title: Věc T-224/11: Žaloba podaná dne 21. dubna 2011 — Caventa v. OHIM — Anson's Herrenhaus (BERG)

text:
               2.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/17

         Žaloba podaná dne 21. dubna 2011 — Caventa v. OHIM — Anson's Herrenhaus (BERG)
   (Věc T-224/11)
   2011/C 194/28
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caventa AG (Rekingen, Švýcarsko) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Německo)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. února 2011 ve věci R 1494/2010-1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BERG“ pro výrobky zařazené do tříd 25 a 28 (přihláška č. 7 115 009).

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Anson’s Herrenhaus KG.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „Christian Berg“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 18, 25 a 35 (ochranná známka Společenství č. 338 36 76), když námitka směřovala proti zápisu pro výrobky zařazené do tříd 25 a 28.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění), Úř. věst. L 78, s. 1.


title: Spojené věci T-40/07 P a T-62/07 P: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. října 2009 — de Brito Sequeira Carvalho v. Komise a Komise v. de Brito Sequeira Carvalho ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Volno — Volno z důvodu nemoci — Uložení i bez návrhu volna z důvodu nemoci — Prodloužení i bez návrhu volna z důvodu nemoci — Další předběžná lékařská prohlídka — Pravomoc Soudu pro veřejnou službu — Změna předmětu sporu )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/40

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. října 2009 — de Brito Sequeira Carvalho v. Komise a Komise v. de Brito Sequeira Carvalho
   (Spojené věci T-40/07 P a T-62/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Volno - Volno z důvodu nemoci - Uložení i bez návrhu volna z důvodu nemoci - Prodloužení i bez návrhu volna z důvodu nemoci - Další předběžná lékařská prohlídka - Pravomoc Soudu pro veřejnou službu - Změna předmětu sporu“)
   2009/C 282/76
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: José António de Brito Sequeira Carvalho (Brusel, Belgie) (zástupce: O. Martins, advokát) (T-40/07 P) a Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin, zmocněnec, ve spolupráci s C. Falmagnem, advokátem) (T-62/07 P)

      Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Martins, zmocněnec, ve spolupráci s C. Falmagnem, advokátem) (T-40/07 P) a José António de Brito Sequeira Carvalho (Brusel, Belgie) (zástupce: O. Martins, advokát) (T-62/07 P)

      Předmět věci

   Dva kasační opravné prostředky podané proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2006, de Brito Sequeira Carvalho v. Komise (F-17/05, Sb. VS s. I-A-1-149 a II-A-1-577), které směřují ke zrušení tohoto rozsudku

      Výrok rozsudku

               1)

               Kasační opravný prostředek ve věci T-40/07 P se zamítá.

               2)

               Ve věci T-40/07 P ponese José António de Brito Sequeira Carvalho vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí Evropských společenství v rámci tohoto řízení.

               3)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2006, de Brito Sequeira Carvalho v. Komise (F-17/05, Sb. VS s. I-A-1-149 a II-A-1-577) se zrušuje v rozsahu, v němž tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 13. července 2004 a rozhodnutí o prodloužení i bez návrhu volna z důvodu nemoci, která byla přijata po přijetí rozhodnutí ze dne 22. září 2004.

               4)

               Žaloba podaná J. A. de Brito Sequeira Carvalhovem k Soudu pro veřejnou službu ve věci F-17/05 se odmítá jako nepřípustná, v rozsahu, v němž se týká rozhodnutí ze dne 13. července 2004 a rozhodnutí o prodloužení i bez návrhu volna z důvodu nemoci, která byla přijata po přijetí rozhodnutí ze dne 22. září 2004.

               5)

               Ve zbývající části se kasační opravný prostředek ve věci T-62/07 P zamítá.

               6)

               Ve věci T-62/07 P ponese J. A. de Brito Sequeira Carvalho polovinu vlastních nákladů vynaložených jak v řízení před Soudem pro veřejnou službu, tak v tomto řízení.

               7)

               Ve věci T-62/07 P ponese Komise vlastní náklady, jakož i polovinu nákladů vynaložených J. A. de Brito Sequeira Carvalhovem jak v řízení před Soudem pro veřejnou službu, tak v tomto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc C-177/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Juzgado de lo Social Único de Algeciras ze dne 30. března 2005 ve věci María Cristina Guerrero Pecino proti Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Juzgado de lo Social Único de Algeciras ze dne 30. března 2005 ve věci María Cristina Guerrero Pecino proti Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)
   (Věc C-177/05)
   (2005/C 155/14)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Juzgado de lo Social Único de Algeciras ze dne 30. března 2005, ve věci María Cristina Guerrero Pecino proti Fondo de Garantía Salarial (FOGASA), které došlo kanceláři Soudního dvora dne 20. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Juzgado de lo Social Único de Algeciras žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               Je, s ohledem na obecnou zásadu rovnosti a zákaz diskriminace, objektivně odůvodněn rozdíl v zacházení stanovený v čl. 33 odst. 2 Estatuto de los Trabajadores (zákon o statutu zaměstnanců) a způsob, jakým toto ustanovení vykládá Tribunal Supremo, a lze v důsledku toho vyloučit náhradu škody za ukončení pracovního poměru, přiznanou zaměstnanci na základě soudního smíru, z oblasti působnosti směrnice 80/987/EHS (1) o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES (2) (ze dne 23. září 2002)?

               Nebo naopak není, s ohledem na obecnou zásadu rovnosti a zákaz diskriminace, objektivně odůvodněn rozdíl v zacházení stanovený v čl. 33 odst. 2 Estatuto de los Trabajadores (zákon o statutu zaměstnanců) a způsob, jakým toto ustanovení vykládá Tribunal Supremo, a lze v důsledku toho zahrnout náhradu škody za ukončení pracovního poměru, přiznanou zaměstnanci na základě soudního smíru, do oblasti působnosti směrnice 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES (ze dne 23. září 2002)?

      (1)  Směrnice Rady ze dne 20. října 1980, Úř. věst. L 283, 28.10.1980, s. 23

      (2)  Úř. věst. L 270, 8.10.2002, s. 10


title: Věc T-355/07: Žaloba podaná dne 18. září 2007 – Pfizer v. OHIM – Isdin (ISDIN Pediatrícs)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/64

         Žaloba podaná dne 18. září 2007 – Pfizer v. OHIM – Isdin (ISDIN Pediatrícs)
   (Věc T-355/07)
   (2007/C 269/116)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Pfizer Ltd (Sandwich, Spojené království) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, advokáti, a M. Hawkins, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: Isdin, SA (Barcelona, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. června 2007 ve věci R 566/2006-1 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „ISDIN Pediatrícs“ pro výrobky zařazené mimo jiné do třídy 5 – ochranná známka Společenství č. 1 243 807

      Majitelka ochranné známky Společenství: Isdin, SA

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Ochranná známka účastnice řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Národní slovní ochranná známka „ISTIN“ pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Částečné prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení v rozsahu, v němž prohlásilo ochrannou známku Společenství za neplatnou

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení práva žalobkyně vyjádřit se podle článku 73 nařízení Rady č. 40/94 a porušení článku 52 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení.


title: Věc T-523/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2011 — Ruiz de la Prada de Sentmenat v. OHIM — Quant Cosmetics Japan (AGATHA RUIZ DE LA PRADA) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství AGATHA RUIZ DE LA PRADA — Starší národní obrazová ochranná známka a obrazová ochranná známka Společenství představující květinu v černobílém provedení — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2011 — Ruiz de la Prada de Sentmenat v. OHIM — Quant Cosmetics Japan (AGATHA RUIZ DE LA PRADA)
   (Věc T-523/08) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství AGATHA RUIZ DE LA PRADA - Starší národní obrazová ochranná známka a obrazová ochranná známka Společenství představující květinu v černobílém provedení - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
   2011/C 311/67
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat (Madrid, Španělsko) (zástupce: R. Bercovitz Álvarez, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Mary Quant Cosmetics Japan Ltd (Tokio, Japonsko) (zástupci: R. Arnold, solicitor, a C. Hicks, barrister)

      Předmět

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. září 2008 (věc R 1522/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Mary Quant Cosmetics Japan Ltd a Agathou Ruiz de la Prada de Sentmenat

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Agathě Ruiz de la Prada de Sentmenat se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


title: Věc C-435/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 26. srpna 2011 — CHS Tour Services GmbH v. Team4 Travel GmbH

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 26. srpna 2011 — CHS Tour Services GmbH v. Team4 Travel GmbH
   (Věc C-435/11)
   2011/C 340/13
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Obersten Gerichtshofs (Rakousko)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CHS Tour Services GmbH

      Žalovaná: Team4 Travel GmbH

      Předběžná otázka

   Má být článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (1) ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) vykládán v tom smyslu, že u klamavých obchodních praktik ve smyslu čl. 5 odst. 4 této směrnice je samostatné přezkoumání kritérií stanovených v čl. 5 odst. 2 písm. a) směrnice nepřípustné?

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 22.


title: Věc C-511/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Prekršajni Sud u Bjelovaru (Chorvatsko) dne 25. října 2015 – Renata Horžić v. Privredna banka Zagreb a Božo Prka

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Prekršajni Sud u Bjelovaru (Chorvatsko) dne 25. října 2015 – Renata Horžić v. Privredna banka Zagreb a Božo Prka
   (Věc C-511/15)
   (2016/C 027/06)
   Jednací jazyk: chorvatština

      Předkládající soud

   Prekršajni Sud u Bjelovaru

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Renata Horžić

      Žalovaní: Privredna banka Zagreb, Božo Prka

      Předběžné otázky

               1)

               Lze zpětnou účinnost zákona [o spotřebitelském úvěru] vykládat a posuzovat výlučně podle ustanovení tohoto zákona, respektive je takové uplatňování zákona [o spotřebitelském úvěru] v souladu s unijním právem, zejména s článkem 30 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 (1), jehož odstavec 1 výslovně stanoví, že tato směrnice se nevztahuje na úvěrové smlouvy uzavřené před vstupem vnitrostátních právních předpisů, kterými byla provedena směrnice do vnitrostátního práva, v platnost?

               2)

               Může být ve výše uvedeném kontextu sankční ustanovení čl. 26 odst. 1 bodu 28 chorvatského zákona o spotřebitelském úvěru vykládáno, v souladu s článkem 23 směrnice a ve světle přechodných ustanovení jejího článku 30, v tom smyslu, že sankce stanovené za porušení vnitrostátního předpisu přijatého na základě dotčené směrnice nelze uplatnit na případná porušení související s úvěrovými smlouvami již existujícími ke dni vstupu vnitrostátních prováděcích opatření v platnost?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, s. 66).


title: Věc T-619/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2017 – Badica a Kardiam v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci ve Středoafrické republice — Zmrazení finančních prostředků — Prvotní rozhodnutí o zařazení na seznam — Seznam osob a subjektů, kterým se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Zařazení názvů žalobkyň na seznam — Provedení rezoluce OSN — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Presumpce neviny — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/34

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2017 – Badica a Kardiam v. Rada
   (Věc T-619/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci ve Středoafrické republice - Zmrazení finančních prostředků - Prvotní rozhodnutí o zařazení na seznam - Seznam osob a subjektů, kterým se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Zařazení názvů žalobkyň na seznam - Provedení rezoluce OSN - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Presumpce neviny - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2017/C 283/51)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bureau d’achat de diamant Centrafrique (Badica) (Bangui, Středoafrická republika) a Kardiam (Antverpy, Belgie) (zástupci: D. Luff a L. Defalque, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a P. Mahnič Bruni, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/1485 ze dne 2. září 2015, kterým se provádí čl. 17 odst. 1 nařízení (EU) č. 224/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Středoafrické republice (Úř. věst. 2015, L 229, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnostem Bureau d’achat de diamant Centrafrique (Badica) a Kardiam se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


title: Věc T-158/14, T-161/14 a T-163/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2017 – JingAo Solar a další v. Rada „Dotace — Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky — Konečné vyrovnávací clo — Závazky — Žaloba na zrušení — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Rozsah šetření — Výběr vzorku — Definice dotčeného výrobku“

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2017 – JingAo Solar a další v. Rada
   (Věc T-158/14, T-161/14 a T-163/14) (1)

   („Dotace - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky - Konečné vyrovnávací clo - Závazky - Žaloba na zrušení - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Rozsah šetření - Výběr vzorku - Definice dotčeného výrobku“)
   (2017/C 121/32)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: JingAo Solar Co. Ltd (Ningjin, Čína) a 5 dalších žalobkyň, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: původně A. Willems, S. De Knop a J. Charles, poté A. Willems a S. De Knop, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, zmocněnec, za účasti B. O’Connor, solicitor a S. Gubel, advokát)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně J. F. Brakeland, T. Maxian Rusche a A. Stobiecka Kuik, poté J. F. Brakeland, T. Maxian Rusche a A. Demeneix, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba zakládající se na článku 263 TFUE a znějící na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013, ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, 5.12.2013, s. 66) v rozsahu, v němž se použije na žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               JingAo Solar Co. Ltd a další žalobkyně, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou kromě vlastních nákladů řízení i náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


title: Věc C-540/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2014 společností DK Recycling und Roheisen GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 26. září 2014 ve věci T-630/13, DK Recycling und Roheisen GmbH v. Evropská komise

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/21

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2014 společností DK Recycling und Roheisen GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 26. září 2014 ve věci T-630/13, DK Recycling und Roheisen GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-540/14 P)
   (2015/C 026/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: DK Recycling und Roheisen GmbH (zástupci: S. Altenschmidt a P.-A. Schütter, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1)

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 ve věci T 630/13 v rozsahu, v němž v bodě 2 výroku žalobu ve zbývající části zamítá,

               2)

               vyhověl v plném rozsahu návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni v bodě 1 žaloby zrušením čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (C/2013) 5666, 2013/448/EU (1) v rozsahu, v němž se do seznamu zařízení patřících do směrnice 2003/87/ES zamítá zápis zařízení s identifikačním kódem DE000000000001320 a DE-new-14220-0045 uvedených v příloze I bodu A, kterou Německo předložilo Komisi v souladu s čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES, jakož i příslušných předběžných ročních povolenek, které mají být tímto zařízením bezplatně přiděleny,

               3)

               podpůrně zrušil rozsudek uvedený v bodě 1 a vrátit věc Tribunálu,

               4)

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka vytýká porušení unijního práva ve smyslu článku 58 odst. 1 druhé věty třetí hypotézy statutu Soudního dvora. V rozporu se základními právy a zásadou proporcionality Tribunál uznal, že Komisí učiněné zamítnutí bezplatných přidělení povolenek na základě klauzule nepřiměřených obtíží členského státu je v souladu s právem Unie. Napadený rozsudek porušuje práva, která navrhovatelce vyplývají z článků 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie.
   V rámci předloženého důvodu navrhovatelka tvrdí, že Komise v rozhodnutí 2011/278/EU, v ustanoveních týkajících se bezplatných přidělení povolenek nestanovila žádné preventivní opatření pro dostatečnou individuální ochranu základních práv. Podle rozhodnutí 2011/278/EU se přidělení bezplatných povolenek uskutečňuje na základě standardních výpočetních faktorů. Rozhodnutí však neobsahuje pravidlo, které by umožňovalo dodatečné přidělení bezplatných povolenek v takových případech, kdy přidělení na základě standardních výpočtových faktorů vede v konkrétním případě k nadměrnému zatížení nebo k nepřiměřeným obtížím.
   Zamítnutí žaloby porušuje základní práva Listiny a zásadu proporcionality. Tribunál se omezil na zohlednění typického zatěžujícího dopadu na systém obchodování s emisemi a systém přidělování kvót podle rozhodnutí 2011/278/EU. V rozporu s judikaturou Soudního dvora Tribunál zcela opomenul potřebnou individuální ochranu základních práv navrhovatelky.

      (1)  Úř. věst. L 240, s. 27.


title: Věc T-403/17: Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Vienna International Hotelmanagement v. EUIPO (VIENNA HOUSE)

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/51

         Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Vienna International Hotelmanagement v. EUIPO (VIENNA HOUSE)
   (Věc T-403/17)
   (2017/C 277/73)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Vienna International Hotelmanagement AG (Vídeň, Rakousko) (zástupce: M. Zrzavy, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky červené barvy „VIENNA HOUSE“ – Přihláška č. 14 501 308

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2017, ve věci R 332/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-814/14: Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2015 – Banco Espírito Santo v. Komise „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Podpora ze strany portugalských orgánů na řešení krize finanční instituce Banco Espírito Santo, SA — Vytvoření překlenovací banky — Rozhodnutí nevznášet námitky — Závazky předložené portugalskými orgány — Kontrola dodržování jejich závazků kontrolním správcem — Odměňování kontrolního správce špatnou bankou — Návrh na částečné zrušení — Nepřípustnost“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/56

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2015 – Banco Espírito Santo v. Komise
   (Věc T-814/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Podpora ze strany portugalských orgánů na řešení krize finanční instituce Banco Espírito Santo, SA - Vytvoření překlenovací banky - Rozhodnutí nevznášet námitky - Závazky předložené portugalskými orgány - Kontrola dodržování jejich závazků kontrolním správcem - Odměňování kontrolního správce špatnou bankou - Návrh na částečné zrušení - Nepřípustnost“)
   (2016/C 038/75)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Banco Espírito Santo, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: M. Gorjão Henriques a L. Bordalo e Sá, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, M. França a P. J. Loewenthal, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení bodů 9 a 18 přílohy II rozhodnutí Komise C(2014) 5682 final, ze dne 3. srpna 2014, státní podpora č. SA.39250 (2014/N) – Portugalsko, Řešení krize Banco Espírito Santo, S.A., v rozsahu, v němž na žalobkyni klade, nebo může být v tomto smyslu vykládáno, odpovědnost za zajištění odměny kontrolního správce pověřeného dohlížet nad dodržováním závazků, které na sebe vzala Portugalská republika, nebo platby jakýchkoliv jiných výdajů v souvislosti s tímto správcem

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               O návrhu Portugalské republiky na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka není třeba rozhodnout.

               3)

               Banco Espírito Santo, SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               Banco Espírito Santo, SA, Evropská komise a Portugalská republika ponesou každý vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 13. 4. 2015.


title: Věc T-165/14: Žaloba podaná dne 7. března 2014 – ANKO v. Komise a REA

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/47

         Žaloba podaná dne 7. března 2014 – ANKO v. Komise a REA
   (Věc T-165/14)
   2014/C 175/65
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atény, Řecko) (zástupce: B. Christianos, advokát)

      Žalované: Evropská komise a Výkonná agentura pro výzkum (REA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že pozastavení plateb, o kterém rozhodla a ponechala v platnosti REA, jednající na základě zmocnění Komise, je ve vztahu k částce, kterou Komise žalobkyni dluží z důvodu její účasti na projektu „Emergency Support System“ (ESS), nesplněním smluvních povinností ze strany Komise;

               —

               určil, že částka 125 253,82 eur, kterou Komise odmítá vyplatit za účast žalobkyně na projektu ESS, představuje uznatelné výdaje, které tudíž Komise musí společnosti ANKO proplatit;

               —

               určil, že celková částka 216 172,68 eur, kterou Komise již žalobkyni vyplatila z důvodu její účasti na projektu ESS, představuje uznatelné výdaje; a

               —

               uložil REA a Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětem této žaloby je odpovědnost REA a Komise ve smyslu článku 272 SFEU ve vztahu ke smlouvě č. 217 951 na uskutečnění projektu ESS.
   Žalobkyně zejména tvrdí, že REA, která jednala na základě zmocnění Komise, neoprávněně pozastavila platby společnosti ANKO, v rozporu se smlouvou na projekt ESS. Žalobkyně též tvrdí, že použitím metody „extrapolace“ Komise bez právního důvodu a v rozporu se smlouvou i s platným právem popřela uznatelnost v podstatě všech výdajů společnosti ANKO v souvislosti s projektem ESS.


title: Věc T-145/15: Žaloba podaná dne 29. března 2015 – Rumunsko v. Komise

text:
               1.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/20

         Žaloba podaná dne 29. března 2015 – Rumunsko v. Komise
   (Věc T-145/15)
   (2015/C 178/20)
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Rumunsko (zástupci: R. Radu, V. Angelescu, R. Mangu, D. Bulancea, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/103 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První důvod vychází z nesprávného výkonu pravomoci Evropské komise vyloučit určité částky z financování Evropské unie

                           —

                           Uplatněním paušálních oprav stanovených prováděcím rozhodnutím (EU) 2015/103 Komise nesprávně vykonala svou pravomoc, přičemž porušila ustanovení článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008, jakož i pokyny Komise pro uplatnění finančních oprav definované v dokumentu Komise č. VI/5330/97 ze dne 23. prosince 1997 nadepsaném „Pokyny týkající se výpočtu finančních důsledků při přípravě rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF“.

                           —

                           Komise měla povinnost stanovit opravy na základě určení částek, které Rumunsko neoprávněně vynaložilo, a neuplatňovat paušální opravy, jelikož povaha situace to nevyžadovala a rumunský stát poskytl Komisi potřebné informace pro stanovení vypočtené opravy. V tomto případě nelze mít za to, že bylo zapotřebí nepřiměřené úsilí Komise, aby stanovila vypočtenou opravu na základě skutečných ztrát finančních prostředků.

               2.

               Druhý důvod vychází z nedostatečného a nepřiměřeného odůvodnění napadeného rozhodnutí

                           —

                           Prováděcí rozhodnutí (EU) 2015/103 není dostatečně a přiměřeně odůvodněno, neboť při přijímání tohoto rozhodnutí Komise dostatečně neuvedla důvody pro uplatnění paušální opravy na nesrovnalosti zjištěné v průběhu auditu, a přiměřeně neodůvodnila, proč argumenty uplatněné Rumunskem týkající se možnosti uplatnit vypočtenou opravu nelze přijmout a vzít v úvahu při stanovení konečné opravy.

               3.

               Třetí důvod vychází z porušení zásady proporcionality

                           —

                           Napadené rozhodnutí není v souladu se zásadou proporcionality, neboť uplatnění paušální opravy ve výši 10 % na výdaje pro rok žádosti 2009 a ve výši 5 % pro rok žádosti 2010 má za následek nadhodnocený odhad ztrát finančních prostředků EU v důsledku nesrovnalostí zjištěných v průběhu auditu, jelikož zmíněné částky nezohledňují povahu a závažnost porušení, ani finanční důsledky pro rozpočet Unie.


title: Věc T-173/11: Žaloba podaná dne 22. března 2011 — Hesse v. OHIM — Porsche (Carrera)

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/35

         Žaloba podaná dne 22. března 2011 — Hesse v. OHIM — Porsche (Carrera)
   (Věc T-173/11)
   2011/C 145/59
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Kurt Hesse (Norimberk, Německo) (zástupce: M. Krogmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Stuttgart, Německo)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. ledna 2011 ve věci R 306/2010-4 a zamítnout námitku proti přihlášce ochranné známky Společenství č. 5 723 432 ze dne 16. února 2007;

               —

               podpůrně,

                           a)

                           zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se vyslovuje k podobnosti výrobků nebo protiprávnímu těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména výrobků nebo příslušných služeb chráněných namítanými ochrannými známkami, které jsou navrženy a použitelné jako příslušenství motorových vozidel, k použití jak v motorových vozidlech, tak i mimo ně a pocházejí z různých trhů;

                           b)

                           zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se vyslovuje k podobnosti výrobků nebo protiprávnímu těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména výrobků nebo příslušných služeb chráněných namítanými ochrannými známkami, které podle svého druhu (elektronické přístroje proti motorovým vozidlům), svého určení (zábava, poslech hudby, dopravní zpravodajství), nebo svého použití nemají relevantní vztah k namítaným výrobkům a nelze je považovat za komplementární (výrobky, mezi kterými existuje souvislost v tom smyslu, že výrobky, které mají být chráněny přihlašovanou ochrannou známkou jsou pro použití výrobků chráněných ochrannými známkami, které jsou předmětem námitky, nezbytné nebo důležité) a jejich použití je na nich zcela nezávislé;

                           c)

                           zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se vyslovuje k podobnosti výrobků nebo protiprávnímu těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ve vztahu k elektrickým nebo elektronickým strojům a přístrojům a z nich sestavených zařízení (například navigační přístroje) třídy 9 nebo příslušných služeb, použitelných stejným způsobem zejména k dodatečnému vybavení motorových vozidel libovolného druhu a původu a pocházejících z různých trhů;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobce

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Carrera“ pro výrobky zařazené do třídy 9

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Dr. Ing. h.c. F. Porche AG

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní ochranná známka a ochranná známka Společenství „CARRERA“ pro výrobky zařazené do třídy 12

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: odvolání bylo vyhověno a přihláška byla zamítnuta

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny a nejedná se o protiprávní těžení z rozlišovací způsobilosti namítaných ochranných známek.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


title: Věc T-25/10: Žaloba podaná dne 27. ledna 2010 — BASF Specialty Chemicals a BASF Lampertheim v. Komise

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/44

         Žaloba podaná dne 27. ledna 2010 — BASF Specialty Chemicals a BASF Lampertheim v. Komise
   (Věc T-25/10)
   2010/C 100/68
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BASF Specialty Chemicals Holding GmbH (Basel, Švýcarsko), BASF Lampertheim GmbH (Lampertheim, Německo) (zástupci: F. Montag a T. Wilson, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyň

               —

               zrušit čl. 1 odst. 1 písm. q) a čl. 1 odst. 2 písm. q) rozhodnutí Komise K(2009) 8682 v konečném znění ze dne 11. listopadu 2009 (věc COMP/38.589 — Tepelné stabilizátory) v rozsahu, v němž se týká společnosti BASF Specialty Chemicals Hoding GmbH; čl. 1 odst. 1 písm. r) a čl. 1 odst. 2 písm. r) rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společnosti BASF Lampertheim GmbH, jakož i čl. 2, body 15 a 36, pokud jde o žalobkyně;

               —

               podpůrně snížit na rozumnou výši pokutu uloženou žalobkyním v čl. 2, bodech 15 a 36 rozhodnutí;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně zpochybňují rozhodnutí Komise ze dne 11. listopadu 2009 K(2009) 8682 v konečném znění ze dne 11. listopadu 2009 ve věci COMP/38.589 — Tepelné stabilizátory. Napadené rozhodnutí jim a dalším podnikům uložilo pokuty pro porušení článku 81 ES a od 1. ledna 1994 též článku 53 EHP. Podle Komise se žalobkyně podílely na řadě kartelových dohod nebo jednání ve vzájemné shodě v oblasti cínových stabilizátorů a stabilizátorů ESBO/esters uvnitř Evropského hospodářského prostoru, které spočívaly ve stanovení cen, rozdělení trhů přidělení prodejních kvót, rozdělení zákazníků a výměně citlivých informací především o zákaznících, produkci a prodejích.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňují tři žalobní důvody:

               Zaprvé, uplatňují porušení článku 25 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), jelikož pravomoc žalované ukládat žalobkyním pokuty byla promlčena. Na rozdíl od názoru Komise žalobkyně soudí, že se na ně ustanovení čl. 25 odst. 6 nařízení č. 1/2003 nevztahuje.

               Zadruhé, žalobkyně uplatňují, že napadené rozhodnutí porušilo čl. 101 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jelikož protiprávní jednání společnosti BASF Specialty Chemicals Holding GmbH nemohlo být posledně uvedené společnosti přičteno, a že v důsledku toho nebyl důvod uložit jí pokutu. V tomto ohledu žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise tak porušila čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 tím, že stanovila výši pokuty uložené společnosti BASF Lampertheim GmbH, jelikož výpočet maximální výše pokuty nemohl přesáhnout 10 % celkového obratu za období, ve kterých nevznikla odpovědnost společnosti BASF Specialty Chemicals GmbH, měla brát v úvahu pouze celkový obrat společnosti BASF Lampertheim GmbH.

               Konečně, zatřetí žalobkyně uplatňují porušení čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 ve spojení s pokyny pro výpočet pokut (2), protože Komise dostatečně nesnížila výše jejich pokut. Tvrdí, že Komise byla nadto povinna vzít v úvahu nepřiměřenou délku řízení a jejich spolupráci v rámci sdělení o shovívavosti (3). Krom toho soudí, že snížení pokut mělo zohlednit jejich aktivní spolupráci mimo rámec sdělení o shovívavosti.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).

      (3)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002 C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155).


title: Věc F-112/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. dubna 2015 – Dimitriou v. ENISA

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/51

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. dubna 2015 – Dimitriou v. ENISA
   (Věc F-112/13) (1)

   (2015/C 198/70)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22.3.2014, s. 26.


title: Věc C-160/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varas Cíveis de Lisboa (Portugalsko) dne 4. dubna 2014 – João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další v. Estado português

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varas Cíveis de Lisboa (Portugalsko) dne 4. dubna 2014 – João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další v. Estado português
   (Věc C-160/14)
   2014/C 175/37
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Varas Cíveis de Lisboa

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další

      Žalovaný: Estado português

      Předběžné otázky

               1.

               Je třeba směrnici Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (1), zejména její čl. 1 odst. 1, vykládat v tom smyslu, že pojem „převod závodu“ zahrnuje situaci, kdy dochází ke zrušení společnosti působící na trhu charterových letů rozhodnutím většinového akcionáře, který je rovněž společností působící v oblasti letecké dopravy, a kdy v rámci likvidace mateřská společnost:

                           i)

                           převezme postavení zrušené společnosti ve smlouvách o nájmu letadel a v platných smlouvách o charterových letech uzavřených s cestovními kancelářemi;

                           ii)

                           vyvíjí činnost dříve uskutečňovanou zrušenou společností;

                           iii)

                           opětovně přijme některé ze zaměstnanců do té doby zaměstnaných u zrušené společnosti a pověří je totožnými úkoly;

                           iv)

                           převezme drobné vybavení zrušené společnosti?

               2.

               Je třeba článek 267 SFEU (bývalý článek 234 ES) vykládat v tom smyslu, že Supremo Tribunal de Justiça, s ohledem na skutkové okolnosti popsané v předchozí otázce a na okolnost, že nižší vnitrostátní soudy, které věc projednávaly, vydaly rozporná rozhodnutí, byl povinen položit Soudnímu dvoru Evropských společenství předběžnou otázku ohledně správného výkladu pojmu „převod závodu“ pro účely čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23/ES?

               3.

               Brání právo Společenství, zejména zásady uvedené Soudním dvorem Evropských společenství v rozsudku Köbler (2) ohledně odpovědnosti státu za újmu způsobenou jednotlivcům porušením práva Společenství vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni, použití vnitrostátního předpisu, který vyžaduje jako základ nároku na odškodnění uplatněného proti státu předchozí zrušení rozhodnutí, jímž byla způsobena újma?

      (1)  Úř. vest. L 82, s. 16

      (2)  C-224/01, EU:C:2003:513


title: Věc C-551/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Itálie) – Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR) v. Comune di Quartu S. Elena „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2008/98/ES — Článek 15 — Nakládání s odpady — Možnost, aby původce odpadu sám prováděl jeho zpracování — Vnitrostátní prováděcí zákon, který byl přijat, ale dosud nenabyl účinnosti — Uplynutí lhůty pro provedení — Přímý účinek“

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/12

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Itálie) – Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR) v. Comune di Quartu S. Elena
   (Věc C-551/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2008/98/ES - Článek 15 - Nakládání s odpady - Možnost, aby původce odpadu sám prováděl jeho zpracování - Vnitrostátní prováděcí zákon, který byl přijat, ale dosud nenabyl účinnosti - Uplynutí lhůty pro provedení - Přímý účinek“)
   (2015/C 065/17)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)

      Žalovaný: Comune di Quartu S. Elena

      Výrok

   Unijní právo a směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která provádí ustanovení této směrnice, avšak jejíž nabytí účinnosti je podřízeno přijetí pozdějšího vnitrostátního aktu, pokud toto nabytí účinnosti nastane po uplynutí lhůty pro provedení, která je stanovena v uvedené směrnici.
   Článek 15 odst. 1 směrnice 2008/98 ve spojení s články 4 a 13 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která původci odpadu nebo držiteli odpadu nedává možnost, aby sám prováděl odstraňování tohoto odpadu, a byl tak osvobozen od placení místního poplatku za odstraňování odpadů, pokud tento poplatek odpovídá požadavkům zásady proporcionality.

      (1)  Úř. věst. C 377, 21.12.2013.


title: Věc T-109/17: Žaloba podaná dne 21. února 2017 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER)

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/42

         Žaloba podaná dne 21. února 2017 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER)
   (Věc T-109/17)
   (2017/C 121/62)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Spojené státy) (zástupce: C. Morcom, QC)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „VIPER“ – Ochranná známka Evropské unie č. 3 871 101

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. prosince 2016, ve věci R 554/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení i rozhodnutí prvního odvolacího senátu a návrh R. D. Busbridge vrátil zrušovacímu oddělení k dalšímu řízení;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že R. D. Busbridge předložil v souvislosti s výrobkem, na který se vztahuje britský zápis (a sice „Sportovní vozidla“), důkaz o užívání;

               —

               skutečnosti předložené R. D. Busbridgem jsou naprosto nedostatečné k prokázání „skutečného“ užívání, vyžadovanému článkem 57 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009.


title: Spojené věci C-376/05 a C-377/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesgerichtshof ze dne  26. července 2005  ve věci A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) a Autohaus Hilgert GmbH (C-377/05) proti Bayerische Motorenwerke AG

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesgerichtshof ze dne 26. července 2005 ve věci A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) a Autohaus Hilgert GmbH (C-377/05) proti Bayerische Motorenwerke AG
   (Spojené věci C-376/05 a C-377/05)
   (2006/C 10/18)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesgerichtshof (Německo) ze dne 26. července 2005 ve věci A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) a Autohaus Hilgert GmbH (C-377/05) proti Bayerische Motorenwerke AG, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 12. října 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Bundesgerichtshof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Musí být čl. 5 odst. 3 první věta první odrážka nařízení (ES) č. 1475/1995 (1) o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o distribuci a servisu motorových vozidel, vykládán v tom smyslu, že potřeba reorganizovat celou distribuční síť nebo její podstatnou část a právo dodavatele vypovědět s roční výpovědní lhůtou z tohoto důvodu smlouvy uzavřené s jeho distributory, může též vyplynout z toho, že vstup v platnost nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 (2) ze dne 31. července 2002 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel, učinil nezbytným zásadní změny distribučního systému do té doby uplatňovaného dodavatelem a jeho distributory, který je založen na nařízení (ES) č. 1475/1995 a je tímto nařízením povolen?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku:

                           Musí být článek 4 nařízení (ES) č. 1400/2002 vykládán v tom smyslu, že omezení hospodářské soutěže obsažená v dohodě o distribuci, jenž podle tohoto nařízení představují tvrdá omezení („černé doložky“), výjimečně nezpůsobily ke dni uplynutí přechodného období jednoho roku stanoveného v článku 10 téhož nařízení (30. září 2003) neplatnost výjimky ze zákazu stanoveného v čl. 81 odst. 1 ES pro všechny smluvní ustanovení omezující hospodářskou soutěž, pokud byla tato smlouva uzavřena v období platnosti nařízení (ES) č. 1475/95, v souladu s požadavky tohoto nařízení a byla tímto nařízením vyňata?

                           Je tomu tak v každém případě, pokud neplatnost všech smluvních ustanovení omezujících hospodářskou soutěž podle práva Společenství má ve vnitrostátním právu za následek neplatnost dohody o distribuci v plném rozsahu?

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 25.

      (2)  Úř. věst. L 203, s. 30.


title: Věc T-115/15: Žaloba podaná dne 5. března 2015 – Deza v. ECHA

text:
               1.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/14

         Žaloba podaná dne 5. března 2015 – Deza v. ECHA
   (Věc T-115/15)
   (2015/C 178/16)
   Jednací jazyk: český

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika) (zástupce: P. Dejl, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ED/108/2014 ze dne 12. prosince 2014 výkonného ředitele Evropské agentury pro chemické látky o aktualizaci a doplnění stávajícího záznamu o látce DEHP na kandidátském seznamu pro případné zahrnutí do Přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 (1);

               —

               nařídil žalované uhradit žalobkyni náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je ultra vires

               Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že napadené rozhodnutí je ultra vires, neboť (i) k aktualizaci seznamu pro případné zahrnutí do Přílohy XIV ve smyslu čl. 59 odst. 1 nařízení č. 1907/2006 provedené tímto rozhodnutím není žalovaná dle daného nařízení oprávněna, (ii) vydání napadeného rozhodnutí předcházel postup žalované v rozporu s čl. 59 nařízení č. 1907/2006, a (iii) napadené rozhodnutí a postup žalované předcházející jeho vydání obchází postup stanovený za tímto účelem Radou Evropské unie a Evropským parlamentem.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty
               Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty, neboť (i) toto rozhodnutí identifikuje bis(2-ethylhexyl)-ftalát (DEHP) jako látku narušující endokrinní činnost v situaci, kdy právo Evropské unie nestanoví definici takovéto látky, resp. kritéria pro její identifikaci, a kdy tuto definici, resp. tato kritéria připravuje Evropská komise na základě nařízení a rozhodnutí Rady a Parlamentu, a (ii) toto rozhodnutí bylo vydáno v době, kdy stále ještě, byť v pokročilé fázi, probíhá řízení o povolení látky DEHP identifikované jako látka toxická pro reprodukci podle čl. 57 písm. c) nařízení č. 1907/2006.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí není založeno na přesvědčivých a objektivních vědeckých zjištěních
               Na tomto místě žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je nesprávné, neboť není založeno na přesvědčivých a objektivních vědeckých zjištěních prokazujících, že DEHP splňuje veškerá kritéria stanovená v čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení prav žalobkyně a zásad zakotvených v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a Listině základních práv Evropské unie
               V této souvislosti žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí a postup žalované předcházející vydání tohoto rozhodnutí porušují její práva a zásady zakotvené v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a v Listině základních práv Evropské unie, a to zejména zásadu právní jistoty, právo na spravedlivý proces a právo pokojně užívat svůj majetek.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).


title: Věc T-360/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2016 – Dr Vita v. EUIPO (69) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazované ochranné známky Evropské unie 69 — Absolutní důvod pro odmítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               17.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2016 – Dr Vita v. EUIPO (69)
   (Věc T-360/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazované ochranné známky Evropské unie 69 - Absolutní důvod pro odmítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 383/19)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dr Vita sp. z o.o. (Olsztyn, Polsko) (zástupce: D. Rzążewska, advokátka)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. dubna 2015 (věc R 2513/2014-5) týkajícímu se přihlášky obrazovného označení 69 jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Dr Vita sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 279, 24.8.2015.


title: Věc T-627/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015 – The Tea Board v. OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Obrazová ochranná známka Darjeeling — Starší kolektivní slovní ochranná známka Společenství a starší kolektivní obrazová ochranná známka Společenství DARJEELING — Relativní důvody pro zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/40

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015 – The Tea Board v. OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling)
   (Věc T-627/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Obrazová ochranná známka Darjeeling - Starší kolektivní slovní ochranná známka Společenství a starší kolektivní obrazová ochranná známka Společenství DARJEELING - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 389/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Tea Board (Kalkata, Indie) (zástupci: A. Nordemann a M. Maier, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Delta Lingerie (Cachan, Francie) (zástupci: G. Marchais a P. Martini-Berthon, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. září 2013 (věc R 1387/2012-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi The Tea Board a Delta Lingerie

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. září 2013 (věc R 1387/2012-2) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká výrobků označených přihlašovanou ochrannou známkou spadajících do třídy 25 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a „služeb maloobchodního prodeje dámského spodního prádla a luxusního spodního prádla, parfémů, toaletních a kosmetických vod, prádla pro domácnost a textilií pro koupelny“, označených přihlašovanou ochrannou známkou a spadajících do třídy 35 ve smyslu uvedené dohody.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


title: Věc C-419/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 8. září 2014 – WebMindLicenses Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

text:
               8.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 439/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 8. září 2014 – WebMindLicenses Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
   (Věc C-419/14)
   (2014/C 439/25)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: WebMindLicenses Kft.

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Předběžné otázky

               1)

               Je podle čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článku 43 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) v rámci určení osoby, která poskytuje službu pro účely DPH, při zkoumání, zda je plnění fiktivní povahy, postrádá skutečný hospodářský a obchodní obsah a směřuje výlučně k dosažení daňového zvýhodnění, pro účely výkladu relevantní, že za okolností věci v původním řízení je statutárním orgánem a stoprocentním vlastníkem obchodní společnosti, která poskytuje licenci, fyzická osoba, která vytvořila know-how převáděné prostřednictvím licenční smlouvy?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku kladná, je podle čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článku 43 směrnice o DPH pro posouzení existence zneužívající praktiky relevantní, že tato fyzická osoba vykonává nebo může vykonávat neformální vliv na způsob řízení obchodní společnosti, která nabyla licenci, a na rozhodnutí této společnosti? Může být pro účely tohoto výkladu relevantní okolností to, že se tvůrce know-how tím, že poskytuje odborné poradenství nebo nabízí rady ohledně rozvoje a provozování know-how, přímo nebo nepřímo účastní nebo může účastnit na přijímání podnikatelských rozhodnutí týkajících se poskytování služby založené na tomto know-how?

               3)

               Je za okolností věci v původním řízení a při zohlednění toho, co bylo vyloženo ve druhé otázce, pro určení osoby, která poskytuje službu pro účely DPH, vedle analýzy základního smluvního plnění relevantní to, že tvůrce know-how jako fyzická osoba vykonává vliv, přesněji řečeno dominantní vliv, nebo vydává pokyny ohledně způsobu poskytování služby založené na tomto know-how?

               4)

               Je-li odpověď na třetí otázku kladná, jaké okolnosti lze při určení dosahu tohoto vlivu a těchto pokynů vzít v úvahu, nebo konkrétněji podle jakých kritérií je možné konstatovat, že je vykonáván dominantní vliv na poskytování služby a že uskutečněné základní plnění ve prospěch společnosti, která poskytuje licenci, mělo skutečný hospodářský obsah?

               5)

               Je za okolností věci v původním řízení při přezkumu získání daňového zvýhodnění pro analýzu vztahů mezi hospodářskými subjekty a osobami vystupujícími v rámci plnění relevantní, že osoby povinné k dani, které se účastnily na sporném smluvním plnění směřujícím k daňovému úniku, jsou právnickými osobami, když daňový orgán členského státu přičítá fyzické osobě přijetí strategických a operativních podnikatelských rozhodnutí? Je-li tomu tak, je třeba zohlednit, v kterém členském státě fyzická osoba tato rozhodnutí přijala? Je za takových okolností, jako nastávají v projednávané věci, v případě, že lze konstatovat, že smluvní postavení účastníků není určující, pro účely výkladu relevantní, že řízení technických nástrojů, lidských zdrojů a finančních operací nezbytných k poskytování dotčené služby po internetu zůstává na subdodavatelích?

               6)

               V případě, že lze konstatovat, že klauzule licenční smlouvy neodrážejí skutečný hospodářský obsah, vyplývá z překvalifikování smluvních klauzulí a obnovení stavu, který by existoval, kdyby nedošlo k plnění, které představuje zneužívající praktiku, že daňový orgán členského státu může stanovit odlišně členský stát, kde je služba poskytována, a tudíž místo vzniku daňové povinnosti, i když podnik, který nabyl licenci, splnil daňovou povinnost v členském státě, v němž je usazen, v souladu se zákonnými podmínkami stanovenými v tomto členském státě?

               7)

               Je třeba články 49 SFEU a 56 SFEU vykládat v tom smyslu, že taková smluvní úprava, jaká je dotčena v původním řízení, podle níž podnik, jenž je osobou povinnou k dani v jednom členském státě, převádí prostřednictvím licenční smlouvy na jiný podnik, jenž je osobou povinnou k dani v jiném členském státě, know-how k poskytování služeb týkajících se obsahů určených pro dospělé prostřednictvím technologie interaktivní komunikace po internetu a právo toto know-how užívat za okolností charakteristických tím, že zátěž DPH v členském státě sídla podniku, který nabyl licenci, je u převedeného plnění výhodnější, je s těmito články v rozporu a může představovat zneužití svobody usazování a volného pohybu služeb?

               8)

               Jaký význam je za takových okolností, jaké nastávají v projednávané věci, mimo daňové zvýhodnění, které údajně lze získat, třeba přikládat obchodním úvahám uskutečněným podnikem, který uděluje licenci? Je v tomto kontextu konkrétně pro účely výkladu relevantní, že stoprocentním vlastníkem a statutárním orgánem obchodní společnosti, která uděluje licenci, je fyzická osoba, která know-how původně vytvořila?

               9)

               Lze při analýze zneužívajícího jednání zohlednit, a pokud ano, jaký význam mají takové okolnosti, jež se podobají okolnostem věci v původním řízení, jako jsou technické údaje a údaje o infrastruktuře týkající se zavedení a provozování služby, která je předmětem sporného plnění, a příprava a lidské zdroje, které musí mít podnik, jenž uděluje licenci, pro poskytování dotčené služby k dispozici?

               10)

               Je třeba v situaci analyzované v projednávané věci vykládat čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1, články 43 a 273 směrnice o DPH, ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU a článkem 325 SFEU, v tom smyslu, že k náležitému plnění závazku členských států Unie vybírat skutečně a přesně celkovou částku DPH a předcházet rozpočtovým ztrátám, které jsou spojeny s daňovými podvody a úniky přes hranice členských států, u poskytování služeb za účelem určení osoby, která poskytuje službu, je daňový orgán členského státu v důkazní fázi daňového správního řízení za účelem objasnění skutkových okolností oprávněn připustit údaje, informace a důkazy, a tedy i záznamy odposlechů získané vyšetřovacím útvarem daňového orgánu v rámci řízení trestní povahy bez vědomí osoby povinné k dani, a použít je a založit na nich své posouzení daňových důsledků a že je pak správní soud, který rozhoduje o žalobě podané proti správnímu rozhodnutí daňového orgánu členského státu, oprávněn uskutečnit posouzení těchto informací v rámci dokazování při přezkumu legality rozhodnutí?

               11)

               Je třeba v situaci analyzované v projednávané věci vykládat čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1, články 43 a 273 směrnice o DPH, ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU a článkem 325 SFEU, v tom smyslu, že k náležitému plnění závazku členských států Unie vybírat skutečně a přesně celkovou částku DPH a k plnění závazku členských států zajistit dodržování povinností uložených osobě povinné k dani prostor přiznaný pro použití prostředků, které má daňový orgán členského státu k dispozici, zahrnuje pravomoc tohoto orgánu použít důkazy získané původně pro trestní účely k postihu jednání spočívajících v daňovém úniku, a to i když samotné vnitrostátní právo neumožňuje získávat informace bez vědomí dotyčné osoby v rámci správního řízení k postihu jednání spočívajících v daňovém úniku nebo je v rámci trestního řízení podmiňuje zárukami, které nejsou stanoveny v daňovém správním řízení, a přiznává současně správnímu orgánu pravomoc jednat podle zásady volného hodnocení důkazů?

               12)

               Brání čl. 8 odst. 2 Evropské úmluvy o lidských právech, ve spojení s čl. 52 odst. 2 Listiny, tomu, aby byla daňovému orgánu členského státu přiznána pravomoc, na kterou odkazuje desátá a jedenáctá otázka, nebo lze za okolností projednávané věci považovat za odůvodněné k boji proti daňovým únikům použít v daňovém správním řízení závěry, které vyplývají z informací získaných bez vědomí dotyčné osoby s cílem skutečně vybrat daň v zájmu „hospodářského blahobytu země“?

               13)

               V rozsahu, v němž z odpovědi na desátou až dvanáctou otázku vyplyne, že daňový orgán členského státu může použít takové důkazy ve správním řízení, má daňový orgán členského státu s cílem zaručit účinnost práva na řádnou správu a práva na obhajobu podle ustanovení článků 7, 8, 41 a 48 Listiny, ve spojení s čl. 51 odst. 1 Listiny, absolutní povinnost vyslechnout osobu povinnou k dani během správního řízení, zaručit jí přístup k závěrům, které vyplývají z informací získaných bez jejího vědomí, a respektovat účel, pro který byly získány údaje obsažené v těchto důkazech, nebo v posledně zmíněné souvislosti okolnost, že informace opatřené bez vědomí dotyčné osoby jsou určeny výlučně pro vyšetřování trestní povahy, zcela brání použití takových důkazů?

               14)

               Respektuje v případě získání a použití důkazů při porušení ustanovení článků 7, 8, 41 a 48 Listiny, ve spojení s článkem 47 Listiny, vnitrostátní právní úprava, podle níž lze úspěšně soudně napadnout procesní legalitu rozhodnutí vydaných v daňových věcech a dosáhnout zrušení rozhodnutí, pouze pokud v závislosti na okolnostech případu existuje konkrétní možnost, že by napadené rozhodnutí bylo odlišné, kdyby nedošlo k procesní vadě, a pokud se navíc tato vada dotýká hmotněprávního postavení žalobce, právo na soudní ochranu, nebo je třeba procesní vady, k nimž došlo tímto způsobem, zohlednit v širších souvislostech, bez ohledu na vliv, jaký by na výsledek řízení měla procesní vada, která porušuje ustanovení Listiny?

               15)

               Vyžaduje plná účinnost článku 47 Listiny, aby v takové procesní situaci, jaká je v projednávané věci, správní soud, který rozhoduje o žalobě proti správnímu rozhodnutí daňového orgánu členského státu, mohl přezkoumat legalitu získání důkazů opatřených pro trestní účely bez vědomí dotyčné osoby v rámci řízení trestní povahy, zejména pokud osoba povinná k dani, proti níž bylo souběžně zahájeno trestní řízení, není seznámena s touto dokumentací ani nemohla její legalitu napadnout u soudu?

               16)

               Je také se zřetelem k šesté otázce třeba nařízení Rady (EU) č. 904/2010 (2) o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty, zejména ve světle sedmého bodu jeho odůvodnění, podle něhož pro účely výběru splatné daně by měly členské státy spolupracovat, aby pomohly zajistit správné vyměření DPH, a v důsledku toho musí nejen kontrolovat správné uplatňování daně splatné na jejich území, ale měly by rovněž poskytovat pomoc jiným členským státům za účelem zajištění správného uplatňování daně spojené s činností vykonávanou na jejich území, která je splatná v jiném členském státě, vykládat v tom smyslu, že v takové skutkové situaci, jaká charakterizuje projednávanou věc, je daňový orgán členského státu, který odhalí daňový dluh, povinen zaslat žádost daňovému orgánu členského státu, v němž osoba povinná k dani, u níž byla provedena daňová kontrola, již splnila svou povinnost zaplatit daň?

               17)

               Je-li odpověď na šestnáctou otázku kladná, jaký důsledek má vyvodit soud, který rozhoduje o žalobě proti správním rozhodnutím vydaným daňovým orgánem členského státu, pokud je z tohoto důvodu, [tedy] na základě nezjištění informací a chybějící žádosti, u soudu napadena a určena procesní protiprávnost rozhodnutí vydaných daňovým orgánem členského státu, a to rovněž se zřetelem k tomu, co bylo vyloženo ve čtrnácté otázce?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 268, s. 1.


title: Věc C-51/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství ( „Nesplnění povinnosti státem — Článek 43 ES — Svoboda usazování — Notáři — Podmínka státní příslušnosti — Článek 45 ES — Účast na výkonu veřejné moci — Směrnice 89/48/EHS“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-51/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Článek 43 ES - Svoboda usazování - Notáři - Podmínka státní příslušnosti - Článek 45 ES - Účast na výkonu veřejné moci - Směrnice 89/48/EHS)
   2011/C 204/04
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-P. Keppenne a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson a M. S. Ossowski, zmocněnci)

      Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupci: C. Schiltz, zmocněnec a J.-J. Lorang, advokát)

      Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Česká republika (zástupce: M. Smolek, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a M. Messmer, zmocněnci), Lotyšská republika (zástupci: L. Ostrovska, K. Drēviņa a J. Barbale, zmocněnci), Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a E. Matulionytė, zmocněnci), Maďarská republika (zástupci: J. Fazekas, R. Somssich, K. Veres a M. Fehér, zmocněnci), Polská republika (zástupci: M. Dowgielewicz, C. Herma a D. Lutostańska, zmocněnci), Slovenská republika (zástupce: J. Čorba, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 43 ES a 45 ES — Vnitrostátní právní úprava, která váže přístup k povolání notáře a jeho výkon na splnění podmínky státní příslušnosti — Překážka svobodě usazování — Rozsah působnosti výjimky týkající se činností spjatých s výkonem veřejné moci — Požadavek přímé a specifické souvislosti s takovým výkonem — Neprovedení směrnice 89/48/EHS Rady ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. 1989, L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337), pokud jde o povolání notáře

      Výrok

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že pro přístup k povolání notáře stanovilo podmínku státní příslušnosti, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 43 ES.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise, Lucemburské velkovévodství, Česká republika, Francouzská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Maďarská republika, Polská republika, Slovenská republika a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 128, 24.5.2008.


title: Věc C-473/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 20. října 2014 – Comune di Cropia-Attica v. Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 20. října 2014 – Comune di Cropia-Attica v. Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico
   (Věc C-473/14)
   (2015/C 007/19)
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Symvoulio tis Epikrateias

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Comune di Cropia-Attica

      Žalovaný: Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje či nikoli územní plán městské metropolitní aglomerace, který stanoví obecné cíle, pokyny a obecné programy pro územní a městské plánování oblasti širší, než je daná aglomerace a který mezi svými zvláštními cíli uvádí konkrétně ochranu horských masivů, které ji obklopují, jakož i zastavení městské výstavby, plán umožňující příslušnému správnímu orgánu nepodrobit strategickému posuzování vlivu na životní prostředí stanovenému v článku 3 směrnice 2001/42/ES (1) (Úř. věst. L 197), jak je vykládáno v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 22. března 2012, C-567/10, Inter Environnement Bruxelles a další, bod 42, plán následně přijatý nařízením na základě zákonného zmocnění, který doplnil výše uvedený územní plán a zavedl zóny ochrany pro jeden z výše uvedených horských masivů, jakož i způsoby využívání a činnosti, které jsou v těchto zónách povoleny, s cílem upřesnit a provést cíle ochrany horských masivů a zastavení městské výstavby?

               2)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je v případě, že v době přijetí podrobnějšího plánu v rámci hierarchické řady aktů územního plánování nebylo provedeno strategické posuzování vlivu na životní prostředí stanovené směrnicí 2001/42/ES, jak je uvedeno výše v první otázce, nezbytné či nikoli provést toto posuzování při přijímání aktu, kterým se uvedený plán upřesňuje a který spadá do časové působnosti směrnice?

               3)

               V případě záporné odpovědi na druhou otázku, lze nařízení – obsahující ustanovení týkající se ochranných opatření, povolených činností a využívání území v zóně, která je součástí národní sítě NATURA jako LVS (lokalita významná pro Společenství), ZOO (zvláštní oblast ochrany) nebo ZCHO (zvláště chráněná oblast), a i když se prostřednictvím těchto ustanovení zavádí systém absolutní ochrany přírody, který umožňuje pouze instalaci protipožárních zařízení, lesní hospodaření a turistické stezky, z přípravných aktů vedoucích k přijetí těchto ustanovení nevyplývá, že byly zohledněny cíle ochrany těchto zón, a sice zvláštní charakteristiky životního prostředí, na základě kterých byly vybrány, aby se staly součástí sítě NATURA; v případě, kdy se dotčené území nadále využívá na základě stejných ustanovení způsobem, který již není povolen, a to na základě pouhé skutečnosti, že tento způsob byl slučitelný s předchozím systémem ochrany – považovat či nikoli za plán péče podle čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS (2) (Úř. věst. L 206), před jehož přijetím neexistovala povinnost provést strategické posuzování vlivu na životní prostředí, v souladu s ustanovením tohoto článku ve spojení s čl. 3 odst. 2 písm. b) výše uvedené směrnice 2001/42/ES?

               4)

               V případě kladné odpovědi na třetí otázku, je v případě, že byl přijat akt územního plánování zahrnující jedinou širší zeměpisnou oblast, který v zásadě vyžaduje na základě čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/42/ES ve spojení s ustanovením čl. 6 odst. 3 směrnice (92/43/EHS) provedení strategického posuzování vlivu na životní prostředí, ke kterému nedošlo, a mimoto se zjistí, že předběžné posuzování vlivu na životní prostředí bylo vyžadováno pouze pro některé zóny této oblasti – vzhledem k nedávno přijatým předpisům týkajícím se povolených způsobů využívání území a činností, které nejsou pouze plány péče – ale nikoli pro větší část z nich, neboť přijaté opatření představuje v rozsahu, v němž se týká posledně uvedených zón, plán péče, pro který se podle čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/42/CE ve spojení s ustanovením čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS posuzování nevyžaduje, možné či nikoli na základě směrnice 2001/42/ES rozhodnout o částečné neplatnosti všech dotčených ustanovení a následném zrušení opatření pouze pokud jde o části, které se týkají zón, pro které je vyžadováno předběžné posuzování vlivu na životní prostředí – v souladu s novými předpisy v této oblasti – s tím důsledkem, že se po jejich částečném zrušení musí strategické posuzování vlivu na životní prostředí uplatnit pouze na tyto zóny, a nikoli na celou oblast?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí.

      (2)  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.


title: Věc C-225/14: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Dieppe – Francie) – Facet SA v. Jean Henri

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/32

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance de Dieppe – Francie) – Facet SA v. Jean Henri
   (Věc C-225/14) (1)

   (2015/C 146/41)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


title: Věc T-380/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2013 — Nizozemsko v. Komise ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Žádost o získání přístupu k určitým důvěrným částem konečného rozhodnutí Komise, týkajícího se kartelové dohody — Odepření přístupu — Povinnost odůvodnění — Povinnost konkrétního a individuálního zkoumání — Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce — Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob — Výjimka týkající se ochrany cílů vyšetřování — Převažující veřejný zájem — Loajální spolupráce“ )

text:
               26.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2013 — Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-380/08) (1)

   (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Žádost o získání přístupu k určitým důvěrným částem konečného rozhodnutí Komise, týkajícího se kartelové dohody - Odepření přístupu - Povinnost odůvodnění - Povinnost konkrétního a individuálního zkoumání - Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Výjimka týkající se ochrany cílů vyšetřování - Převažující veřejný zájem - Loajální spolupráce)
   2013/C 313/28
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, M. de Mol a M. de Ree, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30. června 2008, kterým se odepírá přístup k určitým důvěrným částem rozhodnutí C(2006) 4090 final [věc COMP/F/38.456 — Bitumen (Nizozemsko)].

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 285, 8.11.2008.


title: Věc T-117/10: Žaloba podaná dne 5. března 2010 — Itálie v. Komise

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/32

         Žaloba podaná dne 5. března 2010 — Itálie v. Komise
   (Věc T-117/10)
   2010/C 148/57
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské komise K(2009) 10350 ze dne 22. prosince 2009 o částečném zrušení příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) určeného na operační program POR Puglia, cíl 1 (2000-2006)

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Italská republika napadá u Tribunálu rozhodnutí Evropské komise K(2009) 10350 ze dne 22. prosince 2009, oznámené dne 23. prosince 2009, o částečném zrušení příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) určeného na operační program POR Puglia, cíl 1 (2000 — 2006).
   Na podporu své žaloby uplatňuje Italská republika následující důvody.
   První důvod: porušení čl. 39 odst. 2 písm. c) a odst. 3 nařízení č. 1260/99 (1) a článku 4 nařízení č. 438/2001 (2). V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že inspektoři Společenství dospěli k závěru o systémových nedostatcích v kontrolách prvního stupně, které vyplývaly z určitých nesrovnalostí neodhalených na základě těchto kontrol v rámci zadávání a provádění veřejných zakázek na služby. Přestože napadené rozhodnutí fakticky nevyvrátilo analytické argumenty uplatňované Regione, které vylučovaly existenci systémových nedostatků, uplatnilo paušální opravu ve výši 10 % ve smyslu článku 39 nařízení č. 1260/99, jako kdyby systémy regionální prvostupňové kontroly nebyly v souladu s článkem 4 nařízení č. 438/2001. Komise tak rovněž porušila zásadu partnerství.
   Druhý důvod: porušení čl. 39 odst. 2 písm. c) a odst. 3 nařízení č. 1260/99, jakož i článku 10 nařízení č. 438/2001. Žalobkyně v této souvislosti upřesňuje, že druhý důvod je obdobný prvnímu důvodu, s tím rozdílem, že se týká kontrol druhého stupně stanovených v článku 10 nařízení č. 438/2001, které audit Společenství rovněž shledal systémově nedostatečnými z důvodů neoznámených nesrovnalostí zjištěných v několika vzorcích, přestože všechny tyto nesrovnalosti byly Regione podrobně popřeny skutkovou a právní argumentací, která nebyla vyvrácena napadeným rozhodnutím.
   Třetí důvod: nedostatek odůvodnění a další porušení čl. 39 odst. 2 a 3 nařízení č. 1260/99. Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí je stiženo nedostatkem odůvodnění, neboť tím, že Komise shledala systémové nedostatky odůvodňující paušální opravu ve výši 10 %, vychází ze situace, tak jak se jevila inspektorům v roce 2007 a 2008, kdežto zcela opomíná kvantitativní a kvalitativní pokroky doložené Regione až do konce roku 2009 a argumenty namítané proti konkrétním výtkám inspektorů uvedené v předchozích důvodech. Rozhodnutí Komise, že existuje vážné nebezpečí pro Fond, není tudíž odůvodněné.
   Čtvrtý důvod: porušení článku 12 nařízení č. 1260/99, čl. 4 odst. 1 nařízení č. 438/2001 a 258 SFEU, jakož i nepříslušnost žalované. Podle žalobkyně Komise připsala rozhodující význam neuvedení údajných porušení předpisů o veřejných zakázkách. Ze správného výkladu článku 12 nařízení č. 1260/99 a článku 4 nařízení č. 438/2001 však vyplývá, že soustavná porušení těchto ustanovení nemohou přímo vyvolat paušální opravu, nýbrž musí vést k zahájení řízení pro porušení práva a zároveň k pozastavení plateb podle čl. 32 odst. 3 písm. f) nařízení č. 1260/99 v souvislosti s opatřeními, k nimiž se porušení vztahuje.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů (Úř. věst. L 63, s. 21; Zvl. vyd. 14/01, s. 132).


title: Věc T-614/15: Žaloba podaná dne 29. října 2015 – Azur Space Solar Power v. OHIM (Zobrazení černé linie)

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/64

         Žaloba podaná dne 29. října 2015 – Azur Space Solar Power v. OHIM (Zobrazení černé linie)
   (Věc T-614/15)
   (2016/C 038/86)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Německo) (zástupce: J. Nicodemus, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky (Zobrazení černé linie) – Přihláška č. 1 201 652

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. září 2015, ve věci R 3233/2015-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-376/16: Usnesení Tribunálu ze dne 2. března 2017 – Oberösterreichische Landesbank v. SRB

text:
               26.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 2. března 2017 – Oberösterreichische Landesbank v. SRB
   (Věc T-376/16) (1)

   (2017/C 202/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 343, 19. 9. 2016.


title: Věc T-41/15: Usnesení Tribunálu ze dne 2. prosince 2015 – Novartis v. OHIM – Mabxience (HERTIXAN) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky k zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/58

         Usnesení Tribunálu ze dne 2. prosince 2015 – Novartis v. OHIM – Mabxience (HERTIXAN)
   (Věc T-41/15) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2016/C 038/77)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Novartis AG (Bâle, Švýcarsko) (zástupce: M. Douglas, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Mabxience SA (Montevideo, Uruguay)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 31. října 2014 (věc R 2550/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Novartis AG et Mabxience SA.

      Výrok

               1.

               O žalobě není třeba rozhodovat.

               2.

               Novartis AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 107, 30. 3. 2015.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. června 2005 ve věci T-188/02, Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions- und Vertriebs KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Rozhodnutí ve věci je bezpředmětné)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/16

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 9. června 2005
   ve věci T-188/02, Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions- und Vertriebs KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Rozhodnutí ve věci je bezpředmětné)
   (2005/C 229/34)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-188/02, Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions- und Vertriebs KG, se sídlem v Berlíně, zastoupená K.-D. Rathkem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: A. von Mühlendahl a G. Schneider), přičemž dalším účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM a vedlejším účastníkem v řízení před Soudem prvního stupně je Roberto Traiteur SASU (původně Roberto S.A.), se sídlem v Chevilly (Francie), zastoupená R. Milchiorem, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. února 2002 (věc R 1155/2000-4), týkajícímu se námitkovému řízení mezi Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions- und Vertriebs KG a Roberto S.A., Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. Forwood, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 9. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozhodnutí ve věci je dále bezpředmětné.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř.věst. C 202, 24.8.2002


title: Věc C-303/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 29. června 2007 – Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 29. června 2007 – Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy
   (Věc C-303/07)
   (2007/C 211/39)
   Jednací jazyk: finština
   Předkládající soud
   Korkein hallinto-oikeus
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

      Žalovaný: Uudenmaan verovirasto ja Helsingin kaupunki
   Předběžné otázky
   Je třeba vykládat články 43 ES a 48 ES, jakož i články 56 ES a 58 ES v tom smyslu, že akciová společnost nebo investiční fond založené podle finského práva a SICAV založená podle lucemburského práva musí být považovány za srovnatelné, aby mohly vykonávat základní práva přiznaná jim ustanoveními uvedených článků, přestože finské právo nezná formu společnosti plně odpovídající SICAV, je-li zároveň třeba přihlédnout k tomu, že SICAV, jež je společností založenou podle lucemburského práva, není uvedena v seznamu společností spadajících pod čl. 2 písm. a) směrnice 90/435/EHS (1) – jíž byla přizpůsobena finská úprava srážkových daní použitelná v projednávané věci – a dále k tomu, že je SICAV podle lucemburských vnitrostátních daňových předpisů osvobozena od daně z příjmu? Došlo za těchto okolností k porušení uvedených článků Smlouvy o ES, jestliže SICAV usazená v Lucembursku není jakožto příjemce dividend ve Finsku osvobozena od srážkové daně odváděné z dividend?

      (1)  Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147).


title: Věc F-19/10: Žaloba podaná dne 29. března 2010 — Marsili v. Komise

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/57

      Žaloba podaná dne 29. března 2010 — Marsili v. Komise
      (Věc F-19/10)
      (2010/C 161/91)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Letizia Marsili (Brusel, Belgie) (zástupci: K. Van Maldegem, C. Mereu a M. Velardo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Předmět a popis sporu

      Zrušení rozhodnutí Komise nezapsat žalobkyni na seznam kandidátů vhodných na přijetí výběrového řízení EPSO/AST/51/08, jakož i náhrada újmy, kterou utrpěla žalobkyně.

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  zrušit rozhodnutí výběrové komise ze dne 17. prosince 2009 o nezařazení žalobkyně na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AST/51/08 a uložit žalované náhradu újmy vyčíslené prozatímně na částku 1 euro, která bude upřesněna během řízení, jakož i povinnost zaplatit kompenzační úroky a úroky z prodlení ve výši 6,75 % za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla;

                  —

                  uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-100/13: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. září 2014 – Julien-Malvy a další v. ESVČ „Veřejná služba – Odměna – Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země – Rozhodnutí OOJ, kterým se mění seznam třetích zemí, v nichž jsou životní podmínky stejné jako obvyklé životní podmínky v Unii – Obecně závazný akt – Přípustnost žaloby – Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky – Zrušení“

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/64

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. září 2014 – Julien-Malvy a další v. ESVČ
      (Věc F-100/13) (1)

      („Veřejná služba - Odměna - Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země - Rozhodnutí OOJ, kterým se mění seznam třetích zemí, v nichž jsou životní podmínky stejné jako obvyklé životní podmínky v Unii - Obecně závazný akt - Přípustnost žaloby - Každoroční posouzení příspěvku za životní podmínky - Zrušení“)
      (2014/C 395/77)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Bruno Julien-Malvy (Tokio, Japonsko) a další (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí ESVČ, že úředníkům zaměstnaným v Argentině, v Čile, v Číně (Hong Kong), v Japonsku, v Malajsii, v Singapuru a na Taiwanu již nebude od 1. ledna 2014 vyplácen příspěvek za životní podmínky.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Bruno Julien-Malvy a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení.

                  3)

                  Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 45, 15.2.2014, s. 46.


title: Věci T-141/07, T-142/07, T-145/07 a T-146/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — General Technic-Otis a další v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů — Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES — Manipulování s nabídkovými řízeními — Rozdělení trhů — Stanovení cen“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/44

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — General Technic-Otis a další v. Komise
   (Věci T-141/07, T-142/07, T-145/07 a T-146/07) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES - Manipulování s nabídkovými řízeními - Rozdělení trhů - Stanovení cen)
   2011/C 269/97
   Jednací jazyk: francouzština a angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: General Technic-Otis Sàrl (Howald, Lucembursko) (zástupci: původně M. Nosbusch, poté A. Winckler, advokáti, a J. Temple Lang, solicitor) (věc T-141/07); General Technic Sàrl (Howald) (zástupce: M. Nosbusch) (věc T-142/07); Otis SA (Dilbeek, Belgie), Otis GmbH & Co. OHG (Berlín, Německo), Otis BV (Amersfoort, Nizozemsko) a Otis Elevator Company (Farmington, Connecticut, Spojené státy) (zástupci: A. Winckler a J. Temple Lang) (věc T-145/07); jakož i United Technologies Corporation (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: A. Winckler a J. Temple Lang) (věc T-146/07)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: věci T-141/07, T-142/07, A. Bouquet, R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Condominesem, advokátem; a věci T-145/07 a T-146/07, A. Bouquet, R. Sauer a J. Bourke, zmocněnci, ve spolupráci s A. Condominesem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 512 v konečném znění ze dne 21. února 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] (věc č. COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory) nebo podpůrně návrh na snížení výše pokut uložených žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-141/07, T-142/07, T-145/07 a T-146/07 se spojují pro účely tohoto rozsudku.

               2)

               Žaloby se zamítají.

               3)

               Společnosti General Technic-Otis Sàrl se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-141/07.

               4)

               Společnosti General Technic Sàrl se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-142/07.

               5)

               Společnostem Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV a Otis Elevator Company se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-145/07.

               6)

               Společnosti United Technologies Corporation se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-146/07.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007.