž má veřejný zadavatel možnost, či dokonce povinnost vyloučit hospodářský subjekt, který předložil nabídku účasti v zadávacím řízení, pokud je důvod pro vyloučení uvedený v tomto ustanovení shledán ve vztahu k jednomu ze subdodavatelů uvedených v nabídce tohoto subjektu. Naopak toto ustanovení ve spojení s čl. 57 odst. 6 této směrnice, jakož i zásada proporcionality brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví automatickou povahu takového vyloučení.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-394/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte di appello di Napoli – Itálie) – I.G.I. Srl v. Maria Grazia Cicenia a další („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 82/891/EHS – Články 12 a 19 – Rozdělování společností s ručením omezeným – Ochrana zájmů věřitelů rozdělované společnosti – Neplatnost rozdělení – Odpůrčí žaloba“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/10

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte di appello di Napoli – Itálie) – I.G.I. Srl v. Maria Grazia Cicenia a další
      (Věc C-394/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 82/891/EHS - Články 12 a 19 - Rozdělování společností s ručením omezeným - Ochrana zájmů věřitelů rozdělované společnosti - Neplatnost rozdělení - Odpůrčí žaloba“)
      (2020/C 137/12)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte di appello di Napoli

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: I.G.I. Srl

         Žalovaní: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         za účasti: Costruzioni Ing. G. Iandolo Srl

         Výrok

                  1)

                  Článek 12 šesté směrnice Rady 82/891/EHS ze dne 17. prosince 1982, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o rozdělení akciových společností, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/63/ES ze dne 13. listopadu 2007, ve spojení s články 21 a 22 uvedené směrnice 82/891, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby věřitelé rozdělované společnosti, jejichž pohledávky vznikly před rozdělením a kteří nevyužili prostředky ochrany stanovené ve vnitrostátní právní úpravě na základě uvedeného článku 12, mohli podat odpůrčí žalobu po uskutečnění rozdělení, a to za účelem prohlášení neúčinnosti rozdělení vůči nim, a navrhnout exekuční nebo zajišťovací opatření týkající se majetku, který byl převeden na nově založenou společnost.

                  2)

                  Článek 19 směrnice 82/891, ve znění směrnice 2007/63, ve spojení s články 21 a 22 uvedené směrnice 82/891, který upravuje režim neplatnosti rozdělení, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby věřitelé rozdělované společnosti podali po uskutečnění rozdělení odpůrčí žalobu, která nenarušuje platnost tohoto rozdělení, ale pouze umožňuje, aby toto rozdělení bylo vůči těmto věřitelům neúčinné.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-405/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – AURES Holdings a.s. v. Odvolací finanční ředitelství („Řízení o předběžné otázce – Článek 49 SFEU – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Daň z příjmů právnických osob – Přemístění místa skutečného vedení společnosti do jiného členského státu, než ve kterém byla založena – Změna daňové rezidence do tohoto jiného členského státu – Vnitrostátní právní úprava neumožňující uplatnit daňovou ztrátu, která vznikla v členském státě, v němž byla společnost založena, a před přemístěním místa jejího skutečného vedení“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/12

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – AURES Holdings a.s. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-405/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Daňové právní předpisy - Daň z příjmů právnických osob - Přemístění místa skutečného vedení společnosti do jiného členského státu, než ve kterém byla založena - Změna daňové rezidence do tohoto jiného členského státu - Vnitrostátní právní úprava neumožňující uplatnit daňovou ztrátu, která vznikla v členském státě, v němž byla společnost založena, a před přemístěním místa jejího skutečného vedení“)
      (2020/C 137/14)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: AURES Holdings a.s.

         Další účastník řízení: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

                  1)

                  Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že společnost založená podle práva jednoho členského státu, která přemístí místo svého skutečného vedení do jiného členského státu, aniž má toto přemístění vliv na její postavení jakožto společnosti založené podle práva prvně uvedeného členského státu, se může tohoto článku dovolávat k napadení rozhodnutí, kterým jí byl ve druhém členském státě odepřen převod ztrát vzniklých před tímto přemístěním.

                  2)

                  Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu vylučující možnost, aby společnost, která místo svého skutečného vedení, a tím pádem i svou daňovou rezidenci přemístila do tohoto členského státu, uplatnila daňovou ztrátu, která jí před tímto přemístěním vznikla v jiném členském státě, v němž si tato společnost ponechává své sídlo.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-427/18 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. února 2020 – Evropská služba pro vnější činnost v. Ruben Alba Aguilera a další („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci a zaměstnanci – Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) – Odměňování – Služební řád – Článek 110 – Zaměstnanci Evropské unie vykonávající služební povinnosti ve třetí zemi – Příloha X – Článek 1 třetí pododstavec a článek 10 – Příspěvek za životní podmínky – Každoroční přezkum a úprava – Snížení zaměstnancům vykonávajícím služební povinnosti v Etiopii – Nezbytnost přijmout předtím obecná prováděcí ustanovení – Rozsah“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/12

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 26. února 2020 – Evropská služba pro vnější činnost v. Ruben Alba Aguilera a další
      (Věc C-427/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci a zaměstnanci - Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) - Odměňování - Služební řád - Článek 110 - Zaměstnanci Evropské unie vykonávající služební povinnosti ve třetí zemi - Příloha X - Článek 1 třetí pododstavec a článek 10 - Příspěvek za životní podmínky - Každoroční přezkum a úprava - Snížení zaměstnancům vykonávajícím služební povinnosti v Etiopii - Nezbytnost přijmout předtím obecná prováděcí ustanovení - Rozsah“)
      (2020/C 137/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a R. Spac, zmocněnci, M. Troncoso Ferrer a S. Moya Izquierdo, abogados, F. M. Hislaire, advokát)

         Další účastníci řízení: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti (zástupci: T. Martin a S. Orlandi, advokáti)

         Výrok

                  1)

                  Body 1 a 3 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 13. dubna 2018, Alba Aguilera a další v. ESVČ (T 119/17, EU:T:2018:183) se zrušují.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 341, 24.9.2018.


title: Věc C-457/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. ledna 2020 – Slovinská republika v. Chorvatská republika („Nesplnění povinnosti státem – Článek 259 SFEU – Pravomoc Soudního dvora – Určení společné hranice dvou členských států – Spor o hranice mezi Chorvatskou republikou a Slovinskou republikou – Rozhodčí smlouva – Rozhodčí řízení – Oznámení učiněné Chorvatskou republikou o jejím rozhodnutí odstoupit od rozhodčí smlouvy z důvodu pochybení, kterého se podle jejího názoru dopustil člen rozhodčího soudu – Rozhodčí nález vydaný rozhodčím soudem – Porušení rozhodčí smlouvy a hranice stanovené rozhodčím nálezem, kterého se měla dopustit Chorvatská republika – Zásada loajální spolupráce – Žádost o vynětí dokumentu ze spisu – Ochrana právního poradenství“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/13

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. ledna 2020 – Slovinská republika v. Chorvatská republika
      (Věc C-457/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 259 SFEU - Pravomoc Soudního dvora - Určení společné hranice dvou členských států - Spor o hranice mezi Chorvatskou republikou a Slovinskou republikou - Rozhodčí smlouva - Rozhodčí řízení - Oznámení učiněné Chorvatskou republikou o jejím rozhodnutí odstoupit od rozhodčí smlouvy z důvodu pochybení, kterého se podle jejího názoru dopustil člen rozhodčího soudu - Rozhodčí nález vydaný rozhodčím soudem - Porušení rozhodčí smlouvy a hranice stanovené rozhodčím nálezem, kterého se měla dopustit Chorvatská republika - Zásada loajální spolupráce - Žádost o vynětí dokumentu ze spisu - Ochrana právního poradenství“)
      (2020/C 137/16)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Slovinská republika (zástupci: M. Menard, zmocněnkyně, J.-M. Thouvenin, avocat)

         Žalovaná: Chorvatská republika (zástupkyně: G. Vidović Mesarek, zmocněnkyně, ve spolupráci s J. Stratford QC)

         Výrok

                  1)

                  Interní pracovní dokument Evropské komise týkající se stanoviska její právní služby uvedený na stránkách 38 až 45 přílohy C.2 v odpovědi Slovinské republiky na námitku nepřípustnosti se vyjímá ze spisu k věci C-457/18.

                  2)

                  Soudní dvůr Evropské unie nemá pravomoc rozhodnout o žalobě Slovinské republiky podané na základě článku 259 SFEU ve věci C-457/18.

                  3)

                  Slovinské republice se ukládá náhrada nákladů řízení

         (1)  Úř. věst. C 399, 5.11.2018.


title: Věc C-482/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Google Ireland Limited v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Článek 56 SFEU – Omezení – Daňová ustanovení – Daň z reklamních činností založená na obratu – Povinnosti týkající se registrace u daňové správy – Zásada zákazu diskriminace – Pokuty – Zásada proporcionality“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/14

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Google Ireland Limited v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
      (Věc C-482/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Omezení - Daňová ustanovení - Daň z reklamních činností založená na obratu - Povinnosti týkající se registrace u daňové správy - Zásada zákazu diskriminace - Pokuty - Zásada proporcionality“)
      (2020/C 137/17)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Google Ireland Limited

         Žalovaná: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Výrok

                  1)

                  Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která ukládá poskytovatelům reklamních služeb usazeným v jiném členském státě povinnost registrace pro účely jejich zdanění daní z reklamy, zatímco poskytovatelé takových služeb usazení v členském státě zdanění jsou této povinnosti zproštěni z toho důvodu, že se na ně vztahuje ohlašovací nebo registrační povinnost na základě toho, že podléhají jakékoli jiné dani platné na území uvedeného členského státu.

                  2)

                  Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které se poskytovatelům služeb usazeným v jiném členském státě, kteří nesplnili povinnost registrace pro účely jejich zdanění daní z reklamy, uloží v průběhu několika dní série pokut, jejichž výše, počínaje druhou pokutou, se ztrojnásobuje oproti výši předchozí pokuty při každém novém zjištění nesplnění této povinnosti a dosahuje v souhrnu částky několika milionů eur, aniž příslušný orgán před přijetím rozhodnutí, které s konečnou platností stanoví celkovou výši těchto pokut, poskytne těmto poskytovatelům služeb čas nezbytný ke splnění jejich povinností, umožní jim předložit vyjádření a posoudí sám závažnost protiprávního jednání, zatímco výše pokuty, která se uloží poskytovateli usazenému v členském státě zdanění, který v rozporu s obecnými ustanoveními vnitrostátních daňových předpisů nesplnil podobnou povinnost oznámení nebo registrace, je výrazně nižší a v případě trvajícího neplnění takové povinnosti se nezvyšuje ve stejném poměru, ani nutně v takto krátkých lhůtách.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc C-513/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Itálie) – Autoservizi Giordano società cooperativa v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo („Řízení o předběžné otázce – Zdanění energetických produktů a elektřiny – Směrnice 2003/96/ES – Článek 7 odst. 2 a 3 – Pojem ‚plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům‘ – Vnitrostátní právní úprava, která sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům stanoví pro pravidelnou přepravu cestujících, a nikoli pro příležitostnou přepravu cestujících – Zásada rovného zacházení“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/15

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Itálie) – Autoservizi Giordano società cooperativa v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Věc C-513/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Směrnice 2003/96/ES - Článek 7 odst. 2 a 3 - Pojem ‚plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům‘ - Vnitrostátní právní úprava, která sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům stanoví pro pravidelnou přepravu cestujících, a nikoli pro příležitostnou přepravu cestujících - Zásada rovného zacházení“)
      (2020/C 137/18)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Žalovaná: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Výrok

      Článek 7 odst. 2 a 3 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, musí být vykládán v tom smyslu, že se jednak vztahuje na soukromý podnik vykonávající činnost v oblasti přepravy cestujících poskytováním služeb pronájmu autobusů s řidičem, pokud vozidla pronajímaná tímto podnikem spadají do kategorie M2 nebo kategorie M3 ve smyslu směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, a jednak nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům pro pravidelnou přepravu cestujících, avšak nestanoví takovou sazbu pro příležitostnou přepravu cestujících, pokud tyto právní předpisy dodržují zásadu rovného zacházení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc C-524/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG v. Queisser Pharma GmbH & Co. KG („Řízení o předběžné otázce – Veřejné zdraví – Informování a ochrana spotřebitele – Nařízení (ES) č. 1924/2006 – Prováděcí rozhodnutí 2013/63/EU – Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin – Článek 10 odst. 3 – Odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky – Pojem ‚doplnění‘ zvláštního zdravotního tvrzení – Povinnost předložit vědecké poznatky – Rozsah“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/15

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG v. Queisser Pharma GmbH & Co. KG
      (Věc C-524/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zdraví - Informování a ochrana spotřebitele - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Prováděcí rozhodnutí 2013/63/EU - Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin - Článek 10 odst. 3 - Odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky - Pojem ‚doplnění‘ zvláštního zdravotního tvrzení - Povinnost předložit vědecké poznatky - Rozsah“)
      (2020/C 137/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG

         Žalovaná: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Výrok

                  1)

                  Článek 10 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 ze dne 15. ledna 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že požadavek, který toto ustanovení stanoví, podle kterého musí být jakýkoli odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny doplněn zvláštním zdravotním tvrzením, které je uvedeno v seznamech podle článku 13 nebo článku 14 tohoto nařízení, není splněn v případě, že se na přední straně obalu doplňku stravy vyskytuje odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na zdraví, zatímco zvláštní zdravotní tvrzení, které má tento odkaz doplňovat, je uvedeno pouze na zadní straně tohoto obalu a odkaz neobsahuje žádné jednoznačné upozornění, například formou uvedení hvězdičky, odkazující na tvrzení.

                  2)

                  Článek 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, ve znění nařízení č. 107/2008, musí být vykládán v tom smyslu, že odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na celkové dobré zdraví a duševní a tělesnou pohodu musí být zdůvodněny vědeckými poznatky ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení. Za tímto účelem stačí, aby byly tyto odkazy doplněny zvláštními zdravotními tvrzeními obsaženými v seznamech uvedených v článku 13 nebo článku 14 uvedeného nařízení.

         (1)  Úř. věst. C 392, 29.10.2018.


title: Spojené věci C-538/18 P a C-539/18 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 – České dráhy a.s. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Nařízení (ES) č. 1/2003 – Článek 20 odst. 4 – Rozhodnutí o kontrole – Povinnost uvést odůvodnění – Dostatečně závažné indicie o jednání odporujícím pravidlům hospodářské soutěže – Legálně shromážděné důkazy – Kontrola nařízená na základě údajů z dřívější kontroly“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/16

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 – České dráhy a.s. v. Evropská komise
      (Spojené věci C-538/18 P a C-539/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 20 odst. 4 - Rozhodnutí o kontrole - Povinnost uvést odůvodnění - Dostatečně závažné indicie o jednání odporujícím pravidlům hospodářské soutěže - Legálně shromážděné důkazy - Kontrola nařízená na základě údajů z dřívější kontroly“)
      (2020/C 137/20)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravné prostředky: České dráhy, a.s. (zástupci: K. Muzikář a J. Kindl, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, G. Meessen, P. Němečková a M. Šimerdová, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Českým dráhám, a.s., se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 392, 29.10.2018.


title: Věc C-679/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresního soudu v Ostravě – Česká republika) – OPR-Finance s.r.o. v. GK („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 2008/48/ES – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Článek 8 – Povinnost věřitele ověřit úvěruschopnost spotřebitele – Vnitrostátní právní úprava – Namítatelnost promlčení námitky neplatnosti smlouvy vznesené spotřebitelem – Článek 23 – Sankce – Účinnost, přiměřenost a odrazující povaha – Vnitrostátní soud – Zkoumání z úřední povinnosti, zda byla tato povinnost dodržena“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/17

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresního soudu v Ostravě – Česká republika) – OPR-Finance s.r.o. v. GK
      (Věc C-679/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 2008/48/ES - Smlouvy o spotřebitelském úvěru - Článek 8 - Povinnost věřitele ověřit úvěruschopnost spotřebitele - Vnitrostátní právní úprava - Namítatelnost promlčení námitky neplatnosti smlouvy vznesené spotřebitelem - Článek 23 - Sankce - Účinnost, přiměřenost a odrazující povaha - Vnitrostátní soud - Zkoumání z úřední povinnosti, zda byla tato povinnost dodržena“)
      (2020/C 137/21)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Okresní soud v Ostravě

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: OPR-Finance s.r.o.

         Žalovaná: GK

         Výrok

      Články 8 a 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu ukládají, aby z úřední povinnosti zkoumal, zda došlo k porušení předsmluvní povinnosti věřitele stanovené v článku 8 této směrnice, tj. povinnosti posoudit úvěruschopnost spotřebitele, a vyvodil důsledky, které z porušení této povinnosti vyplývají ve vnitrostátním právu, za podmínky, že sankce splňují požadavky tohoto článku 23. Články 8 a 23 směrnice 2008/48 musí být rovněž vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní úpravě, podle níž se sankce za porušení předsmluvní povinnosti věřitele posoudit úvěruschopnost spotřebitele, tj. neplatnost úvěrové smlouvy ve spojení s povinností tohoto spotřebitele vrátit věřiteli poskytnutou jistinu v době přiměřené jeho možnostem, uplatní pouze za podmínky, že spotřebitel tuto neplatnost namítne, a to v tříleté promlčecí době.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-725/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof – Belgie) – Anton van Zantbeek VOF v. Ministerraad („Řízení o předběžné otázce – Článek 56 SFEU – Článek 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru – Volný pohyb služeb – Daň z burzovních operací uzavřených či uskutečněných v členském státě – Rozdílné zacházení na úkor příjemců služeb, kteří se obrátili na profesionální zprostředkovatele, kteří nejsou rezidenty – Omezení – Odůvodnění“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/18

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof – Belgie) – Anton van Zantbeek VOF v. Ministerraad
      (Věc C-725/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 56 SFEU - Článek 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Volný pohyb služeb - Daň z burzovních operací uzavřených či uskutečněných v členském státě - Rozdílné zacházení na úkor příjemců služeb, kteří se obrátili na profesionální zprostředkovatele, kteří nejsou rezidenty - Omezení - Odůvodnění“)
      (2020/C 137/23)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Grondwettelijk Hof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Anton van Zantbeek VOF

         Žalovaná: Ministerraad

         Výrok

      Článek 56 SFEU a článek 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, kterou se zavádí daň z burzovních operací uzavřených nebo uskutečněných na základě příkazu rezidenta tohoto členského státu profesionálním zprostředkovatelem, který není rezidentem, jejímž důsledkem je omezení volného pohybu služeb poskytovaných takovými profesionálními zprostředkovateli, poskytuje-li tato právní úprava takovému příkazci a uvedeným profesionálním zprostředkovatelům usnadňující nástroje, pokud jde jak o oznamovací povinnosti související s touto daní, tak o její placení, které toto omezení omezují na to, co je nezbytné pro dosažení legitimních cílů sledovaných uvedenou právní úpravou.

         (1)  Úř. věst. C 44, 4.2.2019.


title: Spojené věci C-773/18 až 775/18: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Halle- Německo) – TK (C 773/18), UL (C 774/18), VM (C 775/18) v. Land Sachsen-Anhalt („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78/ES – Články 2 a 6 – Zákaz jakékoli diskriminace na základě věku – Odměňování úředníků – Diskriminační systém odměňování – Doplatek k odměně vypočtené podle předchozího diskriminačního zařazení – Nová diskriminace – Článek 9 – Náhrada škody z důvodu diskriminačních právních předpisů – Prekluzivní lhůta pro podání žádosti o náhradu škody – Zásady rovnocennosti a efektivity“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/19

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Halle- Německo) – TK (C 773/18), UL (C 774/18), VM (C 775/18) v. Land Sachsen-Anhalt
      (Spojené věci C-773/18 až 775/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Směrnice 2000/78/ES - Články 2 a 6 - Zákaz jakékoli diskriminace na základě věku - Odměňování úředníků - Diskriminační systém odměňování - Doplatek k odměně vypočtené podle předchozího diskriminačního zařazení - Nová diskriminace - Článek 9 - Náhrada škody z důvodu diskriminačních právních předpisů - Prekluzivní lhůta pro podání žádosti o náhradu škody - Zásady rovnocennosti a efektivity“)
      (2020/C 137/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Halle

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: TK (C-773/18), UL (C-774/18), VM (C-775/18)

         Žalovaná: Land Sachsen-Anhalt

         Výrok

                  1)

                  Články 2 a 6 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání opatření, které úředníkům ve služebním poměru a soudcům s cílem zajistit jim přiměřenou odměnu přiznává doplatek k odměně ve výši procentního podílu základního platu, který předtím pobírali zejména na základě základního platového stupně, který jim byl pro každou platovou třídu určen při jejich nástupu do služebního poměru na základě věku, pokud toto opatření odpovídá potřebě zajistit ochranu nabytých práv v kontextu, který se vyznačuje zejména vysokým počtem dotčených úředníků a soudců, jakož i neexistencí platného referenčního systému, a nevede k tomu, že bude dlouhodobě přetrvávat rozdílné zacházení na základě věku.

                  2)

                  Zásada efektivity musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát stanovil počátek běhu dvouměsíční prekluzivní lhůty pro podání žádosti o náhradu škody vyplývající z opatření, které představuje diskriminaci na základě věku, ke dni vyhlášení rozsudku Soudního dvora, kterým byla konstatována diskriminační povaha podobného opatření, pokud hrozí, že dotčené osoby se v uvedené lhůtě nebudou schopny seznámit s existencí nebo významem diskriminace, jejíž obětí se staly. Tak tomu může být zejména tehdy, když v uvedeném členském státě existuje spor ohledně možnosti vztáhnout na dotčené opatření závěry vyplývající z tohoto rozsudku.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-785/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – GAEC Jeanningros v. Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances („Řízení o předběžné otázce – Zemědělství – Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin – Chráněné označení původu ‚Comté‘ – Změna menšího rozsahu u specifikace produktu – Žádost o změnu, která je předmětem žaloby podané k vnitrostátním soudům – Judikatura vnitrostátních soudů, podle níž se žaloba stává bezpředmětnou v případě, že Evropská komise změnu schválila – Účinná právní ochrana – Povinnost o žalobě rozhodnout“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/20

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – GAEC Jeanningros v. Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances
      (Věc C-785/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin - Chráněné označení původu ‚Comté‘ - Změna menšího rozsahu u specifikace produktu - Žádost o změnu, která je předmětem žaloby podané k vnitrostátním soudům - Judikatura vnitrostátních soudů, podle níž se žaloba stává bezpředmětnou v případě, že Evropská komise změnu schválila - Účinná právní ochrana - Povinnost o žalobě rozhodnout“)
      (2020/C 137/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d’État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: GAEC Jeanningros

         Odpůrci: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

         Za přítomnosti: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

         Výrok

      Článek 53 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin, článek 6 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 664/2014 ze dne 18. prosince 2013, kterým se doplňuje nařízení (EU) č. 1151/2012 Evropského parlamentu a Rady, pokud jde o stanovení symbolů Unie pro chráněná označení původu, chráněná zeměpisná označení a zaručené tradiční speciality a o některá pravidla pro původ, procesní pravidla a další přechodná pravidla, a článek 10 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 668/2014 ze dne 13. června 2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládány v tom smyslu, že pokud Evropská komise vyhověla žádosti orgánů členského státu o změnu menšího rozsahu u specifikace chráněného označení původu, nemohou vnitrostátní soudy, k nimž byla podána žaloba týkající se legality rozhodnutí přijatého těmito orgány o této žádosti, aby mohla být předána Komisi v souladu s čl. 53 odst. 2 nařízení č. 1151/2012, dospět pouze z tohoto důvodu k závěru, že již není důvodné rozhodnout ve sporu, který projednávají.

         (1)  Úř. věst. C 72, 22.5.2019.


title: Věc C-788/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Parma – Itálie) – Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Článek 56 SFEU – Hazardní hry – Daně – Zásada nediskriminace – Jednotná daň ze sázek“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/20

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Parma – Itálie) – Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma
      (Věc C-788/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Hazardní hry - Daně - Zásada nediskriminace - Jednotná daň ze sázek“)
      (2020/C 137/26)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd

         Žalovaný: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

         Výrok

      Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která podrobuje dani ze sázek střediska pro přenos dat usazená v tomto členském státě a podpůrně stanoví společnou a nerozdílnou odpovědnost za tuto daň pro provozovatele sázkových her, jejich příkazce, kteří jsou usazeni v jiném členském státě, a to bez ohledu na místo sídla těchto provozovatelů a neexistenci koncese na organizování sázek.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-25/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Poznaniu- Polsko) – Corporis sp. z o.o. v. Gefion Insurance A/S („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2009/138/ES – Zastupování neživotní pojišťovny – Zástupce se sídlem nebo bydlištěm na vnitrostátním území – Doručování písemností – Přijetí návrhu na zahájení řízení – Nařízení (ES) č. 1393/2007 – Nepoužitelnost“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/22

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Poznaniu- Polsko) – Corporis sp. z o.o. v. Gefion Insurance A/S
      (Věc C-25/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2009/138/ES - Zastupování neživotní pojišťovny - Zástupce se sídlem nebo bydlištěm na vnitrostátním území - Doručování písemností - Přijetí návrhu na zahájení řízení - Nařízení (ES) č. 1393/2007 - Nepoužitelnost“)
      (2020/C 137/29)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Corporis sp. z o.o.

         Žalovaná: Gefion Insurance A/S

         Výrok

      Článek 152 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) ve spojení s článkem 151 této směrnice a s bodem 8 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (doručování písemností) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 musí být vykládány v tom smyslu, že ustanovení zástupce v hostitelském členském státě neživotní pojišťovnou zahrnuje rovněž oprávnění tohoto zástupce přijmout návrh na zahájení řízení ve věci náhrady škody způsobené dopravní nehodou.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Věc C-100/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Viasat UK Ltd, Viasat Inc. v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Odvětví telekomunikací – Harmonizovaném využívání rádiového spektra v kmitočtových pásmech 2 GHz pro realizaci systémů poskytujících družicové pohyblivé služby – Rozhodnutí č. 626/2008/ES – Článek 4 odst. 1 písm. c), čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 – Pozemské komplementární komponenty – Povolení udělovaná členskými státy – Povinnost provozovatele zajistit dostupnost pro určité procento obyvatelstva a území – Nedodržení – Dopad“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/24

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Viasat UK Ltd, Viasat Inc. v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (Věc C-100/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Odvětví telekomunikací - Harmonizovaném využívání rádiového spektra v kmitočtových pásmech 2 GHz pro realizaci systémů poskytujících družicové pohyblivé služby - Rozhodnutí č. 626/2008/ES - Článek 4 odst. 1 písm. c), čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 - Pozemské komplementární komponenty - Povolení udělovaná členskými státy - Povinnost provozovatele zajistit dostupnost pro určité procento obyvatelstva a území - Nedodržení - Dopad“)
      (2020/C 137/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Viasat UK Ltd, Viasat Inc.

         Žalovaný: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         za účasti: Inmarsat Ventures Ltd c.o., Eutelsat SA

         Výrok

      Článek 8 odst. 1 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 626/2008/ES ze dne 30. června 2008 o výběru a povolování soustav poskytujících družicové pohyblivé služby (MSS), ve spojení s čl. 7 odst. 1 tohoto rozhodnutí musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že se prokáže, že provozovatel vybraný v souladu s hlavou II uvedeného rozhodnutí a oprávněný k využívání rádiového spektra podle článku 7 téhož rozhodnutí neposkytl družicové pohyblivé služby prostřednictvím družicového pohyblivého systému ke dni stanovenému v čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu ii) rozhodnutí č. 626/2008, nejsou příslušné orgány členských států oprávněny odmítnout udělit tomuto provozovateli povolení nezbytná k zajištění pozemských komplementárních komponentů družicových pohyblivých soustav z důvodu, že tento provozovatel nesplnil závazek přijatý v žádosti.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-248/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 5. března 2020 – Evropská komise v. Kyperská republika („Nesplnění povinnosti státem – Článek 258 SFEU – Směrnice 91/271/EHS – Čištění městských odpadních vod – Články 3, 4, 10 a 15 – Příloha I body A, B a D – Neexistence stokové soustavy městských odpadních vod v některých aglomeracích – Neexistence sekundárního čištění nebo rovnocenného čištění městských odpadních vod – Budování a provozování čistíren – Kontrola vypouštění emisí pocházejících z takových čistíren“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/24

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 5. března 2020 – Evropská komise v. Kyperská republika
      (Věc C-248/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 258 SFEU - Směrnice 91/271/EHS - Čištění městských odpadních vod - Články 3, 4, 10 a 15 - Příloha I body A, B a D - Neexistence stokové soustavy městských odpadních vod v některých aglomeracích - Neexistence sekundárního čištění nebo rovnocenného čištění městských odpadních vod - Budování a provozování čistíren - Kontrola vypouštění emisí pocházejících z takových čistíren“)
      (2020/C 137/32)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a E. Manhaeve, zmocněnci)

         Žalovaná: Kyperská republika (zástupkyně: E. Zachariadou a M. Chatzigeorgiou, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Kyperská republika tím, že

                              —

                              nevybavila 31 aglomerací (Aradippou, Ypsonas, Dali, Voroklini, Deryneia, Sotira, Xylophagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou a Pyrgos) stokovou soustavou městských odpadních vod a

                              —

                              nezajistila v těchto aglomeracích, aby městské odpadní vody, které pronikají do stokové soustavy, byly před jejich vypuštěním předmětem sekundárního nebo rovnocenného čištění,

                        nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3, 4, 10 a 15, jakož i z přílohy I bodů A, B a D směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008.

                  2)

                  Kyperské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc C-258/18: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – H. Solak v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv) („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Článek 59 dodatkového protokolu – Rozhodnutí č. 3/80 – Sociální zabezpečení tureckých migrujících pracovníků – Upuštění od uplatňování ustanovení týkajících se bydliště – Článek 6 – Dorovnávací příspěvek – Odebrání – Vzdání se občanství hostitelského státu – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky – Podmínka bydliště“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/25

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – H. Solak v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
      (Věc C-258/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Článek 59 dodatkového protokolu - Rozhodnutí č. 3/80 - Sociální zabezpečení tureckých migrujících pracovníků - Upuštění od uplatňování ustanovení týkajících se bydliště - Článek 6 - Dorovnávací příspěvek - Odebrání - Vzdání se občanství hostitelského státu - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky - Podmínka bydliště“)
      (2020/C 137/33)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: H. Solak

         Žalovaný: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Výrok

      Článek 6 odst. 1 první pododstavec rozhodnutí Rady přidružení č. 3/80 ze dne 19. září 1980 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny ve spojení s článkem 59 dodatkového protokolu, podepsaného dne 23. listopadu 1970 v Bruselu a uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle níž je odebrána doplňková dávka k invalidnímu důchodu přiznaná k zajištění minimálního příjmu podle této právní úpravy tureckému státnímu příslušníkovi, který je součástí řádného pracovního trhu tohoto členského státu a který poté, co se vzdal státní příslušnosti tohoto členského státu, kterou získal v průběhu svého pobytu v tomto členském státu, se vrátil do své země původu.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-520/19: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Ostravě – Česká republika) – ARMOSTAV MÍSTEK, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Nedostatečné upřesnění skutkového rámce sporu v původním řízení a skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžné otázky – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/26

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Ostravě – Česká republika) – ARMOSTAV MÍSTEK, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-520/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Nedostatečné upřesnění skutkového rámce sporu v původním řízení a skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžné otázky - Zjevná nepřípustnost“)
      (2020/C 137/35)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Krajský soud v Ostravě

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: ARMOSTAV MÍSTEK, s.r.o.

         Žalované: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Krajského soudu v Ostravě (Česká republika) ze dne 18. června 2019 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-679/19: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Ilfov – Rumunsko) – NL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící – Nařízení (ES) č. 1889/2005 – Působnost – Články 63 a 65 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Přeprava vysokých částek peněžní hotovosti vstupující nebo opouštějící území členského státu – Ohlašovací povinnost – Sankce – Pokuta a zabavení neohlášené částky překračující 10 000 eur ve prospěch státu – Přiměřenost“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/27

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Ilfov – Rumunsko) – NL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti
      (Věc C-679/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící - Nařízení (ES) č. 1889/2005 - Působnost - Články 63 a 65 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Přeprava vysokých částek peněžní hotovosti vstupující nebo opouštějící území členského státu - Ohlašovací povinnost - Sankce - Pokuta a zabavení neohlášené částky překračující 10 000 eur ve prospěch státu - Přiměřenost“)
      (2020/C 137/36)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Ilfov

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: NL

         Žalovaný: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

         Výrok

      Články 63 a 65 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, která jako sankci za nesplnění povinnosti ohlásit vysoké částky peněžní hotovosti vstupující nebo opouštějící území tohoto státu stanoví kromě uložení správní pokuty zabavení neohlášené částky překračující 10 000 eur ve prospěch státu.

         (1)  Úř. věst. C 423, 17.12.2019.


title: Věc C-943/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – SIA „ONDO“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – SIA „ONDO“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Věc C-943/19)
      (2020/C 137/37)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně v prvním stupni a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: SIA „ONDO“

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ definovaný v čl. 3 písm. g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) autonomním pojmem práva Evropské unie?

                  2)

                  Patří náklady na prodloužení splatnosti úvěru pod pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“, jak je definován v čl. 3 písm. g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS, v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, pokud jsou ujednání o prodloužení splatnosti úvěru součástí ujednání a podmínek úvěrové smlouvy sjednané dlužníkem a věřitelem?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.


title: Věc C-944/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – AS „4finance“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – AS „4finance“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Věc C-944/19)
      (2020/C 137/38)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně v prvním stupni a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: AS „4finance“

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ definovaný v čl. 3 písm. g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) autonomním pojmem práva Evropské unie?

                  2)

                  Patří náklady na prodloužení splatnosti úvěru pod pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“, jak je definován v čl. 3 písm. g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS, v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, pokud jsou ujednání o prodloužení splatnosti úvěru součástí ujednání a podmínek úvěrové smlouvy sjednané dlužníkem a věřitelem?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.


title: Věc C-945/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – SIA „OC Finance“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Senāts) (Lotyšsko) dne 27. prosince 2019 – SIA „OC Finance“ v. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Věc C-945/19)
      (2020/C 137/39)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně v prvním stupni a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: SIA „OC Finance“

         Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Předběžné otázky

      Předběžné otázky jsou totožné s předběžnými otázkami ve věci C-944/19.


title: Věc C-1/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. ledna 2020 – B

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. ledna 2020 – B
      (Věc C-1/20)
      (2020/C 137/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: B

         Žalovaný orgán: Finanzamt Wien

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 132 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že služby, které advokát poskytuje jako soudem ustanovený opatrovník – nejedná-li se o typické advokátní služby –, jsou osvobozeny od daně z přidané hodnoty?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-5/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 7. ledna 2020 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Vodafone GmbH

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 7. ledna 2020 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Vodafone GmbH
      (Věc C-5/20)
      (2020/C 137/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Vodafone GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 3 odst. 1 nařízení TSM (1) vykládán v tom smyslu, že právo koncových uživatelů na využívání koncového zařízení podle svého vlastního výběru prostřednictvím své služby přístupu k internetu zahrnuje také právo využívat službu přístupu k internetu prostřednictvím koncového zařízení připojeného přímo k rozhraní veřejné telekomunikační sítě (např. chytrého telefonu, tabletu) také s pomocí jiných koncových zařízení (jiný tablet/chytrý telefon) (sdílení internetového připojení [tethering])?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku,
                  Musí být čl. 3 odst. 1 a 2 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že se jedná o nepřípustné omezení vlastního výběru koncového zařízení koncovým uživatelem, pokud sdílení internetového připojení není smluvně zakázáno ani technicky omezeno, avšak na základě smluvní dohody není objem dat využívaný přes sdílení internetového připojení na rozdíl od objemu dat používaných bez sdílení zahrnut do nabídky na vyjmutí ze započítávání do datového limitu („zero rating“), nýbrž je započítáván do základního objemu dat a v případě jeho vyčerpání účtován zvlášť?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. L 310, 26.11.2015, s. 1).


title: Věc C-7/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 9. ledna 2020 – VS v. Hauptzollamt Münster

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 9. ledna 2020 – VS v. Hauptzollamt Münster
      (Věc C-7/20)
      (2020/C 137/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VS

         Žalovaný: Hauptzollamt Münster

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 71 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že ustanovení čl. 87 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (2), se obdobně použije na vznik daně z přidané hodnoty (daň z obratu při dovozu)?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2013, L 269, s. 1.


title: Věc C-9/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 10. ledna 2020 – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 v. Finanzamt Hamburg-Oberalster

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 10. ledna 2020 – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 v. Finanzamt Hamburg-Oberalster
      (Věc C-9/20)
      (2020/C 137/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání článek 167 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) takové vnitrostátní právní úpravě, podle níž vzniká nárok na odpočet daně již v okamžiku uskutečnění plnění i tehdy, pokud daňová povinnost dodavatele zboží či poskytovatele služby vzniká podle vnitrostátního práva až přijetím platby a platba dosud nebyla učiněna?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku: Brání článek 167 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společné systému daně z přidané hodnoty takové vnitrostátní právní úpravě, podle níž nelze nárok na odpočet daně uplatnit za zdaňovací období, v němž byla platba uhrazena, pokud daňová povinnost dodavatele zboží nebo poskytovatele služby vzniká až přijetím platby, plnění však bylo poskytnuto již v dřívějším zdaňovacím období a za toto dřívější daňové období již nelze nárok na odpočet daně podle vnitrostátního práva uplatnit z důvodu promlčení?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-12/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 13. ledna 2020 – DB Netz AG v. Spolková republika Německo

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 13. ledna 2020 – DB Netz AG v. Spolková republika Německo
      (Věc C-12/20)
      (2020/C 137/44)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: DB Netz AG

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být nařízení (EU) č. 913/2010 (1) zejména s ohledem na úkoly správní rady koridoru pro nákladní dopravu stanovené v čl. 13 odst. 1, čl. 14 odst. 9 a čl. 18 písm. c) tohoto nařízení vykládáno v tom smyslu, že správní rada je u koridoru pro nákladní dopravu oprávněna sama stanovit postup podávání žádostí o přidělení kapacity infrastruktury k jedinému kontaktnímu místu uvedenému v čl. 13 odst. 1 nařízení a přitom požadovat, jako za okolností v projednávané věci, že musí být použit výhradně elektronický rezervační nástroj, nebo podléhá tento postup obecným ustanovením čl. 27 odst. 1 a 2 ve spojení s bodem 3 písm. a) přílohy IV směrnice 2012/34/EU (2), takže může být upraven pouze provozovateli infrastruktury podílejícími se na koridoru pro nákladní dopravu v jejich příslušných zprávách o síti?

                  2.

                  Pokud bude první otázka zodpovězena v tom smyslu, že postup uvedený v bodě 1 může být upraven pouze ve zprávě o síti provozovatelů infrastruktury podílejících se na koridoru pro nákladní dopravu, řídí se kontrola zprávy o síti vnitrostátním regulačním subjektem v tomto smyslu článkem 20 nařízení (EU) č. 913/2010 nebo také výhradně ustanoveními směrnice 2012/34/EU a vnitrostátními právními předpisy přijatými k jejímu provedení?

                              a)

                              Řídí-li se kontrola podle článku 20 nařízení (EU) č. 913/2010, je s tímto ustanovením slučitelné, že vnitrostátní regulační subjekt zpochybní takové pravidlo ve zprávě o síti, jako je pravidlo uvedené v bodě 1, aniž přitom postupuje společně a jednotně s regulačními subjekty ostatních států podílejících se na koridoru pro nákladní dopravu nebo je alespoň předem konzultuje ve snaze o jednotný postup?

                              b)

                              Řídí-li se kontrola ustanoveními směrnice 2012/34/EU a vnitrostátními právními předpisy přijatými k jejímu provedení, je s nimi, a zejména s obecnou povinností koordinace zakotvenou v čl. 57 odst. 1 druhé větě této směrnice, slučitelné, že vnitrostátní regulační subjekt takové pravidlo zpochybní, aniž přitom postupuje společně a jednotně s regulačními subjekty ostatních států podílejících se na koridoru nákladní dopravy nebo je alespoň předem konzultuje ve snaze o jednotný postup?

                  3.

                  Pokud bude první otázka zodpovězena v tom smyslu, že správní rada koridoru pro nákladní dopravu je oprávněna sama stanovit postup popsaný v bodě 1, je vnitrostátní regulační subjekt podle článku 20 nařízení (EU) č. 913/2010 nebo podle ustanovení směrnice 2012/34/EU a právních předpisů přijatých k jejímu provedení oprávněn kontrolovat zprávu o síti provozovatele infrastruktury nad rámec jejího obsahového souladu s postupem stanoveným správní radou a případně zpochybnit, obsahuje-li zpráva o síti provozovatele infrastruktury pravidla týkající se tohoto postupu? V případě kladné odpovědi, jak je třeba zodpovědět otázky formulované v bodě 2 písm. a) a b) ohledně této pravomoci regulačního subjektu?

                  4.

                  Mají-li vnitrostátní regulační subjekty na základě předchozích otázek pravomoc kontrolovat postup uvedený v bodě 1, musí být čl. 14 odst. 1 nařízení (EU) č. 913/2010 vykládán v tom smyslu, že rámec vymezený výkonnou radou podle tohoto ustanovení je unijním právem závazným pro vnitrostátní regulační subjekty a vnitrostátní soudy, které má přednost před vnitrostátním právem a podléhá konečnému závaznému výkladu Soudním dvorem?

                  5.

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání ustanovení příslušného rámce vymezeného podle čl. 14 odst. 1 nařízení (EU) č. 913/2010 výkonnými radami všech koridorů pro nákladní dopravu podle čl. 8 odst. 2, podle něhož musí být kapacita koridoru zveřejňována a přidělována v mezinárodním systému podávání žádostí, který má být v co největším rozsahu v souladu s ostatními koridory pro nákladní dopravu, rozhodnutí vnitrostátního regulačního subjektu, které stanoví provozovateli infrastruktury podílejícímu se na koridoru pro nákladní dopravu podmínky pro jeho zprávu o síti, které se týkají podoby tohoto systému podávání žádosti, které nebyly dohodnuty s vnitrostátními regulačními subjekty ostatních států podílejících se na koridorech nákladní doprav?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 913/2010 ze dne 22. září 2010 o evropské železniční síti pro konkurenceschopnou nákladní dopravu (Úř. věst. L 276, 20.10.2010, s. 22).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (Úř. věst. L 343, 14.12.2012, s. 32).


title: Věc C-15/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Badajoz (Španělsko) dne 15. ledna 2020 – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) v. Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz (Španělsko) dne 15. ledna 2020 – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) v. Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito
      (Věc C-15/20)
      (2020/C 137/45)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables)

         Žalovaná: Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito

         Předběžné otázky

      Předběžné otázky jsou totožné s předběžnými otázkami č. 1, 2, 3, 5 a 6 ve věci C-224/19 (1).

         (1)  Úř. věst. 2019, C 246, s. 4


title: Věc C-16/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Badajoz (Španělsko) dne 15. ledna 2020 – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) v. Liberbank SA

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz (Španělsko) dne 15. ledna 2020 – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) v. Liberbank SA
      (Věc C-16/20)
      (2020/C 137/46)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables)

         Žalovaná: Liberbank SA

         Předběžné otázky

      Předběžné otázky jsou totožné s předběžnými otázkami č. 1, 2, 3, 5 a 6 ve věci C-224/19 (1).

         (1)  Úř. věst. 2019, C 246, s. 4


title: Věc C-34/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 24. ledna 2020 – Telekom Deutschland GmbH v. Spolková republika Německo

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 24. ledna 2020 – Telekom Deutschland GmbH v. Spolková republika Německo
      (Věc C-34/20)
      (2020/C 137/47)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Telekom Deutschland GmbH

         Žalovaná: Spolková republika Německo

         Předběžné otázky

                  1)

                              a)

                              Musí být čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) 2015/2120 (1) v případě, že mobilní tarif, který stanoví základní měsíční objem dat pro mobilní datový provoz, který je v něm zahrnut a po jehož vyčerpání dojde ke snížení přenosové rychlosti, lze rozšířit o bezplatné tarifní zvýhodnění, na jehož základě lze využívat určité služby tak zvaných partnerských poskytovatelů obsahu dotčené telekomunikační společnosti, aniž by se data spotřebovaná v důsledku využívání těchto služeb započítávala do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu, přičemž konečný zákazník ale bez ohledu na to, zda se jedná o video streaming obsahů partnerských poskytovatelů obsahu, nebo ostatních poskytovatelů, souhlasí s omezením šířky pásma pro video streaming na maximálně 1,7 Mb/s, vykládán v tom smyslu, že dohody o vlastnostech služeb přístupu k internetu ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) 2015/2120 musí splňovat požadavky uvedené v čl. 3 odst. 3 nařízení (EU) 2015/2120?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 a): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávaném případě, je nutno omezení šířky pásma považovat za zpomalování určité kategorie služeb?

                              c)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 b): Musí být pojem „hrozící přetížení sítě“ ve smyslu ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. c) nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že zahrnuje pouze (hrozící) výjimečná nebo dočasná přetížení sítě?

                              d)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1 b): Musí být ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. c) nařízení (EU) 2015/2120 vykládáno v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, požadavek, aby bylo s rovnocennými kategoriemi provozu nakládáno stejně, brání omezení šířky pásma, které je uplatňováno pouze v případě jednoho volitelného zvýhodnění, nikoli ale v případě ostatních mobilních tarifů, a které se navíc vztahuje pouze na video streaming?

                              e)

                              V případě kladné odpovědi na otázku: 1 b): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, omezení šířky pásma, jehož uplatňování je závislé na aktivaci volitelného zvýhodnění a které navíc konečný zákazník kdykoliv může až na 24 hodin deaktivovat, splňuje požadavek, že určitou kategorii služeb lze zpomalovat pouze na nezbytně nutnou dobu za účelem dosažení cílů uvedených v ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. a) až c) nařízení (EU) 2015/2120?

                  2.

                              a)

                              V případě záporné odpovědi na otázku: 1 b): Musí být ustanovení čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce druhé věty nařízení (EU) 2015/2120 vykládáno v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, je omezení šířky pásma pouze pro video streaming založeno na objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 2 a): Musí být ustanovení čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce třetí věty nařízení (EU) 2015/2120 vykládáno v tom smyslu, že identifikace datového provozu připadajícího na video streaming na základě IP adres, protokolů, URL a SNI, jakož i prostřednictvím tak zvaného pattern matchingu, při němž se určité informace obsažené v headers porovnávají s hodnotami typickými pro video streaming, představuje sledování konkrétního obsahu provozu?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na otázku 1 a): Musí být čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, omezení šířky pásma vztahující se pouze na video streaming omezuje právo koncových uživatelů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) 2015/2120?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. 2015, L 310, s. 1)..


title: Věc C-36/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Instrucción de San Bartolomé de Tirajana (Španělsko) dne 25. ledna 2020 – Řízení vedené proti VL

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Instrucción de San Bartolomé de Tirajana (Španělsko) dne 25. ledna 2020 – Řízení vedené proti VL
      (Věc C-36/20)
      (2020/C 137/48)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Instrucción de San Bartolomé de Tirajana

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: VL

         Odpůrce: Ministerio Fiscal

         Předběžné otázky

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2013/32/EU (1) upravuje případ, kdy jsou žádosti o mezinárodní ochranu učiněny u jiných orgánů, které nejsou podle vnitrostátního práva příslušné k jejich registraci, přičemž v takovém případě členské státy zajistí, aby byla registrace provedena do šesti pracovních dnů od učinění žádosti.
                  Je třeba vykládat toto ustanovení v tom smyslu, že lze považovat vyšetřující soudce, kteří jsou příslušní rozhodovat o zajištění cizinců v souladu se španělským právem, za „jiné orgány“, které sice nejsou příslušné k registraci žádostí o mezinárodní ochranu, avšak žadatelé před nimi mohou projevit vůli takovou žádost podat?

                  2)

                  Pokud je vyšetřující soudce považován za jeden z těchto orgánů, musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 2013/32/EU vykládán v tom smyslu, že tento soudce musí informovat žadatele o tom, kde a jak může podat žádost o mezinárodní ochranu, a v případě podání žádosti musí jí postoupit orgánu příslušnému podle vnitrostátního práva k registraci a vyřízení žádosti o mezinárodní ochranu, a příslušnému správnímu orgánu, aby byl žadateli přiznán nárok na přijímací opatření upravená v článku 17 směrnice 2013/33/EU (2)?

                  3)

                  Je třeba vykládat článek 26 směrnice 2013/32/EU a článek 8 směrnice 2013/33/EU v tom smyslu, že státního příslušníka třetí země nelze zadržet, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 3 směrnice 2013/33/EU, neboť žadatel je od okamžiku, kdy provede uvedené prohlášení před vyšetřujícím soudcem, chráněn zásadou zákazu vyhoštění nebo vrácení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, s. 60).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013 , kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. L 180, s. 96).