title: Věc C-231/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2008 Massimem Gianninim proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 12. března 2008 ve věci T-100/04, Massimo Giannini v. Komise

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2008 Massimem Gianninim proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 12. března 2008 ve věci T-100/04, Massimo Giannini v. Komise
   (Věc C-231/08 P)
   (2008/C 223/34)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Massimo Giannini (zástupci: L. Levi a C. Ronzi, advokátky)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. března 2008 ve věci T-100/04;

               —

               v návaznosti na to vyhovět návrhovým žádání, která navrhovatel uplatnil v prvním stupni, a tedy:

                           —

                           zrušit rozhodnutí výběrové komise pro otevřené výběrové řízení KOM/A/9/01 o nezapsání navrhovatelova jména na seznam kandidátů vhodných pro přijetí, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 11. června 2003, a rovněž, bude-li třeba, zrušit rozhodnutí, kterým byla zamítnuta navrhovatelova žádost o přezkum, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 8. července 2003, a zrušit rozhodnutí, kterým se zamítá navrhovatelova stížnost, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 2. prosince 2003;

                           —

                           přiznat náhradu škody za majetkovou újmu, přičemž tato škoda je vyčíslena zaprvé jako rozdíl mezi příspěvkem v nezaměstnanosti pobíraným po skončení pracovní smlouvy dočasného zaměstnance a platem úředníka s platovým zařazením A 7/4, a zadruhé, po uplynutí doby nezaměstnanosti, jako částka odpovídající odměňování úředníka s platovou třídou A7/5, a za nemajetkovou újmu, která je vyčíslena na částku 1 euro;

               —

               uložit odpůrkyni náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených v řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku v podstatě tři hlavní důvody.
   Jako první důvod navrhovatel uvádí výtku, že Soud porušil právo na spravedlivý proces, a konkrétně právo na to, aby o věci bylo rozhodnuto v přiměřené lhůtě. Navrhovatel tvrdí, že ode dne podání žaloby Soudu do vyhlášení napadeného rozsudku uplynuly čtyři roky. Přitom takováto délka nebyla podle navrhovatele odůvodněna žádnou mimořádnou okolností. Spis k této věci nebyl ani mimořádně obsáhlý, ani právně složitý a žalobce měl skutečný zájem na výsledku řízení.
   Jako druhý důvod navrhovatel uvádí, že Soud porušil články 4, 27 a 29 služebního řádu a opomněl vzít v úvahu jak pojem „služební zájem“, tak povinnosti řádné péče, k níž jsou orgány Společenství povinny ve vztahu ke svým zaměstnancům a úředníkům. Navrhovatel je toho názoru, že Soud směšuje vstup do veřejné služby Společenství na základě otevřeného výběrového řízení, jehož cílem je vytvořit rezervu kandidátů vhodných k přijetí, a pokračování kariéry osob, které již byly přijaty na základě mechanismů přeložení a povyšování upravených ve služebním řádu.
   Jako svůj třetí důvod navrhovatel uvádí, že Soud porušil povinnost uvést odůvodnění rozsudku a zásadu nediskriminace a dodržování práv obhajoby, a dále uvádí, že Soud zkreslil důkazy, které mu byly předloženy k posouzení. Uvedený důvod se dělí na tři části.
   V první části svého třetího důvodu navrhovatel tvrdí, že Soud porušil jak zásadu nediskriminace, tak povinnost uvést odůvodnění a pravidla, jimiž se řídí provádění důkazů, když dospěl k závěru, že okolnost, že někteří kandidáti ve výběrovém řízení znali dokument, který byl podkladem pro písemnou zkoušku, nebyla porušením zásady nediskriminace, a nevyžadoval od odpůrkyně, aby předložila konkrétní důkazy o neexistenci diskriminace spojené s touto okolností.
   V druhé části téhož důvodu tvrdí, že došlo k porušení zásady nediskriminace a ke zkreslení důkazů, které byly Soudu předloženy k posouzení, v rozsahu, v němž měl Soud za to, že složení výběrové komise bylo natolik stabilní, aby bylo zajištěno srovnání a objektivní známkování kandidátů, i když informace obsažené ve spise naopak prokazovaly nedostatek stability ve složení této výběrové komise, a to, že odpůrkyně nesdělila Soudu několik zásadních faktických informací.
   Ve třetí části tohoto důvodu se navrhovatel znovu dovolává porušení zásady nediskriminace a pravidel, kterými se řídí provádění důkazů, jakož i porušení práv obhajoby, která se vážou k závěrům, k nimž dospěl Soud ohledně nestrannosti výběrové komise.


title: Věc T-568/14: Žaloba podaná dne 30. července 2014 – Laverana v. OHIM (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)

text:
               13.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 361/11

         Žaloba podaná dne 30. července 2014 – Laverana v. OHIM (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)
   (Věc T-568/14)
   2014/C 361/15
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Německo) (zástupci: J. Wachinger, M. Zöbisch a D. Chatterjee, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. května 2014 ve věci R 120/2014-4;

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 9 22  631

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;

               —

               zneužití pravomoci uvážení přijetím rozhodnutí na základě úvah týkajících se práva hospodářské soutěže.


title: Věc T-164/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2013 — Pioneer Hi-Bred International v. Komise ( „Sbližování právních předpisů — Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí — Postup udělení souhlasu k uvedení na trh — Opomenutí Komise předložit Radě návrh rozhodnutí — Žaloba pro nečinnost“ )

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2013 — Pioneer Hi-Bred International v. Komise
   (Věc T-164/10) (1)

   (Sbližování právních předpisů - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Postup udělení souhlasu k uvedení na trh - Opomenutí Komise předložit Radě návrh rozhodnutí - Žaloba pro nečinnost)
   2013/C 336/32
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pioneer Hi-Bred International, Inc. (Johnston, Iowa, Spojené státy americké) (zástupci: J. Temple Lang, solicitor, a T. Müller-Ibold, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro-Nolin, N. Yerell a C. Zadra, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh, aby bylo v souladu s článkem 265 SFEU určeno, že Komise tím, že nepředložila Radě návrh opatření na základě čl. 5 odst. 4 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. L 184, s. 23) a nepřijala veškerá další opatření, jež mohou být v závislosti na průběhu rozhodovacího procesu nezbytná, aby se zajistilo přijetí rozhodnutí uvedeného v článku 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. L 106, s. 1), Komise nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 18 směrnice 2001/18.

      Výrok rozsudku

               1)

               Evropská komise nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, tím, že nepředložila Radě návrh opatření na základě čl. 5 odst. 4 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


title: Věc T-397/10: Žaloba podaná dne 13. září 2010 — ara v. OHIM — Allrounder (ztvárnění sportovní obuvi s písmenem A na straně)

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/51

         Žaloba podaná dne 13. září 2010 — ara v. OHIM — Allrounder (ztvárnění sportovní obuvi s písmenem A na straně)
   (Věc T-397/10)
   ()
   2010/C 301/82
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ara AG (Langenfeld, Německo) (zástupce: M. Gail, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Allrounder SARL (Sarrebourg, Francie)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. června 2010 ve věci R 1543/2009-1;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Allrounder SARL

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která ztvárňuje sportovní obuv s písmenem „A“ na straně, pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 18 a 25.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „A“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 18 a 25.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání pro nepřípustnost.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 81 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť odvolací senát vycházel neprávem z toho, že na základě organizace administrativy uváděné zástupci odvolatelky nelze doložit, že odvolatelka vynaložila veškerou náležitou péči, a tudíž zamítl žádost o navrácení do původního stavu ve vztahu k lhůtě k předložení odůvodnění odvolání.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc T-300/06: Žaloba podaná dne 4. září 2006 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (Promat)

text:
               16.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 310/27

         Žaloba podaná dne 4. září 2006 – Promat v. OHIM – Puertas Proma (Promat)
   (Věc T-300/06)
   (2006/C 310/50)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Promat GmbH (Ratingen, Německo) (zástupce: J. Krenzel)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Puertas Proma, S.A.L.
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí žalovaného ze dne 4. května 2006 (sp. zn.: R 1058/2005-1) tak, že se odvolání vyhovuje v plném rozsahu;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Promat“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 2, 6, 17, 19, 20 a 42 (přihláška č. 803 825)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Puertas Proma, S.A.L.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména obrazová ochranná známka „PROMA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 20 a 39 (ochranná známka Společenství č. 239 384), přičemž námitky směřovaly proti přihlášce ve třídách 6, 19 a 20.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož ani kolidující označení, ani kolidující zboží nejsou podobné. Krom toho neexistuje mezi kolidujícími ochrannými známkami žádné nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. října 2004 ve věci C-64/02 P: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti Erpo Möbelwerk GmbH („Opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Slovní spojení DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 21. října 2004
   ve věci C-64/02 P: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti Erpo Möbelwerk GmbH (1)

   („Opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní spojení DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2004/C 300/08)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-64/02 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 49 Statutu ES Soudního dvora podaný dne 27. února 2002, Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), (zmocněnci: A. von Mühlendahl a G. Schneider), podporovaný Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: P. Ormond, C. Jackson, M. Bethell a M.Tappin, ve spolupráci s D. Alexanderem), přičemž druhým účastníkem řízení byla: Erpo Möbelwerk GmbH (advokáti: S. von Petersdorff-Campen a H. von Rohr), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C.W.A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann, J.-P. Puissochet, R. Schintgen a J.N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 21. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


title: Věc T-249/05: Žaloba podaná dne 30. června 2005 Tineke Duyster proti Komisi Evropských společenství

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/50

         Žaloba podaná dne 30. června 2005 Tineke Duyster proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-249/05)
   (2005/C 217/105)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 30. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Tineke Duyster, s bydlištěm v Oetrange (Lucembursko), zastoupenou W.H.A.M. van den Muijsenberghem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 6. dubna 2005;

               2.

               zrušil rozhodnutí o poskytnutí rodičovské dovolené od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 nebo sdělení o platu za listopad 2004 nebo rozhodnutí Komise ze dne 30. listopadu 2004 nezohlednit žádost o odložení nebo zrušení rodičovské dovolené;

               3.

               určil, že Tineke Duyster přísluší za dobu od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 hmotná práva úředníka v činné službě a že je jí tedy třeba zpětně zaplatit příjmy ze služby podle její platové třídy a stupně;

               4.

               určil, že k těmto příjmům ze služby je třeba z důvodu zpožděné platby přičíst úroky;

               5.

               určil, že o rodičovskou dovolenou na jejího syna může být ještě požádáno (i když bude poté, co rozsudek Soudu nabude právní moci, starší 12 let), neboť neschválení podané žádosti je třeba přičítat Komisi, podpůrně, že je třeba za neexistenci možnosti čerpat rodičovskou dovolenou na svého syna, což je třeba přičítat Komisi, zaplatit náhradu škody, která odpovídá ztrátě odhadovaných dvacetisedmitisíc EUR na plněních za rodičovskou dovolenou, pojištění, postup do vyššího platového stupně a nároky na starobní důchod, hodnocení a možnostech povýšení do vyšší platové třídy, dále podpůrně, že je třeba zaplatit za dobu rodičovské dovolené na jejího syna, která nebyla využita, odškodnění ve výši 800 EUR z důvodu ztráty rodičovské odměny, 100 EUR z důvodu ztráty pojištění a 1 200 EUR z důvodu ztráty nároků na starobní důchod;

               6.

               určil, že je jí třeba zaplatit jakožto odškodnění za nejistotu ohledně jejího úřednického statutu a za nemajetkovou újmu vyplývající z nejistoty, náhradu škody ve výši 2 500 EUR;

               7.

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně podala žádost o poskytnutí rodičovské dovolené na období od 8. listopadu 2004 do 7. května 2005. Komise jí následně poskytla rodičovskou dovolenou od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005.
   Ohledně své žádosti o rodičovskou dovolenou od 8. listopadu 2004 do 7. května 2005 uvádí žalobkyně, že neobdržela žádné formální odmítnutí, a vyvozuje z toho, že její žádost byla implicitně zamítnuta. Kromě toho, protože nenapadla toto odmítnutí a nepodala jinou žádost, byla v období od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 v činné službě a má proto nárok na veškeré výhody, které jsou s ní spojené.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně také uvádí, že rozhodnutí o poskytnutí rodičovské dovolené od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 bylo vydáno v rozporu se zásadou rovnosti, zásadou právní jistoty, článkem 42a služebního řádu, jakož i články 25, 26, 23, 36 a 62 služebního řádu.


title: Věc C-207/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 18. dubna 2013 — Wagenborg Passagiersdiensten BV a další v. Minister van Infrastructuur en Milieu, další účastníci řízení: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 18. dubna 2013 — Wagenborg Passagiersdiensten BV a další v. Minister van Infrastructuur en Milieu, další účastníci řízení: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV
   (Věc C-207/13)
   2013/C 189/14
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Eigen Veerdiens Terschelling BV, MPS Stortemelk BV, MPS Willem Barentsz BV, MS Spathoek NV, G.A.F. Lakeman, vykonávající činnost pod firmou Rederij Waddentransport

      Žalovaný: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Další účastníci řízení: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

      Předběžné otázky

               1)

               Brání uvedení nizozemské části Waddenzee jako vnitrozemské vodní plochy (vody zóny 2) v příloze I směrnice 2006/87 (1) použití nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992, o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7, dále jen „nařízení č. 3577/92“) na veřejnou přepravu cestujících po Waddenzee mezi nizozemskou pevninou a ostrovy Terschelling, Vlieland, Ameland a Schiermonnikoog, které se nachází v oblasti Waddenzee?

               2)

               Brání použitelnost nařízení č. 3577/92 použití nařízení č. 1370/2007 (2)?

               3)

               Mohou členské státy na základě čl. 1 odst. 2 nařízení č. 1370/2007 (bez dalšího) prohlásit za použitelnou na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách pouze jednu nebo vícero částí tohoto nařízení, v projednávaném případě čl. 5 odst. 3 a s ním související čl. 5 odst. 4?

               4)

               Může být výjimka uvedená v čl. 5 odst. 4 nařízení č. 1370/2007, zejména v ní uvedené kritérium přepravní vzdálenosti 300 000 km, (bez dalšího) prohlášena za použitelnou na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách?

               5)

               V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: Jaké důsledky je tedy nutno spojovat se skutečností, že v projednávaném případě byly koncese na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách uděleny, aniž by byly splněny podmínky čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1370/2007?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES ze dne 12. prosince 2006, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady 82/714/EHS (Úř. věst. L 389, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, s. 1).


title: Věc C-566/15: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammergericht Berlin – Německo) – Konrad Erzberger v. TUI AG „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb pracovníků — Zásada zákazu diskriminace — Volba zástupců pracovníků do dozorčí rady společnosti — Vnitrostátní právní úprava omezující právo volit a být volen na pracovníky závodů nacházejících se v tuzemsku“

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammergericht Berlin – Německo) – Konrad Erzberger v. TUI AG
   (Věc C-566/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Zásada zákazu diskriminace - Volba zástupců pracovníků do dozorčí rady společnosti - Vnitrostátní právní úprava omezující právo volit a být volen na pracovníky závodů nacházejících se v tuzemsku“)
   (2017/C 300/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Kammergericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Konrad Erzberger

      Žalovaná: TUI AG

      za přítomnosti: Vereinigung Cockpit eV, Betriebsrat der TUI AG/TUI Group Services GmbH, Frank Jakobi, Andreas Barczewski, Peter Bremme, Dierk Hirschel, Michael Pönipp, Wilfried H. Rau, Carola Schwirn, Anette Stempel, Ortwin Strubelt, Marcell Witt, Wolfgang Flintermann, Stefan Weinhofer, ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

      Výrok

   Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které pracovníci zaměstnaní v závodech patřících ke skupině, které se nacházejí na území tohoto členského státu, již nemají právo volit a právo být voleni ve volbách zástupců zaměstnanců do dozorčí rady mateřské společnosti této skupiny, která je usazena v uvedeném členském státě, ani případně právo vykonávat či nadále vykonávat mandát zástupce v této radě, pokud tito pracovníci opustí své zaměstnání v takovém závodě a jsou zaměstnáni dceřinou společností náležející téže skupině usazenou v jiném členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


title: Věc C-576/13: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2013 — Evropská komise v. Španělské království

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/7

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2013 — Evropská komise v. Španělské království
   (Věc C-576/13)
   2014/C 24/12
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Nicolae a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               v souladu s čl. 258 prvním pododstavcem Smlouvy o fungování Evropské unie určil, že Španělské království tím, že dokařským společnostem, které působí ve španělských přístavech veřejného zájmu, uložilo obecně povinnost účasti na SAGEP, a v každém případě tím, že těmto společnostem neumožnilo, aby své vlastní zaměstnance — kmenové či dočasné — hledaly na trhu, ledaže by pracovníci navržení SAGEP nebyli vhodní nebo by byli nedostateční, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie;

               —

               uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětem žaloby, kterou Evropská komise podala proti Španělskému království, je režim, který Ley de Puertos del Estado y de la Marina Mercante (zákon o státních přístavech a o obchodním námořnictví) zavedl pro dokařské společnosti v souvislosti s řízením lidských zdrojů pro manipulační přístavní práce s nákladem.
   Komise se domnívá, že uvedený režim tím, že dokařským společnostem, které působí ve španělských přístavech veřejného zájmu, ukládá obecně povinnost účasti na Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios (akciové společnosti pro správu dokařských společností) neboli SAGEP, a v každém případě tím, že těmto společnostem neumožňuje, aby své vlastní zaměstnance — kmenové či dočasné — hledaly na trhu, ledaže by pracovníci navržení SAGEP nebyli vhodní nebo by byli nedostateční, je v rozporu s povinnostmi, které pro Španělské království vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie, týkajícího se svobody usazování.


title: Věc T-294/05: Žaloba podaná dne 26. července 2005 Jean-Marcem Colombanim proti Komisi Evropských společenství

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/38

         Žaloba podaná dne 26. července 2005 Jean-Marcem Colombanim proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-294/05)
   (2005/C 229/80)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 26. července 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Jean-Marcem Colombanim, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupeným Stéphanem Rodriguesem a Yolou Minatchy, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 28. září 2004, kterým bylo rozhodnuto o opětovném dosazení žalobce na pracovní místo od 1. října 2004, jakož i rozhodnutí ze dne 21. dubna 2005, kterým Komise zamítla stížnost žalobce podanou dne 20. prosince 2004, kterou se domáhal, aby bylo datum jeho opětovného dosazení na pracovní místo stanoveno se zpětnou účinností na 1. září 2004;

               —

               požádal orgán oprávněný ke jmenování (AIPN), aby z tohoto zrušení vyvodil důsledky, zejména tím, že určí datum 1. září 2004 jako datum opětovného dosazení žalobce na pracovní místo;

               —

               přiznal žalobci náhradu škody za utrpěnou újmu, v orientační výši 10 000 eur jako finanční náhradu a symbolické jedno euro jako náhradu nemajetkové újmy;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, úředník Komise, měl do 31. srpna 2004 pracovní volno z osobních důvodů. Poté, co po skončení pracovního volna požádal o opětovné dosazení na pracovní místo, byl rozhodnutím ze dne 28. září 2004 přijat na GŘ RELEX (generální ředitelství pro vnější vztahy).
   Prostřednictvím této žaloby se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí o opětovném dosazení na pracovní místo, jelikož tímto rozhodnutím nebyl přijat od 1. září 2004, tedy od data skončení jeho pracovního volna. Uplatňuje, že v rámci Komise bylo k tomuto datu k dispozici několik míst odpovídajících jeho profilu, a že tedy Komise byla povinna ho na jedno z těchto míst opětovně dosadit podle článku 40 služebního řádu. Dovolává se rovněž porušení rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o pravidlech pro opětovné dosazení z důvodu, že Komise jej nekontaktovala před skončením jeho pracovního volna a nadto nevyužila k jeho opětovnému dosazení možnosti upravené v tomto rozhodnutí, a sice možnosti dodatečné rozpočtové položky. Konečně, žalobce se dovolává porušení zásady řádné správy a povinnosti péče a požaduje rovněž náhradu škody, kterou utrpěl, jak majetkové, tak nemajetkové.


title: Věc F-9/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 — Sabbag Afota v. Rada ( „Veřejná služba — Úředníci — Hodnocení — Povýšení — Hodnotící období pro povýšení 2010 — Neexistence hodnotící zprávy“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/43

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 — Sabbag Afota v. Rada
   (Věc F-9/11) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Povýšení - Hodnotící období pro povýšení 2010 - Neexistence hodnotící zprávy)
   2012/C 32/86
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Verónica Sabbag Afota (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobkyni do platové třídy AD 11 za hodnotící období 2010.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba podaná V. Sabbag Afota se zamítá.

               2)

               V. Sabbag Afota ponese kromě vlastních nákladů řízení také náklady řízení vzniklé Radě Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011, s. 33.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2004 ve věci T-132/04, André Bonnet proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (Úředníci — Předcházející správní řízení — Zjevná nepřípustnost)

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/18

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 9. července 2004
   ve věci T-132/04, André Bonnet proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Předcházející správní řízení - Zjevná nepřípustnost)
   (2004/C 251/34)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-132/04, André Bonnet, s bydlištěm v Saint-Pierre-de-Vassols (Francie), zastoupený H. de Lepinauem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (zmocněnec: M. Schauss, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení aktů Soudního dvora ze dne 11. února a 4. března 2004, kterými se končí, co se týče žalobce, výběrové řízení na místo recenzenta rozsudků u předsedy Soudního dvora, a rozhodnutí o jmenování jiné osoby na toto místo, jakož i jednak návrh na náhradu škody, Soud (druhý senát), ve složení A. W. H. Meij, úřadující předseda, N. J. Forwood a I. Pelikánová, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 9. července 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 168, 26.6.2004.


title: Věc C-296/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 3. července 2006 – Telecom Italia SpA v. Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 3. července 2006 – Telecom Italia SpA v. Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
   (Věc C-296/06)
   (2006/C 224/42)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Telecom Italia SpA

      Odpůrci: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
   Předběžné otázky
   Je ustanovení čl. 20 odst. 3 zákona č. 448/1998 ve spojení s čl. 4 odst. 9 zákona č. 249/1997 v souladu s články 11, 22 a 25 směrnice 97/13/ES (1)?

      (1)  Úř. věst. L 117, s. 15.


title: Výmaz věci C-74/05

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/19

         Výmaz věci C-74/05 (1)

   (2005/C 296/41)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 27. dubna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-74/05: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. září 2005 ve věci C-121/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 75/442/EHS a 91/156/EHS — Pojem odpadů — Směrnice 85/337/EHS a 97/11/ES — Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí — Směrnice 80/68/EHS — Ochrana podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami — Směrnice 80/778/EHS — Jakost vody určené k lidské spotřebě)

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 8. září 2005
   ve věci C-121/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 75/442/EHS a 91/156/EHS - Pojem odpadů - Směrnice 85/337/EHS a 97/11/ES - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Směrnice 80/68/EHS - Ochrana podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami - Směrnice 80/778/EHS - Jakost vody určené k lidské spotřebě)
   (2005/C 271/03)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-121/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 19. března 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnec: G. Valero Jordana) proti Španělskému království, (zmocněnkyně: N. Díaz Abad), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj), S. von Bahr, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M. M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Španělské království tím, že neprovedlo před výstavbou zařízení k chovu prasat v regionu Baix Ter nebo uskutečněním jejich změn posouzení vlivů na životní prostředí v rozporu s ustanoveními článku 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí a že v několika veřejných vodovodních sítích v regionu Baix Ter překročilo nejvyšší přípustnou koncentraci pro ukazatel „dusičnany“ stanovenou v příloze I, C bodě 20 směrnice Rady 80/778/EHS ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě v rozporu s čl. 7 odst. 6 této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených směrnic.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Španělskému království se ukládá náhrada dvou třetin veškerých nákladů řízení. Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada jedné třetiny nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 135, 7.6.2003.


title: Věc C-73/15: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Oradea – Rumunsko) – SC Vicdantrans SRL v. Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               19.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 475/14

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Oradea – Rumunsko) – SC Vicdantrans SRL v. Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Věc C-73/15) (1)

   (2016/C 475/21)
   Jednací jazyk: rumunština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 155, 11.5.2015.


title: Věc T-63/14: Žaloba podaná dne 29. ledna 2014 — Iran Insurance v. Rada

text:
               15.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/16

         Žaloba podaná dne 29. ledna 2014 — Iran Insurance v. Rada
   (Věc T-63/14)
   2014/C 78/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně:: Iran Insurance Company (Teherán, Írán) (zástupce: D. Luff, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil bod 2 Přílohy rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013 L 306, s. 18);

               —

               zrušil bod 2 Přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013 L 306, s. 3);

               —

               určil, že se na žalobkyni nevztahuje čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (1) ve znění čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP (2) ze dne 23. ledna 2012 a čl. 23 odst. 2 písm. d) a čl. 46 odst. 2) nařízení č. 267/2012 (3) ze dne 23. března 2012;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod spočívá v nepodloženosti důvodu pro zařazení Iran Insurance Company na seznam. Žalobkyně jednoznačně popřela, že poskytovala finanční podporu íránské vládě. Žalobkyně dále Íránu neposkytla nukleární podporu. Podmínky čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (pozměněné následně čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, čl. 1 odst. 8) rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 a čl. 1 odst. 2) rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012), a podmínky v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EU) č. 267/2012 (pozměněné následně čl. 1 odst. 11nařízení Rady č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012) nebyly dány.

               2)

               Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada diskriminuje žalobkyni ve srovnání s ostatními íránskými veřejnými společnostmi, které nebyly sankcionovány, jelikož Iran Insurance Company sankcionovala pouze z toho důvodu, že je vlastněná vládou. Rada tak porušila zásadu rovnosti zákazu diskriminace a řádné správy.

               3)

               Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že Rada neuvedla odůvodnění pro rozhodnutí ponechat žalobkyni na seznamu sankcionovaných subjektů. Poukázala na „dopad opatření v rámci cílů politik Unie“, čímž nespecifikovala, jaký dopad tím míní a jakou mají tato opatření souvislost s tímto dopadem.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada ponechala žalobkyni na seznamu sankcionovaných společností, čímž zneužila své pravomoci. Rady prakticky odmítla respektovat rozsudek Tribunálu ve věci T-12/11. Rada podryla institucionální strukturu Evropské unie a právo žalobkyně na spravedlnost a jeho uplatnění. Rada rovněž nedodržela povinnosti, které má podle rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, jež Soudní dvůr Radě jasně vymezil ve výše uvedeném rozsudku.

               5)

               Pátý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada porušila zásadu legitimního očekávání, když nerespektovala rozsudek Soudního dvora, v němž Rada jakožto protistrana žalobkyně neuspěla, poněvadž nerespektovala ani odůvodnění rozsudku a dopustila se faktického pochybení, pokud jde o podnikání žalobkyně a její údajnou roli vůči íránské vládě, vůbec nezkoumala skutečnou roli a podnikání žalobkyně v Íránu, ačkoli Soudní dvůr toto považoval za významný aspekt sankčního režimu Unie proti Íránu, a ponechala v platnosti sankce po datu 20. ledna 2014, k němuž Evropská unie souhlasila s činnostmi generujícími zisk pro Írán, jelikož o tomto státu se již nemá za to, že je zapojen do činností jaderného zbrojení.

               6)

               Šestý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada porušila zásadu proporcionality.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2010/413/SZPB ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2012 L 19, s. 22)

      (3)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. 2012 L 88, s. 1)


title: Věc C-408/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Monster (Německo) dne 1. srpna 2011 — Trestní řízení proti Thomasu Karl-Heinzi Kerkhoffovi

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Monster (Německo) dne 1. srpna 2011 — Trestní řízení proti Thomasu Karl-Heinzi Kerkhoffovi
   (Věc C-408/11)
   2011/C 311/34
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Münster

      Účastníci původního trestního řízení

   Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
   Staatsanwaltschaft Münster

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 11 odst. 4 směrnice 2006/126/ES (1) vykládat v tom smyslu, že je členský stát oprávněn trvale neuznat řidičský průkaz vydaný jiným členským státem i tehdy, bylo-li na území prvně uvedeného členského státu odňato řidičské oprávnění, aniž byla stanovena zvláštní lhůta, v níž nebude řidičské oprávnění opět přiznáno, nebo pokud již uplynula lhůta stanovená pro jeho nepřiznání?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (přepracované znění) (Úř. věst. L 403, s. 18).


title: Věc T-314/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 1. dubna 2008 – Simsalagrimm Filmproduktion v. Komise a EACEA

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/37

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 1. dubna 2008 – Simsalagrimm Filmproduktion v. Komise a EACEA
   (Věc T-314/07) (1)

   (2008/C 128/79)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda osmého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


title: Věc C-36/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/33

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-36/07) (1)

   (2007/C 297/59)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc T-79/07: Žaloba podaná dne 9. března 2007 – SHS Polar Sistemas Informáticos v. OHIM – Polaris Software Lab Ltd (POLARIS)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/55

         Žaloba podaná dne 9. března 2007 – SHS Polar Sistemas Informáticos v. OHIM – Polaris Software Lab Ltd (POLARIS)
   (Věc T-79/07)
   (2007/C 95/110)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: SHS Polar Sistemas Informáticos, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: C. ernández Hernández, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Polaris Software Lab Ltd (Chennai, Indie)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 8. ledna 2007 ve věci R 658/2006-2

               —

               uložit OHIM, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Polaris Software Lab Ltd

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „POLARIS “pro výrobky a služby ve třídách 9 a 42 – přihláška č. 3 267 713

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „POLAR “pro výrobky a služby ve třídách 9, 38 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitce vyhověno pro zboží ve třídě 9

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, neboť i) starší ochranná známka může být použita na software určený zákazníkovi, který není odborníkem, což může vést k záměně ii) malé vizuální a fonetické rozdíly mezi dvěma kolidujícími ochrannými známkami nemohou zabránit nebezpečí záměny a iii) obě známky spojuje stejný význam.


               20.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/11

         Žádost Verwaltungsgerichtshof, Fürstentum Liechtenstein, podaná dne 21. října 2013 o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ve věci Hellenic Capital Market Commission
   (Věc E-23/13)
   2014/C 81/10
   Dopisem ze dne 21. října 2013, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 25. října 2013, požádal Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Správní soud Lichtenštejnského knížectví) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Hellenic Capital Market Commission, týkající se následující otázky:
   Musí orgán v žádosti, kterou v souladu s článkem 16 směrnice 2003/6/ES předkládá příslušnému orgánu jiného členského státu, uvést skutečnosti, z nichž vyplývá podezření, že byl porušen zákaz obchodování zasvěcených osob a manipulace s trhem?


title: Věc T-454/05: Žaloba podaná dne  20. prosince 2005  – Sumimoto Chemical Agro Europe a Philagro France v. Komise

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/44

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2005 – Sumimoto Chemical Agro Europe a Philagro France v. Komise
   (Věc T-454/05)
   (2006/C 60/84)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sumimoto Chemical Agro Europe SAS (Lyon, Francie) a Philagro France SAS (Lyon, Francie) (zástupci: K. Van Maldegem, C. Mereu, právníci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               nařídit zrušení rozhodnutí Komise D/430967, nebo podpůrně

               —

               uložit žalované splnit své povinnosti vyplývající z práva Společenství a navrhnout zařazení procymidonu do přílohy I směrnice o přípravcích na ochranu rostlin pro všechna použití/plodiny, podle žádosti žalobkyň;

               —

               uložit žalované nahradit žalobkyním škodu v prozatímní výši jednoho eura, až do přesného výpočtu a určení přesné částky, utrpěnou v důsledku rozhodnutí Komise D/430967, nebo podpůrně, v důsledku toho, že žalovaná nesplnila své povinnosti vyplývající z práva Společenství tím, že neodpověděla žalobkyním, a všechny příslušné úroky;

               —

               uložit žalované náhradu všech výdajů a nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Směrnice Rady 91/414 (1) o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (známá jako „směrnice o přípravcích na ochranu rostlin“) stanoví, že členské státy nepovolí přípravek, pokud není uveden v příloze I směrnice. Žalobkyně opakovaně kontaktovaly Komisi za účelem zahrnutí procymidonu, účinné látky obsažené v jejich přípravcích na ochranu rostlin, do přílohy I.
   Dopisem ze dne 20. října 2005, který představuje napadené rozhodnutí, sdělila Komise první žalobkyni, že možné zařazení procymidonu do přílohy I by pokrylo nanejvýš podporovaná použití, která byla předmětem hodnocení EU; dále podmiňuje takové zahrnutí předložením návrhu pro vysoce podrobné podmínky použití a opatření pro snížení rizik.
   Žalobkyně žádají zrušení tohoto rozhodnutí, přičemž kritizují jednak navrhované omezené povolení procymidonu, které by vedlo k jeho registraci pouze pro dvě plodiny, konkrétně švestky a okurky, a jednak požadavek vysoce podrobných podmínek použití. Podle názoru žalobkyně jsou tyto požadavky v rozporu se směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin, která uvádí pouze široké kategorie použití, jako insekticidy, regulátory růstu nebo herbicidy, a ponechává členským státům určit použití na konkrétní plodiny. Ve stejném kontextu žalobkyně tvrdí, že požadavek podrobných podmínek není ani umožněn směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin, ani vědecky odůvodněn.
   Žalobkyně dále uplatňují, že napadené rozhodnutí obsahuje pochybení, když uvádí, že studie předložené po stanovených lhůtách nemohou být přezkoumány, neboť podle žalobkyň byly údaje o procymidonu předloženy včas. Mají rovněž za to, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 95 odst. 3 a čl. 152 odst. 1 ES, když odmítá vzít v úvahu studie, které byly včas předloženy a shledány hodnotiteli dostatečné.
   Žalobkyně rovněž uplatňují porušení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, nařízení 3600/92 (2), zásad řádné správy, subsidiarity a proporcionality, legitimního očekávání a právní jistoty, výtečnosti a nestrannosti vědeckých posudků, rovného zacházení a zásady „estoppel“ a povinnosti odůvodnění.
   Pokud by Soudní dvůr měl zato, že napadený dopis není aktem, proti kterému lze podat žalobu na základě čl. 230 odst. 4 ES, uplatňují žalobkyně, že jejich žaloba by byla přípustná na základě článku 232 ES proti nečinnosti Komise vůči jejich správní stížnosti a formální žádosti. Navíc a nezávisle na žalobách na neplatnost a pro nečinnost se žalobkyně domáhají náhrady škody utrpěné v přímém důsledku napadeného dopisu.

      (1)  Úř. věst. L 230, 19.8.1991, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332.

      (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh.


title: Věc T-235/05: Žaloba podaná dne 20. června 2005 Janem Siffertem proti Soudnímu dvoru Evropských společenství

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/31

         Žaloba podaná dne 20. června 2005 Janem Siffertem proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
   (Věc T-235/05)
   (2005/C 205/57)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. června 2005 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství Janem Siffertem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem a Etiennem Marchalem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí o jmenování žalobce úředníkem Evropských společenství v rozsahu, ve kterém určuje jeho nástupní platovou třídu za použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu;

               2.

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Dovolávané žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné jako ve věci T-130/05, Albert-Bousquet a další v. Komise (1).

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5. 2005, s. 31.


title: Věc T-569/12: Usnesení Tribunálu ze dne 16. července 2014 – Marouf v. Rada

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/25

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. července 2014 – Marouf v. Rada
   (Věc T-569/12) (1)

   2014/C 329/38
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda devátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 63, 2. 3. 2013.


title: Věc T-530/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. prosince 2012 Moisesem Bermejo Gardem proti rozsudku vydanému dne 25. září 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-41/10, Bermejo Garde v. EHSV

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. prosince 2012 Moisesem Bermejo Gardem proti rozsudku vydanému dne 25. září 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-41/10, Bermejo Garde v. EHSV
   (Věc T-530/12 P)
   2013/C 55/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Moises Bermejo Garde (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Levi, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV)

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 25. září 2012 ve věci F-41/10;

               —

               a v důsledku toho vyhověl návrhovým žádáním předloženým navrhovatelem v řízení v prvním stupni, a tudíž

                           —

                           zrušil rozhodnutí předsedy EHSV č. 88/10 A ze dne 3. března 2010, kterým byla zamítnuta žalobcova žádost ze dne 7. prosince 2009 a kterým bylo rozhodnuto o jeho přeřazení;

                           —

                           zrušil dodatek ze dne 25. března 2010 k rozhodnutí č. 88/10;

                           —

                           zrušil rozhodnutí č. 133/10 A ze dne 24. března 2010 o ukončení funkce žalobce jakožto vedoucího oddělení právní služby s okamžitým účinkem a o jeho přeřazení jakožto vedoucího oddělení k jinému útvaru počínaje 6. dubnem 2010;

                           —

                           zrušil rozhodnutí předsedy EHSV č. 184/10 A ze dne 13. dubna 2010 o přeřazení žalobce k ředitelství pro logistiku, kteréžto rozhodnutí nabylo účinnosti dne 6. dubna 2010;

                           —

                           uložil žalovanému povinnost zaplatit 17 500 eur z titulu náhrady škody;

                           —

                           uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení;

               —

               uložil žalovanému v prvním stupni náhradu veškerých nákladů vynaložených v obou stupních řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel pět důvodů; navrhovatel tvrdí, že Soud pro veřejnou službu vycházel z toho, že mu předáním informací jeho nadřízeným vznikla újma, neboť byl zbaven funkce vedoucího právní služby, ale že tato újma nevznikla v důsledku porušení článků 12a a 22a služebního řádu úředníků Evropské unie.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nerespektování pojmu „akt nepříznivě zasahující do právního postavení“ a ze zkreslení spisu (hlavně body 44 až 64 napadeného rozsudku).

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady dodržování práva na obhajobu a z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (body 114 až 118 napadeného rozsudku).

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článků 12a, 22a a 86 služebního řádu, z porušení povinnosti uvést odůvodnění a ze zkreslení spisu (hlavně bod 133 a následující napadeného rozsudku).

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 86 služebního řádu, přílohy IX služebního řádu, obecných prováděcích ustanovení k příloze IX služebního řádu a zásady dodržování práva na obhajobu, jakož i ze zkreslení spisu a z porušení povinnosti uvést odůvodnění (hlavně body 75 až 78 napadeného rozsudku).

               5)

               Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení pravidel týkajících se pravomoci vydavatele aktu a z porušení článku 22a služebního řádu a článku 72 vnitřního řádu EHSV (body 70 a 71 napadeného rozsudku).


title: Věc T-562/13: Žaloba podaná dne 24. října 2013 — Isotis v. Evropská komise

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/26

         Žaloba podaná dne 24. října 2013 — Isotis v. Evropská komise
   (Věc T-562/13)
   2014/C 9/42
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Information Society open to Impairments — ISOTIS (Atény, Řecko) (zástupce: S. Skliris, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že Komise tím, že od žalobkyně požaduje vrácení částky 47 197,93 eur, kterou Komise vyplatila v rámci smlouvy 238940 REACH 112, porušuje spornou smlouvu;

               —

               určil, že žalobkyně nemusí vrátit výše uvedenou částku, kterou Komise vyplatila;

               —

               určil, že v každém případě je výše uvedený požadavek Komise v rozsahu, v němž se týká částky 13 821,12 eur, zcela neopodstatněný;

               —

               určil, že všeobecné podmínky smluv FP6 se nepoužijí v rámci smlouvy 238940 REACH 112, a že v důsledku toho není žalobkyně v rámci sporné smlouvy povinna zaplatit žádnou částku stanovené náhrady škody (liquidated damages),

               —

               určil, že Komise tím, že projevila svůj záměr požadovat stanovenou náhradu škody (liquidated damages) na základě všeobecných podmínek smluv FP6, porušuje spornou smlouvu 238940 REACH 112

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby, která je založena na rozhodčí doložce ve sporné smlouvě, a dále na belgickém právu, na které sporná smlouva odkazuje, předkládá žalobkyně tři žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení dobré víry a poctivých obchodních zvyklostí Komisí. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise požadovala různé částky, aniž by uvedla přesný a konkrétní důvod, na jehož základě tyto požadavky vznikly, a že její obchodní jednání je v rozporu s ustanoveními Listiny základních práv. Mimoto žalobkyně tvrdí, že jednání Komise v rozporu s jejími smluvními povinnostmi vyplývá rovněž z jejího záměru uplatnit své požadavky na základě všeobecných podmínek uplatnitelných na jiný druh smluv (6. RP), které se odlišují od podmínek použitelných na spornou smlouvu REACH 112 (CIP).

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. II.28 odst. 1 a 5 smlouvy 238940 REACH 112. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise uplatnila své požadavky, aniž by předtím provedla kontrolu v rámci sporné smlouvy, a že se obecně a neurčitě odvolala na závěry kontroly, která se netýká sporné smlouvy REACH 112.

               3)

               Třetí žalobní důvod, předložený podpůrně, vychází z toho, že požadavek Komise je zneužívající a není uplatněn v dobré víře.


title: Věc C-563/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria — Maďarsko) — BDV Hungary Trading Kft (v likvidaci) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága ( „DPH — Směrnice 2006/112/ES — Článek 146 — Osvobození od daně při vývozu — Článek 131 — Podmínky stanovené členskými státy — Vnitrostátní právní předpisy požadující, aby zboží určené na vývoz opustilo celní území Evropské unie v pevně stanovené lhůtě 90 dnů po dodání“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/21

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria — Maďarsko) — BDV Hungary Trading Kft (v likvidaci) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága
   (Věc C-563/12) (1)

   (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 146 - Osvobození od daně při vývozu - Článek 131 - Podmínky stanovené členskými státy - Vnitrostátní právní předpisy požadující, aby zboží určené na vývoz opustilo celní území Evropské unie v pevně stanovené lhůtě 90 dnů po dodání)
   2014/C 52/35
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku: BDV Hungary Trading Kft (v likvidaci)

      Žalovaný a navrhovatel v řízení o opravném prostředku: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Kúria — Výklad článku 15 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) a článků 131, 146 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození od daně při vývozu — Společnost provozující činnost v odvětví výroby konzervovaných potravin a jejich uvádění na trh, která prodává výrobky určené k dalšímu prodeji ve třetích zemích — Vnitrostátní právní úprava, podle níž je nárok na osvobození od DPH pro dodání za účelem vývozu výrobků mimo Unii podmíněn tím, že doba mezi dodáním a datem, kdy výrobky opustí tuzemsko, nepřesáhne 90 dnů

      Výrok

   Článek 146 odst. 1 a článek 131 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že v rámci dodání za účelem vývozu musí zboží určené na vývoz mimo Evropskou unii opustit území Evropské unie v pevně stanovené lhůtě tří měsíců nebo 90 dnů po dni dodání, s tím, že již pouhé překročení této lhůty má pro osobu povinnou k dani za následek definitivní ztrátu nároku na osvobození tohoto dodání od daně.

      (1)  Úř. věst. C 114, 20.4.2013.


title: Věc T-212/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. října 2009 — Bowland Dairy Products v. Komise ( Žaloba na náhradu škody — Nařízení (ES) č. 178/2002 — Systém včasné výměny informací — Doplňující oznámení — Pravomoc vnitrostátních orgánů — Názor Komise bez právních účinků — Změna předmětu sporu — Nepřípustnost )

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/27

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. října 2009 — Bowland Dairy Products v. Komise
   (Věc T-212/06) (1)

   („Žaloba na náhradu škody - Nařízení (ES) č. 178/2002 - Systém včasné výměny informací - Doplňující oznámení - Pravomoc vnitrostátních orgánů - Názor Komise bez právních účinků - Změna předmětu sporu - Nepřípustnost“)
   2009/C 312/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bowland Dairy Products Ltd (Barrowford, Lancashire, Spojené království) (zástupci: J. Milligan, solicitor, D. Anderson, QC, a A. Robertson, barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Oliver, J.-P. Keppenne a L. Parpala, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na neplatnost údajného odmítnutí Komise rozeslat v rámci systému včasné výměny informací stanoveného v článku 50 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 463), doplňující oznámení vyjadřující souhlas Food Standards Agency Spojeného království s uváděním tvarohového sýra vyráběného žalobkyní na trh, a zadruhé návrh na náhradu škody, která údajně vznikla žalobkyni z důvodu tohoto odmítnutí.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Bowland Dairy Products Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 237, 30.9.2006.


title: Věc T-304/12: Žaloba podaná dne 9. července 2012 — Message Management v. OHIM — Absacker (ABSACKER of Germany)

text:
               8.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/17

         Žaloba podaná dne 9. července 2012 — Message Management v. OHIM — Absacker (ABSACKER of Germany)
   (Věc T-304/12)
   2012/C 273/30
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Message Management GmbH (Wiesbaden, Německo) (zástupce: C. Konle, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Absacker GmbH (Köln, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. března 2012 ve věci R 1028/2011-1 a zamítl odvolání týkající se námitkového řízení č. B1663700 proti přihlášce ochranné známky Společenství žalobkyně č. 8753691;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení;

               —

               podpůrně navrhuje, aby zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. března 2012 ve věci R 1028/2011-1 a zamítl odvolání týkající se námitkového řízení č. B1663700 proti přihlášce ochranné známky Společenství žalobkyně č. 8753691 v rozsahu, ve kterém jsou dotčeny výrobky zařazené do tříd 32 a 33;

               —

               nanejvýš podpůrně navrhuje, aby zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. března 2012 ve věci R 1028/2011-1 a zamítl odvolání týkající se námitkového řízení č. B1663700 proti přihlášce ochranné známky Společenství žalobkyně č. 8753691 v rozsahu, ve kterém jsou dotčeny výrobky zařazené do třídy 33.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka v černé a bílé barvě, která znázorňuje orla a obsahuje slovní prvky „ABSACKER of Germany“, pro výrobky zařazené do tříd 25, 32 a 33 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8753691

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Absacker GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazové ochranné známky v černé, oranžové a bílé barvě, které obsahují slovní prvky „ABSACKER“, pro výrobky zařazené do tříd 25, 33 a 43

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo vyhověno a přihlašovaná ochranná známka byla zamítnuta.

      Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné přijetí domněnky podobnosti označení a nebezpečí záměny.


title: Věc T-15/12: Žaloba podaná dne 6. ledna 2012 — Provincie Groningen a další v. Komise

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/15

         Žaloba podaná dne 6. ledna 2012 — Provincie Groningen a další v. Komise
   (Věc T-15/12)
   2012/C 109/34
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Provincie Groningen (Groningen, Nizozemsko); Provincie Friesland (Leeuwarden, Nizozemsko); Provincie Drenthe (Assen, Nizozemsko); Provincie Overijssel (Zwolle, Nizozemsko); Provincie Gelderland (Arnhem, Nizozemsko); Provincie Flevoland (Lelystad, Nizozemsko); Provincie Utrecht (Utrecht, Nizozemsko); Provincie Noord-Holland (Haarlem, Nizozemsko); Provincie Zuid-Holland (’s-Gravenhage, Nizozemsko); Provincie Zeeland (Middelburg, Nizozemsko); Provincie Noord-Brabant (‘s-Hertogenbosch, Nizozemsko); Provincie Limburg (Maastricht, Nizozemsko) (zástupci: Rechtsanwälte P. Kuypers a N. van Nuland)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 13. července 2011 ve věci N 308/2010 za neplatné, nebo jej podpůrně prohlásil za neplatné v rozsahu, ve kterém je režim podpory prospěšný organizacím na ochranu životního prostředí, nebo, ještě dále podpůrně, jej prohlásil za neplatné v rozsahu, ve kterém je režim podpory prospěšný organizacím obhospodařujícím zemědělskou půdu;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod: Nesprávné použití čl. 107 odst. 1 SFEU a porušení práva Evropské unie.

                           —

                           Ochrana životního prostředí je v Nizozemsku službou obecného zájmu ve smyslu článku 2 protokolu č. 26 o službách v obecném zájmu. Unijní soutěžní právo se tedy nepoužije.

                           —

                           Ochránci přírody, organizace na ochranu přírody, a každopádně organizace obhospodařující zemědělskou půdu jsou nesprávně považovány za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Režim podpory vzhledem k podmínkám, které jsou s ním spojeny, nevede k žádné hospodářské výhodě pro příjemce ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Komise nesprávně použila čtvrtou podmínku, která byla uvedena v rozsudku Soudního dvora ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, 2003, I 7747).

                           —

                           Režim podpory neovlivňuje obchod mezi členskými státy.

               2)

               Druhý žalobní důvod: Porušení povinnosti odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU.


title: Věc C-85/09 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 29. října 2009 — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda v. Komise Evropských společenství ( Kasační opravný prostředek — Mimosmluvní odpovědnost — Návrh na náhradu škody vzniklé z důvodu různých opomenutí ze strany Komise při uplatnění směrnice 93/42/EHS — Neexistence příčinné souvislosti mezi tvrzenými opomenutími a škodou vzniklou navrhovatelce při uvedení vadných digitálních teploměrů na trh — Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek )

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/15

         Usnesení Soudního dvora ze dne 29. října 2009 — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-85/09 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost - Návrh na náhradu škody vzniklé z důvodu různých opomenutí ze strany Komise při uplatnění směrnice 93/42/EHS - Neexistence příčinné souvislosti mezi tvrzenými opomenutími a škodou vzniklou navrhovatelce při uvedení vadných digitálních teploměrů na trh - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
   2010/C 51/24
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda (zástupce: C. Mourato, avocat)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 17. prosince 2009, Portela v. Komise (T-137/07), kterým Soud částečně odmítl jako zjevně nepřípustný a ve zbývající části zamítl jako zjevně neopodstatněný návrh směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo, aby jednala v souladu s článkem 14b směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 82), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES ze dne 27. října 1998 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro (Úř. věst. L 331, s. 1; Zvl. vyd. 13/21, s. 319), a aby prostřednictvím Spolkové republiky Německo nařídila certifikační společnosti TÜV Rheinland Product Safety GmbH uplatnit ve prospěch navrhovatelky povinné pojištění odpovědnosti za škodu stanovené v bodě 6 přílohy XI směrnice 93/42, které tato společnost uzavřela, a v případě nemožnosti nahradit vzniklou újmu na základě hlavního návrhu, podpůrně návrh směřující k získání náhrady újmy způsobené navrhovatelce z důvodu různých opomenutí ze strany Komise

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc C-262/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Neamț (Rumunsko) dne 2. června 2014 – Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD) a další v. Ministerul Finanțelor Publice – Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Neamț (Rumunsko) dne 2. června 2014 – Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD) a další v. Ministerul Finanțelor Publice – Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț
   (Věc C-262/14)
   2014/C 315/56
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Neamț Účastníci původního řízení

      Účastnice původního řízení

      Žalobci: Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD), Constantin Budiș, Vasile Murariu, Vasile Ursache, Ioan zápor a Petrea Simionel

      Žalovaný: Ministerul Finanțelor Publice – Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț

      Předběžné otázky

               1)

               Lze čl. 2 odst. 2 směrnice 2000/78 (1) vykládat v tom smyslu, že pojem diskriminace, uvedený na ve výše zmíněném ustanovení, zahrnuje i vytvoření situace nerovného zacházení na základě toho, zda osoba, která je nebo chce být zaměstnána, má postavení důchodce?

               2)

               Lze čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/78 vykládat v tom smyslu, že pojmy „podmínky přístupu k zaměstnání“, „kritéria výběru“ a „podmínky propouštění“ zahrnují mezi kritéria a podmínky i pojem důchodce?

               3)

               Může být článek 6 směrnice 2000/78 vykládán v tom smyslu, že umožňuje členskému státu, který toto ustanovení provedl do svého vnitrostátního práva, aby v rámci výkonu soudní moci ověřil, zda směrnice Evropské unie byly do vnitrostátního právního řádu provedeny nesprávně nebo neúplně, pokud jde o posouzení „[objektivního a rozumného odůvodnění]“ uplatnění nerovného zacházení, jakož i „legitimního cíle“, který zákonodárce sledoval přijetím právního předpisu, který zahrnuje nerovné zacházení?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16).


title: Věc C-112/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 1. března 2012 — Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

text:
               2.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 157/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 1. března 2012 — Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága
   (Věc C-112/12)
   2012/C 157/03
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Kúria

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

      Předběžné otázky

               1)

               Je s ustanoveními smluv týkajících se Evropské unie, která upravují zásadu svobody usazování (článek 49 SFEU), zásadu rovného zacházení (článek 54 SFEU) a zásadu volného pohybu kapitálu (článek 56 SFEU [sic]), slučitelné osvobození od daně z dividend, které maďarská právní úprava přiznává příjemci dividend, který je rezidentem v Maďarsku, přestože

                           a)

                           příjemce dividend-nerezident je od daně z dividend osvobozen pouze tehdy, pokud splňuje stanovené zákonné podmínky, a sice že jeho podíl (u akcií část jeho akcií na jméno) na kapitálu společnosti-rezidenta v okamžiku výplaty (přidělení) dividend byl nepřetržitě alespoň 20 % po dobu alespoň dvou po sobě jdoucích let, s tím, že u nepřetržitého podílu ve výši 20 % drženého po dobu kratší dvou po sobě jdoucích let společnost, která vyplácí dividendy, není povinna provést srážku daně z dividend a společnost, která přijímá dividendy, nebo v případě nepeněžitých přídělů společnost, která je rozděluje, není povinna platit tuto daň při podání daňového přiznání, jestliže jiná osoba nebo ten, kdo vyplácí dividendy, poskytl zajištění daně;

                           b)

                           a současně příjemce dividend-nerezident nesplňuje podmínky, které stanoví vnitrostátní právní úprava k tomu, aby byl osvobozen od daně, buď tehdy, pokud jeho podíl (u akcií část jeho akcií na jméno) na kapitálu společnosti-rezidenta v okamžiku výplaty (přídělu) dividend nedosahuje minimální výše 20 % stanovené zákonem, nebo pokud nedržel tento procentní podíl trvale po dobu alespoň dvou po sobě jdoucích let, anebo v případě, že trvalý podíl ve výši 20 % byl držen po dobu kratší dvou po sobě jdoucích let, jestliže nebylo žádnou třetí osobou nebo tím, kdo vyplácí dividendy, poskytnuto zajištění daně[?]

               2)

               Byla by odpověď na otázku č. 1 písm. b) jiná, tedy má na odpověď, a pokud ano, v jakém rozsahu, vliv skutečnost, že

                           a)

                           zatímco příjemce dividend-rezident je osvobozen od daně z dividend podle maďarské právní úpravy, daňová zátěž příjemce dividend-nerezidenta závisí na tom, zda spadá do působnosti směrnice [Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států] nebo Smlouvy [mezi Maďarskou republikou a Lucemburským velkovévodstvím o zamezení dvojího zdanění v oblasti daní z příjmu a majetku, uzavřená v Budapešti dne 15. ledna 1990],

                           b)

                           zatímco příjemce dividend-rezident je osvobozen od daně z dividend podle maďarské právní úpravy, příjemce dividend-nerezident podle ustanovení svého vlastního vnitrostátního práva buď může započíst tuto daň při svém vnitrostátním zdanění, nebo je povinen ji nést definitivně[?]

               3)

               Může vnitrostátní daňová správa s odvoláním na čl. 65 odst. 1 SFEU (dříve čl. 58 odst. 1 ES) a na bývalý článek 220 ES z úřední povinnosti nepoužít právo Společenství[?]


title: Věc C-383/10: Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Evropská komise v. Belgické království

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/13

         Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-383/10)
   ()
   2010/C 274/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a F. Dintilhac, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti režim diskriminačního zdanění úroků placených bankami-nerezidenty přiznáním daňového osvobození, které se vztahuje pouze na úroky placené belgickými bankami, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z ustanovení článků 56 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie (bývalé články 49 a 56 Smlouvy o ES) a z článků 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise napadá dotčená vnitrostátní ustanovení v rozsahu, v němž odrazují belgické rezidenty od využívání služeb bank se sídlem v jiných členských státech Unie, jelikož se na úroky placené těmito bankami nevztahuje daňové osvobození, které se uplatňuje pouze na úroky placené belgickými bankami.
   Úvodem Komise především odmítá tvrzení žalovaného, podle něhož přímé daně spadají do výlučné pravomoci členských států, a uvádí, že tato oblast je implicitně, avšak nezbytně zahrnuta do pravomoci týkající se vnitřního trhu, a spadá tedy do sdílené pravomoci mezi Unií a členskými státy.
   V odpovědi na námitky vznesené belgickými orgány Komise zaprvé uvádí, že skutečnost, že finanční odvětví nepodalo v této věci žádnou stížnost, není relevantní, jelikož žaloba pro nesplnění povinnosti má objektivní charakter a nemůže být proto podmíněna žádnou stížností. Zadruhé a zatřetí Komise odmítá jednak argument, že uvedená opatření jsou odůvodněna naléhavým důvodem obecného zájmu, jímž je zajištění účinnosti daňových kontrol, a jednak tvrzení, že se u dotčených právních předpisů jedná o opatření v oblasti sociální politiky, které chrání veřejný zájem. Začtvrté odmítá žalobkyně odůvodnění belgických orgánů, podle něhož má rozšíření tohoto osvobození nízký účinek, a tvrdí, že skupina poplatníků, jimž je toto opatření určeno, by mohla mít zájem také o služby bank usazených v jiných členských státech. Zapáté zpochybňuje Komise tvrzení žalovaného, jež se týká rozdílů, které v Unii existují v oblasti ochrany spotřebitelů při úpadku některé banky, a připomíná skutečnost, že tato oblast byla v Evropské unii harmonizována. Na závěr Komise poukazuje na to, že Belgie má tři úřední jazyky (nizozemštinu, francouzštinu a němčinu) a že nejsou odůvodněny vznesené námitky spojené s rizikem nedostatečných informací z důvodu použití jazyka, kterým se v Belgii nehovoří, bankou usazenou mimo Belgii.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne  12. ledna 2006  ve věci C-118/05: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2000/60/ES — Činnost Společenství v oblasti vodní politiky — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/11

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 12. ledna 2006
   ve věci C-118/05: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/60/ES - Činnost Společenství v oblasti vodní politiky - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 60/22)
   Jednací jazyk: portugalština
   Ve věci C-118/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 10. března 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnci: A. Caeiros a S. Pardo Quintillán) proti Portugalské republice (zmocněnec: L. Fernandes), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J. Malenovský, předseda, J.-P. Puissochet a A. Ó Caoimh (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Portugalská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, nesplnila povinnosti, která pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2005; Zvl. vyd. 15/05, s. 275.


title: Věc C-539/09: Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/24

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-539/09)
   2010/C 51/39
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Caeiros a B. Conte, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že Účetnímu dvoru na svém území bránila v provádění kontrol správní spolupráce mezi členskými státy v oblasti daně z přidané hodnoty upravené nařízením č. 1798/2003 a prováděcími předpisy v této oblasti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 248 odst. 1 a 2 ES a z článku 3 ES, čl. 140 odst. 2 a čl. 142 odst. 1 nařízení č. 1605/2002 a z článku 10 ES.

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětem projednávané žaloby je skutečnost, že německé úřady Evropskému účetnímu dvoru bránily v tom, aby v Německu prováděl kontroly správní spolupráce mezi členskými státy v oblasti daně z přidané hodnoty upravené nařízením č. 1798/2003 a prováděcími předpisy v této oblasti.
   Spolková republika Německo podle názoru Komise nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 248 ES a z nařízení č. 1605/2002 a rovněž porušila svou povinnost loajality podle článku 10 ES.
   Kontrolní pravomoci Účetního dvora je podle Komise třeba vykládat extenzivně: Účetní dvůr má kontrolovat hospodaření EU a navrhovat zlepšení. Pro tyto účely potřebuje pravomoc provádět celkové audity a prověrky všech příjmů a výdajů EU v příslušných oblastech a u příslušných subjektů. Takové kontroly mohou být rovněž prováděny v členských státech, které jsou podle čl. 248 odst. 3 ES, čl. 140 odst. 2 a čl. 142 odst. 1 nařízení č. 1605/2002, jakož i na základě povinnosti loajality stanovené v článku 10 ES, povinny Účetnímu dvoru poskytnout při jeho činnosti širokou podporu. To zahrnuje i povinnost umožnit Účetnímu dvoru, aby provedl veškeré kontroly, které slouží k posouzení příjmů a výdajů EU.
   A právě to bylo Účetnímu dvoru ze strany německých úřadů odepřeno.
   Nařízení č. 1798/2003 se týká legality a správnosti příjmů Společenství. Toto nařízení je podle Komise článkem v systému několika opatření, jež mají zajistit, aby členské státy měly řádný příjem založený na dani z přidané hodnoty, tak aby Společenství mohlo za nejlepších možných podmínek disponovat vlastními zdroji, které mu náleží, a jimiž jsou potírány podvodné praktiky nebo se jim předchází. Z tohoto hlediska je podle Komise nezbytné, aby Účetní dvůr mohl v rámci kontroly legality a správnosti příjmů založených na dani z přidané hodnoty kontrolovat provádění a uplatňování nařízení č. 1798/2003. To znamená, aby mohl kontrolovat, zda členské státy vytvořily účinný systém spolupráce a správní pomoci a zda jej v praxi používají uspokojivým způsobem nebo, zda je nutné zlepšení.
   Praktické provádění správní spolupráce stanovené nařízením č. 1798/2003 má dopad na daň z přidané hodnoty připadající na vlastní zdroje, kterou členské státy odvádějí. Dobře fungující spolupráce v této oblasti brání vyhýbání se daňovým povinnostem a daňovým únikům a automaticky vede k vyšším příjmům z daně z přidané hodnoty, a tím i k nárůstu zdrojů Společenství tvořených daní z přidané hodnoty. Pokud však členský stát řádně nespolupracuje, porušuje tak nejen své povinnosti podle nařízení č. 1798/2003, ale také povinnost přijmout všechny právní a správní předpisy k zajištění toho, aby daň z přidané hodnoty byla na jeho území vybírána v plné výši, která pro něj vyplývá ze směrnice o dani z přidané hodnoty.


title: Věc T-422/17: Žaloba podaná dne 10. července 2017 – UF v. EPSO

text:
               4.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 293/38

         Žaloba podaná dne 10. července 2017 – UF v. EPSO
   (Věc T-422/17)
   (2017/C 293/48)
   Jednací jazyk: litevština

      Účastníci řízení

      Žalobce: UF (zástupkyně: L. Gudaitė, advokátka)

      Žalovaný: Evropský úřad pro výběr personálu (EPSO)

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 4. dubna 2017 vyloučit žalobce z výběrového řízení na právníky lingvisty pro litevský jazyk EPSO/AD/335/16,

               —

               uložil žalovanému, aby umožnil žalobci opravit zjevnou chybu změnou úrovně znalosti polského jazyka z úrovně B1 na úroveň C1,

               —

               opětovně zařadil žalobce do výběrového řízení na právníky lingvisty pro litevský jazyk.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaný porušil legitimní očekávání žalobce a uvedl ho v omyl, když potvrdil, že jeho kandidatura ve výběrovém řízení je v souladu se všemi požadavky.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že žalovaný poté, co potvrdil dne 9. ledna 2017, že jeho kandidatura je v souladu se všemi požadavky oznámení o výběrovém řízení, a poté, co mu umožnil zúčastnit se testů na počítači, ho uvedl v omyl a nedal mu příležitost opravit zjevný překlep, spojený s jeho úrovní znalosti polského jazyka, přičemž kvůli tomuto překlepu byl později vyloučen z výběrového řízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaný porušil práva a legitimní očekávání žalobce, když ho vyloučil z výběrového řízení na právníky lingvisty pro litevský jazyk.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že žalovaný jej z výběrového řízení vyloučil bezdůvodně rozhodnutím ze dne 4. dubna 2017, když zohlednil úroveň znalosti polského jazyka, kterou uvedl v přihlášce, jelikož žalovaný znal jeho skutečnou úroveň znalosti polského jazyka na základě informací uvedených v přihlášce k jinému výběrovému řízení (EPSO/AD/328/16) a výsledků tohoto řízení. Žalobce tvrdí, že podle judikatury Tribunálu má výběrová komise povinnost v každém jednotlivém případě řádně posoudit předložené diplomy nebo profesní zkušenosti každého uchazeče a že její rozhodnutí vyloučit uchazeče z výběrového řízení se považuje za akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu úředníků.


title: Věc T-96/10: Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Rütgers Germany a další v. ECHA

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/66

         Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Rütgers Germany a další v. ECHA
   (Věc T-96/10)
   2010/C 113/98
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rütgers Germany GmbH (Castrop-Rauxel, Německo), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgie), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dánsko), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Spojené království) (zástupci: K. Van Maldegem, R. Cana, advokáti a P. Sellar, solicitor)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání žalobkyň

               —

               prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               částečně zrušit napadený akt v rozsahu, v němž se týká anthracenového oleje, anthracenové pasty;

               —

               uložit ECHA náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhají částečného zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) (ED/68/2009), které identifikuje anthracenový olej, anthracenovou pastu (CAS č. 90640-81-6) („anthracenový olej (pasta)“) jako látku, která splňuje kritéria čl. 57 písm. d) a e) nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) („REACH“) v souladu s článkem 59 REACH.
   Na základě napadeného rozhodnutí, které bylo žalobkyním sděleno prostřednictvím tiskové zprávy ECHA, byl anthracenový olej (pasta) zařazen do seznamu 14 chemických látek ze seznamu látek vzbuzujících zvlášť velké obavy ke schválení („SVHC“) pro případné zahrnutí do přílohy XIV k REACH. Důvody, které jsou uvedeny v napadeném aktu pro identifikaci anthracenového oleje (pasty) jako SVHC, jsou, že tato látka je karcinogenní, mutagenní a také vysoce bioakumulativní („vPvB“) v souladu s kritérii stanovenými v příloze XIII k REACH.
   Žalobkyně se domnívají, že napadený je v rozporu s pravidly přijatými pro identifikaci SVHC podle REACH, a na podporu své žaloby uvádějí čtyři žalobní důvody, které jsou shodné se žalobními důvody vznesenými ve věci T-94/10, Rütgers Germany a další v. ECHA.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1)


title: Věc C-463/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 2. září 2015 – Openbaar Ministerie v. A

text:
               3.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 363/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 2. září 2015 – Openbaar Ministerie v. A
   (Věc C-463/15)
   (2015/C 363/31)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Openbaar Ministerie

      Žalovaný: A

      Předběžná otázka

   Dovolují čl. 2 odst. 4 a čl. 4 bod 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1), aby vykonávající členský stát provedl tato ustanovení do svého právního řádu takovým způsobem, že může uložit nejen požadavek, aby jednání bylo trestným činem podle jeho právního řádu, ale i požadavek, aby toto jednání bylo v tomto státě spojeno s trestem odnětí svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně 12 měsíců?

      (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1).


title: Věc F-103/12: Žaloba podaná dne 27. září 2012 — ZZ v. Europol

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/70

         Žaloba podaná dne 27. září 2012 — ZZ v. Europol
   (Věc F-103/12)
   2013/C 26/141
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Europolu, které bylo přijato ke splnění povinností uložených rozsudkem Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. června 2010 ve věci Doyle v. Europol, F-37/09, a kterým přiznal Europol žalobci paušální částku jako náhradu škody způsobené rozhodnutím, jež bylo uvedeným rozsudkem zrušeno.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011, kterým žalovaný přiznal žalobci částku 3 000 eur jako náhradu způsobené škody a jako opatření k úplnému splnění povinností uložených předchozím rozsudkem Soudu pro veřejnou službu, a zrušit rozhodnutí ze dne 29. června 2012, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce proti rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011,

               —

               uložit Europolu náhradu nákladů řízení, včetně platu zástupce.


title: Věc F-17/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 10. října 2007 – Pouzol v. Účetní dvůr (Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Převod nároku na důchod nabytého před vstupem do služeb Společenství — Nepřípustnost)

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/43

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 10. října 2007 – Pouzol v. Účetní dvůr
   (Věc F-17/07) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Převod nároku na důchod nabytého před vstupem do služeb Společenství - Nepřípustnost)
   (2007/C 283/77)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Michel Pouzol (Combaillaux, Francie) (zástupci: D. Grisay, I. Adnoulsi a D. Piccininno, advokáti)

      Žalovaný: Účetní dvůr Evropských společenství (zástupci: T. Kennedy, J.-M. Stenier a G. Cortens, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Účetního dvora ze dne 23. listopadu 2006, jímž bylo určeno, že stížnost podaná žalobcem proti rozhodnutí Komise ze dne 18. května 2006 je nepřípustná – Uznání žalobcova nároku na dodatečné navýšení počtu odsloužených let započitatelných pro účely důchodu – Návrh na náhradu škody
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se jako zjevně nepřípustná odmítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 117, 26.5.2007, s. 35.