title: Věc C-607/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věcech T-112/14 až T-116/14 a T-119/14, Molinos Río de la Plata a další v. Rada

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/36

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věcech T-112/14 až T-116/14 a T-119/14, Molinos Río de la Plata a další v. Rada
   (Věc C-607/16 P)
   (2017/C 030/40)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: H. Marcos Fraile, zmocněnkyně, N. Tuominen, advokátka)

      Další účastníci řízení: Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio), Evropská komise, European Biodiesel Board (EBB)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2016, oznámený Radě dne 16. září 2016 ve věcech T-112/14 až T-116/14 a T-119/14, Molinos Río de la Plata SA v. Rada Evropské unie;

               —

               zamítl žaloby podané v prvním stupni domáhající se zrušení napadeného nařízení; a

               —

               uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Podpůrně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               vrátil věc zpět Tribunálu k novému posouzení;

               —

               stanovil, že o náhradě nákladů řízení v prvním stupni a v tomto řízení bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

                  První důvod vychází z toho, že Tribunál použil nesprávné právní kritérium, když posuzoval, zda měla Rada důkazy k tomu, aby rozhodla, že ceny vnitrostátních surovin uvedené v záznamech relevantních argentinských vývozců byly zkresleny v takové míře, jež odůvodňovala jejich nezohlednění a použití metodiky stanovené podle čl. 2 odst. 5 druhého pododstavce základního nařízení (1). Tribunál tím uložil orgánu příliš vysoké důkazní břemeno.

               2.

                  Druhý důvod vychází z toho, že konstatování Tribunálu, podle kterého důkazy předkládané orgány nebyly dostatečné k tomu, aby bylo prokázáno dostatečné zkreslení cen surovin v Argentině v důsledku systému diferenciované vývozní daně, není řádně odůvodněno.

               3.

                  Třetí důvod vychází z toho, že výrok napadeného rozsudku, kterým se zrušují antidumpingová cla v rozsahu, v němž se týkají žalobkyň, je nepřiměřený s ohledem na jediný důvod zrušení, kterým se zabýval Tribunál, a přiznává nepatřičné účinky konstatování protiprávnosti.

               4.

               Rada prokáže, že napadený rozsudek je stižen několika právními vadami, jež zatěžují jeho platnost. Kromě toho Rada uvádí, že skutečnosti, z nichž vychází první žalobní důvod žalobkyň, jsou v dostatečně prokázány k tomu, aby Soudní dvůr mohl rozhodnout o tomto žalobním důvodu a žalobu zamítnout.

               5.

               Rada proto zdvořile žádá, aby byl napadený rozsudek zrušen a návrhy na zrušení napadeného nařízení podaný žalobkyněmi v prvním stupni zamítnuty.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51) (základní nařízení).


title: Věc T-422/07: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2007 – DJEBEL v. Komise

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/40

         Žaloba podaná dne 16. listopadu 2007 – DJEBEL v. Komise
   (Věc T-422/07)
   (2008/C 64/65)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: DJEBEL, SGPS, SA (Funchal, Portugalsko) (zástupci: M. Andrade Neves a S. Castro Caldeira)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 10. května 2007, zveřejněné v Úředním věstníků Evropské unie dne 24. srpna 2007, o státní podpoře C 4/2006 (ex N 180/2005) – Portugalsko – Podpora ve prospěch Djebel [oznámeno pod číslem C(2007) 1959] (Úř. věst. L 219, s. 30);

               —

               rozhodnout:

                           —

                           že požadovaná podpora byla a je pro uskutečnění investičního projektu akvizice kapitálu RASH a následné akvizice Hotel Rio Atlàntico zásadní;

                           —

                           že žádost o podporu byla podána ještě před uskutečněním investice;

                           —

                           že projekt Djebel je skutečně první zkušeností Grupo Pestana s internacionalizací;

                           —

                           že vývoj uvedeného projektu nenarušil podmínky hospodářské soutěže evropských podniků, a to jak podniků na území Společenství, tak podniků působících mimo toto území;

                           —

                           že vývoj téhož projektu neznamenal pro Grupo Pestana žádné zvýhodnění, které by mohlo narušit obchod mezi členskými státy;

                           —

                           že podpora, o niž Djebel požádala, má stejné vlastnosti jako podpora, o niž požádala Vila Galé a kterou Komise rozhodnutím ze dne 15. října 2003 schválila;

               —

               prohlásit, že poskytnutí podpory ve prospěch Djebel není za daných podmínek a s uvedeným odůvodněním v rozporu s žádným ustanovením Smlouvy o ES ani s žádným právním předpisem, který jí provádí či doplňuje;

               —

               nařídit, aby rozhodnutí Komise ze dne 10. května 2007 o podpoře, o niž požádala Djebel, bylo změněno v tom smyslu, aby poskytnutí podpory povolilo za podmínek navrhovaných Djebel a portugalskými úřady.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Státní podpora, o niž žalobkyně požádala, není s relevantními ustanoveními Smlouvy o ES v rozporu.
   Djebel splnila zákonné podmínky pro zařazení své žádosti do systému pobídek k modernizaci podniků (Sistema de Incentivos à Modernização Empresarial – SIME) a Komise je povinna přihlížet k podmínkám přípustnosti žádosti stanoveným příslušným zákonem Portugalské republiky.
   Platná portugalská právní úprava stanovila, že žádosti podané do 31. ledna 2001 mohou jako způsobilé k podpoře obsahovat investiční výdaje vynaložené po 1. červenci 1999.
   Cílem sporné státní podpory, o niž bylo požádáno ještě před začátkem investice, bylo podnítit a podpořit internacionalizaci Grupo Pestana.
   Žalobkyni nemůže být k újmě skutečnost, že příslušné orgány projekt neposoudily včas.
   Podporu, o niž žalobkyně požádala, nelze posuzovat z hlediska současných hospodářských a finančních podmínek.
   Bez sporné podpory by žalobkyně neuskutečnila investici odpovídající dotčenému projektu.
   První zkušeností Grupo Pestana s internacionalizací je akvizice, kterou žalobkyně uskutečnila v rámci tohoto investičního projektu.
   V roce 1999 Grupo Pestana nedisponovala finančními prostředky dostatečnými pro to, aby sama zajistila realizaci investice v Brazílii.
   Realizace této investice neměla významný vliv na podmínky obchodování v EU.
   Akvizice, kterou žalobkyně uskutečnila v Brazílii, a expanze Grupo Pestana v Portugalsku spolu nijak nesouvisí.
   Investiční projekt předložený žalobkyní a podpora, která jí byla poskytnuta, jsou v souladu s pravidly Smlouvy o ES, zejména s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
   Podpora poskytnutá žalobkyni napomohla hospodářskému rozvoji, tudíž spadá pod výjimku stanovenou v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
   Nedošlo k žádnému porušení ustanovení Smlouvy o ES či sekundárního práva ani k narušení hospodářské soutěže na společném trhu.
   Vycházejíc ze zásady rovného zacházení má žalobkyně za to, že vzhledem k tomu, že dotčený investiční projekt má veškeré vlastnosti projektu Vila Galé, jenž podléhá rozhodnutí Komise ze dne 15. října 2003, mělo být i rozhodnutí Komise o státní podpoře C 4/2006 stejné.


title: Rozsudek Soudu ze dne 28. června 2011 ve věci E-18/10 – Kontrolní úřad ESVO v. Norské království (Nevyhovění rozsudku Soudního dvora, kterým bylo určeno nesplnění povinností – článek 33 Dohody o kontrolním úřadu a soudním dvoru – opatření nezbytná k vyhovění rozsudku Soudního dvora)

text:
               17.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/19

         ROZSUDEK SOUDU
   ze dne 28. června 2011
   ve věci E-18/10
   Kontrolní úřad ESVO v. Norské království
   (Nevyhovění rozsudku Soudního dvora, kterým bylo určeno nesplnění povinností – článek 33 Dohody o kontrolním úřadu a soudním dvoru – opatření nezbytná k vyhovění rozsudku Soudního dvora)
   2011/C 336/13
   Ve věci E-18/10, Kontrolní úřad ESVO v. Norské království – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím opatření nezbytných k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora ESVO ve věci E-2/07 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království nesplnilo Norské království své povinnosti podle článku 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, Soud ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Thorgeir Örlygsson a Per Christiansen (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 28. června 2011 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soud tímto:

               1)

               Prohlašuje, že Norské království nepřijalo nezbytná opatření, aby vyhovělo rozhodnutí Soudního dvora ESVO ve věci E-2/07 – Kontrolní úřad ESVO v. Norské království, a nesplnilo tak povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora.

               2)

               Ukládá Norskému království uhradit náklady řízení.


title: Věc C-459/05: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/27

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 7. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-459/05) (1)

   (2007/C 96/48)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc F-139/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. července 2010 — Kurrer v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Hodnocení — Dočasní zaměstnanci jmenovaní úředníky — Žadatelé o pracovní místo zapsaní na seznam kandidátů vhodných na přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost — Přechodná pravidla o zařazení do platové třídy při přijetí do zaměstnání — Zařazení do platové třídy na základě nových méně příznivých pravidel — Článek 5 odst. 4 a čl. 12 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu“ )

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/56

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. července 2010 — Kurrer v. Komise
   (Věc F-139/06) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Dočasní zaměstnanci jmenovaní úředníky - Žadatelé o pracovní místo zapsaní na seznam kandidátů vhodných na přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost - Přechodná pravidla o zařazení do platové třídy při přijetí do zaměstnání - Zařazení do platové třídy na základě nových méně příznivých pravidel - Článek 5 odst. 4 a čl. 12 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu)
   2010/C 234/101
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Christian Kurrer (Watermael-Boitsfort, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a M. Simm, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise, které nabylo účinnosti dne 1. dubna 2006, kterým byl žalobce, dočasný zaměstnanec zařazený v platové třídě A7 (nyní A*8) a úspěšný uchazeč otevřeného výběrového řízení COM/A/3/03, jmenován na základě přílohy XIII služebního řádu úředníkem se zařazením do třídy A*6, platového stupně 2, aniž si zachoval body tvořící jeho soubor bodů potřebných k povýšení, které nashromáždil jako dočasný zaměstnanec

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007, s. 39.


title: Věc T-13/07: Žaloba podaná dne 12. ledna 2007 – Cemex UK Cement v. Komise

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/37

         Žaloba podaná dne 12. ledna 2007 – Cemex UK Cement v. Komise
   (Věc T-13/07)
   (2007/C 56/70)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Cemex UK Cement Ltd (Thorpe, Spojené království) (zástupci: D. Wyatt QC, S. Taylor, Solicitor, S. Tromans a C. Thomann, lawyers)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeném Spojeným královstvím v souladu se směrnicí 2003/87/ES (1), v rozsahu v jakém

                           —

                           uvedené rozhodnutí nevzneslo námitku proti/schválilo přidělení povolenek žalobkyni pro její továrnu v Rugby, které bylo nepřiměřené a protiprávní v rozsahu 343 838 tun;

                           —

                           uvedené rozhodnutí nevzneslo námitku proti/schválilo přidělení povolenek výrobcům cementu – konkurentům žalobkyně, které bylo nadměrné a protiprávní v rozsahu 343 838 tun, které byly upřeny žalobkyni;

                           —

                           uvedené rozhodnutí nevzneslo námitku proti/schválilo metodiku přidělování stanovenou v bodech 3.7 a 3.8 národního alokačního plánu Spojeného království a v bodech 28 a 30 přílohy C tohoto národního alokačního plánu v rozsahu, v jakém zachází s cementárnou, jako kdyby zahájila provoz v roce, kdy procházela zkušebním uvedením do provozu, a považuje tento rok za první rok provozu této továrny, a povolenky na emise vypočítává na základě průměrných emisí pro základní období 2000-2003 při vyloučení nejnižších ročních emisí, bez ohledu na skutečnou délku zkušebního uvedení do provozu dané továrny;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Projednávaná žaloba byla podána na základě článku 230 ES a směřuje k částečnému zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006, které se týká národního alokačního plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeného Spojeným královstvím v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES.
   Žalobní důvody neplatnosti předložené žalobkyní jsou především ty, že Komise údajně nevznesla námitku proti/schválila příliš malé množství povolenek pro továrnu žalobkyně v Rugby, což podle žalobkyně:

               —

               tuto továrnu protiprávně znevýhodňuje, neboť dostatečně nezohledňuje zkušební uvedení do provozu, a přidělení povolenek továrně se zakládá na emisním období, o kterém příslušné orgány Spojeného království věděly, že není reprezentativní;

               —

               omezuje svobodu usazování mateřské společnosti žalobkyně Cemex España, neboť údajně stěžuje a činí méně atraktivním výkon základní svobody posledně jmenované, aniž by to bylo odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu; a

               —

               spolu s výsledným nadměrným přidělením povolenek konkurentům žalobkyně je státní podporou v rozporu s články 87 a 88 ES.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631).


title: Věc T-435/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. listopadu 2008 – New Look v. OHIM (NEW LOOK) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství NEW LOOK — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací povahy nabyté užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               24.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/28

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. listopadu 2008 – New Look v. OHIM (NEW LOOK)
   (Věc T-435/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství NEW LOOK - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací povahy nabyté užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2009/C 19/54)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: New Look Ltd (Weymouth, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, barrister, M. Blair a K. Gilbert, solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 670/2007-2) týkajícího se zápisu slovního označení NEW LOOK jako ochranné známky Společenství.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               New Look Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc C-72/15: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) – Velká británie) – The Queen, na žádost: PJSC Rosneft Oil Company, dříve OJSC Rosneft Oil Company v. Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority „Řízení o předběžné otázce — Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) — Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině — Ustanovení rozhodnutí 2014/512/SZBP a nařízení (EU) č. 833/2014 — Platnost — Pravomoc Soudního dvora — Dohoda o partnerství EU — Rusko — Povinnost uvést odůvodnění — Zásada právní jistoty a určitostí použitelného práva (nulla poena sine lege certa) — Přístup na kapitálové trhy — Finanční pomoc — Globální depozitní certifikáty (Global Depositary Receipts) — Odvětví ropy — Žádost o výklad pojmů ‚břidličný‘ a ‚vody hlubší než 150 metrů‘ — Nepřípustnost“

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) – Velká británie) – The Queen, na žádost: PJSC Rosneft Oil Company, dříve OJSC Rosneft Oil Company v. Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority
   (Věc C-72/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině - Ustanovení rozhodnutí 2014/512/SZBP a nařízení (EU) č. 833/2014 - Platnost - Pravomoc Soudního dvora - Dohoda o partnerství EU - Rusko - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada právní jistoty a určitostí použitelného práva (nulla poena sine lege certa) - Přístup na kapitálové trhy - Finanční pomoc - Globální depozitní certifikáty (Global Depositary Receipts) - Odvětví ropy - Žádost o výklad pojmů ‚břidličný‘ a ‚vody hlubší než 150 metrů‘ - Nepřípustnost“)
   (2017/C 161/02)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court)

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: The Queen, na žádost: PJSC Rosneft Oil Company, dříve OJSC Rosneft Oil Company

      Odpůrci: Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

      Výrok

               1)

               Články 19, 24 a 40 SEU, článek 275 SFEU a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie je třeba vykládat v tom smyslu, že Soudní dvůr Evropské unie má pravomoc rozhodovat podle článku 267 SFEU o předběžných otázkách týkajících se platnosti aktu, který byl přijat na základě ustanovení, jež se týkají společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZPB), jako je rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině, ve znění rozhodnutí Rady 2014/872/SZBP ze dne 4. prosince 2014, jestliže se žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týká kontroly dodržování článku 40 SEU tímto rozhodnutím nebo přezkumu legality omezujících opatření vůči fyzickým či právnickým osobám.

               2)

               Přezkum druhé otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 1 odst. 2 písm. b) až d), čl. 1 odst. 3, článku 7 a přílohy III rozhodnutí 2014/512, ve znění rozhodnutí 2014/872, nebo článků 3 a 3a, čl. 4 odst. 3 a 4, čl. 5 odst. 2 písm. b) až d), čl. 5 odst. 3 a článku 11, jakož i příloh II a VI nařízení Rady (EU) č. 833/2014 ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině, ve znění nařízení Rady (EU) č. 1290/2014 ze dne 4. prosince 2014.
               Zásady právní jistoty a určitosti použitelného práva (nulla poena sine lege certa) musí být vykládány v tom smyslu, že členskému státu nebrání v tom, aby uložil podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 833/2014, ve znění nařízení č. 1290/2014, trestní sankce, jež musí být uplatněny v případě porušení ustanovení uvedeného nařízení, předtím, než Soudní dvůr Evropské unie upřesnil rozsah uvedených ustanovení a souvisejících trestních sankcí.

               3)

               Výraz „finanční pomoc“, který je uveden v čl. 4 odst. 3 písm. b) nařízení č. 833/2014, ve znění nařízení č. 1290/2014, musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje zpracování plateb jako takové bankou nebo jinou finanční institucí.
               Článek 5 odst. 2 nařízení č. 833/2014, ve znění nařízení č. 1290/2014, musí být vykládán v tom smyslu, že zakazuje počínaje dnem 12. září 2014 vydávání globálních depozitních certifikátů (Global Depository Receipts) na základě depozitní smlouvy uzavřené s některým ze subjektů uvedených v příloze VI nařízení č. 833/2014, ve znění nařízení č. 1290/2014, a to i tehdy, pokud jsou tyto certifikáty odvozeny z akcií jednoho z těchto subjektů, které byly vydané před tímto datem.

      (1)  Úř. věst. C 155, 11.5.2015.


title: Věc T-742/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2015 DD proti rozsudku vydanému dne 8. října 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-106/13 a F-25/14, DD v. FRA

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2015 DD proti rozsudku vydanému dne 8. října 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-106/13 a F-25/14, DD v. FRA
   (Věc T-742/15 P)
   (2016/C 111/32)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: DD (Vídeň, Rakousko) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

      Další účastnice řízení: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA)

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil rozsudek ze dne 8. října 2015 ve spojených věcech F-106/13 a F-25/14;

               —

               v důsledku toho:

                           —

                           zrušil obě rozhodnutí FRA (o udělení důtky a o ukončení jeho smlouvy) nejen z procesních důvodů, ale také na základě ostatních důvodů uplatněných v žalobě;

                           —

                           přiznal navrhovateli přiměřenou náhradu za nemajetkovou újmu způsobenou zjevnou protiprávností a zjevnými vadami administrativního šetření a rozhodnutí o udělení důtky. Tato nemajetková újma je oceněna ex aequo et bono na částku 15 000 EUR;

                           —

                           přiznal navrhovateli přiměřenou náhradu za nemajetkovou újmu způsobenou vadným řízením a rozhodnutím o ukončení smlouvy. Tato nemajetková újma je oceněna ex aequo et bono na částku 50 000 EUR;

               —

               uložil FRA náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dva důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když zkoumal pouze procesní žalobní důvod týkající se chybějícího slyšení, který vedl ke zrušení rozhodnutí o udělení důtky i rozhodnutí o ukončení smlouvy, a když odmítl zkoumat všechny ostatní žalobní důvody. Navrhovatel tvrdí, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení a neúplného posouzení skutkového stavu, porušení článku 47 Listiny základních práv a povinnosti uvést odůvodnění, porušení zásady řádné správy, porušení zásady legitimního očekávání a zjevně nesprávného posouzení.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl navrhovatelovy návrhy na náhradu nemajetkové újmy jak v souvislosti s rozhodnutím o udělení důtky, tak v souvislosti s rozhodnutím o ukončení smlouvy.

                           —

                           Soud pro veřejnou službu se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti se zamítnutím návrhu na náhradu nemajetkové újmy způsobené administrativním šetřením, zkreslení důkazů, neúplného posouzení skutkového stavu, zjevně nesprávného posouzení, nerespektování pojmu důkazu z hlediska existence újmy coby podmínky mimosmluvní odpovědnosti, nesprávného uplatnění zásady práva na účinnou procesní obranu a čl. 86 odst. 2 služebního řádu, porušení povinnosti uvést odůvodnění, porušení zásady legitimního očekávání a porušení článku 15 směrnice 2000/43/ES (1).

                           —

                           Soud pro veřejnou službu se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti se zamítnutím návrhu na náhradu nemajetkové újmy způsobené rozhodnutím o udělení důtky, zkreslení důkazů, zjevně nesprávného posouzení, neúplného posouzení skutkového stavu, nesprávného právního posouzení újmy, porušení povinnosti uvést odůvodnění a porušení článku 15 směrnice 2000/43/ES.

                           —

                           Soud pro veřejnou službu se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti se zamítnutím návrhu na náhradu nemajetkové újmy způsobené rozhodnutí o ukončení smlouvy, zkreslení důkazů, neúplného posouzení skutkového stavu, zjevně nesprávného posouzení, nesprávného právního posouzení újmy, porušení povinnosti uvést odůvodnění, porušení zásady legitimního očekávání a porušení článku 15 směrnice 2000/43/ES.

      (1)  Směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. L 180, s. 22).


title: Věc T-346/12: Žaloba podaná dne 1. srpna 2012 — Maďarsko v. Komise

text:
               13.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/11

         Žaloba podaná dne 1. srpna 2012 — Maďarsko v. Komise
   (Věc T-346/12)
   2012/C 311/13
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: Fehér M. a Szíjjártó K., zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2012) 3324 final ze dne 25. května 2012 týkajícího se vnitrostátní finanční podpory poskytnuté organizacím producentů;

               —

               Komisi uložit náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že Komise překročila své pravomoci, čímž porušila relevantní ustanovení unijního práva, když určila částku vnitrostátní finanční podpory poskytnuté v roce 2009 organizacím producentů v odvětví ovoce a zeleniny, která bude Maďarsku částečně uhrazena.
   Žalobkyně tvrdí, že unijní právo nestanoví možnost Komise, aby ve svém rozhodnutí o částečném uhrazení vnitrostátní finanční podpory poskytnuté v souladu s článkem 103e nařízení č. 1234/2007 (1) organizacím producentů v odvětví ovoce a zeleniny rozhodla o uhrazení pouze těch částek, které Maďarsko uvedlo ve své žádosti o povolení poskytnout vnitrostátní podporu, pokud se jedná o odhadované, předpokládané a dočasné částky.
   Žalobkyně má za to, že v souladu s článkem 103e nařízení č. 1234/2007 se povolení vnitrostátní podpory Komisí vztahuje k poskytnutí podpory, a nikoliv ke stanovení maximální částky podpory, která může být poskytnuta. Tato maximální částka je jednoznačně stanovena v nařízení č. 1234/2007, podle něhož vnitrostátní podpora nemůže překročit 80 % finančních příspěvků členů nebo samotné organizace producentů do provozních fondů. Pravidla týkající se částečného uhrazení vnitrostátní podpory rovněž neumožňují, aby Komise při povolování uvedeného uhrazení stanovila jako maximální částku tu částku, kterou členský stát uvedl ve své žádosti o povolení, ať již jako celkovou částku podpory nebo jako částku určenou pro jednotlivé organizace producentů, zvláště když uvedené sdělení Maďarské vlády uvádělo částky, které byly pouze odhadované a dočasné.
   Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise má právo ověřit, že podpora, která byla skutečně poskytnuta, nepřekročila výše uvedených 80 %, a že požadované uhrazení nepřekročí 60 % poskytnuté podpory, avšak nikoliv stanovit jako maximální částku úhrady tu částku, která je uvedena v žádosti o povolení nebo ve sdělení týkajícím se uvedené žádosti, zvláště tehdy, pokud tato žádost nebo sdělení zdůrazňují, že údaje v nich uvedené jsou odhadované, předpokládané a dočasné. Žalobkyně uvádí, že když se v průběhu roku z určitých důvodů změní částka vnitrostátní podpory předběžně určená pro určitou organizaci producentů, Společenství částečně uhradí skutečně poskytnutou částku, pokud budou splněny požadavky, které v tomto ohledu stanoví unijní právo.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007 kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (Úř. věst. L 299, s. 7).


title: Věc C-156/07: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Salvatore Aiello a další v. Comune di Milano, Sindaco di Milano, Comitato tecnico-scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano, Provincia di Milano, Regione Lombardia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Interno, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Euromilano SpA, Metropolitana milanese SpA (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Směrnice 85/337/EHS — Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí — Výstavba silnice v Miláně)

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/11

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Salvatore Aiello a další v. Comune di Milano, Sindaco di Milano, Comitato tecnico-scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano, Provincia di Milano, Regione Lombardia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Interno, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Euromilano SpA, Metropolitana milanese SpA
   (Věc C-156/07) (1)

   (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Výstavba silnice v Miláně)
   (2008/C 285/17)
   Jednací jazyk: italština
   Překládající soud
   Consiglio di Stato
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Salvatore Aiello a další

      Žalovaní: Comune di Milano, Sindaco di Milano, Comitato tecnico – scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano, Provincia di Milano, Regione Lombardia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Interno, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Euromilano SpA, Metropolitana milanese SpA

      Za přítomnosti: Euromilano SpA, Metorpolitana milanese SpA
   Předmět věci
   Rozhodnutí o předběžné otázce – Consiglio di Stato – Výklad článků 2 a 4 přílohy II směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40) – Kritéria zohledňovaná při posuzování záměru – Realizace silnice („la strada Interquartiere Nord“) v Miláně
   Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 1 směrnice Rady ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, musí být vykládán tak, že nevyžaduje, aby postupu posuzování vlivů na životní prostředí upravenému touto směrnicí podléhaly veškeré záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, ale pouze ty záměry, které jsou uvedeny v přílohách I a II směrnice, za podmínek stanovených článkem 4 této směrnice a s výhradou jejího čl. 1 odst. 4 a 5 a čl. 2 odst. 3

               2)

               Odpovídající kritéria výběru ve smyslu přílohy III směrnice 85/337, ve znění směrnice 97/11, jsou pro členské státy závazná, rozhodují-li členské státy v případě záměrů, na něž se vztahuje příloha II této směrnice, buď na základě posouzení každého jednotlivého případu, nebo na základě jimi stanovených prahových hodnot a kritérií o tom, zda předmětný záměr musí být podroben postupu posuzování vlivů na životní prostředí.

               3)

               Vydá-li se členský stát cestou posuzování u každého jednotlivého případu, zda záměry, na něž se vztahuje příloha II směrnice 85/337, ve znění směrnice 97/11, podléhají posouzení vlivů na životní prostředí, musí prostřednictvím odkazu na kritéria přílohy III této směrnice ve svých vnitrostátních právních předpisech nebo tak, že převezme kritéria, jejichž výčet tato příloha uvádí, do svých vnitrostátních právních přepisů, zajistit, aby veškerá tato kritéria mohla být skutečně vzata v úvahu, je-li to či ono kritérium relevantní pro předmětný záměr, aniž je oprávněn některé z těchto kritérií vyloučit.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


title: Věc T-301/11: Usnesení Tribunálu ze dne 11. ledna 2012 — Ben Ali v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Tunisku — Žaloba na neplatnost — Lhůta pro podání žaloby — Opožděnost — Neexistence vyšší moci — Neexistence omluvitelného omylu — Návrh na změnu napadeného aktu — Návrh na náhradu škody — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               25.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 58/10

         Usnesení Tribunálu ze dne 11. ledna 2012 — Ben Ali v. Rada
   (Věc T-301/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Tunisku - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Opožděnost - Neexistence vyšší moci - Neexistence omluvitelného omylu - Návrh na změnu napadeného aktu - Návrh na náhradu škody - Zjevná nepřípustnost)
   2012/C 58/18
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Tunis, Tunisko) (zástupce: A. de Saint Remy, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně A. Liudvinaviciute-Cordeiro, poté R. Liudvinaviciute-Cordeiro a Bishop, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení nařízení Rady (EU) č. 101/2011 ze dne 4. února 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobce, jakož i návrh směřující k uložení povinnosti Radě, aby přijala některé změny týkající se zmrazení prostředků, které bylo uloženo tímto nařízením, jakož i návrh směřující k uložení povinnosti nahradit škodu, kterou údajně žalobce utrpěl.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Radě Evropské unie.

               3)

               Není namístě rozhodnout o návrhu Evropské komise na vstup do řízení jako vedlejší účastnice.

      (1)  Úř. věst. C 226, 30.7.2011.


title: Věc C-488/13: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okražen sad - Targovište - Bulharsko) — „Parva Investicionna Banka“ AD, „UniKredit Bulbank“ AD, „Sijk Faundejšan“ LLS v. „Ear Proparti Developmant — v nesastojatelnost“ AD, Sindik na „Ear Proparti Developmant — v nesastojatelnost“ AD „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 1896/2006 — Pojem ‚nesporné peněžní nároky‘ — Úpadkové řízení — Mimosoudní titul týkající se sporné pohledávky — Návrh na exekuci uspokojením z majetkové podstaty založený na takovémto titulu — Případ, který nespadá do působnosti nařízení č. 1896/2006 — Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/5

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okražen sad - Targovište - Bulharsko) — „Parva Investicionna Banka“ AD, „UniKredit Bulbank“ AD, „Sijk Faundejšan“ LLS v. „Ear Proparti Developmant — v nesastojatelnost“ AD, Sindik na „Ear Proparti Developmant — v nesastojatelnost“ AD
   (Věc C-488/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1896/2006 - Pojem ‚nesporné peněžní nároky‘ - Úpadkové řízení - Mimosoudní titul týkající se sporné pohledávky - Návrh na exekuci uspokojením z majetkové podstaty založený na takovémto titulu - Případ, který nespadá do působnosti nařízení č. 1896/2006 - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
   (2014/C 431/09)
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Okražen sad – Tagrovište

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně:„Parva Investicionna Banka“ AD, „UniKredit Bulbank“ AD, „Sijk Faundejšan“ LLS

      Žalované:„Ear Proparti Developmant – v nesastojatelnost“ AD, Sindik na „Ear Proparti Developmant – v nesastojatelnost“ AD

      za přítomnosti: Nacionalna agencija za prichodite, „Aset Menidžmant“ EAD, „Ol Sijz Balgarija“ OOD, „Si Dži Ef – akcionerna obštnost“ AD, „Silvar Bijč“ EAD, „Rudersdal“ EOOD, „Kota Enerdži“ EAD, Čavdar Angelov Angelov

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k zodpovězení otázek položených Okražen sad – Tagrovište (Bulharsko).

      (1)  Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


title: Věc C-176/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Danilo Spina v. Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Danilo Spina v. Ministero dell’Interno
      (Věc C-176/10)
      (2010/C 161/50)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Danilo Spina

         Žalovaný: Ministero dell’Interno

         Předběžná otázka

      Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém …, který mimo jiné stanoví:

                  a)

                  existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;

                  b)

                  existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);

                  c)

                  případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


title: Věc T-365/04: Žaloba podaná dne 10. září 2004 Dominiquem Cantonim proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/24

         Žaloba podaná dne 10. září 2004 Dominiquem Cantonim proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství
   (Věc T-365/04)
   (2004/C 284/47)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 10. září 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství Dominiquem Cantonim, s bydlištěm v Marseille (Francie), zastoupeným Jean-Francoisem Péricaudem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               uložil Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství společně a nerozdílně vyplacení p. Cantonimu částky ve výši 916 000 eur jako hlavní návrh a podpůrně částky ve výši 862.010 eur, v každém případě navýšené o zákonem stanovenou úrokovou sazbu za období od podání této žaloby na náhradu škody;

               —

               uložil Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako dovolávané žalobní důvody a hlavní argumenty ve věci T-440/03 Arizmendi a další v. Rada a Komise (1).

      (1)  Úř. věst. C 59, 6.3.2004, s. 31.


title: Věc T-359/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2015 – Federación Nacional de Cafeteros de Colombia v. OHIM – Accelerate (COLOMBIANO COFFEE HOUSE) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství COLOMBIANO COFFEE HOUSE — Starší chráněné zeměpisné označení původu Café de Colombia — Články 13 a 14 nařízení (ES) č. 510/2006 — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               9.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2015 – Federación Nacional de Cafeteros de Colombia v. OHIM – Accelerate (COLOMBIANO COFFEE HOUSE)
   (Věc T-359/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství COLOMBIANO COFFEE HOUSE - Starší chráněné zeměpisné označení původu Café de Colombia - Články 13 a 14 nařízení (ES) č. 510/2006 - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 371/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Federación Nacional de Cafeteros de Colombia (Bogotá, Kolumbie) (zástupci: A. Pomares Caballero a M. Pomares Caballero, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Accelerate s.a.l. (Beirut, Libanon)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. března 2014 (věc R 1200/2013-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Federación Nacional de Cafeteros de Colombia a společností Accelerate s.a.l.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 27. března 2014 (věc R 1200/2013-5) se zrušuje v rozsahu, v němž zamítlo návrh na prohlášení neplatnosti.

               2.

               OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Federación Nacional de Cafeteros de Colombia.

      (1)  Úř. věst. C 253, 4.8.2014.


title: Věc T-146/09: Žaloba podaná dne 9. dubna 2009 — Parker ITR a Parker-Hannifin v. Komise

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/51

         Žaloba podaná dne 9. dubna 2009 — Parker ITR a Parker-Hannifin v. Komise
   (Věc T-146/09)
   2009/C 141/106
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Parker ITR Srl (Veniano, Itálie) a Parker-Hannifin Corp. (Mayfield Heights, Spojené státy) (zástupci: B. Amory, F. Marchini Càmia a F. Amato, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž činí Parker ITR odpovědnou ode dne 1. dubna 1986 do 9. června 2006, a Parker Hannifin od 31. ledna 2006 do 9. července 2006;

               —

               podstatně snížit pokutu uloženou žalobkyním;

               —

               uložit Komisi náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení žalobkyň.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně usilují o zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 428 konečné, ze dne 29. ledna 2009 o použití článku 81 ES a článku 53 EHP ve věci COMP/39406 — mořské potrubí v rozsahu, v němž je činí odpovědnými z účasti na jediném a pokračujícím protiprávním jednání v odvětví mořského potrubí v EHP, které sestávalo z rozdělení zakázek, stanovení cen, stanovení kvót, prodejních podmínek, zeměpisného rozdělení trhu a výměny obchodně citlivých informací o cenách, objemech prodeje a veřejných zakázkách. Dále požadují snížení pokut uložených žalobkyním.
   Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňují devět žalobních důvodů.
   Zaprvé tvrdí, že tím, že je Parket ITR činěna odpovědnou za protiprávní jednání spáchané před 1. lednem 2002 právnickými osobami, které stále existují, vykonávají hospodářskou činnost a patří jiným podnikům, napadené rozhodnutí porušilo zásadu osobní odpovědnosti, zneužití svých pravomocí za účelem obcházení pravidel o promlčení, porušilo zásadu zákazu diskriminace a neuvedlo odůvodnění.
   Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu osobní odpovědnosti tím, že je činí odpovědnými za protiprávní jednání zaměstnance Parker ITR, protože: (i) zaměstnanec se kartelových aktivit zúčastni pro své osobní obohacení; (ii) při dosahování svých protiprávních příjmů tento zaměstnanec provozoval jednotku obchodu s ropou a plynem Parker ITR nezávisle na žalobkyních; (iii) Parker ITR utrpěla na základě protiprávního jednání zaměstnance škodu.
   Zatřetí tvrdí, že napadené rozhodnutí je chybné v tom, že Parker Hannifin je odpovědná za období od 31. ledna 2002 a 9. červnem 2006, jelikož jakýkoliv předpoklad rozhodujícího vlivu Parker Hannifin na aktivity v oboru mořského plynového a ropného potrubí její plně vlastněné dceřiné společnosti Parker ITR byly plně vyvráceny žalobkyněmi a žádný z argumentů nebo dokumentů citovaných v rozhodnutí takové vyvrácení nezpochybňuje nebo nepředstavuje důkaz rozhodujícího vlivu Parker Hannifin na Parker ITR v průběhu uvedeného období.
   Podle zbývajících šesti žalobních důvodů, které se týkají výše pokuty, žalobkyně uvádí následující:
   Začtvrté tvrdí, že napadené rozhodnutí je zjevně nesprávné ve vymezení protiprávního jednání od 1. dubna 1986 do 13. května 1997 a protiprávního jednání od 11. června 1999 do 2. května 200 buď jako jediného trvajícího protiprávního jednání, nebo opakovaného protiprávního jednání ve smyslu čl. 25 odst. 2 druhé věty nařízení č. 1/2003 (1). V důsledku toho je podle názoru žalobkyň právo uložit pokuty za porušení od 1. dubna 1986 do 13. května 1997 promlčená.
   Zapáté, žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí je chybné v tom, že považuje Parker ITR za vedoucí kartelu v období od 11. června 1999 do 30. září 2001.
   Zašesté tvrdí, že napadené rozhodnutí porušilo zásadu osobní odpovědnosti a neuvedlo odůvodnění ohledně zvýšení pokuty uložené Parker Hannifin za údajnou úlohu Parker ITR jako vedoucí kartelu.
   Zasedmé, žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí porušilo zásadu legitimního očekávání tím, že pro účely výpočtu „agregovaných prodejů v EHP“ ve smyslu článku 18 pokynů Komise o ukládání pokut (2) vzalo v úvahu prodeje zboží fakturovaného společnostem usazeným v EHP, kde ale zboží nebylo dodáno.
   Zaosmé tvrdí, že tím, že se opírá o konsolidovaný obrat Parker Hannifin pro účely výpočtu 10 % stropu pro podíl na pokutě, za který je odpovědná výlučně Parker ITR, napadené rozhodnutí nesprávně vyložilo článek 23 nařízení 1/2003, porušilo zásadu osobní odpovědnosti a neuvedlo odůvodnění.
   Zadeváté tvrdí, že rozhodnutí porušilo zásadu legitimního očekávání a povinnost uvést odůvodnění tím, že odmítlo použít na žalobkyně snížení pokuty za spolupráci.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).


title: Věc C-180/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nacka tingsrätt, Mark- och miljödomstolen (Švédsko) dne 21. dubna 2015 – Borealis Ab a další v. Naturvårdsverket

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nacka tingsrätt, Mark- och miljödomstolen (Švédsko) dne 21. dubna 2015 – Borealis Ab a další v. Naturvårdsverket
   (Věc C-180/15)
   (2015/C 205/30)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Nacka tingsrätt, Mark- och miljödomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Borealis AB, Kubikenborg Aluminium AB, Yara AB, SSAB EMEA AB, Lulekraft AB, Värmevärden i Nynäshamn AB, Cementa AB, Höganäs Sweden AB

      Žalovaný: Naturvårdsverket

      Předběžné otázky

               1.

               Je při výpočtu jednotného opravného koeficientu pro průmyslové odvětví slučitelné s čl. 10a odst. 1 a 4 směrnice o obchodování (1), jsou-li všechny emise ze spalování zbytkového plynu k výrobě elektřiny zařazeny do dražby a nejsou tak započítány do Industritaket [(strop pro bezplatné přidělení povolenek; dále jen „strop pro dané odvětví“)] i přesto, že je v případě emisí ze zbytkového plynu možné přidělení bezplatných povolenek podle čl. 10a odst. 1 směrnice o obchodování?

               2.

               Je při výpočtu jednotného opravného koeficientu pro průmyslové odvětví slučitelné s čl. 10a odst. 1 a 4 směrnice o obchodování, jsou-li všechny emise vznikající při výrobě tepla v zařízeních pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny pro další dodání do [...] zařízení [, na něž se vztahuje systém obchodování s emisemi (dále jen „zařízení ETS“)] zařazeny do dražby a nejsou tak započítány do stropu pro dané odvětví i přesto, že je v případě emisí z výroby tepla možné přidělení bezplatných povolenek podle čl. 10a odst. 4 směrnice o obchodování?

               3.

               Je v případě záporné odpovědi na první a druhou otázku správný výpočet podílu daných odvětví (34,78 %) na celkových emisích v referenčním období?

               4.

               Je rozhodnutí Komise 2013/448/EU (2) neplatné a neslučitelné s čl. 10a odst. 5 třetím pododstavcem směrnice o obchodování, protože Komise musí při výpočtu stropu pro dané odvětví použít opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví vždy, a nikoli jen „v případě nutnosti“?

               5.

               Byla produktová referenční úroveň pro tekuté surové kovy určena v souladu s čl. 10a odst. 2 směrnice o obchodování s ohledem na skutečnost, že při vymezení zásad pro určení předem stanovených referenčních hodnot má být výchozím bodem průměrný výkon 10 % nejúčinnějších zařízení v daném odvětví?

               6.

               Pokud jde o přidělení bezplatných povolenek pro exportování tepla do soukromých domácností, je slučitelné s čl. 10a odst. 4 směrnice o obchodování, nejsou-li pro takové exportování tepla do soukromých domácností přiděleny bezplatné povolenky?

               7.

               Je v souvislosti s žádostmi o přidělení bezplatných povolenek slučitelné s přílohou IV rozhodnutí Komise 2011/278/EU (3), nejsou-li uvedeny všechny emise skleníkových plynů pocházející z výroby tepla exportovaného do soukromých domácností, jak postupoval Naturvårdsverket (švédský Úřad pro ochranu životního prostředí)?

               8.

               Je při přidělování bezplatných povolenek pro exportování tepla do soukromých domácností slučitelné s čl. 10a odst. 1 až 4 směrnice o obchodování a čl. 10 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU, nejsou-li přiděleny další bezplatné povolenky pro emise z fosilních paliv, které převyšují množství přidělené pro teplo exportované do soukromých domácností?

               9.

               Je v souvislosti s žádostmi o přidělení bezplatných povolenek slučitelné s přílohou IV rozhodnutí Komise 2011/278/EU, jsou-li hodnoty uvedené v žádosti upraveny tak, že jsou pro emise skleníkových plynů pocházejících ze spalování zbytkového plynu použity hodnoty pro emise ze spalování zemního plynu, jak postupoval Naturvårdsverket?

               10.

               Znamená čl. 10 odst. 8 rozhodnutí Komise 2011/278/EU, že provozovateli nelze přidělit bezplatné povolenky, pokud jde o spotřebu tepla v dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla, v případech, kdy takové teplo bylo vyrobeno v jiném dílčím zařízení pro referenční úroveň paliva?

               11.

               Je v případě kladné odpovědi na desátou otázku čl. 10 odst. 8 rozhodnutí Komise 2011/278/EU v rozporu s čl. 10a odst. 1 směrnice o obchodování?

               12.

               Je při přidělování bezplatných povolenek pro spotřebu tepla slučitelné se směrnicí o obchodování a pokyny č. 2 a 6, je-li při posuzování zohledněn zdroj tepla, který vyrábí spotřebovávané teplo?

               13.

               Je rozhodnutí Komise 2013/448/EU neplatné a neslučitelné s článkem 290 SFEU a čl. 10a odst. 1 a 5 směrnice o obchodování z důvodu, že se jím mění způsob výpočtu stanovený v čl. 10a odst. 5 druhém pododstavci písm. a) a b) směrnice o obchodování v tom smyslu, že v základu výpočtu nejsou zohledněny emise vznikající při spalování zbytkového plynu a kombinované výrobě tepla a elektřiny, ačkoli je bezplatné přidělení povolenek v této souvislosti přípustné podle čl. 10a odst. 1 a 4 směrnice o obchodování a rozhodnutí Komise 2011/278/EU?

               14.

               Je třeba měřitelné teplo ve formě páry pocházející ze zařízení ETS, která je dodávána do parovodní sítě se značným množstvím odběratelů páry, z nichž alespoň jeden není zařízením ETS, považovat za dílčí zařízení pro referenční úroveň tepla podle čl. 3 písm. c) rozhodnutí Komise 2011/278?

               15.

               Má pro odpověď na čtrnáctou otázku význam:

                           a)

                           zda je parovodní síť vlastnictvím největšího odběratele páry v síti, kterým je zařízení ETS,

                           b)

                           jaký podíl na celkových dodávkách tepla do parovodní sítě využívá největší odběratel,

                           c)

                           kolik je v dané parovodní síti dodavatelů a odběratelů,

                           d)

                           zda existuje nějaká nejistota ohledně toho, kdo vyrábí měřitelné teplo pořizované danými odběrateli páry, a

                           e)

                           zda lze rozdělení užívání páry v rámci sítě změnit tím, že se do něj připojí několik odběratelů páry, kteří nejsou zařízeními ETS, nebo se zvýší stávající míra využití ze strany zařízení ETS?

               16.

               Pokud odpověď na čtrnáctou otázku závisí na skutkových okolnostech daného případu, kterým skutečnostem má být přikládána zvláštní váha?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32).

      (2)  Rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. L 240, s. 27).

      (3)  Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (oznámeno pod číslem K(2011) 2772) (Úř. věst. L 130, s. 1).


title: Věc T-215/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. dubna 2017 – Cop v. EUIPO – Conexa (AMPHIBIAN) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Obrazová ochranná známka AMPHIBIAN — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Neexistence popisného charakteru — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. dubna 2017 – Cop v. EUIPO – Conexa (AMPHIBIAN)
   (Věc T-215/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Obrazová ochranná známka AMPHIBIAN - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Neexistence popisného charakteru - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 151/46)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cop Vertriebs-GmbH (Aresing, Německo) (zástupce: H. Hofmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Conexa LLC (Dover, Delaware, Spojené státy americké) (zástupce: H. Twelmeier, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. března 2016 (věc R 1984/2015-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Cop a Conexa.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Cop Vertriebs-GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


title: Věc F-71/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 25. října 2007 – Milella a Campanella v. Komise (Veřejná služba — Úředníci — Volby — Výbor zaměstnanců — Jmenování zástupců místního oddělení výboru zaměstnanců Komise působícího v Lucemburku při Ústředním výboru zaměstnanců Komise — Zásada celkového poměrného rozdělení podle volebních výsledků — Žaloba na neplatnost — Přípustnost)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 25. října 2007 – Milella a Campanella v. Komise
   (Věc F-71/05) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Volby - Výbor zaměstnanců - Jmenování zástupců místního oddělení výboru zaměstnanců Komise působícího v Lucemburku při Ústředním výboru zaměstnanců Komise - Zásada celkového poměrného rozdělení podle volebních výsledků - Žaloba na neplatnost - Přípustnost)
   (2007/C 297/94)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Arcangelo Milella (Niederanven, Lucembursko) a Delfina Campanella (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: M.-A. Lucas)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Kraemer)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Komise, kterými byli jmenováni zástupci Lucemburského místního výboru zaměstnanců (LMVZ) při Ústředním výboru zaměstnanců (ÚVZ), jakož i určení protiprávnosti rozhodnutí LMVZ
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí generálního ředitele generálního ředitelství pro personál a administrativu Komise Evropských společenství ze dne 18. dubna 2005 se zrušuje v rozsahu, v němž výslovně vyzývá místní oddělení výboru zaměstnanců Komise působící v Lucemburku, aby respektovalo „pokyny obsažené v tomto rozhodnutí“.

               2)

               Rozhodnutí generálního ředitele generálního ředitelství pro personál a administrativu Komise Evropských společenství ze dne 11. května 2005 se zrušuje.

               3)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               4)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 229, 17.9.2005, s. 36.


title: Věc T-267/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. dubna 2016 – Zehnder Group International v. EUIPO – Stiebel Eltron (comfotherm) „Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Evropské unie comfotherm – Starší národní slovní ochranná známka KOMFOTHERM – Relativní důvod pro zamítnutí – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 – Nebezpečí záměny – Podobnost výrobků – Relevantní veřejnost – Vzájemná závislost kritérií“

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. dubna 2016 – Zehnder Group International v. EUIPO – Stiebel Eltron (comfotherm)
      (Věc T-267/14) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie comfotherm - Starší národní slovní ochranná známka KOMFOTHERM - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Relevantní veřejnost - Vzájemná závislost kritérií“)
      (2016/C 211/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Zehnder Group International AG (Gränichen, Švýcarsko) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Stiebel Eltron GmbH & Co. KG (Holzminden, Německo) (zástupci: J. Eberhardt, H. Förster a Y. Holderied, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. února 2014 (věc R 1318/2013-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Stiebel Eltron GmbH & Co. KG a Zehnder Group International AG.

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zmítá.

                  2.

                  Společnosti Zehnder Group International AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 194, 24.6.2014.


title: Věc T-174/09: Usnesení Tribunálu ze dne 18. prosince 2009 — Complejo Agrícola v. Komise

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/49

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. prosince 2009 — Complejo Agrícola v. Komise
   (Věc T-174/09) (1)

   2010/C 37/76

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


title: Věc T-45/15: Žaloba podaná dne 2. února 2015 – Hydrex v. Komise

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/23

         Žaloba podaná dne 2. února 2015 – Hydrex v. Komise
   (Věc T-45/15)
   (2015/C 096/29)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Hydrex NV (Antwerpy, Belgie) (zástupce: P. Van Eysendeyk, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil protiprávnost rozhodnutí Evropské komise C(2015) 103 final ze dne 12. ledna 2015, které bylo žalobkyni oznámeno podle článku 297 SFEU dopisem ze dne 13. ledna 2015, o inkasním příkazu č. 3241405101 na částku 5 40  721,10 eur z důvodu zjevně chybného odůvodnění a v důsledku toho zcela nesprávného posouzení a aby toto rozhodnutí proto zrušil;

               —

               uložil Evropské komisi zpětné vyplacení všech neoprávněně vymáhaných nebo zadržených částek;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V roce 2006 byla mezi Evropskou komisí a žalobkyní podepsána grantová dohoda LIFE06 ENV/B/000362 „Demonstration of a 100 % non-toxic durable hull protection and anti-fouling system contributing to zero emission to the aquatic environment and saving 3-8 % heavy fuels“. Sporný inkasní příkaz Komise se opírá o kontrolu ex-post, která ukázala, že v úvahu připadající náklady projektu měly být sníženy.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí porušení povinnosti uvést odůvodnění. Komise nezohlednila kontrolu, která se uskutečnila, když ještě byly k dispozici všechny podklady. Podpůrně žalobkyně uvádí, že Komise nezohlednila její připomínku k ex post kontrolní zprávě související s prokázáním dodatečné částky.


title: Věc T-56/12: Žaloba podaná dne 9. února 2012 — IRISL Maritime Training Institute a další v. Rada

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/22

         Žaloba podaná dne 9. února 2012 — IRISL Maritime Training Institute a další v. Rada
   (Věc T-56/12)
   2012/C 109/48
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: IRISL Maritime Training Institute (Teherán, Írán), Kara Shipping and Chartering GmbH & Co. KG (Hamburk, Německo), Kheibar Co. (Teherán, Írán), Kish Shipping Line Manning Co. (Kish Island, Írán), Fairway Shipping Ltd (Londýn, Spojené království) a IRISL Multimodal Transport Co. (Teherán, Írán) (zástupci: F. Randolph a M. Lester, barristers, a M. Taher, solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2011 L 319, s. 71) a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2011 L 319, s. 11) v rozsahu, v němž se týkají žalobkyň a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby uplatňují žalobkyně čtyři žalobní důvody, v nichž tvrdí, že tím, že je Rada zařadila na seznamy, které jsou přílohou napadeného rozhodnutí a nařízení,

               —

               neuvedla přiměřené a dostatečné odůvodnění;

               —

               nedodržela kritéria pro toto zařazení nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když určila, že tato kritéria byla splněna ve vztahu k žalobkyním nebo zařadila žalobkyně na uvedený seznam, aniž by k tomu existoval právní základ;

               —

               porušila právo žalobkyň na obhajobu a jejich právo na účinnou soudní ochranu a

               —

               porušila základní práva žalobkyň, včetně práva na ochranu vlastnictví, podnikatelské činnosti a dobrého jména, aniž by to bylo odůvodněné nebo přiměřené.


title: Věc T-578/14: Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2015 – VSM Geneesmiddelen v. Komise „Žaloba pro nečinnost a žaloba na neplatnost — Ochrana spotřebitelů — Zdravotní tvrzení při označování potravin — Nařízení (ES) č. 1924/2006 — Rostlinné látky — Lhůta pro podání žaloby — Neexistence právního zájmu na podání žaloby — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/31

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2015 – VSM Geneesmiddelen v. Komise
   (Věc T-578/14) (1)

   („Žaloba pro nečinnost a žaloba na neplatnost - Ochrana spotřebitelů - Zdravotní tvrzení při označování potravin - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Rostlinné látky - Lhůta pro podání žaloby - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost“)
   (2015/C 381/34)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: VSM Geneesmiddelen BV (Alkmaar, Nizozemsko) (zástupce: U. Grundmann, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Enegren, poté M. Wilderspin a S. Grünheid, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh směřující k určení, že se Komise dopustila nečinnosti, když v rozporu s právními předpisy neuložila Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) povinnost posoudit zdravotní tvrzení týkající se rostlinných látek jako podmínku pro přijetí konečného seznamu schválených tvrzení v souladu s čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9), a podpůrně žaloba na zrušení rozhodnutí, které je údajně obsaženo v dopise Komise ze dne 19. června 2014 a obsahuje odmítnutí uložit úřadu EFSA povinnost posoudit uvedená tvrzení.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti VSM Geneesmiddelen BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 339, 29. 9. 2014.


title: Věc C-120/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 27. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/21

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 27. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
   (Věc C-120/07) (1)

   (2008/C 142/37)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc T-231/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, světle modrá, tmavě modrá, okrová a béžová) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, světle modrá, tmavě modrá, okrová a béžová — Absolutní důvody pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, světle modrá, tmavě modrá, okrová a béžová)
      (Věc T-231/11) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, světle modrá, tmavě modrá, okrová a béžová - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 331/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: původně R. Manea, poté D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. března 2011 (věc R 2041/2010-4), týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, světle modrá, tmavě modrá, okrová a béžová k zápisu jako ochranné známky Společenství.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti V. Fraas GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


title: Věc C-153/08: Žaloba podaná dne 15. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/20

         Žaloba podaná dne 15. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-153/08)
   (2008/C 142/33)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a L. Lozano Palacios, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že zachovalo v platnosti daňovou právní úpravu, na základě které se zdaňují příjmy ze všech loterií, her a sázek pořádaných mimo Španělské království, zatímco příjmy z některých loterií, her a sázek pořádaných ve Španělském království jsou od daně z příjmu osvobozeny, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z práva Společenství, a zejména z článků 48 ES a 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V souladu se španělskou právní úpravou jsou vyňaty z daně z příjmu výhry z loterií a sázek pořádaných veřejnou obchodní společnosti Loterías y Apuestas del Estado a orgány autonomních oblastí, jakož i z losování pořádaných Cruz Roja Española či Organización Nacional de Ciegos Españoles. Příjmy z loterií, her a sázek pořádaných jinými vnitrostátními a zahraničními orgány, včetně orgánů se sídlem v zemích EU či EHP, však představují základ daně podléhající progresivním daňovým sazbám.
   Komise odkazuje zejména na rozsudky Lindman
       (1) a Safir
       (2) a připomíná, že podle judikatury se činnost spojená s pořádáním loterií považuje za „služby“ ve smyslu Smlouvy. Podle judikatury rovněž článek 49 ES zakazuje jakékoli omezení a jakékoli překážky volného poskytování služeb, i když se uplatňují bez rozdílu na vnitrostátní poskytovatele služeb i na poskytovatele služeb z ostatních členských států, přičemž vylučuje uplatnění jakýchkoli vnitrostátních předpisů, jejichž účinky by ztěžovaly poskytování služeb mezi členskými státy více než poskytování služeb na čistě vnitrostátní úrovni. Vzhledem ke specifickým rysům odvětví her judikatura připouští určitá omezení ze strany členských států, pokud je prokázána potřeba a přiměřenost takového opatření, jakož i neexistence jeho diskriminační povahy.
   Komise má za to, že španělská právní úprava je diskriminační, neboť výjimka se vztahuje pouze na některé přesně určené organizace a nevztahuje se na organizace jiných členských států, které mají tutéž povahu či sledují tytéž cíle jako španělské organizace zahrnuté v dané výjimce. Takže i kdyby španělské orgány v rámci řízení pro porušení práva Společenství prokázaly, že sporná právní úprava je opatřením potřebným a přiměřeným k dosažení stanoveného cíle ochrany spotřebitelů a zachování společenského pořádku, což zatím nebylo prokázáno, nelze dotčenou právní úpravu považovat za slučitelnou s právem Společenství, protože je v každém případě diskriminační.

      (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2003, Lindman, C-42/02, Recueil, s. I-13519.

      (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 28. dubna 1998, Safir, C-118/96, Recueil. s. I-1897.


title: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne  17. listopadu 2005  ve věci C-121/04 P: Minoikes Grammes ANE (Minoan Lines SA) proti Komisi Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES) — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Dohody mezi podniky — Důkaz o účasti podniku na setkáních podniků, která měla protisoutěžní cíl)

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/12

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 17. listopadu 2005
   ve věci C-121/04 P: Minoikes Grammes ANE (Minoan Lines SA) proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Kasační opravný prostředek - Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES) - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Dohody mezi podniky - Důkaz o účasti podniku na setkáních podniků, která měla protisoutěžní cíl)
   (2006/C 60/24)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-121/04 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 1. března 2004, Minoikes Grammes ANE (Minoan Lines SA), (zástupci: I. Dryllerakis, E. Dryllerakis a N. Korogiannakis) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: R. Lyal a T. Christoforou, ve spolupráci s advokátem: A. Oikonomou.), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J. Malenovský, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj) a S. von Bahr; soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 17. listopadu 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1.

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2.

               Vzájemný kasační opravný prostředek Komise Evropských společenství se zamítá.

               3.

               Minoikes Grammes ANE (Minoan Lines SA) se ukládá náhrada 90 % nákladů řízení.

               4.

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada 10 % nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-220/10: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 8. září 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/271/EHS — Znečištění a škodliviny — Čištění městských odpadních vod — Články 3, 5 a 6 — Nevymezení citlivých oblastí — Nezavedení čištění podle přísnějších požadavků pro vypouštění do citlivých oblastí )

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 8. září 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-220/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Znečištění a škodliviny - Čištění městských odpadních vod - Články 3, 5 a 6 - Nevymezení citlivých oblastí - Nezavedení čištění podle přísnějších požadavků pro vypouštění do citlivých oblastí)
   2011/C 311/16
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a M. J. Lois, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26).

      Výrok

               1)

               Portugalská republika:

                           —

                           tím, že vymezila jako méně citlivé oblasti všechny pobřežní vody ostrova Madeira a ostrova Porto Santo;

                           —

                           tím, že provádí u městských odpadních vod pocházejících z aglomerací s populačním ekvivalentem více než 10 000, jako jsou aglomerace Funchal a Câmara de Lobos, vypouštěných do pobřežních vod ostrova Madeira, čištění podle mírnějších požadavků, než je stanoveno v článku 4 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod;

                           —

                           tím, že v případě aglomerace Quinta do Conde v ústí řeky Tejo nezajistila, aby byla vybavena stokovými soustavami městských odpadních vod v souladu s článkem 3 této směrnice;

                           —

                           tím, že v případě aglomerací Albufeira/Armação de Pêra, Beja, Chaves a Viseu a v případě čtyř aglomerací, které vypouštějí odpadní vody na levém břehu ústí řeky Tejo, a to Barreiro/Moita, Corroios/Quinta da Bomba, Quinta do Conde a Seixal, nezajistila, aby byly uvedené odpadní vody čištěny podle přísnějších požadavků, než je stanoveno v článku 4 uvedené směrnice;

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3, 5 a 6 směrnice 91/271.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Spojené věci C-544/13 a C-545/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Stockholms tingsrätt – Švédsko) – Abcur AB v. Apoteket Farmaci AB (C-544/13), Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB (C-545/13) „Řízení o předběžné otázce — Humánní léčivé přípravky — Směrnice 2001/83/ES — Oblast působnosti — Článek 2 odst. 1 a čl. 3 body 1 a 2 — Léčivé přípravky, které jsou zhotoveny průmyslově, nebo vyrobeny metodou zahrnující průmyslový proces — Výjimky — Léčivé přípravky připravené v lékárně podle lékařského předpisu pro jednotlivého pacienta — Léčivé přípravky připravené v lékárně v souladu s lékopisnými předpisy, které jsou určené k přímému výdeji pacientům v dané lékárně — Směrnice 2005/29/ES“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Stockholms tingsrätt – Švédsko) – Abcur AB v. Apoteket Farmaci AB (C-544/13), Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB (C-545/13)
   (Spojené věci C-544/13 a C-545/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Oblast působnosti - Článek 2 odst. 1 a čl. 3 body 1 a 2 - Léčivé přípravky, které jsou zhotoveny průmyslově, nebo vyrobeny metodou zahrnující průmyslový proces - Výjimky - Léčivé přípravky připravené v lékárně podle lékařského předpisu pro jednotlivého pacienta - Léčivé přípravky připravené v lékárně v souladu s lékopisnými předpisy, které jsou určené k přímému výdeji pacientům v dané lékárně - Směrnice 2005/29/ES“)
   (2015/C 302/03)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Stockholms tingsrätt

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Abcur AB

      Žalované: Apoteket Farmaci AB (C-544/13), Apoteket AB a Apoteket Farmaci AB (C-545/13)

      Výrok

               1)

               Na takové humánní léčivé přípravky, jako jsou léčivé přípravky dotčené v původním řízení, které jsou vydávány na lékařský předpis a pro které nebyla vydána registrace příslušnými orgány členského státu nebo na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky, se směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, podle jejího čl. 2 odst. 1 vztahuje tehdy, pokud byly zhotoveny průmyslově nebo vyrobeny metodou zahrnující průmyslový proces. Na tyto léčivé přípravky se může výjimka stanovená v čl. 3 bodě 1 této směrnice vztahovat pouze tehdy, pokud byly připraveny na základě lékařského předpisu vystaveného před jejich přípravou, která se musí uskutečňovat konkrétně pro předem identifikovaného pacienta. Na uvedené léčivé přípravky se může vztahovat výjimka stanovená v čl. 3 bodě 2 směrnice 2001/83 pouze tehdy, pokud jsou určeny k přímému výdeji pacientům v lékárně, která je připravila. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda jsou podmínky použití těchto ustanovení ve věcech v původním řízení splněny.

               2)

               I v případě, že takové humánní léčivé přípravky, jako jsou léčivé přípravky dotčené v původním řízení, spadají do působnosti směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, se na takové reklamní praktiky týkající se těchto léčivých přípravků, jako jsou praktiky tvrzené ve věcech v původním řízení, může vztahovat rovněž směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004, a to pokud jsou splněny podmínky použití této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 15, 18. 1. 2014.


title: Věc C-101/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Lucembursko) — Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine De Schorlemer, Jacques Funck, Jean Petitdidier v. Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) ( Směrnice 77/91/EHS, 79/279/EHS a 2004/25/ES — Obecná zásada ochrany menšinových akcionářů zakotvená v právu Společenství — Neexistence — Právo společností — Ovládnutí — Povinná nabídka — Doporučení 77/534/EHS — Kodex chování )

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Lucembursko) — Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine De Schorlemer, Jacques Funck, Jean Petitdidier v. Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ)
   (Věc C-101/08) (1)

   („Směrnice 77/91/EHS, 79/279/EHS a 2004/25/ES - Obecná zásada ochrany menšinových akcionářů zakotvená v právu Společenství - Neexistence - Právo společností - Ovládnutí - Povinná nabídka - Doporučení 77/534/EHS - Kodex chování“)
   2009/C 297/04
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine De Schorlemer, Jacques Funck, Jean Petitdidier

      Žalovaní: Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Lucemburské velkovévodství) — Výklad zaprvé článků 20 a 42 druhé směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností […] při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (Úř. věst. 1977, L 26, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 8), zadruhé doporučení Komise ze dne 25. července 1977, kterým se stanoví Evropský kodex chování v oblasti transakcí s cennými papíry (Úř. věst. L 212. s. 37) (neoficiální překlad), zatřetí směrnice Rady 79/279/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů (Úř. věst L 66, s. 21) (neoficiální překlad) a začtvrté čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (Úř. věst. L 142, s. 12) — Existuje v právu Společenství obecná zásada rovnosti akcionářů? — V případě kladné odpovědi, jaký je rozsah věcné a časové působnosti této zásady?

      Výrok

   Právo Společenství neobsahuje obecnou právní zásadu, podle které jsou menšinoví akcionáři chráněni povinností většinového akcionáře, který ovládl nebo ovládá společnost, nabídnout jim odkoupení jejich akcií za stejných podmínek, jaké byly sjednány při nabytí podílu, prostřednictvím kterého většinový akcionář ovládl společnost nebo v ní zvýšil svůj vliv.

      (1)  Úř. věst. C 116, 9.5.2008


title: Věc C-509/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. prosince 2009 — eDate Advertising GmbH v. X

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 9. prosince 2009 — eDate Advertising GmbH v. X
   (Věc C-509/09)
   2010/C 134/23
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: eDate Advertising GmbH

      Žalovaný: X

      Předběžné otázky

               1)

               Má být obrat „místo, kde může dojít ke škodné události“, který je uveden v čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení č. 44/2001“) (1) vykládán při (hrozícím) poškození osobnostních práv obsahem internetových stránek v tom smyslu,
               že dotčená osoba může podat zdržovací žalobu proti provozovateli internetových stránek nezávisle na tom, v kterém členském státně je provozovatel těchto stránek usazen, i u soudů každého členského státu, v němž mohou být internetové stránky zobrazeny,
               nebo
               je podmínkou příslušnosti soudů členského státu, v němž provozovatel internetových stránek není usazen, aby existovala zvláštní souvislost napadeného obsahu nebo internetových stránek se státem sídla soudu (souvislost s tuzemskem) jdoucí nad rámec technicky možné zobrazitelnosti?

               2)

               Pokud je takováto zvláštní souvislost s tuzemskem nezbytná:

                           Podle kterých kritérií se tato souvislost určuje?

                           Je rozhodné, zda jsou napadené internetové stránky svým provozovatelem cíleně zaměřeny (také) na uživatele internetu ve státě sídla soudu, nebo postačuje, že informace zobrazitelné na internetových stránkách objektivně vykazují souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, mohlo nebo může ve státě sídla soudu dojít ke střetu protichůdných zájmů — zájmu žalobce na zachování jeho osobnostních práv a zájmu provozovatele utvářet své internetové stránky a poskytovat informace?

                           Záleží při posuzování zvláštní souvislosti s tuzemskem na počtu zobrazení napadených internetových stránek ve státě sídla soudu?

               3)

               Pokud pro potvrzení příslušnosti není nutná žádná zvláštní souvislost s tuzemskem, nebo pokud pro tuto příslušnost postačuje, aby napadené informace objektivně vykazovaly souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, mohlo nebo může ve státě sídla soudu dojít ke střetu protichůdných zájmů, a pokud domněnka zvláštní souvislosti s tuzemskem není podmíněna minimálním počtem zobrazení napadených internetových stránek ve státě příslušného soudu:

                           Má být čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (dále jen „směrnice o elektronickém obchodu“) (2) vykládán v tom smyslu,
                           že je těmto ustanovením nutné přisuzovat kolizněprávní povahu v tom smyslu, že i v oblasti občanského práva nařizují za potlačení vnitrostátních kolizních norem výlučné použití práva platného ve státě původu,
                           nebo
                           se u těchto právních předpisů jedná o korektiv na hmotně právní úrovni, kterým je obsahově modifikován a na požadavky země původu redukován hmotně právní výsledek práva, které bylo podle vnitrostátních kolizních norem stanoveno jako použitelné právo?

                           Pro případ, že čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice o elektronickém obchodu má kolizněprávní povahu:
                           Stanoví uvedená ustanovení pouze výlučné použití hmotného práva platného v zemi původu, nebo stanoví také použití v něm platných kolizních norem s tím důsledkem, že zpětný odkaz práva země původu na právo země určení je nadále možný?

      (1)  Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.

      (2)  Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399.


title: Věc C-467/11 P: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 — Audi AG, Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka — Kasační opravný prostředek, který se stal bezpředmětným — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/5

         Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. července 2012 — Audi AG, Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-467/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka - Kasační opravný prostředek, který se stal bezpředmětným - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2012/C 303/09
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Audi AG, Volkswagen AG (zástupce: P. Kather, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 6. července 2011, Audi a Volkswagen v. OHIM (TDI) (T-318/09), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. května 2009 (věc R 226/2007-1), týkajícího se přihlášky k zápisu slovního označení TDI jako ochranné známky Společenství pro výrobky zařazené do třídy 12 (vozidla a jejich konstrukční díly) — Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) a odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1) — Rozlišovací způsobilost slovního označení TDI

      Výrok

               1)

               Není namístě rozhodovat o kasačním opravném prostředku.

               2)

               Audi AG, Volkswagen AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 347, 26.11.2011.