title: Věc C-175/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 13. dubna 2012 — Sandler AG v. Hauptzollamt Regensburg

text:
               30.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 13. dubna 2012 — Sandler AG v. Hauptzollamt Regensburg
   (Věc C-175/12)
   2012/C 194/17
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sandler AG

      Žalovaný: Hauptzollamt Regensburg

      Předběžné otázky

               1)

               Je nutno čl. 889 odst. 1 první pododstavec druhou odrážku prováděcího nařízení k CKS (1) vykládat v tom smyslu, že upravuje pouze případ žádosti o vrácení cla, kdy zboží bylo nejprve s použitím celní sazby třetí země propuštěno do volného oběhu, a později se ukázalo, že v okamžiku podání žádosti vlastně existovala snížená nebo nulová sazba cla (zde: preferenční sazební režim), která však při podání žádosti o vrácení cla již nebyla v platnosti, s tím důsledkem, že uplynutí časově omezené preferenční úpravy při podání žádosti o vrácení cla nemůže být vůči účastníku uplatňováno, jestliže při propuštění byl preferenční sazební režim přiznán, a teprve při dodatečném výběru cla bylo uplatnění preference správním orgánem zamítnuto a byla použita celní sazba třetí země?

               2)

               Je nutno čl. 16 odst. 1 písm. b), popř. článek 32 protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou (2), vykládat v tom smyslu, že celní orgány státu dovozu mohou, jestliže stát dovozu opatřil průvodní osvědčení EUR.1 jiným otiskem razítka, než je vzorový otisk razítka oznámený Komisi, považovat tuto odchylku při výskytu pochybností za formální vadu ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. b protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou, a tudíž prohlásit průvodní osvědčení EUR.1 za neplatné bez účasti celních orgánů státu vývozu?

               3)

               V případě kladné odpovědi na otázku č. 2:

                           a)

                           Je nutno čl. 16 odst. 1 písm. b) protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou použít i tehdy, není-li tato formální vada zjištěna bezprostředně při dovozu, nýbrž teprve při pozdější kontrole provedené celním orgánem?

                           b)

                           Může být čl. 16 odst. 4 a odst. 5 protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou vykládán v tom smyslu, že se formální vada považuje za odstraněnou, jestliže v případě dodatečně vystaveného průvodního osvědčení EUR.1 není sice v kolonce „Poznámky“ výslovně uveden některý z odkazů stanovených v čl. 16 odst. 4 protokolu č. 1 dohody z Cotonou, ale byl uveden pouze takový odkaz, který však v konečném důsledku vyjadřuje, že bylo osvědčení o preferenčním původu vydáno dodatečně?

               4)

               V případě záporné odpovědi na otázku č. 2:
               Je nutno čl. 236 odst. 1 CK (3) vykládat v tom smyslu, že dovozní clo nebylo dlužné ze zákona, a tudíž bylo neprávem dodatečně zaúčtováno podle čl. 220 odst. 1 CK, jestliže původně použitá průvodní osvědčení EUR.1 nesměla být celními orgány země dovozu prohlášena za neplatná bez vyžádání součinnosti celních orgánů země vývozu?

               5)

               Je i v případě, že dodatečně vystavené průvodní osvědčení EUR.1 podle článku 16 protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou je dodatečně podáno, vrácení již dodatečně zaúčtovaného a zaplaceného dovozního cla na základě článku 889 prováděcího nařízení k CKS možné jen tehdy, jestliže v okamžiku podání žádosti o vrácení cla je preferenční sazební režim dosud v platnosti?

      (1)  Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (ES) č. 214/2007 ze dne 28. února 2007, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 62, s. 6)

      (2)  2000/483/ES: Dohoda o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 317, s. 3; Zvl. vyd. 11/35, s. 3)

      (3)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307)


title: Věc T-73/14: Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2015 – Red Bull v. OHIM – Automobili Lamborghini (ztvárnění dvou býků) „Ochranná známka Společenství — Návrh na zrušení — Zrušení zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               6.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/17

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2015 – Red Bull v. OHIM – Automobili Lamborghini (ztvárnění dvou býků)
   (Věc T-73/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Návrh na zrušení - Zrušení zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 221/23)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Rakousko) (zástupci: původně A. Renck, V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti, a I. Fowler, solicitor, poté A. Renck a I. Fowler)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Automobili Lamborghini SpA (Sant’Agata Bolognese, Itálie) (zástupce: M. Hartmann, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. listopadu 2013 (věc R 1263/2012-1) týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Automobili Lamborghini SpA a Red Bull GmbH.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou každá vlastní náklady řízení a nahradí každá polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc C-59/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  3. února 2006  Luigim Marcuccim proti rozsudku vydanému dne  24. listopadu 2005  Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-236/02, Luigi Marcuccio v. Komise Evropských společenství

text:
               22.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/4

         Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2006 Luigim Marcuccim proti rozsudku vydanému dne 24. listopadu 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-236/02, Luigi Marcuccio v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-59/06 P)
   (2006/C 96/06)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 3. února 2006 kasační opravný prostředek podaný Luigim Marcuccim, zastoupeným L. Garofalem, proti rozsudku vydanému dne 24. listopadu 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-236/02, Luigi Marcuccio v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
   Zrušil napadený rozsudek a vyhověl jeho návrhům.
   Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že rozsudek Soudu trpí těmito vadami:

               1.

               Zkreslení skutečností a písemných tvrzení účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek související rovněž s věcnou nepřesností zjištění Soudu;

               2.

               Nerozhodnutí o většině základních bodů sporné věci;

               3.

               Tak závažná vada řízení, že nenapravitelně poškozuje zájmy účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek;

               4.

               Absolutní nedostatek odůvodnění různých rozhodujících bodů sporné věci, rovněž neexistence šetření, záměna, protiřečení, nedostatečnost, nepřiměřenost, chybná definice, svévolnost, nezvratnost a nelogičnost jak primárních, tak odvozených důvodů za tímto účelem uplatňovaných;

               5.

               Nesprávný výklad a použití čl. 26 druhého pododstavce Služebního řádu úředníků Evropských společenství;

               6.

               Nesprávný výklad a použití pojmu práva na obhajobu a neodůvodněné a nelogické neuznání příslušné judikatury;

               7.

               Nesprávný výklad a použití pojmu odůvodnění a neodůvodněné a nelogické neuznání příslušné judikatury;

               8.

               Nesprávný výklad a použití pojmu kontradiktornosti odůvodnění;

               9.

               Nesprávný výklad a použití pojmu napadnutelnosti přípravného aktu;

               10.

               Nesprávný výklad a použití pojmu stanoviska;

               11.

               Nesprávný výklad a použití pojmu doplnění již vydaného rozhodnutí.


title: Věc T-532/15 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. prosince 2016 – Z v. Soudní dvůr Evropské unie „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Hodnotící zpráva — Nestrannost Soudu pro veřejnou službu — Žádost o odvolání členů soudního kolegia — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu“

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. prosince 2016 – Z v. Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc T-532/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnotící zpráva - Nestrannost Soudu pro veřejnou službu - Žádost o odvolání členů soudního kolegia - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu“)
   (2017/C 022/33)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Z (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: F. Rollinger, advokát)

      Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie (zástupci: původně A. Placco, poté J. Inghelram a Á. Almendros Manzano, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 30. června 2015, Z v. Soudní dvůr (F-64/13, EU:F:2015:72) a směřující ke zrušení tohoto rozsudku

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Paní Z se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


title: Věc C-399/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. září 2008 (fax: 12. září 2008 ) Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-266/02, Deutsche Post AG, podporovaná Spolkovou republikou Německo v. Komise Evropských společenství, podporovaná Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. (BIEK) a UPS Europe NV/SA

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/18

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. září 2008 (fax: 12. září 2008) Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-266/02, Deutsche Post AG, podporovaná Spolkovou republikou Německo v. Komise Evropských společenství, podporovaná Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. (BIEK) a UPS Europe NV/SA
   (Věc C-399/08 P)
   (2008/C 301/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, J. Flett, B. Martenczuk, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA, Deutsche Post AG, Spolková republika Německo
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek v plném rozsahu;

               —

               určit, že podle článku 61 statutu Soudního dvora, žalobkyně neprokázala, že rozhodnutím byl porušen čl. 87 odst. 1 ES, a přiměřeně tomu žalobu zamítnout. Podpůrně navrhuje Komise vrácení věci Soudu prvního stupně;

               —

               uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Žalobkyně je Deutsche Post AG (DPAG), velkopodnik mezinárodně činný v oblasti poštovních služeb, který obdržel značná peněžní vyrovnání ze státních prostředků. Ve zvláštním rozhodnutí podle článku 82 ES z roku 2002, které nebylo napadeno, stanovila Komise, že DPAG cenami na trhu s balíkovými zásilkami, které nepokrývaly náklady, zneužila svého postavení na trhu. Protože DPAG v dotčeném časovém období vykazovala všude ztráty, mohla být tato agresivní cenová politika financována pouze z prostředků, které podnik obdržel jakožto finanční vyrovnání.
   Středem projednávaného kasačního opravného prostředku je otázka, které analytické metody mohla Komise za zvláštních okolností projednávaného případu použít, za účelem zjištění nezákonné podpory DPAG.
   Podle metody, kterou upřednostnil Soud prvního stupně v napadeném rozsudku, musí být přezkoumány všechny náklady a příjmy podniku spojené s obecně hospodářskými povinnostmi podniku v dotčeném časovém období z toho hlediska, zda podnik obdržel od státu nepřiměřené finanční vyrovnání. Došlo-li k takovému nepřiměřenému vyrovnání, bylo by z toho možno usuzovat, že tento prostředek byl použit také k financování nekalé cenové politiky na sousedním trhu s balíkovými zásilkami od dveří ke dveřím.
   Podle metody, která byla použita v rozhodnutí, by byly zjištěny schodky vzniklé díky nekalé cenové politice na sousedním trhu a určilo by se, zda tyto schodky byly vyrovnány státními prostředky, či nikoli. Pokud by bylo konstatováno takové vyrovnání a neexistoval by žádný jiný zdroj financování (ve formě vlastních prostředků podniku), bylo by z toho třeba vyvodit, že k financování nekalé cenové politiky na sousedním trhu s balíkovými zásilkami od dveří ke dveřím byl použit státní prostředek.
   Komise považuje metodu použitou ve svém rozhodnutí za správnou. S její pomocí lze na základě logického řetězu argumentace, který zahrnuje také předpoklad, že peníze nakonec musely odněkud pocházet, usoudit na existenci nezákonné státní podpory. Ani řetěz argumentace, ani skutečnosti, které jsou jejím základem, nebyly v napadeném rozhodnutí popřeny. Přesto Soud prvního stupně vycházel v napadeném rozsudku bez dalšího vysvětlení tohoto názoru z toho, že přichází v úvahu pouze první metoda.
   Komise uplatnila následující důvody kasačního opravného prostředku: Došlo podle ní k porušení čl. 87 odst. 1 a čl. 86 odst. 2 ES do té míry, v níž byla tato ustanovení v napadeném rozsudku nesprávně vyložena v tom smyslu, že vylučují metodu, nad níž se jinak napadený rozsudek nepozastavuje, která umožňuje na základě logické, nezvratné argumentace dovodit existenci státní podpory neslučitelné se společným trhem. Dále se Komise odvolává na nepříslušnost Soudu prvního stupně a na porušení článku 230 ES v tom rozsahu, v němž Soud prvního stupně překročil svou pravomoc a vycházel z kontrolní pravomoci stanovené článkem 230 ES, jakož i na porušení článku 36 statutu Soudního dvora v rozsahu v němž Soud prvního stupně opomenul odůvodnit protiprávnost metody použité v rozhodnutí.


title: Věc C-57/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL v. Commission communautaire commune de Bruxelles-Capitale ( „Směrnice 2006/123/ES — Věcná působnost — Zdravotní služby — Sociální služby — Centra denní péče a centra péče v noci poskytující seniorům pomoc a péči“ )

text:
               31.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/12

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL v. Commission communautaire commune de Bruxelles-Capitale
   (Věc C-57/12) (1)

   (Směrnice 2006/123/ES - Věcná působnost - Zdravotní služby - Sociální služby - Centra denní péče a centra péče v noci poskytující seniorům pomoc a péči)
   2013/C 252/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour constitutionnelle

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL

      Žalovaná: Commission communautaire commune de Bruxelles-Capitale

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour constitutionnelle — Výklad čl. 2 odst. 2 písm. f) a j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) — Věcná působnost — Zdravotní služby — Sociální služby — Zahrnutí center denní péče poskytujících seniorům pomoc a péči odpovídající ztrátě jejich samostatnosti — Zahrnutí center péče v noci poskytujících seniorům pomoc a péči, která jim nemůže být nepřetržitým způsobem zajištěna jejich blízkými

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 2 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu musí být vykládán v tom smyslu, že se vyloučení zdravotních služeb z působnosti této směrnice vztahuje na jakékoliv činnosti určené k vyhodnocení nebo udržení zdravotního stavu pacientů nebo k jejich uzdravení, pokud je tato činnost vykonávána odbornými pracovníky uznanými za takové právními předpisy dotčeného členského státu, a to bez ohledu na organizaci, způsoby financování a na veřejnoprávní nebo soukromou povahu zařízení, v němž je péče poskytována. Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda jsou centra denní péče a centra péče v noci vzhledem k povaze činností vykonávaných zdravotnickými pracovníky v těchto centrech a ke skutečnosti, že tyto činnosti jsou hlavní součástí služeb nabízených těmito centry, vyloučena z působnosti uvedené směrnice.

               2)

               Článek 2 odst. 2 písm. j) směrnice 2006/123 musí být vykládán v tom smyslu, že vyloučení sociálních služeb z působnosti této směrnice se týká jakékoliv činnosti související zejména s pomocí a podporou seniorům, pokud jsou poskytovány soukromým poskytovatelem služeb pověřeným státem na základě aktu, kterým mu byla jasně a transparentně uložena skutečná povinnost poskytovat takové služby za určitých specifických podmínek výkonu. Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda jsou centra denní péče a centra péče v noci vzhledem k povaze pomoci a podpory poskytovaných seniorům v těchto centrech jakožto hlavní služby, jakož i k jejich postavení, které vyplývá z platné belgické právní úpravy, vyloučena z působnosti uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc T-112/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – Mondelez UK Holdings & Services v. EUIPO – Société des produits Nestlé (Tvar tabulky čokolády) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Trojrozměrná ochranná známka — Tvar tabulky čokolády — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Rozlišovací způsobilost získaná užíváním — Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009“

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – Mondelez UK Holdings & Services v. EUIPO – Société des produits Nestlé (Tvar tabulky čokolády)
   (Věc T-112/13) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka - Tvar tabulky čokolády - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 038/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (Uxbridge, Spojené království) (zástupci: T. Mitcheson, QC, P. Walsh, J. Blum, S. Dunstan, solicitors, a D. Byrne, barrister)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupci: původně G. Vos, M. Bakker a J. van den Berg, advokátky, poté G. Vos, S. Malynicz, QC, T. Scourfield a T. Reid, solicitors)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. prosince 2012 (věc R 513/2011-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Cadbury Holdings a Société des produits Nestlé.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 11. prosince 2012 (věc R 513/2011-2) se zrušuje.

               2.

               EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Mondelez UK Holdings & Services Ltd.

               3.

               Société des produits Nestlé SA ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.4.2013.


title: Věc T-71/12: Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2013 — Meskarian v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Stažení ze seznamu dotčených osob — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/80

         Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2013 — Meskarian v. Rada
   (Věc T-71/12) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Stažení ze seznamu dotčených osob - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 225/177
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mohammed Reza Meskarian (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy a F. Zaiwalla, solicitors, D. Wyatt, QC, a R. Blakeley, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a I. Rodios, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na zrušení bodu 13 tabulky A přílohy rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), bodu 13 tabulky A přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce a zadruhé návrh na prohlášení nepoužitelnosti čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39) a čl. 16 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) na žalobce

      Výrok

               1)

               Není již třeba rozhodnout ve věci samé.

               2)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


title: Věc C-584/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. září 2016 – Evropská komise v. Řecká republika „Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Směrnice 2006/12/ES — Směrnice 91/689/EHS — Směrnice 1999/31/ES — Nakládání s odpady — Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti — Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku — Článek 260 odst. 2 SFEU — Peněžité sankce — Penále — Paušální částka“

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/4

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. září 2016 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-584/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2006/12/ES - Směrnice 91/689/EHS - Směrnice 1999/31/ES - Nakládání s odpady - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Penále - Paušální částka“)
   (2016/C 402/05)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia, E. Sanfrutos Cano a D. Loma-Osorio Lerena, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: E. Skandalou, zmocněnkyně)

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.

               2)

               Řecké republice se ukládá, aby uhradila Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ penále 30 000 eur za každý den prodlení s provedením opatření nezbytných k dosažení souladu s rozsudkem ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543) ode dne vyhlášení tohoto rozsudku až do plného vyhovění rozsudku ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543). Tato částka je rozdělena na tři části odpovídající třem žalobním důvodům Evropské komise rovnající se v případě prvního žalobního důvodu 10 % z celkové částky penále, tedy 3 000 eur, v případě druhého žalobního důvodu 45 % z této částky, tedy 13 500 eur, stejně jako v případě třetího žalobního důvodu, na který se, pokud jde o řádné nakládání s tzv. „historickým“ odpadem, vztahuje pololetní snížení v poměru k objemu těchto odpadů, nakládání s nimiž bude uvedeno do souladu, které je omezeno dolní hranicí 50 % z výše penále odpovídající tomuto žalobnímu důvodu, tedy 6 750 eur.

               3)

               Řecké republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 10 milionů eur.

               4)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 81, 9.3.2015.


title: Věc C-484/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Općinskim sudem u Novom Zagrebu (Chorvatsko) dne 11. září 2015 – Ibrica Zulfikarpašić v. Slaven Gajer

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Općinskim sudem u Novom Zagrebu (Chorvatsko) dne 11. září 2015 – Ibrica Zulfikarpašić v. Slaven Gajer
   (Věc C-484/15)
   (2015/C 389/21)
   Jednací jazyk: chorvatština

      Předkládající soud

   Općinski sud u Novom Zagrebu, stalna služba u Samoboru

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ibrica Zulfikarpašić

      Žalovaný: Slaven Gajer

      Předběžná otázka

   Jsou ustanovení exekučního zákona o evropském exekučním titulu v souladu s nařízením (ES) č. 805/2004 (1), tedy zahrnuje v Chorvatské republice pojem „soud“ v souvislosti s příkazem k nařízení výkonu založeným na veřejné listině ve vykonávacím řízení i notáře, jestliže notáři mohou vydávat potvrzení evropského exekučního titulu pro pravomocné a vykonatelné příkazy k nařízení výkonu založené na veřejných listinách, když vůči takovému příkazu nebyl podán odpor, a – v případě záporné odpovědi – může soud vydat potvrzení evropského exekučního titulu pro příkaz k nařízení výkonu založený na veřejné listině vydané notářem, když se uvedený příkaz s ohledem na obsah týká nesporného nároku, a jaký formulář je třeba v tomto případě použít?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky (Úř. věst. L 143, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 38).


title: Spojené věci C-105/12 až C-107/12: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staat der Nederlanden v. Essent NV a další ( „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb kapitálu — Článek 63 SFEU — Úpravy vlastnictví — Článek 345 SFEU — Provozovatelé elektrických nebo plynových distribučních soustav — Zákaz privatizace — Zákaz propojení s podniky, které vyrábějí a dodávají elektřinu nebo plyn nebo s nimi obchodují — Zákaz činností, které by mohly být v rozporu s provozováním soustavy“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/8

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staat der Nederlanden v. Essent NV a další
   (Spojené věci C-105/12 až C-107/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Článek 63 SFEU - Úpravy vlastnictví - Článek 345 SFEU - Provozovatelé elektrických nebo plynových distribučních soustav - Zákaz privatizace - Zákaz propojení s podniky, které vyrábějí a dodávají elektřinu nebo plyn nebo s nimi obchodují - Zákaz činností, které by mohly být v rozporu s provozováním soustavy)
   2013/C 367/12
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staat der Nederlanden

      Žalované: Essent NV (C-105/12), Essent Nederland BV (C-105/12); Eneco Holding NV (C-106/12) a Delta NV (C-107/12)

      Předmět věci

   Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článků 63 SFEU a 345 SFEU — Omezení volného pohybu kapitálu — Úpravy vlastnictví — Pojem — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví absolutní zákaz privatizace provozovatelů energetických distribučních soustav

      Výrok

               1)

               Článek 345 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na úpravu zákazu privatizace dotčenou v původním řízení, která znamená, že podíly v provozovateli elektrické nebo plynové distribuční soustavy působícím na nizozemském území musí přímo či nepřímo vlastnit veřejné orgány určené vnitrostátními právními předpisy. Tento výklad nicméně nemá za následek nepoužitelnost článku 63 SFEU na taková vnitrostátní ustanovení, jaká jsou dotčena v původním řízení a která zakazují privatizaci provozovatelů elektrických či plynových distribučních soustav nebo která dále zakazují zaprvé vlastnické nebo kontrolní vztahy mezi společnostmi, které jsou součástí skupiny, ke které patří provozovatel elektrické nebo plynové distribuční soustavy působící na nizozemském území, a společnostmi, které jsou součástí skupiny, ke které patří podnik, který na tomtéž území vyrábí a dodává elektřinu nebo plyn nebo s nimi obchoduje, a zadruhé provádění operací nebo činností, které by mohly být v rozporu se zájmy provozování dotyčné soustavy, takovým provozovatelem a skupinou, které je tento provozovatel součástí.

               2)

               Pokud jde o úpravu zákazu privatizace dotčenou v původním řízení, která spadá pod článek 345 SFEU, cíle, z nichž vychází rozhodnutí zákonodárce ohledně přijaté úpravy vlastnictví, lze zohlednit jako naléhavé důvody obecného zájmu k odůvodnění omezení volného pohybu kapitálu. Pokud jde o ostatní zákazy, cíle spočívající v boji proti vzájemnému subvencování v širokém smyslu, včetně výměny strategických informací, v zajištění transparentnosti na trzích s elektřinou a plynem nebo v zabránění narušení hospodářské soutěže mohou jakožto naléhavé důvody obecného zájmu odůvodnit omezení volného pohybu kapitálu způsobená takovými vnitrostátními ustanoveními, jako jsou vnitrostátní ustanovení dotčená v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 151, 26.5.2012.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. září 2005 ve věci C-495/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Intermodal Trasports BV proti Staatssecretaris van Financiën (Společný celní sazebník — Sazebníková čísla a položky — Zařazení v kombinované nomenklatuře — Číslo 8709 — Traktor „Magnum ET120 Terminal Tractor“ — Článek 234 ES — Povinnost vnitrostátního soudu podat předběžnou otázku — Podmínky — Závazná informace o sazebním zařazení zboží vydaná ve prospěch třetí osoby celními orgány jiného členského státu týkající se podobného vozidla)

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 15. září 2005
   ve věci C-495/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Intermodal Trasports BV proti Staatssecretaris van Financiën (1)

   (Společný celní sazebník - Sazebníková čísla a položky - Zařazení v kombinované nomenklatuře - Číslo 8709 - Traktor „Magnum ET120 Terminal Tractor“ - Článek 234 ES - Povinnost vnitrostátního soudu podat předběžnou otázku - Podmínky - Závazná informace o sazebním zařazení zboží vydaná ve prospěch třetí osoby celními orgány jiného členského státu týkající se podobného vozidla)
   (2005/C 271/09)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-495/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 21. listopadu 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 24. listopadu 2003, v řízení Intermodal Trasports BV a Staatssecretaris van Financiën, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, K. Schiemann (zpravodaj), E. Juhász a M. Ilešič, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Článek 234 ES musí být vykládán tak, že pokud je v rámci sporu, který se týká sazebního zařazení určitého zboží, probíhajícího před vnitrostátním soudem, předložena závazná informace o sazebním zařazení zboží týkající se podobného zboží vydaná třetí osobě ve vztahu k uvedenému sporu celními orgány jiného členského státu a pokud se uvedený soud domnívá, že sazební zařazení zboží obsažené v uvedené závazné informaci je nesprávné, tyto dvě okolnosti:

                           —

                           nemohou mít za následek, co se týče soudu, jehož rozhodnutí lze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, povinnost tohoto soudu položit Soudnímu dvoru otázky týkající se výkladu;

                           —

                           nemohou mít samy o sobě automaticky za následek, co se týče soudu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, povinnost tohoto soudu položit Soudnímu dvoru otázky týkající se výkladu.

                     Soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, má nicméně povinnost, vyvstane-li otázka práva Společenství při jednání před tímto soudem, obrátit se na Soudní dvůr, ledaže konstatoval, že vyvstalá otázka není relevantní nebo že k dotčenému ustanovení Společenství byl již výklad Soudním dvorem podán nebo že řádné používání práva Společenství je tak zřejmé, že není ponechán prostor pro žádné rozumné pochybnosti; existence takové možnosti musí být posuzována v závislosti na charakteristikách zvláštních právu Společenství, zvláštních obtížích, které jeho výklad představuje, a riziku rozdílnosti judikatury uvnitř Společenství; v tomto ohledu existence výše zmíněné závazné informace o sazebním zařazení zboží musí vést tento soud k tomu, aby byl obzvláště pozorný při svém posouzení týkajícím se případné neexistence rozumné pochybnosti o správném použití kombinované nomenklatury při zohlednění zejména tří posuzovacích kritérií uvedených výše.

               2.

               Číslo 8709 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2261/98 ze dne 26. října 1998, musí být vykládáno tak, že pod něj nespadá vozidlo vybavené vznětovým motorem o výkonu 132 kw s 2 500 otáčkami za minutu, jakož i automatickou převodovkou o čtyřech rychlostních stupních vpřed a jednom zpětném, včetně uzavřené kabiny, jakož i zdvihacím zařízením umožňujícím výšku zdvihu 60 cm, které má kapacitu zatížení 32 000 kg, velmi krátký poloměr rejdu a je konstruováno k přemisťování návěsů na pozemcích a staveništích. Takové vozidlo není totiž ani vozíkem s vlastním pohonem používaným k přepravě zboží, ani malým tahačem používaným na železničních nástupištích ve smyslu uvedeného čísla.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc C-173/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Fabrizio Cariulo v. Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Fabrizio Cariulo v. Ministero dell’Interno
      (Věc C-173/10)
      (2010/C 161/47)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Fabrizio Cariulo

         Žalovaný: Ministero dell’Interno

         Předběžná otázka

      Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém …, který mimo jiné stanoví:

                  a)

                  existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;

                  b)

                  existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);

                  c)

                  případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


title: Věc C-273/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 16. července 2009 — Premis Medical BV v. Inspecteur van de Belastingsdienst/Douane Rotterdam, úřad Rotterdam Laan op Zuid

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 16. července 2009 — Premis Medical BV v. Inspecteur van de Belastingsdienst/Douane Rotterdam, úřad Rotterdam Laan op Zuid
   (Věc C-273/09)
   2009/C 267/49
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Haarlem

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Premis Medical BV

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rorerdam, úřad Rotterdam Laan op Zuid

      Předběžné otázky

               1)

               Je nařízení Komise (ES) č. 729/2004 (1) ze dne 15. dubna 2004 (Úř. věst. L 113, s. 5-7), opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, platné v tom smyslu, že příloha připojená k této opravě je platnou přílohou? V případě kladné odpovědi:

               2)

               Je nařízení č. 729/2004, opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, neplatné, protože Komise v tomto nařízení zúžila působnost položky 9021? V případě kladné odpovědi:

               3)

               Je nařízení č. 729/2004, opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, neplatné, protože Komise zařadila rollator do KN nesprávně?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 729/2004 ze dne 15. dubna 2004 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 113, s. 5).


title: Věc C-303/13 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2015 – Evropská komise v. Jørgen Andersen, Dánské království, Danske Statsbaner SV (DSB) „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Státní podpory — Podpory poskytnuté dánskými orgány veřejnému podniku Danske Statsbaner (DSB) — Smlouvy o veřejných službách uzavřené za účelem poskytování služeb železniční přepravy cestujících mezi Kodaní (Dánsko) a Ystadem (Švédsko) — Rozhodnutí, jímž se prohlašuje podpora za slučitelnou s vnitřním trhem za určitých podmínek — Časová působnost hmotněprávních pravidel“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2015 – Evropská komise v. Jørgen Andersen, Dánské království, Danske Statsbaner SV (DSB)
   (Věc C-303/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Státní podpory - Podpory poskytnuté dánskými orgány veřejnému podniku Danske Statsbaner (DSB) - Smlouvy o veřejných službách uzavřené za účelem poskytování služeb železniční přepravy cestujících mezi Kodaní (Dánsko) a Ystadem (Švédsko) - Rozhodnutí, jímž se prohlašuje podpora za slučitelnou s vnitřním trhem za určitých podmínek - Časová působnost hmotněprávních pravidel“)
   (2015/C 389/02)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Armati a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Jørgen Andersen (zástupci: J. Rivas Andrés, G. van de Walle de Ghelcke a M. Nissen, avocats), Dánské království (zástupci: C. Thorning a V. Pasternak Jørgensen, zmocněnci, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokat), Danske Statsbaner SV (DSB) (zástupce: M. Honoré, advokat)

      Vedlejší účastník podporující J. Andersena: Dansk Tog (zástupci: G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés a M. Nissen, avocats)

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie Andersen v. Komise (T-92/11, EU:T:2013:143) se zrušuje v rozsahu, v němž jím Tribunál zrušil čl. 1 druhý pododstavec rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)], pokud jde o podpory vyplacené od 3. prosince 2009 na základě druhé smlouvy o veřejných dopravních službách uzavřené na roky 2005 až 2014.

               2)

               Ve zbývající části se hlavní kasační opravný prostředek zamítá.

               3)

               Vedlejší kasační opravné prostředky se zamítají.

               4)

               Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, aby z hlediska tří žalobních důvodů a s přihlédnutím k čl. 8 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 rozhodl o legalitě rozhodnutí 2011/3 v rozsahu, v němž bylo v tomto rozhodnutí prohlášeno, že podpory vyplacené od 3. prosince 2009 na základě druhé smlouvy o veřejných dopravních službách uzavřené na roky 2005 až 2014 jsou slučitelné s vnitřním trhem.

               5)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 252, 31. 8. 2013.


title: Věc T-194/07: Žaloba podaná dne 4. června 2007 – Česká republika v. Komise

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/38

         Žaloba podaná dne 4. června 2007 – Česká republika v. Komise
   (Věc T-194/07)
   (2007/C 199/74)
   Jednací jazyk: čeština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Česká republika (Zástupce: T. Boček, vládní zmocněnec)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhy žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí a

               —

               určit, že Komise nese náklady řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K (2007) 1294 v konečném znění ze dne 26. března 2007 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeném Českou republikou v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1). Ve smyslu sporného rozhodnutí určité aspekty národního alokačního plánu České republiky nejsou v souladu s přílohou III směrnice 2003/87/ES.
   Žalobkyně odůvodňuje svou žalobu tím, že Komise porušila čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES, jakož i zásadu právní jistoty a legitimního očekávání tím, že napadené rozhodnutí nebylo vydáno ve lhůtě stanovené v čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES.
   Kromě toho žalobkyně tvrdí, že Komise překročila svoji pravomoc a porušila tak čl. 9 odst. 3 ve spojení s čl. 9 odst. 1 a čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/87/ES tím, že v napadeném rozhodnutí aplikovala svoji metodu určení maximálního množství povolenek a na jejím základě závazně stanovila de facto celkové množství povolenek, které může Česká republika přidělit.
   I kdyby Komise mohla použít vlastní metodu na určení souladu národního alokačního plánu s požadavky směrnice 2003/87/ES, porušila čl. 9 odst. 3 této směrnice tím, že použila metodu, která není transparentní a objektivní, a že výsledný výpočet emisních povolenek neodpovídá kritériím stanoveným v příloze III směrnice 2003/87/ES.
   Nakonec žalobkyně uvádí, že Komise porušila čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES tím, že své rozhodnutí dostatečně neodůvodnila.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/007, s. 631).


title: Věc T-207/14: Usnesení Tribunálu ze dne 27. ledna 2015 – Aluwerk Hettstedt v. ECHA

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/39

         Usnesení Tribunálu ze dne 27. ledna 2015 – Aluwerk Hettstedt v. ECHA
   (Věc T-207/14) (1)

   (2015/C 127/53)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 202, 30.6.2014.


title: Věc C-275/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil No. 5 de Madrid (Španělsko) dne 26. června 2006 – Productores de Música de España (Promusicae) v. Telefónica de España SAU

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil No. 5 de Madrid (Španělsko) dne 26. června 2006 – Productores de Música de España (Promusicae) v. Telefónica de España SAU
   (Věc C-275/06)
   (2006/C 212/33)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Juzgado de lo Mercantil No. 5 de Madrid.
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Productores de Música de España (Promusicae)

      Žalovaný: Telefónica de España SAU
   Předběžná otázka
   Umožňuje právo Společenství a zejména čl. 15 odst. 2 a článek 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES (1) ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu; čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (2) ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti; článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES (3) ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví; a čl. 17 odst. 2 a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, členským státům omezit povinnost uchovávat a poskytovat údaje o spojení a provozu generované při komunikaci navázané během poskytování služby informační společnosti, která přísluší provozovatelům sítí a služeb elektronické komunikace, poskytovatelům přístupu k telekomunikačním sítím a poskytovatelům služeb uchovávání dat, na rámec vyšetřování trestné činnosti nebo pro účely ochrany veřejné bezpečnosti a národní obrany, a tedy vyloučit občanskoprávní řízení?

      (1)  Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 310.

      (2)  Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.

      (3)  Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32.


title: Věc C-331/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – K. D. Chuck v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Starobní pojištění — Pracovník, který je státním příslušníkem členského státu — Pojistné na sociální zabezpečení — Různé doby — Různé členské státy — Výpočet dob pojištění — Žádost o důchod — Bydliště ve třetím státě)

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/8

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – K. D. Chuck v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
   (Věc C-331/06) (1)

   (Starobní pojištění - Pracovník, který je státním příslušníkem členského státu - Pojistné na sociální zabezpečení - Různé doby - Různé členské státy - Výpočet dob pojištění - Žádost o důchod - Bydliště ve třetím státě)
   (2008/C 128/12)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank Amsterdam
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: K. D. Chuck

      Žalovaný: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank Amsterdam – Výklad článku 48 nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) – Starobní pojištění – Výpočet dob pojištění státního příslušníka členského státu, který pracoval ve dvou jiných členských státech – Bydliště ve třetím státě v době důchodu
   Výrok
   Článek 48 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 631/2004 ze dne 31. března 2004, ukládá příslušné instituci členského státu, v němž měl pracovník, který je státním příslušníkem některého členského státu, naposledy bydliště, aby pro výpočet starobního důchodu tohoto pracovníka, jenž měl v době podání žádosti o přiznání tohoto důchodu bydliště ve třetím státě, zohlednila doby odpracované v jiném členském státě za stejných podmínek, jako kdyby měl tento pracovník své bydliště vždy na území Evropského společenství.

      (1)  Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


title: Věc C-534/09: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. prosince 2010 — Evropská komise v. Řecká republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2008/1/ES — Prevence a omezování znečištění — Požadavky pro udělení povolení pro stávající zařízení )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/9

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. prosince 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-534/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2008/1/ES - Prevence a omezování znečištění - Požadavky pro udělení povolení pro stávající zařízení)
   2011/C 30/14
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci:E. Skandalou, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 24, s. 8) — Požadavky pro udělení povolení pro stávající zařízení — Povinnost zajistit, že taková zařízení budou provozována v souladu s požadavky směrnice

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala nezbytná opatření zajišťující, že se vnitrostátní orgány na základě povolení podle článků 6 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (kodifikované znění) nebo na základě přezkoumání, případně aktualizace podmínek postarají, aby stávající zařízení byla provozována v souladu s požadavky článků 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 této směrnice do 30. října 2007, aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy Společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


title: Věc T-567/15: Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Monster Energy v. OHIM – Mad Catz Interactive (vyobrazení černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/55

         Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Monster Energy v. OHIM – Mad Catz Interactive (vyobrazení černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)
   (Věc T-567/15)
   (2015/C 381/65)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Monster Energy Company (Corona, Spojené státy) (zástupce: P. Brownlow, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mad Catz Interactive, Inc. (San Diego, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka (vyobrazení černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy) – přihláška č. 11 390 853

      Řízení před OHIM: námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2015, ve věci R 2368/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 4. května 2015 ve věci R 2368/2014-5;

               —

               zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 1. července 2015 v řízení o námitce č. B2182320;

               —

               odmítl zápis namítané ochranné známky, pokud jde o třídu 25;

               —

               uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vynaložených vedlejší účastnicí.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-251/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. května 2015 Emsibeth SpA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 26. března 2015 ve věci T-596/13, Emsibeth v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. května 2015 Emsibeth SpA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 26. března 2015 ve věci T-596/13, Emsibeth v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-251/15 P)
   (2015/C 311/21)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Emsibeth SpA (zástupce: A. Arpaia, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek (rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 26. března 2015, věc T-596/13),

               —

               rozhodnout ve věci samé,

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených v řízení v prvním stupni.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka namítá porušení nebo nesprávné uplatnění čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1). Konkrétně namítá, že rozsudek se nejeví být přijatelný z hlediska kritérií použitých Tribunálem k posouzení pojmů i) relevantní veřejnost, totožnost nebo podobnost ii) výrobků a iii) ochranných známek, jakož i iv) existence nebezpečí záměny obou ochranných známek.

               i)

               Napadený rozsudek Tribunálu je zřejmě nekonsistentní zejména v tom smyslu, že ačkoli považoval průměrného spotřebitele – definovaného jako relevantní veřejnost – za „běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného“, pokud jde však o konkrétní posouzení skutečné schopnosti tohoto spotřebitele rozeznat dvě zjevně odlišné ochranné známky, považuje tohoto spotřebitele za naprosto povrchní subjekt, který není schopen autonomně provést posouzení s nízkým stupněm obtížnosti.

               ii)

               Napadený rozsudek je zřejmě v rozporu s unijní judikaturou, podle které je při posouzení podobnosti mezi výrobky třeba zohlednit všechny relevantní faktory týkající se těchto výrobků, včetně jejich povahy, účelu, jejich užívání a jejich konkurenčního nebo komplementární charakteru, jakož i jejich distribuční kanály. Tribunál při posouzení projednávané věci ve skutečnosti nezohlednil žádný z výše uvedených faktorů, neboť se omezil na zjištění, že přípravky pro barvení a odbarvování vlasů jsou „zahrnuty“ do kosmetických přípravků, a že tudíž tyto výrobky musí být považovány za totožné.

               iii)

               Rozsudek Tribunálu je stižen vadou v té části, v níž při srovnání slovní ochranné známky s kombinovanou ochrannou známkou nepřisoudil dostatečný význam obrazovým prvkům druhé ochranné známky, jež se v první ochranné známce nevyskytují a jež jsou způsobilé odlišit obě označení, neboť se při svém posouzení omezil na pouhé srovnání slovních prvků.
               Napadený rozsudek mimoto nesprávně vyloučil ze srovnání první slovo starší ochranné známky (Mc) a neshledal, že tato předpona je v případě, že je umístěna před jménem, a z důvodu jejího širokého rozšíření obvykle považována za příjmení skotského původu, a tudíž vyslovována v angličtině celou relevantní veřejností a nikoli pouze její anglo-saskou částí.

               iv)

               Napadený rozsudek je stižen vadou v části, v níž navzdory četným odlišnostem mezi srovnávanými ochrannými známkami shledal nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)


title: Věc T-473/08: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. listopadu 2009 — Apollo Group v. OHIM (THINKING AHEAD) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství THINKING AHEAD — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] )

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/26

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. listopadu 2009 — Apollo Group v. OHIM (THINKING AHEAD)
   (Věc T-473/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství THINKING AHEAD - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
   2010/C 11/51
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Apollo Group, Inc. (Phoenix, Arizona, Spojené státy) (zástupci: A. Linke a A. Jaeger-Lenz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. srpna 2008 (věc R 728/2008-2), které se týká přihlášky slovního označení THINKING AHEAD jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Apollo Group, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


title: Věc T-456/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — ICdA a další v. Komise ( „REACH — Přechodná opatření týkající se omezení výroby, uvádění na trh a používání kadmia a sloučenin kadmia — Příloha XVII nařízení (ES) č. 1907/2006 — Omezení používání kadmiových pigmentů v plastech — Zjevně nesprávné posouzení — Analýza rizik“ )

text:
               21.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 377/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — ICdA a další v. Komise
   (Věc T-456/11) (1)

   (REACH - Přechodná opatření týkající se omezení výroby, uvádění na trh a používání kadmia a sloučenin kadmia - Příloha XVII nařízení (ES) č. 1907/2006 - Omezení používání kadmiových pigmentů v plastech - Zjevně nesprávné posouzení - Analýza rizik)
   2013/C 377/28
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: International Cadmium Association (ICdA) (Brusel, Belgie); Rockwood Pigments (UK) Ltd (Stoke-on-Trent, Spojené království) a James M Brown Ltd (Stoke-on-Trent) (zástupci: původně K. Van Maldegem a R. Cana, advokáti, poté R. Cana)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a E. Manhaeve, zmocněnci, ve spolupráci s K. Sawyer, barrister, poté P. Oliver a E. Manhaeve)

      Předmět věci

   Žádost o částečné zrušení nařízení Komise (EU) č. 494/2011 ze dne 20. května 2011, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o přílohu XVII (kadmium) (Úř. věst. L 134, s. 2), v rozsahu, v němž omezilo používání kadmia v jiných plastických hmotách, než těch, pro které bylo toto užívání omezeno před přijetím nařízení č. 494/2001.

      Výrok rozsudku

               1)

               Nařízení Komise (EU) č. 494/2011 ze dne 20. května 2011, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o přílohu XVII (kadmium), se zrušuje v rozsahu, ve kterém omezuje používání oranžové sulfoselenidu kademnatého (č. CAS 1256-57-4), červené sulfoselenidu kademnatého (č. CAS 58339-34-7) a sulfidu zinečnatého kadmia (č. CAS 8048-07-5) ve směsích a předmětech ze syntetických organických polymerů jiných, než těch, pro které bylo toto užívání omezeno před přijetím nařízení č. 494/2001.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba odmítá.

               3)

               Evropská komise ponese 90 % vlastních nákladů a nahradí 90 % nákladů vynaložených společnostmi International Cadmium Association (ICdA), Rockwood Pigments (UK) Ltd a James M Brown Ltd.

               4)

               ICdA, Rockwood Pigments (UK) a James M Brown ponesou 10 % vlastních nákladů řízení a nahradí 10 % nákladů řízení vynaložených Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


title: Věc T-105/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Ludwig Schokolade v. OHIM – Immergut (TrinkFix) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství TrinkFix — Starší národní slovní ochranná známka a starší slovní ochranná známka Společenství Drinkfit — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Podobnost výrobků a služeb — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Ludwig Schokolade v. OHIM – Immergut (TrinkFix)
   (Věc T-105/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství TrinkFix - Starší národní slovní ochranná známka a starší slovní ochranná známka Společenství Drinkfit - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 046/57)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG (Bergisch Gladbach, Německo) (zástupci: S. Fischer a A. Brodkorb, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Immergut GmbH & Co. KG (Elsdorf, Německo) (zástupci: G. Schoenen, V. Töbelmann a S. Frenz, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 13. prosince 2012 (věc R 34/2012-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Immergut GmbH & Co. KG a Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 108, 13. 4. 2013.


title: Věc C-517/06: Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/14

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-517/06)
   (2007/C 42/24)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a E. Montaguti)

      Žalovaná: Rakouská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rakouská republika tím, že ve spolkových zemích Štýrsko a Salcbursko nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru (1), případně o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 1. července 2005.

      (1)  Úř. věst. L 345, s. 90.


title: Věc T-117/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren a další v. Komise ( Státní podpory — Podpory poskytnuté nizozemskými orgány ve prospěch neziskových rekreačních přístavů — Žaloba na neplatnost — Přípustnost )

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/43

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren a další v. Komise
   (Věc T-117/04) (1)

   („Státní podpory - Podpory poskytnuté nizozemskými orgány ve prospěch neziskových rekreačních přístavů - Žaloba na neplatnost - Přípustnost“)
   (2006/C 294/91)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vereniging Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren (Zeewolde, Nizozemsko); Jachthaven Zijl Zeewolde BV (Zeewolde); Maatschappij tot exploitatie van onroerende goederen Wolderwijd II BV (Zeewolde); Jachthaven Strand-Horst BV (Ermelo, Nizozemsko); Recreatiegebied Erkemederstrand vof (Zeewolde); Jachthaven- en Campingbedrijf Nieuwboer BV (Bunschoten-Spakenburg, Nizozemsko) a Jachthaven Naarden BV (Naarden, Nizozemsko) (zástupci: T. Ottervanger, A. Bijleveld a A. van den Oord, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet, A. Bouquet a A. Nijenhuis, zmocněnci)

      Vedlejší účastník na podporu žalované: Nizozemské království (zástupci: H. Sevenster a M. de Grave, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/114/ES ze dne 29. října 2003 o podporách poskytnutých Nizozemskem ve prospěch neziskových rekreačních přístavů v Nizozemsku (Úř. věst. 2004, L 34, s. 63) (neoficiální překlad).
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí. Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 30.4.2004.


title: Věc C-15/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. ledna 2007 – 01081 Telecom AG v. Spolková republika Německo

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. ledna 2007 – 01081 Telecom AG v. Spolková republika Německo
   (Věc C-15/07)
   (2007/C 69/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesverwaltungsgericht
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: 01081 Telecom AG

      Žalovaná a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Spolková republika Německo
   Předběžná otázka
   Brání čl. 27 první věta směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (2) ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) vnitrostátnímu právu, podle něhož má být přechodně zachována dříve v tomto právu stanovená zákonná povinnost stanovit kalkulaci cen za propojení na základě nákladů na účinné poskytování služeb, ačkoliv to není právem Společenství vyžadováno?

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349.

      (2)  Úř. věst. L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323.


title: Věc C-623/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Société Geodis Calberson GE v. Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) ( „Zemědělství — Potravinová pomoc — Nařízení (ES) č. 111/1999 — Program dodávek zemědělských produktů do Ruské federace — Úspěšný účastník nabídkového řízení na přepravu hovězího masa — Udělení pravomocí — Rozhodčí doložka“ )

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Société Geodis Calberson GE v. Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Věc C-623/11) (1)

   (Zemědělství - Potravinová pomoc - Nařízení (ES) č. 111/1999 - Program dodávek zemědělských produktů do Ruské federace - Úspěšný účastník nabídkového řízení na přepravu hovězího masa - Udělení pravomocí - Rozhodčí doložka)
   2013/C 63/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Société Geodis Calberson GE

      Žalovaný: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad článku 16 nařízení Komise (ES) č. 111/1999 ze dne 18. ledna 1999, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2802/98 o programu dodávek zemědělských produktů do Ruské federace (Úř. věst. L 14, s. 3; Zvl. vyd. 3/24 s. 296) — Přiznání pravomoci rozhodovat o sporech mezi úspěšným uchazečem o zakázku na přepravu hovězího masa a příslušnou národní intervenční agenturou, týkajících se provedení platby a náhrady utrpěné újmy — Rozhodčí doložka

      Výrok

   Článek 16 nařízení Komise (ES) č. 111/1999 ze dne 18. ledna 1999, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2802/98 o programu dodávek zemědělských produktů do Ruské federace, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1125/1999 ze dne 28. května 1999, musí být vykládán v tom smyslu, že přiznává pravomoc Soudnímu dvoru Evropské unie rozhodovat o sporech týkajících se podmínek, za nichž intervenční agentura určená k přijímání nabídek v rámci nabídkového řízení na bezplatnou dodávku zemědělských produktů do Ruské federace uskuteční platbu dlužnou úspěšnému účastníkovi a uvolní jistotu na provedení dodávky složenou uvedeným uchazečem ve prospěch této agentury, zejména o žalobách na náhradu škody, která je výsledkem pochybení, kterých se intervenční agentura dopustila při provádění těchto operací.

      (1)  Úř. věst. C 39, 11.2.2012.


title: Věc F-111/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 21. března 2013 — van der Aat a další v. Komise ( „Veřejná služba — Odměna — Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců — Články 64, 65 a 65 a statutu — Příloha XI statutu — Nařízení (EU) č. 1239/2010 — Opravné koeficienty — Úředníci přidělení k Ispře“ )

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/32

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 21. března 2013 — van der Aat a další v. Komise
   (Věc F-111/11) (1)

   (Veřejná služba - Odměna - Roční úprava odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců - Články 64, 65 a 65 a statutu - Příloha XI statutu - Nařízení (EU) č. 1239/2010 - Opravné koeficienty - Úředníci přidělení k Ispře)
   2013/C 147/59
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: van der Aat a další (Besozzo, Itálie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Curral a D. Martin, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení výplatních pásek žalobců za měsíc únor 2011 a výplatních pásek za následující měsíce, které uplatňují nový opravný koeficient pro město Varese v souladu s nařízením Rady (EU) č. 1239/2010 ze dne 20. prosince 2010

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

               3)

               Rada Evropské unie, vedlejší účastnice řízení, ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 6, 7.1.2012, s. 27.


title: Věc C-255/04: Žaloba podaná dne 14. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/12

         Žaloba podaná dne 14. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
   (Věc C-255/04)
   (2004/C 217/24)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. června 2004 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou E. Traversou a A.-M. Rouchaud-Joët, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.

               —

               Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Francouzská republika tím, že:

                           —

                           podřídila vydávání licence agentuře, zajišťující opatření práce umělcům, usazené v jiném členském státě, kritériu užitku činnosti agentury vzhledem k potřebám opatření práce umělcům,

                           —

                           stanovila domněnku zaměstnaneckého poměru u umělce, který je uznán jako poskytoval služeb usazený ve svém členském státu původu, kde obvykle poskytuje obdobné služby,

               —

               nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 a 49 ES, a uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Úprava vydávání licencí poskytovatelům služeb usazeným v jiném členském státě, kteří nemají licenci vydanou za srovnatelných podmínek ve svém státě původu, spočívá v čistě mechanickém použití úpravy uplatňující se na poskytovatele služeb usazené ve Francii a žádným způsobem nezohledňuje již předložená odůvodnění a záruky poskytnuté ve státě původu. Zavedení francouzské úpravy licencí za těchto podmínek jde nad rámec toho, co je nezbytné pro ochranu zájmů dotyčných umělců. Kritérium užitku činnosti agentury vzhledem k potřebám opatření práce umělcům dává Ministerstvu práce, odpovědnému za vydávání nebo odebírání licencí, neomezené správní uvážení vyloučit zahraničního poskytovatele služeb, protože existuje dostatek francouzských agentur, majících licenci ve Francii.
   Domněnka zaměstnaneckého poměru, uplatňující se u umělce, který je uznán jako poskytoval služeb usazený ve svém státě původu, kde obvykle poskytuje obdobné služby, představuje omezení volného pohybu služeb, jelikož může zakázat nebo bránit činnostem poskytovatele služeb usazenému v jiném členském státě, kde legálně zajišťuje obdobné služby, a jde nad rámec toho, co je nezbytné pro splnění cílů, které sleduje. Krom toho je domněnka velmi obtížně vyvratitelná a má důsledky nejen, pokud se týká úpravy sociálního zabezpečení, ale i pokud se týká placené dovolené a úpravy doplňkového důchodu. I když se tato domněnka uplatňuje bez rozdílu na národní umělce a na umělce z jiných členských států, představuje omezení, které může bránit nebo činit méně přitažlivými činnosti umělců usazených v členském státě, kde legálně poskytují obdobné služby, nepřiměřené ve vztahu ke sledovanému cíli.


title: Věc C-547/11: Žaloba podaná dne 28. října 2011 — Evropská komise v. Italská republika

text:
               14.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/6

         Žaloba podaná dne 28. října 2011 — Evropská komise v. Italská republika
   (Věc C-547/11)
   2012/C 13/13
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a D. Grespan, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               prohlásil, že

                           —

                           Italská republika tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala všechna opatření nezbytná k navrácení státní podpory, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise 2006/323/ES ze dne 7. prosince 2005, o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (dále „rozhodnutí 2006/323“), nesplnila povinnosti vyplývající z článků 5 a 6 tohoto rozhodnutí a Smlouvy o fungování Evropské unie;

                           —

                           Italská republika tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala všechna nezbytná opatření k navrácení státní podpory, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise 2007/375/ES ze dne 7. února 2007, o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (dále „rozhodnutí 2007/375“), nesplnila povinnosti vyplývající z článků 4 a 6 tohoto rozhodnutí a Smlouvy o fungování Evropské unie;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta k provedení rozhodnutí 2006/323 uplynula dne 8. února 2006. Lhůta k provedení rozhodnutí 2007/375 uplynula dne 8. června 2007.
   Do dnešního dne Italská republika nepřistoupila k úplnému vrácení podpor, které dotčená rozhodnutí prohlásila za protiprávní, ani neinformovala Komisi o tom, že k vrácení došlo. Právní těžkosti, které Itálie uvádí k odůvodnění zpoždění při provádění těchto rozhodnutí, krom toho nejsou takové, aby naprosto znemožňovaly navrácení v souladu s judikaturou Soudního dvora.
   Komise si dále stěžuje, že Itálie pozdě informovala o pokroku vnitrostátního postupu při provádění rozhodnutí a tím porušila povinnost poskytnout informace uloženou dotčenými rozhodnutími.


title: Věc T-15/10: Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Noko Ngele v. Komise

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/43

      Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Noko Ngele v. Komise
      (Věc T-15/10)
      (2010/C 161/68)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Mariyus Noko Ngele (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Sabakunzi, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání žalobce

                  —

                  rozhodnout, že Středisko pro rozvoj podnikání nikdy nenahradilo Středisko pro průmyslový rozvoj a že v Belgii právně neexistuje ani nemá právní subjektivitu;

                  —

                  uložit Evropské komisi, jednomu z jejích členů a některým jejím zaměstnancům, aby společně a nerozdílně uhradili částku dvě stě tisíc euro jako náhradu peněžní škody, spolu se zákonem stanovenými úroky ve výši 10 % p. a. od roku 1995 a soudně stanovenými úroky;

                  —

                  uložit Evropské komisi, jednomu z jejích členů a některým jejím zaměstnancům, aby společně a nerozdílně uhradili částku pět milionů eur jako náhradu nemajetkové a psychologické újmy, navýšenou o soudně stanovenými úroky;

                  —

                  rozhodnout, že vydaný rozsudek bude vykonatelný navzdory proti němu podaným opravným prostředkům;

                  —

                  uložit žalované náhradu nákladů řízení odhadovaných na třicet tisíc eur.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobce touto žalobou požaduje náhradu újmy údajně způsobené nemožností vymáhat pohledávku vůči „Středisku pro průmyslový rozvoj“ v důsledku nahrazení této organizace společným orgánem skupiny států AKT (Afrika, Karibik a Tichomoří) a Evropské unie nazvaným „Středisko pro rozvoj podnikání“.


title: Věc T-4/08: Žaloba podaná dne 3. ledna 2008 – EMSA v. Portugalsko

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/21

         Žaloba podaná dne 3. ledna 2008 – EMSA v. Portugalsko
   (Věc T-4/08)
   (2008/C 183/44)
   Jazyk, v němž byla podána žaloba: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA) (zástupci: profesor E. Pache a J. Menze, zmocněnec)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně
   Evropská agentura pro námořní bezpečnosti požaduje, aby Soud prvního stupně na základě čl. 14 druhé věty dohody o sídle svým rozsudkem určil, že

               —

               portugalská vláda je vázána ustanoveními dohody o sídle, která je nástrojem mezinárodního práva veřejného spadajícím do práva Společenství a která nemůže být Portugalskem jednostranně měněna, a to ani prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů;

               —

               portugalská vláda je podle dohody o sídle povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci měli právo dovézt ze státu svého posledního bydliště nebo ze státu, jehož jsou občany, v souvislosti s prvním nástupem do funkce, do pěti let od nástupu do funkce u této agentury, bezcelně a bez zákazů nebo omezení, a v nejvýše dvou dodávkách, vozidla zakoupená za tržních podmínek v dané zemi, a že minulé ani současné uplatňování tohoto ustanovení dohody o sídle příslušnými portugalskými orgány tento závazek nesplňuje;
               portugalská vláda je zejména povinna na návrh přihlásit, ve zvláštní sérii a bez zákazů nebo omezení, vozidla zaměstnanců Agentury a jejich rodinných příslušníků zakoupená za tržních podmínek ve státě jejich předchozího bydliště nebo státu, jehož jsou občany;

               —

               portugalská vláda je podle dohody o sídle povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci požívali výsad, imunit, osvobození a úlev přiznávaných Portugalskem členům srovnatelné kategorie diplomatického sboru v Portugalské republice, a že minulé ani současné uplatňování tohoto ustanovení dohody o sídle dotčenými portugalskými orgány tento závazek nesplňuje;
               portugalská vláda je zejména povinna uplatňovat pravidla a ustanovení, která do července 2007 platila pro přihlašování a zdaňování vozidel zaměstnanců diplomatického sboru, ohledně zaměstnanců Evropské agentury pro námořní bezpečnost, kteří nastoupili do pracovního poměru před uvedeným datem, a pro jejich rodinných příslušníky;
               portugalská vláda je povinna uplatňovat pravidla a ustanovení, která do července 2007 platila ohledně přihlašování a zdaňování vozidel zaměstnanců diplomatického sboru, na všechny ostatní případy;
               portugalská vláda je povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci skutečně požívali výsad, imunit, osvobození a úlev přiznávaných Portugalskem členům srovnatelné kategorie diplomatického sboru v Portugalské republice, a že minulá i přítomná praxe portugalských orgánů spočívající v nevyřizování žádostí o přihlášení podaných zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinnými příslušníky představuje porušení této povinnosti;

               —

               ustanovení dohody o sídle nesmí být vykládána a uplatňována v tom smyslu, že zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci nemají ohledně dovezení již používaných vozidel na portugalské území alespoň práva, jež jsou přiznána kterémukoli občanu EU, který přenese své trvalé bydliště do Portugalska;

               —

               rozumná lhůta pro vyřízení žádosti zaměstnanců Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinných příslušníků o přihlášení vozidla by při uplatnění dohody o sídle neměla být delší než dva měsíce; a aby

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Evropská agentura pro námořní bezpečnost (dále jen „EMSA“ nebo „Agentura“) byla zřízena nařízením (ES) č. 1406/2002 (1) a má sídlo v Lisabonu. Dne 28. července 2004 byl podepsán Protokol mezi vládou Portugalské republiky a EMSA (2) (dále jen „dohoda o sídle“). Dohoda o sídle upravuje vztahy mezi EMSA a Portugalskem jakožto jejím hostitelským státem a použije se na Agenturu a její zaměstnance.
   Žalobkyně uvádí, že portugalská vláda navrhla, bez předchozí žádosti nebo návrhu EMSA, sjednat zmíněnou dohodu o sídle stanovící řadu výsad, imunit, osvobození a úlev pro Agenturu a její zaměstnance, jež do značné míry odrážejí ustanovení Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství (dále jen „Protokol“), ale stanoví i další úlevy. Dále tvrdí, že se navrhované znění dohody o sídle podobalo znění dohody o sídle uzavřené mezi Portugalskem a Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost (dále jen „EMCDDA“) dne 26. června 1996, zejména co se týče přihlašování vozidel.
   V září 2005 byla vytvořena pracovní skupina ze zástupců portugalské vlády na straně jedné a zástupců EMSA a EMCDDA na straně druhé s cílem navrhnout podrobné správní předpisy potřebné pro provádění obou dohod o sídle nebo protokolů.
   Žalobkyně tvrdí, že portugalské správní orgány tím, že nevyřizují žádosti o přihlášení vozidel podané zaměstnanci EMSA, porušily své povinnosti vyplývající z dohody o sídle vyjasňující povinnosti plynoucí z protokolu, jenž je pro EMSA použitelný podle článku 7 nařízení (ES) č. 1406/2002. Žalobkyně dále tvrdí, že portugalské orgány neuplatnily příslušné platné portugalské právní předpisy v případě zaměstnanců EMSA a jejich rodinných příslušníků, zatímco ohledně EMCDDA a diplomatických zastoupení tak učinily. Tento postup vedl podle žalobkyně k závažným narušením chodu EMSA, jelikož vozidla zakoupená s legitimním očekáváním, že budou uplatněna stávající pravidla, zůstala nepřihlášena. Rovněž vozidlům převezeným ze státu dřívějšího bydliště nebo z členského státu zaměstnanců zůstaly, navzdory předpisům těchto států vyžadujícím odhlášení vozidel, registrační značky státu předchozího bydliště. Stručně řečeno žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí portugalských orgánů nevyřizovat žádosti o přihlášení vozidel vyvolalo řadu závažných právních i správních problémů pro zaměstnance, kteří neměli jinou možnost než užívat vozidlo bez ohledu na povinnosti týkající se přihlašování, pojištění a technických prohlídek.
   Ohledně judikatury Soudního dvora se dále uplatňuje, že čl. 8 odst. 2 nařízení (ES) č. 1406/2002 stanoví, že Soudní dvůr je příslušný rozhodovat na základě jakékoli rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené Agenturou a že článek 14 dohody o sídle stanoví, že spory s účinkem na uplatňování této dohody budou řešeny čtyřčlennou skupinou ad hoc. Spory nevyřešené tímto způsobem budou předloženy k rozhodnutí Soudnímu dvoru Evropských společenství.
   Podle žalobkyně byl postup řešení sporů podle článku 14 dohody o sídle shledán neúspěšným, a tudíž má Soudní dvůr v projednávané věci pravomoc ohledně výkladu dohody o sídle podle článku 238 ES vzhledem k tomu, že Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve veřejnoprávní nebo v soukromoprávní smlouvě uzavřené Společenstvím nebo jeho jménem, a sice podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1406/2002, který stanoví, že Agentura je institucí Společenství, a podle článku 225 ES, který stanoví, že Soud prvního stupně je příslušný rozhodovat v prvním stupni ve věcech uvedených v článku 238 ES.
   Žalobkyně navíc uvádí, že požaduje potvrzení Soudem, že dohoda o sídle je nástrojem mezinárodního práva spadajícím do práva Společenství, která zavazuje portugalské orgány a nemůže být jednostranně měněna. Dále se domáhá rozsudku, který určí, že [popsaný způsob] vyřizování žádostí o přihlášení motorových vozidel podaných jejími zaměstnanci odporuje ustanovením Protokolu a že jsou portugalské orgány povinny uplatňovat příslušná ustanovení Protokolu v přiměřené lhůtě. Konečně tvrdí, že dohoda o sídle nesmí být vykládána tak, že zaměstnanci EMSA nemají ohledně přihlašování vozidel alespoň práva svědčící každému občanu EU, který přenese své bydliště do Portugalska.

      (1)  Nařízení (ES) č. 1406/2002 Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. června 2002, kterým se zakládá Evropská agentura pro námořní bezpečnost (Úř. věst. L 208, 5.8.2002, s. 1; Zvl. vyd. 07/07, s. 3).

      (2)  Zveřejněný v portugalském úředním věstníku č. 224 ze dne 22.9.2004, s. 6073, k nahlédnutí na internetové stránce EMSA: http://www.emsa.europa.eu/Docs/legis/protocol %20pt %20government %20and %20emsa.pdf.


title: Věc C-385/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litevská republika) dne 29. září 2009 — Nidera Handelscompagnie BV v. Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litevská republika) dne 29. září 2009 — Nidera Handelscompagnie BV v. Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Věc C-385/09)
   2009/C 312/28
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Nidera Handelscompagnie BV

      Žalovaná: Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou právní předpisy, podle nichž je nárok na odpočet DPH přiznán pouze plátcům DPH — tedy pouze osobám povinným k dani, které jsou registrovány k DPH v členském státě (v tomto případě v Litvě) na základě stanoveného postupu — v souladu s ustanoveními směrnice 2006/112/ES (1), kterými se řídí nárok na odpočet DPH?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je v souladu s obecnými zásadami nároku na odpočet DPH stanovenými směrnicí 2006/112/ES, pokud takové právní předpisy stanoví, že plátce DPH má nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu nebo při dovozu, pokud jde o zboží nebo služby pořízené přede dnem jeho registrace k DPH pouze tehdy, pokud takové zboží bude použito k činnosti takového plátce DPH, která podléhá DPH, a DPH odvedená na vstupu nebo při dovozu ze zboží a služeb pořízených přede dnem jeho registrace k DPH tedy nemůže být odečtena, pokud takové zboží již bylo pro takovou činnost použito?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty
   (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-308/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. července 2007 Koldo Gorostiaga Atxalandabaso proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2007 ve věci T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso v. Evropský parlament

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. července 2007 Koldo Gorostiaga Atxalandabaso proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2007 ve věci T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso v. Evropský parlament
   (Věc C-308/07 P)
   (2007/C 211/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (zástupce: D. Rouget, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský parlament
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               prohlásit tento kasační opravný prostředek za odůvodněný, a zrušit tudíž usnesení Soudu prvního stupně ze dne 24. dubna 2007;

               —

               rozhodnout s konečnou platností o sporu a zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 22. března 2006, kterým se nařizuje, aby žalobce vrátil částku 118 360,18 eur a zadržení různých parlamentních náhrad a příspěvků, které jsou navrhovateli dlužny ze strany Parlamentu;

               —

               rozhodnout, že odpůrce ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené navrhovatelem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku šest důvodů.
   Prvním důvodem zpochybňuje procesní prostředek v článku 111 jednacího řádu Soudu, který ho zbavuje práva na spravedlivý proces, protože nebyl předtím vyslechnut Soudem a nemohl odpovědět na argumenty Parlamentu.
   Druhým důvodem navrhovatel uplatňuje porušení zásady nestrannosti, protože o dvou žalobách, které postupně podal ve věcech T-146/04 a T-132/06 – ve kterých byl vydán rozsudek ze dne 22. prosince 2005 a usnesení ze dne 24. dubna 2007 – rozhodovali titíž soudci. Výše uvedená zásada přitom stanoví, že tentýž soudce nemůže rozhodovat, i na témže stupni soudnictví, ve věci, která spočívá na totožných skutečnostech nebo na skutečnostech, které dostatečně souvisejí se skutečnostmi ve věci, ve které předtím rozhodl.
   Navrhovatel prostřednictvím svého třetího důvodu tvrdí, že Soud nesprávně posoudil dosah rozsudku ze dne 22. prosince 2005. Tím, že Soud zrušil z důvodu nepříslušnosti rozhodnutí přijaté generálním tajemníkem Parlamentu ze dne 24. února 2004, totiž neměl navrhovatel důvod k podání kasačního opravného prostředku proti tomuto rozsudku před Soudním dvorem, neboť shledání nepříslušnosti soudcem má za následek neexistenci rozhodnutí stiženého touto vadou.
   Čtvrtým důvodem navrhovatel napadá systematické odmítání Soudu zohlednit argumenty, které vznesl za účelem dosažení zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 22. března 2006. Toto naposledy uvedené rozhodnutí totiž tvoří nové rozhodnutí, které se liší od rozhodnutí ze dne 24. února 2004, a Soud byl tedy povinen zkoumat všechny hmotněprávní a procesněprávní žalobní důvody, které vznesl za účelem jeho napadení.
   Pátým důvodem navrhovatel Soudu vytýká, že odmítl zkoumat žalobní důvod vycházející z vyšší moci, třebaže takový žalobní důvod nebyl v žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 24. února 2004 vznesen.
   Konečně šestým důvodem navrhovatel Soudu vytýká, že porušil zásadu řádné správy tím, že odmítl zejména jakýkoliv odkaz na Kodex řádného správního postupu přijatého Parlamentem dne 6. září 2001.