title: Věc T-492/10: Žaloba podaná dne 7. října 2010 — Melli Bank v. Rada

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/53

         Žaloba podaná dne 7. října 2010 — Melli Bank v. Rada
   (Věc T-492/10)
   ()
   2010/C 328/82
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Melli Bank plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC a R. Blakeley, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit odst. 5 tabulky B přílohy II rozhodnutí 2010/413/SZBP (1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               zrušit odst. 3 tabulky B přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 (2) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               prohlásit, že čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007 (3) není použitelný na žalobkyni; a

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V této věci se žalobkyně domáhá částečného zrušení prováděcího nařízení Rady č. 668/2010 a rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP v rozsahu, v němž je žalobkyně zařazena na seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, jejichž prostředky a hospodářské zdroje jsou zmrazeny v souladu s tímto ustanovením. Dále se žalobkyně v souladu s čl. 277 SFEU domáhá nepoužitelnosti čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje následující žalobní důvody.
   Zaprvé žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení a rozhodnutí bylo přijato s porušením jejího právo na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu, jelikož důvody uváděné Radou jsou pro žalobkyni nedostatečné k porozumění základu, na němž bylo provedeno její označení a následné zmrazení jejích prostředků. Dále žalobkyně tvrdí, že jí Rada neposkytla důkazy a dokumenty ze spisu, z nichž Rada vycházela, a proto nebyla žalobkyně s to vznést účinné argumenty proti svému označení.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že nebyla splněna zásadní kritéria pro její označení, anebo se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při určování, zda tato kritéria byla či nebyla splněna. Žalobkyně uvádí, že není „vlastněna nebo kontrolována“ subjektem, který se podílí na údajných jaderných činnostech či vývoji systémů nosičů jaderných Iránu, jež by mohly ohrozit nešíření, je s nimi přímo spojen nebo jim poskytuje podporu. ve smyslu, jejž má výraz „vlastněný nebo kontrolovaný“ v rozsudku Soudního dvora Melli Bank v. Rada (T-246/08) (4).
   Zatřetí žalobkyně tvrdí, že čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007 nebo čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP jsou protiprávní, pokud jsou kogentní a vyžadují, aby Rada označila každou dceřinou společnost označené mateřské společnosti
   Začtvrté žalobkyně uvádí, že hmotná kritéria pro označení její mateřské společnosti a tudíž i žalobkyně nejsou splněna, anebo se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při určování, zda tato kritéria byla či nebyla splněna. Žalobkyně tvrdí, že pokud její mateřská úspěšně zpochybňuje nařízení Rady (ES) č. 1100/2009 (5) (věc T-35/10) (6) a nařízení Rady 2008/475/ES (7) (věc T-390/08 (8)), musí být prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 a rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP zrušeno v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
   Zapáté žalobkyně uvádí, že její označení a celosvětové zmrazení všech jejích prostředků nejsou v rozumně přiměřeném vztahu k cíli sledovanému Radou a porušují její vlastnické právo. Dále tvrdí, že uplatněná restriktivní opatření jsou nepřiměřená, jelikož značně poškozují žalobkyni a nejsou nejméně omezujícími opatřeními, jež by byla mohla být uplatněna.

      (1)  Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010, L 195, s. 39).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2010, L 195, s. 25).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2007, L 103, s. 1).

      (4)  Spojené věci T-46/08 a T-332/08, Melli Bank v. Rada, Sb. rozh. II-2629; v současnosti probíhá řízení o kasačním opravném prostředku jako věc C-380/09 P, Melli Bank v. Rada (Úř. věst. C 282, s. 30).

      (5)  Nařízení Rady (ES) č. 1100/2009 ze dne 17. listopadu 2009, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu a zrušuje rozhodnutí 2008/475/ES (Úř. věst. 2009, L 303, s. 31).

      (6)  Věc T-35/10, Bank Melli Iran v. Rada (Úř. věst. C 100, s. 47).

      (7)  Rozhodnutí Rady ze dne 23. června 2008, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 163, s. 29).

      (8)  Spojené věci T-390/08, Bank Melli Iran v. Rada, [2009] Sb. rozh. II-3967; v současnosti probíhá řízení o kasačním opravném prostředku jako věc C-548/09 P, Bank Melli Iran v. Rada (Úř. věst. C 80, s. 10).


title: Věc T-276/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2017 – Edison v. EUIPO – Eolus Vind (e) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2017 – Edison v. EUIPO – Eolus Vind (e)
   (Věc T-276/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2017/C 129/26)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Edison SpA (Milán, Itálie) (zástupci: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto a I. Gatto, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Hanf a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Eolus Vind AB (publ) (Hässleholm, Švédsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. února 2015 (věc R 2358/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Edison a Eolus Vind.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Edison SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 236, 20. 7. 2015.


title: Věc T-321/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten v. OHIM — Applus Servicios Tecnológicos (A+) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství A+ — Starší slovní ochranná známka Společenství AirPlus International — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Neexistence podobnosti označení — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 73, 74 a 79 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 75, 76 a 83 nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten v. OHIM — Applus Servicios Tecnológicos (A+)
   (Věc T-321/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství A+ - Starší slovní ochranná známka Společenství AirPlus International - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 73, 74 a 79 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 75, 76 a 83 nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2010/C 100/58
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (Neu-Isenburg, Německo) (zástupci: G. Würtenberger, R. Kunze a T. Wittmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Applus Servicios Tecnológicos, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: E. Torner Lasalle, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2007 (věc R 310/2006-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH a Applus Servicios Tecnológicos, SL.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc C-535/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. listopadu 2011 — 4care AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Laboratorios Diafarm, SA

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/21

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. listopadu 2011 — 4care AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Laboratorios Diafarm, SA
   (Věc C-535/10) (1)

   2012/C 49/37
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-126/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 10. března 2011 — INNO NV v. Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 10. března 2011 — INNO NV v. Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA
   (Věc C-126/11)
   2011/C 152/26
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: INNO NV

      Odpůrci v řízení o kasačním opravném prostředku: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

      Předběžné otázky

   „Je nutné směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (1) ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004, zejména článek 1, čl. 2 písm. d), čl. 3 odst. 1 a článek 5 vykládat v tom smyslu, že tyto články brání vnitrostátním právním předpisům, jako čl. 53 § 1 odst. 1 a 3 zákona ze dne 14. července 1991 o obchodních praktikách, jakož i osvětě a ochraně spotřebitelů, které obchodníkům v odvětvích uvedených v čl. 52 § 1 tohoto zákona zakazují činit v obdobích zákazu od 15. listopadu do 2. ledna a od 15. května do 30. června na jakémkoliv místě a s využitím jakýchkoliv komunikačních prostředků oznámení o snížení cen a oznámení, ze kterých lze usuzovat na snížení cen, uvedená v článku 42 tohoto zákona, jakož i činit oznámení o snížení cen nebo oznámení, ze kterých lze usuzovat na snížení cen, která vyvolávají účinky během období zákazu i v případě, že dotčené opatření bez ohledu na dvojí účel uváděný vnitrostátním zákonodárcem, totiž jednak ochranu zájmů spotřebitelů, jednak úpravu podmínek hospodářské soutěže mezi obchodníky, směřuje ve skutečnosti k úpravě podmínek hospodářské soutěže mezi obchodníky a s přihlédnutím k ostatním zárukám stanoveným v zákoně nepřispívá účinně k ochraně spotřebitelů?“

      (1)  Úř. věst. L 149, s. 22.


title: Věc T-648/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2015 – IOIP Holdings v. OHIM (GLISTEN) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství GLISTEN — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2015 – IOIP Holdings v. OHIM (GLISTEN)
   (Věc T-648/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství GLISTEN - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 096/22)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Spojené státy) (zástupci: H. Dhondt a S. Kinart, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. září 2013 (věc R 1028/2013-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení GLISTEN jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               IOIP Holdings LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


title: Věc T-309/07: Žaloba podaná dne 15. srpna 2007 – Nizozemské království v. Komise

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/24

         Žaloba podaná dne 15. srpna 2007 – Nizozemské království v. Komise
   (Věc T-309/07)
   (2007/C 235/45)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, M. de Grave a Y. de Vries, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí 2007/395 v rozsahu, v němž má Komise za to, že její schválení podle čl. 95 odst. 6 ES je nezbytné pro zachování nizozemských právních předpisů o používání chlorovaných parafinů s krátkými řetězci, které nejsou uvedeny ve směrnici 2002/45;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Uplatněné důvody a argumenty odpovídají těm, které jsou uvedeny ve věci T-234/04 Nizozemsko v. Komise (dříve C-103/04) (1).

      (1)  Úř. věst. 2004, C 94, s. 30.


title: Věc C-430/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. srpna 2016 Bank Mellat proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. června 2016 ve věci T-160/13, Bank Mellat v. Rada

text:
               10.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. srpna 2016 Bank Mellat proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. června 2016 ve věci T-160/13, Bank Mellat v. Rada
   (Věc C-430/16 P)
   (2016/C 371/09)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bank Mellat (zástupci: S. Zaiwalla P. Reddy, Z. Burbeza, Solicitors, M. Brindle QC, R. Blakeley, J. MacLeod, Barristers)

      Další účastníci řízení:

   Rada Evropské unie,
   Evropská komise,
   Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu;

               —

               zrušil článek 1 odst. 15 nařízení č. 1263 (1) v plném rozsahu, nebo v rozsahu, v němž se použije na účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek;

               —

               prohlásil, že čl. 1 odst. 6 rozhodnutí 635 (2) se na účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek nepoužije; a

               —

               nařídil Radě náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku i nákladů řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, Bank Mellat (dále jen „Banka“), se odvolává proti rozsudku Tribunálu (první senátu) vydanému dne 2. června 2016 ve věci T-160/13, Bank Mellat v. Rada EU:T:2016:331 („Rozsudek“). V souhrnu Banka tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení, když nevyhověl jejímu návrhu na zrušení různých opatření představujících „Finanční embargo“ na Banku nebo jejich prohlášení za neplatná, a to:

                           (1)

                           článku 1 odst. 15 nařízení Rady (EU) č. 1263/2012.

                           (2)

                           článku 1 odst. 6 rozhodnutí 2012/635/SZBP.

               2.

               Banka uvedla konkrétně tři důvody odvolání, které se týkají nesprávného právního posouzení podstaty návrhu Banky Tribunálem:

                           (1)

                           Tribunál se při výkladu a použití požadavku „nezbytnosti“ uvedeného v čl. 215 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“) dopustil nesprávného právního posouzení (1. důvod).

                           (2)

                           Tribunál se dopustil pochybení, když rozhodl, že Finanční embargo bylo proporcionální, což mělo za následek několik dalších konkrétních právních pochybení (2. důvod).

                           (3)

                           Tribunál se dopustil pochybení, když rozhodl, že Finanční embargo bylo v souladu s dalšími obecnými zásadami unijního práva (3. důvod).

               3.

               Banka dále uvedla dva širší důvody odvolání, které se týkají nesprávného právního posouzení přípustnosti určitých částí návrhu Banky Tribunálem:

                           (1)

                           Tribunál nesprávně oddělil části Finančního embarga a v souvislosti s nimi prohlásil návrh Banky za nepřípustný (4. důvod).

                           (2)

                           Tribunál se dopustil pochybení, když rozhodl, že podle článku 275 SFEU neměl pravomoc rozhodnout o námitce Banky proti čl. 1 odst. 6 rozhodnutí 2012/635/SZBP (5. důvod).

               4.

               Z uvedených důvodů Banka navrhuje, aby Soudní dvůr rozsudek zrušil a vyhověl návrhovým žádáním Banky.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012 , kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, Úř. vest. 2012 L 356, s. 34.

      (2)  Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 , kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, Úř. věst. 2012 L 282, s. 58.


title: Věc T-681/15: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2015 – Environmental Manufacturing v. OHIM – Société Elmar Wolf (Vyobrazení vlčí hlavy)

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/67

         Žaloba podaná dne 20. listopadu 2015 – Environmental Manufacturing v. OHIM – Société Elmar Wolf (Vyobrazení vlčí hlavy)
   (Věc T-681/15)
   (2016/C 038/90)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Société Elmar Wolf SA (Wissembourg, Francie)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství (Vyobrazení vlčí hlavy) – Přihláška ochranné známky Společenství č. 4 971 511

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2015, ve věci R 1252/2015-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               rozhodl, že OHIM a další účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-6/09: Žaloba podaná dne 9. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/24

         Žaloba podaná dne 9. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-6/09)
   (2009/C 69/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Peere a P. Dejmek, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (1), a v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z této směrnice.

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2005/60/ES uplynula dne 15. prosince 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 309, s. 15.


title: Věc C-410/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělština) dne 1. srpna 2011 — Pedro Espada Sánchez a další v. Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

text:
               1.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 290/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Barcelona (Španělština) dne 1. srpna 2011 — Pedro Espada Sánchez a další v. Iberia Líneas Aéreas de España S.A.
   (Věc C-410/11)
   2011/C 290/11
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Pedro Espada Sánchez a další

      Odpůrkyně: Iberia Líneas Aéreas de España S.A

      Předběžné otázky

               1)

               Má se mez odpovědnosti ve výši 1 000 zvláštních práv čerpání na jednoho cestujícího, kterou stanoví čl. 22 odst. 2 Montrealské úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu v souvislosti s odpovědností dopravce v případech zničení, ztráty nebo poškození zavazadel, ve spojení s čl. 3 odst. 3 téže Úmluvy vykládat tak, že představuje maximální mez stanovenou na každého z cestujících, v případě, že cestuje několik osob, které společně podají svá zavazadla k přepravě, bez ohledu na to, že počet zavazadel podaných k přepravě je nižší než počet cestujících?

               2)

               Nebo má být výše uvedená mez odpovědnosti, která je obsažena v tomto ustanovení, vykládána naopak v tom smyslu, že na každé zavazadlo, které je jednotlivě podáno k přepravě, připadá jeden cestující, který je oprávněn požadovat náhradu škody, takže se stanovená maximální mez odpovědnosti týká jediného z cestujících, přestože je prokázáno, že ztracená zavazadla, která byla opatřena jediným identifikačním lístkem, patřila několika cestujícím?


title: Věc C-20/16: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel v. Finanzamt Offenburg „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb pracovníků — Příjmy pobírané v jiném členském státě, než je členský stát bydliště — Metoda osvobození od daně s výhradou progresivity v členském státě bydliště — Příspěvky na důchodové pojištění a zdravotní pojištění srážené z příjmů pobíraných v jiném členském státě, než je členský stát bydliště — Odpočet těchto příspěvků — Podmínka týkající se neexistence přímé souvislosti s příjmy osvobozenými od daně“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/12

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 22. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel v. Finanzamt Offenburg
   (Věc C-20/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Příjmy pobírané v jiném členském státě, než je členský stát bydliště - Metoda osvobození od daně s výhradou progresivity v členském státě bydliště - Příspěvky na důchodové pojištění a zdravotní pojištění srážené z příjmů pobíraných v jiném členském státě, než je členský stát bydliště - Odpočet těchto příspěvků - Podmínka týkající se neexistence přímé souvislosti s příjmy osvobozenými od daně“)
   (2017/C 277/15)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Žalovaný: Finanzamt Offenburg

      Výrok

   Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená v původním řízení, podle které si daňový poplatník, který má bydliště v tomto členském státě a pracuje pro veřejnou správu jiného členského státu, nemůže základ daně z příjmů ve svém členském státě bydliště snížit o příspěvky na důchodové pojištění a zdravotní pojištění odváděné z jeho mzdy v členském státě zaměstnání, na rozdíl od srovnatelných příspěvků na sociální zabezpečení v členském státě jeho bydliště, jestliže na základě smlouvy o zamezení dvojímu zdanění mezi dvěma členskými státy nesmí být mzda zdaněna v členském státě bydliště pracovníka a pouze zvyšuje daňovou sazbu použitelnou na další příjmy.

      (1)  Úř. věst. C 118, 4.4.2016.


title: Věc C-269/07: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo ( Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb pracovníků — Nařízení (EHS) č. 1612/68 — Bonusy důchodového spoření — Neomezená daňová povinnost )

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-269/07) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1612/68 - Bonusy důchodového spoření - Neomezená daňová povinnost“)
   2009/C 267/16
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a W. Mölls, zmocněnci)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: C. Blaschke a M. Lumma, zmocněnci, W. Wellisch, Rechtsanwalt

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 12 ES, 18 ES a 39 ES, jakož i článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15) — Vnitrostátní právní úprava týkající se bonusů důchodového spoření, která podmiňuje poskytnutí tohoto bonusu neomezenou daňovou povinností v členském státě, která stanovuje vrácení bonusu v případě zániku této povinnosti a která neumožňuje využít finanční prostředky vytvořené v rámci tohoto režimu pro nabytí nemovitosti pro vlastní bydlení, pokud se nenachází na vnitrostátním území

      Výrok

               1)

               Spolková republika Německo tím, že zavedla a ponechala v platnosti ustanovení o doplňkovém důchodovém spoření v § 79 až 99 spolkového zákona o dani z příjmu (Einkommensteuergesetz), nesplnila povinnosti, které jí vyplývají z článku 39 ES, čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství, jakož i z článku 18 ES, v rozsahu, ve kterém tato ustanovení:

                           —

                           odmítají přiznat příhraničním pracovníkům a jejich manželům bonus důchodového spoření, pokud nemají neomezenou daňovou povinnost v tomto členském státě;

                           —

                           zakazují příhraničním pracovníkům použít dotované finanční prostředky na nákup nebo stavbu nemovitosti určené pro vlastní bydlení, pokud se uvedená nemovitost nenachází v Německu, a

                           —

                           požadují, aby v případě zániku neomezené daňové povinnosti v tomto členském státě byl uvedený bonus vrácen.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


title: Věc C-323/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. června 2015 společností Polynt SpA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 30. dubna 2015 ve věci T-134/13, Polynt SpA a Sitre Srl v. Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/24

         Kasační opravný prostředek podaný dne 30. června 2015 společností Polynt SpA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 30. dubna 2015 ve věci T-134/13, Polynt SpA a Sitre Srl v. Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
   (Věc C-323/15 P)
   (2015/C 311/30)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polynt SpA (zástupce: C. Mereu, avocat)

      Další účastníci řízení: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA), Sitre Srl, New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Nizozemské království, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-134/13; a

               —

               zrušil napadené rozhodnutí nebo podpůrně vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o návrhu navrhovatelky na zrušení; a

               —

               uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů tohoto řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál tím, že zamítl její návrh na zrušení napadeného rozhodnutí, porušil právo Společenství. Navrhovatelka konkrétně tvrdí, že se Tribunál dopustil četných pochybení ve svém odůvodnění a výkladu právního rámce použitelného na situaci navrhovatelky. To vedlo k tomu, že se Tribunál dopustil těchto nesprávných právních posouzení:

               —

               Tribunál uvedl odporující a nesprávná konstatování, pokud jde o potřebu přihlédnout k posouzení rizika podle čl. 57 písm. f) REACH (1), což vedlo k jeho nesprávnému výkladu.

               —

               Tribunál uvedl odporující konstatování a odklonil se od ustálené judikatury, pokud jde o postavení a závažnost pokynů pro výklad pojmu „vzbuzují stejné obavy“ podle čl. 57 písm. f) REACH.

               —

               Nesprávné odvolání se Tribunálu na čl. 60 odst. 2 REACH vedlo k nedostatečnému odůvodnění.

               —

               Tribunál při zamítnutí argumentů týkajících se zaměstnanců a spotřebitelů uplatnil nesprávný právní text, čímž nesprávně použil čl. 57 písm. f) REACH.

         Z těchto důvodů navrhovatelka navrhuje zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-134/13 a napadené rozhodnutí.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).


title: Přidělení soudců k senátům

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/15

         Přidělení soudců k senátům
   (2005/C 205/28)
   Dne 7. července 2005 Soud rozhodl zřídit pět senátů složených z pěti soudců a pět senátů složených ze tří soudců na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 a přidělit k nim následující soudce:
   První rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Vesterdorf, předseda, p. García-Valdecasas, p. Cooke, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci.
   První senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. García-Valdecasas, předseda senátu, p. Cooke, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci.
   Druhý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Pirrung, předseda senátu, p. Meij, p. Forwood, pí Pelikánová a p. Papasavvas.
   Druhý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Pirrung, předseda senátu

               a)

               p. Meij a pí Pelikánová, soudci;

               b)

               p. Forwood a p. Papasavvas, soudci.

         Třetí rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Jaeger, předseda senátu, pí Tiili, p. Azizi, pí Cremona a p. Czúcz, soudci.
   Třetí senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Jaeger, předseda senátu

               a)

               pí Tiili a p. Czúcz, soudci;

               b)

               p. Azizi a pí Cremona, soudci.

         Čtvrtý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Legal, předseda senátu, pí Lindh, p. Mengozzi, pí Wiszniewska-Białecka a p. Vadapalas, soudci.
   Čtvrtý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Legal, předseda senátu

               a)

               pí Lindh a p. Vadapalas, soudci;

               b)

               p. Mengozzi a pí Wiszniewska-Białecka, soudci.

         Pátý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Vilaras, předseda senátu, pí Martins Ribeiro, p. Dehousse, p. Šváby a pí Jürimäe, soudci.
   Pátý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Vilaras, předseda senátu

               a)

               pí Martins Ribeiro a pí Jürimäe, soudci;

               b)

               p. Dehousse a p. Šváby, soudci.

         V prvním senátu, v němž zasedají tři soudci, jsou soudci, kteří zasedají s předsedou senátu jako kolegium složené ze tří soudců, určeni postupně podle pořadí podle článku 6 jednacího řádu Soudu, aniž je dotčena souvislost věcí. V druhém až pátém senátu, v němž zasedají tři soudci, předseda senátu zasedá buď se soudci uvedenými pod písm. a), nebo se soudci uvedenými pod písm. b), podle kolegia, ke kterému přísluší soudce zpravodaj. Ve věcech, v nichž je předseda senátu soudcem zpravodajem, zasedá předseda senátu se soudci jednoho z těchto kolegií alternativně podle pořadí zápisu věcí do rejstříku Soudu, aniž je dotčena souvislost věcí.
   Ve věcech, v nichž byla před 1. říjnem 2005 písemná část řízení ukončena a jednání k ústní části řízení se konalo nebo bylo stanoveno, první senát, v němž zasedají tři soudci, nadále zasedá pro účely ústní části řízení, porady a rozsudku ve svém předchozím složení.
   Složení velkého senátu
   Dne 7. července 2005 Soud rozhodl, že na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 bude třinácti soudci, z nichž se skládá velký senát v souladu s čl. 10 odst. 1 jednacího řádu, předseda Soudu, předsedové druhého rozšířeného senátu, třetího rozšířeného senátu, čtvrtého rozšířeného senátu a pátého rozšířeného senátu, soudci rozšířeného senátu, který by rozhodoval v dotčené věci, kdyby tato věc byla přidělena senátu složenému z pěti soudců, jakož i další soudci v potřebném počtu k doplnění velkého senátu, určení předsedou Soudu ze soudců z každého z ostatních senátů podle pořadí, které soudci zaujímají ve svých senátech podle délky doby ve funkci v souladu s článkem 6 jednacího řádu Soudu, podle pořadí uplatňovaného po dobu tří let, na kterou jsou zvoleni předsedové senátů složených z pěti soudců.
   Plénum
   Dne 7. července 2005 Soud rozhodl v souladu s čl. 32 odst. 1 druhým pododstavcem jednacího řádu, že pokud je v návaznosti na určení generálního advokáta na základě článku 17 jednacího řádu počet soudců pléna Soudu sudý, předem stanovené pořadí, uplatňované po dobu tří let, na kterou jsou zvoleni předsedové senátů složených z pěti soudců, podle kterého předseda Soudu určí soudce, který se nezúčastní rozhodování dotyčné věci, je opačným pořadím, než které soudci zastávají podle délky doby ve funkci v souladu s článkem 6 jednacího řádu, ledaže soudce, který je takto určený, je soudcem zpravodajem. V tomto případě je určen soudce, který mu v pořadí podle délky doby ve funkci bezprostředně předchází.
   Určení soudce, který nahradí předsedu Soudu jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
   Dne 7. července 2005 Soud rozhodl v souladu s článkem 106 jednacího řádu určit soudce p. Garcíu-Valdecasase, aby nahradil předsedu Soudu v případě jeho nepřítomnosti nebo překážky na jeho straně jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006.
   Kritéria přidělování věcí senátům
   Dne 7. července 2005 Soud stanovil následující kritéria přidělování věcí senátům na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 v souladu s článkem 12 jednacího řádu:

               1.

               Věci jsou přidělovány po podání návrhu nebo žaloby, aniž je dotčeno pozdější použití článků 14 a 51 jednacího řádu, senátům složeným ze tří soudců.

               2.

               Věci jsou přidělovány mezi senáty podle čtyř různých pořadí stanovených v závislosti na pořadí zápisu věcí v soudní kanceláři:

                           —

                           ve věcech týkajících se provádění soutěžních pravidel použitelných na podniky, pravidel ohledně podpor poskytnutých státy a pravidel vztahujících se na ochranná obchodní opatření;

                           —

                           ve věcech uvedených v článku 236 Smlouvy o ES a v článku 152 Smlouvy o ESAE;

                           —

                           ve věcech týkajících se práv duševního vlastnictví uvedených v čl. 130 odst. 1 jednacího řádu;

                           —

                           ve všech ostatních věcech.

         V rámci těchto pořadí nebude brán v úvahu první senát při každém pátém kole.
   Předseda Soudu se může odchýlit od těchto pořadí, aby přihlédl k souvislosti některých věcí nebo aby zajistil vyvážené rozdělení pracovního zatížení.


title: Věc C-108/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Mac GmbH v. Ministère de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt „Volný pohyb zboží — Množstevní omezení — Opatření s rovnocenným účinkem — Přípravky na ochranu rostlin — Povolení k uvedení na trh — Souběžný dovoz — Požadavek povolení k uvedení na trh vydaného v souladu se směrnicí 91/414/EHS ve státě vývozu“

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d’État – Francie) – Mac GmbH v. Ministère de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt
   (Věc C-108/13) (1)

   („Volný pohyb zboží - Množstevní omezení - Opatření s rovnocenným účinkem - Přípravky na ochranu rostlin - Povolení k uvedení na trh - Souběžný dovoz - Požadavek povolení k uvedení na trh vydaného v souladu se směrnicí 91/414/EHS ve státě vývozu“)
   (2015/C 007/06)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d’État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Mac GmbH

      Žalovaný: Ministère de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

      Výrok

   Články 34 SFEU a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje vydání povolení k souběžnému dovozu pro přípravek na ochranu rostlin, jenž v členském státě vývozu sice nemá povolení k uvedení na trh vydané na základě směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, avšak má povolení k souběžnému dovozu a lze jej považovat za totožný s přípravkem, který má v členském státě dovozu povolení k uvedení na trh vydané v souladu s touto směrnicí.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


title: Věc C-144/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 18. března 2010 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), veřejnoprávní subjekt v. JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 18. března 2010 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), veřejnoprávní subjekt v. JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch
   (Věc C-144/10)
   2010/C 148/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Kammergericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), veřejnoprávní subjekt

      Žalovaný: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

      Předběžné otázky

               1)

               Zahrnuje oblast působnosti čl. 22 bod 2 nařízení Rady ES č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) (dále jen „nařízení“) také spory, v rámci nichž společnost nebo právnická osoba namítá proti vůči ní uplatněným nárokům vyplývajícím z právního úkonu neplatnost usnesení svých orgánů, vyplývající z porušení stanov, která vedla k uzavření právního úkonu?

               2)

               Pokud bude otázka 1) zodpovězena kladně, použije se čl. 22 bod 2 nařízení také na právnické osoby veřejného práva, jestliže je třeba přezkoumat platnost usnesení jejich orgánů občanskoprávními soudy?

               3)

               Pokud bude otázka 2) zodpovězena kladně, je soud členského státu, v němž bylo řízení o právním sporu zahájeno později, podle článku 27 nařízení povinen přerušit řízení také tehdy, jestliže se vůči ujednání o soudní příslušnosti namítá, že toto ujednání je rovněž neplatné z důvodu usnesení orgánů strany sporu neplatného podle jejích stanov?

      (1)  Úř. věst. L 12, s. 1.


title: Věc T-405/16: Usnesení Tribunálu ze dne 12. července 2017 – The Regents of the University of California/OCVV – Nador Cott Protection a CVVP (Tang Gold)

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/56

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. července 2017 – The Regents of the University of California/OCVV – Nador Cott Protection a CVVP (Tang Gold)
   (Věc T-405/16) (1)

   (2017/C 283/88)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


title: Věc C-372/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Polymeles Protodikeio Athinon (Řecko) dne 2. července 2013 — Warner-Lambert Company LLC a Pfizer Ellas AE v. Sieger Pharma Anonymis Farmakeftikis Etaireias

text:
               15.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Polymeles Protodikeio Athinon (Řecko) dne 2. července 2013 — Warner-Lambert Company LLC a Pfizer Ellas AE v. Sieger Pharma Anonymis Farmakeftikis Etaireias
   (Věc C-372/13)
   2014/C 78/02
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Polymeles Protodikeio Athinon

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Warner-Lambert Company LLC a Pfizer Ellas AE

      Žalovaná: Sieger Pharma Anonymis Farmakeftikis Etaireias
   Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl odůvodněným usnesením dne 30. ledna 2014.


title: Věc T-196/09 R: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 10. července 2009 — TerreStar Europe v. Komise ( Řízení o předběžných opatřeních — Rozhodnutí o výběru provozovatelů celoevropských soustav poskytujících družicové pohyblivé služby — Návrh na odklad vykonatelnosti a na předběžná opatření — Neexistence naléhavosti )

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/18

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 10. července 2009 — TerreStar Europe v. Komise
   (Věc T-196/09 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Rozhodnutí o výběru provozovatelů celoevropských soustav poskytujících družicové pohyblivé služby - Návrh na odklad vykonatelnosti a na předběžná opatření - Neexistence naléhavosti“)
   2009/C 233/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: TerreStar Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: R. Olofsson, advokát a J. Killick, barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a A. Nijenhuis, ve spolupráci s K. Platteau a D. Van Liedekerkem, advokáty)

      Předmět věci

   V podstatě návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise 2009/449/ES ze dne 13. května 2009 o výběru provozovatelů celoevropských soustav poskytujících družicové pohyblivé služby (MSS) (Úř. věst. L 149, s. 65).

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžné opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-505/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. listopadu 2012 — Antje Wilke v. Land Berlin

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. listopadu 2012 — Antje Wilke v. Land Berlin
   (Věc C-505/12)
   2013/C 26/57
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Berlin

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Antje Wilke

      Žalovaná: Spolková země Berlín

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat evropské primární nebo sekundární právo, v daném případě zejména směrnici 2000/78/ES (1), ve smyslu rozsáhlého zákazu neoprávněné diskriminace z důvodu věku tak, že zahrnuje i vnitrostátní normy o odměňování zemských úředníků?

               2)

               Pokud bude na první otázku odpovězeno kladně: vyplývá z výkladu tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva, že vnitrostátní předpis, podle kterého závisí výše základního platu úředníka při vzniku služebního poměru v rozhodující míře na jeho věku a následně roste především v závislosti na délce služebního poměru, představuje přímou nebo nepřímou diskriminaci založenou na věku?

               3)

               Pokud bude i na druhou otázku odpovězeno kladně: brání výklad tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění takového vnitrostátního předpisu cílem zákonodárce odměnit profesní zkušenost?

               4)

               Pokud bude i na třetí otázku odpovězeno kladně: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedošlo k implementaci nediskriminační právní úpravy platů, jiný právní důsledek než diskriminované osoby zpětně odměnit podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
               Vyplývá přitom právní důsledek porušení zákazu diskriminace ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z hlediska nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva z odpovědnosti státu podle unijního práva?

               5)

               Brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva vnitrostátnímu opatření, které podřizuje nárok na (dodatečné) zaplacení nebo náhradu škody podmínce, že jej úředníci uplatnili včas?

               6)

               V případě kladné odpovědi na první až třetí otázku: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že zákon upravující přechod na nový systém (Überleitungsgesetz), podle něhož jsou stávající úředníci (Bestandsbeamte) zařazeni do platového stupně nového systému podle částky jejich základního platu, který jim k rozhodnému dni přechodu příslušel podle starých (diskriminačních) právních předpisů o odměňování, a podle kterého se další postup do vyšších stupňů určuje nezávisle na absolutní době zkušeností úředníka pouze podle dob zkušeností nabytých od vstupu zákona o přechodu na nový systém v platnost, zachovává stávající diskriminaci na základě věku, dokud nebude dosaženo nejvyššího platového stupně?

               7)

               V případě kladné odpovědi i na šestou otázku: brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění tohoto neomezeně pokračujícího nerovného zacházení cílem zákonodárce, podle kterého mají být prostřednictvím Überleitungsgesetz chráněna nejen práva nabytá k rozhodnému dni přechodu, nýbrž (také) očekávání předpokládaného celoživotního příjmu v příslušné platové třídě podle starých právních předpisů o odměňování?
               Lze pokračující diskriminaci stávajících úředníků odůvodnit tím, že by alternativní právní úprava (individuální zařazení i stávajících úředníků podle doby zkušeností) byla spojena se zvýšenými správními výdaji?

               8)

               Pokud bude odůvodnění v sedmé otázce odmítnuto: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedošlo k implementaci nediskriminační právní úpravy odměňování, také pro stávající úředníky, jiný právní důsledek než stávajícím úředníkům přiznat zpětně a trvale plat podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
               Vyplývá přitom právní důsledek porušení zákazu diskriminace ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z hlediska nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva z odpovědnosti státu podle unijního práva?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


title: Věc C-601/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 17. listopadu 2015 – J.N. v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 17. listopadu 2015 – J.N. v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
   (Věc C-601/15)
   (2016/C 038/47)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: J.N.

      Odpůrce: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Předběžné otázky

   Je čl. 8 odst. 3 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. L 180), platný ve světle článku 6 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2007, C 303/01):

               (1)

               v situaci, kdy byl státní příslušník třetí země zajištěn podle čl. 8 odst. 3 písm. e) této směrnice a má podle článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180) právo setrvat v členském státě do doby, než bude o jeho žádosti o azyl rozhodnuto v řízení v prvním stupni, a

               (2)

               s přihlédnutím k vysvětlením k Listině (Úř. věst. 2007, C 303/02), podle kterých nesmějí omezení, která mohou být oprávněně uvalena na práva uvedená v článku 6, překročit meze povolené článkem 5 odst. 1 písm. f) EÚLP, a s přihlédnutím k výkladu posledně uvedeného ustanovení Evropským soudem pro lidská práva, mimo jiné v rozsudku ze dne 22. září 2015, Nabil a další v. Maďarsko, 62116/12, podle kterého je zajištění žadatele o azyl v rozporu s výše uvedeným ustanovením EÚLP, pokud toto zajištění nebylo uloženo pro účely vyhoštění?


title: Věc T-12/05: Žaloba podaná dne 7. ledna 2005 TV Danmark A/S a Kanal 5 Denmark Ltd. proti Komisi Evropských společenství

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/23

         Žaloba podaná dne 7. ledna 2005 TV Danmark A/S a Kanal 5 Denmark Ltd. proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-12/05)
   (2005/C 69/42)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. ledna 2005 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná TV Danmark A/S, se sídlem v Skovlunde (Dánsko) a Kanal 5 Denmark Ltd., se sídlem v Hounslow (Velká Británie) zastoupenými D. Vandermeerschem, T. Müller-Iboldem, K. Nordlanderem a H. Peytzem, advokáty s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 6. října 2004 ve věci státní podpory N 313/2004 – dánská rekapitalizace TV2/Danmark A/S;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu právních výloh, nákladů a ostatních výdajů žalobce vzniklých v souvislosti s touto žalobou

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadené rozhodnutí se týká vložení kapitálu a konverze státní půjčky do hodnoty majetku dánskou vládou ve prospěch TV/Danmark A/S, což považovala za nezbytné k zabránění konkurzu na TV2 vyplývajícího ze splácení částek nezákonné státní podpory nařízené Komisí rozhodnutím ze dne 19. května 2004 (1) stanovující vládě kompenzaci nákladů TV2 na službu veřejnosti. V napadeném rozhodnutí, Komise rozhodla, že státní podpora by mohla být zahrnuta ve vládní rekapitalizaci TV2, ale že to musí být v souladu se společným trhem na základě čl. 86 odst. 2 ES.
   Žalobce tvrdí, že přijetím rozhodnutí, Komise porušila čl. 86 odst. 2, čl. 87 odst. 1, čl. 88 odst. 2 a článek 253 ES, Protokol doplňující Smlouvu o ES o systému veřejného vysílání v členských státech, nařízení Rady (ES) 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k použití článku 93 Smlouvy o ES (2), a sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnou službu ve vysílání. (3)

   Na podporu své žaloby, žalobci tvrdí, že Komise porušila čl. 87 odst. 1, čl. 88 odst. 3 a čl. 86 odst. 2 ES, když, po té co zjistila, že zásada soukromého investora, která se používá pro dlouhodobé investice, nemohla být uplatněna vzhledem k nejistým podmínkám plánované privatizace TV2, nestanovila a kvantitativně neurčila státní podporu.
   Za druhé, žalobce tvrdí, že Komise porušila čl. 86 odst. 2 ES, Protokol a sdělení o vysílání, když rozhodnutí založila na definici služby obecného hospodářského zájmu, která je velmi široká, velmi nepřesně formulovaná, způsobuje narušení hospodářské soutěže a má vliv na obchod v rozporu s čl. 86 odst. 2 ES. Žalobci dále tvrdí, že Komise nesplnila povinnost zhodnotit, že soulad s rozhodnutím o náhradě bez pozdější rekapitalizace by zabránil TV2 ve výkonu jejích úkolů veřejné služby.
   Podle žalobců, Komise dále nesplnila povinnost zabezpečit, aby vývoj obchodu nebyl ovlivněn rekapitalizací do té míry, že je v rozporu se zájmem Společenství.
   Za třetí, žalobci tvrdí, že Komise porušila čl. 86 odst. 2 ES, Protokol a sdělení o vysílání, když nesplnila povinnost stanovit čisté náklady veřejné služby TV2, které mohly být financovány státem a udělala zjevné chyby v ohodnocení, když použila test proporcionality.
   Za čtvrté, žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje články 87 a 88 ES a právo na stejné zacházení, protože zachovává, v rozporu s politikou náhrad Komise ohledně státní podpory, nedovolenou výhodu protiprávní podpory a z toho vyplývající narušení hospodářské soutěže.
   Za páté, žalobci tvrdí, že Komise porušila čl. 88 odst. 2 ES a čl. 4 odst. 4 správního nařízení, když se rozhodla nezahájit formální vyšetřovací řízení dávajíc třetím stranám s právním zájmem příležitost být vyslechnuty.
   Na závěr, žalobci tvrdí, že Komise porušila článek 253 ES, když nesplnila povinnost řádně uvést své odůvodnění pro přijetí napadeného rozhodnutí.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004 ve věci C 2/2003 – Státní podpora TV2/Dánsko

      (2)  Úř. věst. L 83, s. 1

      (3)  Úř. věst. 2001 C 320, s. 5


title: Věc C-584/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2010 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 30. září 2010 ve věci T-85/09, Yassin Abdullah Kadi v. Evropská komise

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/9

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2010 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 30. září 2010 ve věci T-85/09, Yassin Abdullah Kadi v. Evropská komise
   (Věc C-584/10 P)
   2011/C 72/15
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, S. Boelaert, E. Paasivirta, a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Další účastníci řízení: Yassin Abdullah Kadi, Rada Evropské unie, Francouzská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek v celém rozsahu;

               —

               zamítl žalobu Yassina Abdullaha Kadiho, jejímž předmětem je zrušení nařízení Komise č. 1190/2008 (1) v rozsahu, v němž se ho týká, jako neopodstatněnou;

               —

               uložil Yassinu Abdullahovi Kadimu náhradu nákladů řízení vynaložených Komisí v rámci kasačního opravného prostředku a v řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Komise namítá, že zjištění Tribunálu jsou stižena nesprávným právním posouzením, neboť vycházejí z úrovně soudního přezkumu, která je z právního hlediska nesprávná. Důvody uplatňované Komisí jsou následující:
   Důvody uplatňované Komisí jsou následující:
   1)   Důvody kasačního opravného prostředku týkající se zjištění Tribunálu ohledně příslušné úrovně soudního přezkumu: Komise namítá, že Tribunálem uplatněná úroveň soudního přezkumu je z právního hlediska nesprávná, jelikož Soudní dvůr nestanovil přesnou úroveň soudního přezkumu použitelné na tuto věc a jelikož konkrétní úroveň soudního přezkumu, k níž Tribunál dospěl, nelze od Evropské unie požadovat.
   2)   Důvody kasačního opravného prostředku týkající se zjištění Tribunálu ohledně porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu a porušení zásady proporcionality: Komise namítá, že Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že řízení vedená Komisí nesplňují příslušné požadavky v oblasti základních práv pro tento druh režimu omezujících opatření; že Tribunál pochybil, když zamítl argument Komise týkající se vnitrostátního řízení vedené proti Y. A. Kadimu ve Spojených státech; a že Tribunál pochybil, když zamítl argumenty Komise týkající se opravných prostředků ve správním řízení a přezkumných řízení zavedených na základě rezolucí Rady bezpečnosti Spojených národů 1822(2008) a 1904(2009), a to včetně řízení kontaktního místa a úřadu ombudsmana (část 5.3).

      (1)  Úř. věst. L 322, s. 25.


title: Věc T-369/06: Žaloba podaná dne 7. prosince 2006 – Holland Malt v. Komise

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/23

         Žaloba podaná dne 7. prosince 2006 – Holland Malt v. Komise
   (Věc T-369/06)
   (2007/C 42/42)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Holland Malt BV (Lieshout, Nizozemsko) (zástupci: O. W. Brouwer a D. Mes, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zcela či částečně zrušit články 1, 2, 3 a 4 napadeného rozhodnutí;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení;

               —

               přijmout jakákoliv jiná opatření, která Soud považuje za vhodná.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 4196 konečné (1) ze dne 26. září 2006, kterým Komise prohlásila, že subvence, kterou Nizozemsko podmínečně udělilo žalobkyni, představuje státní podporu, která je neslučitelná se společným trhem.
   Žalobkyně namítá, že Komise nebyla oprávněna rozhodnout, že subvence představuje státní podporu, která je neslučitelná se společným trhem, a tvrdí, že Komise porušila článek 87 ES a několik zásad práva Společenství. Jedná se o následující porušení:

               1)

               Porušení čl. 87 odst. 1 ES spočívající v tom, že neprokázala, že subvence představuje státní podporu ve smyslu tohoto ustanovení, a nesprávně vyložila a uplatnila judikaturu Společenství v této oblasti;

               2)

               Porušení čl. 87 odst. 3 ES spočívající v tom, že:

                           a)

                           Nesprávně vyložila a uplatnila Pokyny Společenství (2) ke státní podpoře v odvětví zemědělství;

                           b)

                           Řádně nezvážila přínosy subvence a její dopad na podmínky obchodu uvnitř Společenství;

                           c)

                           Řádně nezhodnotila a neprokázala dopad subvence na kapacity sladovnického průmyslu;

                           d)

                           Nezohlednila události a vývoj, které nastaly mezi okamžikem, kdy nizozemská vláda rozhodla podmínečně udělit subvenci, a okamžikem, kdy Komise přijala napadené rozhodnutí;

               3)

               Porušení zásady řádné správy spočívající v tom, že náležitě neprošetřila veškeré aspekty a zájmy, které jsou udělením subvence dotčeny, včetně událostí a vývoje, které nastaly mezi okamžikem, kdy nizozemská vláda rozhodla podmínečně udělit subvenci, a okamžikem, kdy Komise přijala napadené rozhodnutí;

               4)

               Porušení povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES.

      (1)  K 14/2005 (ex N 149/2004) Holland Malt BV.

      (2)  Pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětví zemědělství (Úř. věst. 2000 C 28, s. 2).


title: Věc C-360/05: Žaloba podaná dne 23. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/14

         Žaloba podaná dne 23. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-360/05)
   (2005/C 281/28)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. září 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou K. Grossem a M. Velardem, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že italský stát tím, že nepřijal právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/96/ES (1) ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, a tím, že neuvědomil o těchto předpisech Komisi, nesplnil povinnosti, které pro něho vyplývají z článku 28 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Směrnice Rady 2003/96/ES, jejímž předmětem je změna struktury rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, v čl. 28 odst. 1 stanoví, že:
   „Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi“.
   Italský stát nepřijal prováděcí předpisy stanovené v prvním odstavci uvedeného článku a v každém případě o nich neuvědomil Komisi ani nepředložil jiné poznatky, které by umožňovaly dojít k závěru, že byla nezbytná ustanovení přijata. Na základě těchto skutečností došla Komise k závěru, že italský stát nesplnil povinnosti, které pro něho vyplývají z uvedeného ustanovení.

      (1)  Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405.


title: Věc C-100/11 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. května 2012 — Helena Rubinstein, L'Oréal SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Allergan Inc. ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 8 odst. 5 — Slovní ochranné známky Společenství BOTOLIST a BOTOCYL — Obrazové a slovní národní ochranné známky a ochranné známky Společenství BOTOX — Prohlášení neplatnosti — Relativní důvody pro zamítnutí — Poškození dobrého jména“ )

text:
               30.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. května 2012 — Helena Rubinstein, L'Oréal SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Allergan Inc.
   (Věc C-100/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 5 - Slovní ochranné známky Společenství BOTOLIST a BOTOCYL - Obrazové a slovní národní ochranné známky a ochranné známky Společenství BOTOX - Prohlášení neplatnosti - Relativní důvody pro zamítnutí - Poškození dobrého jména)
   2012/C 194/05
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Helena Rubinstein, L'Oréal SA (zástupce: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Allergan Inc. (zástupce: F. Clark, barrister)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 16. prosince 2010 ve spojených věcech T-345/08 a T-357/08, Rubinstein a l’Oréal v. OHIM — Allergan (Botolist a Botocyl), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelkou slovní ochranné známky Společenství „BOTOLIST“ pro výrobky zařazené do třídy 3 proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 28. května 2008 ve věci R 863/2007-1, kterým se zrušuje rozhodnutí zrušovacího oddělení, kterým se zamítá návrh na prohlášení neplatnosti uvedené ochranné známky podaný majitelkou obrazových a slovních ochranných známek Společenství a národních obrazových a slovních ochranných známek „BOTOX“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 16 a pro služby zařazené do třídy 42 — Výklad a použití čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009) — Relativní důvody pro zamítnutí — Poškození dobrého jména — Výklad a použití článku 73 nařízení č. 40/94 (nyní článku 75 nařízení č. 207/2009) — Povinnost uvést odůvodnění

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnostem Helena Rubinstein SNC a L’Oréal SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc C-392/16: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Marcu Dumitru v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti „Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Článek 199 odst. 1 písm. c) — Neexistence registrace pro účely DPH — Přenesení daňové povinnosti — Hypotetická povaha předběžné otázky — Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/10

         Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bucureşti – Rumunsko) – Marcu Dumitru v. Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti
   (Věc C-392/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 199 odst. 1 písm. c) - Neexistence registrace pro účely DPH - Přenesení daňové povinnosti - Hypotetická povaha předběžné otázky - Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)
   (2017/C 283/14)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bucureşti

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marcu Dumitru

      Žalovaní: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) je nepřípustná.

      (1)  Úř. věst. C 350, 26.9.2016.


title: Věc T-827/14: Žaloba podaná dne 24. prosince 2014 – Deutsche Telekom v. Komise

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/21

         Žaloba podaná dne 24. prosince 2014 – Deutsche Telekom v. Komise
   (Věc T-827/14)
   (2015/C 096/27)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Deutsche Telekom AG (Bonn, Německo) (zástupci: K. Apel a D. Schroeder advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zcela či zčásti zrušil rozhodnutí Komise C(2014) 7465 final ze dne 15. října 2014 ve věci AT.39523 – Slovak Telekom, opravené rozhodnutím Komise C(2014) 10119 final ze dne 16. prosince 2014, a to v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               podpůrně zrušil nebo snížil pokuty uložené žalobkyni,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení, jakož i z porušení práva žalobkyně být vyslechnuta při konstatování zneužívajícího chování

                           —

                           Žalobkyně uvádí, že Komise neprovedla řádné zjištění odmítnutí dodávky, protože neověřila nezbytnost relevantního vstupu na předcházejícím trhu.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila její právo být vyslechnuta ohledně skutečností a metod, na jejichž základě Komise konstatovala stlačování cen dotyčného podniku.

                           —

                           Kromě toho je tvrzeno, že Komise použila nesprávnou metodiku ohledně stlačování cen a nesprávně vypočetla průměrné dlouhodobé mezní náklady.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení při zjišťování doby trvání protiprávního jednání

                           —

                           V tomto bodě žalobkyně tvrdí, že Komise nesměla stanovit, že protiprávní jednání počalo zveřejněním referenční nabídky a že v každém případě neměla do doby trvání protiprávního jednání zahrnout rok 2005.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení při připisování protiprávního jednání žalobkyni, jelikož Komise neprokázala, že žalobkyně skutečně vykonávala rozhodující vliv na dotčený podnik

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že jí Komise nesměla přičíst protisoutěžní chování dotčeného podniku, protože žalobkyně a tento podnik netvořily hospodářskou jednotku.

                           —

                           Komise zejména neprokázala, že žalobkyně skutečně vykonávala rozhodující vliv v dotyčném podniku. Kromě toho žalobkyni nebylo známo údajně zneužívající chování dotčeného podniku.

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že Komise ve snaze prokázat skutečné využití rozhodujícího vlivu porušila při výkladu skutkových okolností zejména presumpci neviny.

                           —

                           – Konečně žalobkyně mimo jiné tvrdí, že Komise neprokázala, že údajné využití rozhodujícího vlivu bylo významné.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jež se projevilo v uložení oddělené samostatné pokuty žalobkyni.

                           —

                           Podle Komise dotčený podnik a žalobkyně tvořila součást téhož podniku, a to jak po dobu trvání porušení, tak i v době stanovení výše pokuty, avšak též již v okamžiku protiprávního jednání žalobkyně, jež bylo východiskem pro závěr, že se jednalo o opakované protiprávní jednání, za něž Komise uložila v roce 2003 sankci. Komise proto nesměla žalobkyni uložit oddělenou samostatnou pokutu, neboť zásada individuality trestů a sankcí se týká pouze podniku jako takového, a nikoli k němu přináležejících právnických osob.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení při stanovení výše pokuty

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise nesměla při výpočtu základní částky vycházet z obratu dotčeného podniku docíleného v souvislosti s dotčenými výrobky v roce 2010, ale měla použít průměrný roční obrat docílený v létech 2005 až 2010.

                           —

                           Dále Komise při zohlednění trvání porušení v žádném případě nesměla zahrnout rok 2005.


title: Věc C-378/13: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. prosince 2014 – Evropská komise v. Řecká republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 75/442/EHS — Nakládání s odpady — Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti — Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku — Článek 260 odst. 2 SFEU — Peněžité sankce — Paušální částka a penále“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/10

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. prosince 2014 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-378/13) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 75/442/EHS - Nakládání s odpady - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Paušální částka a penále“)
   (2015/C 046/13)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia, E. Sanfrutos Cano a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: E. Skandalou, ve spolupráci s V. Liogkasem, technickým odborníkem)

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku Komise v. Řecko (C-502/03, EU:C:2005:592), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.

               2)

               Řecké republice se ukládá povinnost, aby ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci až do splnění povinností vyplývajících z rozsudku Komise v. Řecko (C-502/03, EU:C:2005:592), trvá-li neplnění povinností určené v bodě 1 výroku rozsudku v projednávané věci k uvedenému dni, zaplatila Komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ pololetní penále, které se v případě prvního pololetí následujícího po uvedeném vyhlášení vypočte na konci tohoto pololetí z počáteční částky stanovené na 1 4 5 20  000 eur, z níž bude odečtena částka 40  000 eur za místo pro nekontrolované odstraňování odpadu, které bylo předmětem zjištěného nesplnění povinnosti a které bylo po 13. květnu 2014 buď uzavřeno, nebo rekultivováno, a částka 80  000 eur za ta z uvedených míst skládek, která byla po témže datu uzavřena i rekultivována. Pro všechna následující pololetí bude penále dlužné za každé pololetí vypočítáno na konci daného pololetí z částky penále stanoveného pro předcházející pololetí, přičemž budou provedeny stejné odpočty v závislosti na uzavření a rekultivaci míst skládek dotčených zjištěným nesplněním povinnosti, k nimž došlo během dotčeného pololetí.

               3)

               Řecké republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 10 milionů eur.

               4)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2005 ve věci C-394/02: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 93/38/EHS — Veřejné zakázky v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací — Zakázka týkající se výroby systému pásových přepravníků pro tepelnou elektrárnu Megalopolis — Nedostatek zveřejnění vyhlášení — Technické důvody — Události, které zadavatelé nemohli předvídat — Důvody krajní naléhavosti)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 2. června 2005
   ve věci C-394/02: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 93/38/EHS - Veřejné zakázky v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Zakázka týkající se výroby systému pásových přepravníků pro tepelnou elektrárnu Megalopolis - Nedostatek zveřejnění vyhlášení - Technické důvody - Události, které zadavatelé nemohli předvídat - Důvody krajní naléhavosti)
   (2005/C 182/02)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-394/02, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: M. Nolin a M. Konstantinidis) proti Řecké republice (zmocněnci: P. Mylonopoulos, D. Tsagkaraki a S. Chala), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 8. listopadu 2002, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 2. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Řecká republika tím, že veřejný elektrický podnik Dimosia Epicheirisi Ilektrismoy zadal zakázku týkající se výroby systému pásových přepravníků pro tepelnou elektrárnu Megalopolis ve vyjednávacím řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998 a zvláště z jejího čl. 20 odst. 1 a článku 21.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


title: Věc F-71/10: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. června 2012 — Cantisani v. Komise ( „Veřejná služba — Smluvní zaměstnanci — Konferenční tlumočník — Články 12a a 24 služebního řádu — Psychické obtěžování — Střet zájmů — Návrh na náhradu škody“ )

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/30

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. června 2012 — Cantisani v. Komise
   (Věc F-71/10) (1)

   (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Konferenční tlumočník - Články 12a a 24 služebního řádu - Psychické obtěžování - Střet zájmů - Návrh na náhradu škody)
   2012/C 217/63
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nicola Cantisani (Brusel, Belgie) (zástupkyně: S. de Lannoy, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí žalované, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc podaná žalobcem v souvislosti s psychickým obtěžováním, a návrh na náhradu vzniklé škody

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Nicola Cantisani ponese kromě vlastních nákladů řízení i náklady vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 317, 20.11.2010, s. 49.


title: Věc C-306/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Brussel – Belgie) – LVP NV v. Belgische Staat „Řízení o předběžné otázce — Společná organizace trhů — Banány — Dovozní režim — Použitelné celní sazby“

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/6

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Brussel – Belgie) – LVP NV v. Belgische Staat
   (Věc C-306/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společná organizace trhů - Banány - Dovozní režim - Použitelné celní sazby“)
   (2015/C 065/08)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: LVP NV

      Žalovaný: Belgische Staat

      Výrok

   Ustanovení Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994, která je uvedena v příloze 1 A Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), jež byla podepsána v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), nejsou takové povahy, že jednotlivcům zakládají práva, kterých by se mohli přímo dovolávat před vnitrostátním soudem s cílem zamezit použití celní sazby ve výši 176 eur za tunu, která je stanovena v čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1964/2005 ze dne 29. listopadu 2005 o celních sazbách pro banány.

      (1)  Úř. věst. C 252, 31.8.2013.


title: Věc C-18/06: Žaloba podaná dne  17. ledna 2006  Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/28

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
   (Věc C-18/06)
   (2006/C 60/53)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. ledna 2006 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou M. Nolinem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2004/103/ES ze dne 7. října 2004 o kontrolách totožnosti a rostlinolékařských kontrolách rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v části B přílohy V směrnice Rady 2000/29/ES, které lze provádět jinde než ve vstupním místě do Společenství nebo v místě jeho blízkosti, a o podmínkách souvisejících s těmito kontrolami (1), nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;

               2.

               uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2004.

      (1)  Úř. věst. L 313, 12.10.2004, s. 16.


title: Věc T-383/16: Žaloba podaná dne 20. července 2016 – Tri Ocean Energy v. Rada

text:
               26.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 350/21

         Žaloba podaná dne 20. července 2016 – Tri Ocean Energy v. Rada
   (Věc T-383/16)
   (2016/C 350/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Tri Ocean Energy (Káhira, Egypt) (zástupci: P. Saini, QC, R. Mehta, Barrister, a N. Sheikh, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), v rozsahu, ve kterém se vztahuje na žalobkyni;

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/840 ze dne 27. května 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 30), v rozsahu, ve kterém se vztahuje na žalobkyni;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že nebyly dány důvody pro zahrnutí do přílohy napadeného rozhodnutí a nařízení, jak jsou uvedeny v čl. 28 odst. 1 rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii („původní rozhodnutí“) a čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii („původní nařízení“).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nesplnila povinnost uvést odůvodnění, která ji zavazuje, a to ani v rámci napadeného rozhodnutí, ani napadeného nařízení.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející i neodůvodněného a nepřiměřeného omezení žalobkynina práva na vlastnictví a na ochranu dobré pověsti.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.


title: Věc C-524/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2014 ve věci T-461/12, Hansestadt Lübeck v. Evropská komise

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2014 ve věci T-461/12, Hansestadt Lübeck v. Evropská komise
   (Věc C-524/14 P)
   (2015/C 026/21)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, R. Sauer, zmocněnci)

      Další účastník řízení: Hansestadt Lübeck, dříve Flughafen Lübeck GmbH

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               prohlásil žalobu v prvním stupni za nepřípustnou;

                           —

                           podpůrně: prohlásil žalobu v prvním stupni za bezpředmětnou;

                           —

                           podpůrně: prohlásil za neopodstatněnou tu část čtvrtého žalobního důvodu, kterou je vytýkáno porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v souvislosti s kritériem selektivity, a věc, pokud jde o ostatní části čtvrtého žalobního důvodu, jakož i první až třetí a pátý žalobní důvod, vrátil k projednání Tribunálu;

               —

               uložil žalobci v řízení v prvním stupni náhradu nákladů řízení v prvním stupni a nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, resp. podpůrně v případě, že věc bude vrácena k projednání Tribunálu, vyhradil rozhodnutí o nákladech řízení v prvním stupni a o nákladech řízení o kasačním opravném prostředku konečnému rozsudku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku: neexistence osobní dotčenosti.

   Podle názoru Tribunálu je Hansestadt Lübeck (hanzovní město Lübeck), ve svém postavení právního nástupce veřejného podniku, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, napadeným rozhodnutím osobně dotčeno, protože tento veřejný podnik na základě poskytnutí státních podpor vykonával pravomoci, které byly přeneseny pouze na něj. Tento závěr vychází z následujícího skutkového stavu: veřejný podnik navrhuje (letištní) ceník regulačnímu orgánu (spolkové) země, který je oprávněn ceník schválit nebo zamítnout (body 29 až 34 sporného rozsudku).
   Podle názoru Komise Tribunál sice správně zjistil skutkový stav, přesto ale veřejný podnik, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, právně nesprávně považoval za schvalovací orgán, který vykonával vlastní, pouze jemu přenesené pravomoci. Podle judikatury Soudního dvora je při přezkumu osobní dotčenosti veřejného nebo soukromého subjektu, který provádí režim podpor (jako veřejný podnik, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck), rozhodující, zda jeho obchodní vedení a politiku může stanovit on sám, nebo stát (1). Skutkový stav zjištěný Tribunálem ukazuje, že stát tyto pravomoci má, a to ze dvou důvodů. Ceník potřebuje předchozí schválení regulačním orgánem (spolkové) země. Sám regulační orgán je vázán předpisy spolkového práva o letištních poplatcích. Pouhá skutečnost, že provozovatel letiště musí ceník navrhnout, proto neznamená, že on sám může stanovit své obchodní vedení a cíle sledované ceníkem.
   Konstatováním, že pravomoc provést přípravný krok k poskytnutí podpor (v projednávaném případě navržení ceníku regulačnímu orgánu) představuje výkon určité vlastní pravomoci poskytovat podpory, se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, protože pojem „osobně dotčen“ vyložil příliš široce.

      Druhý důvod kasačního opravného prostředku: neexistence právního zájmu na podání žaloby.

   Tribunál zastává názor, že Hansestadt Lübeck má ve svém postavení právního nástupce veřejného podniku, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, ještě i po prodeji letiště Lübeck soukromému investorovi právní zájem na podání žaloby. Tribunál nepovažoval za nezbytné určit, zda povinnost přerušit režim podpor skončila dne 1. ledna 2013, protože ceník na základě okolnosti, že již nebyly použity žádné státní prostředky, již nepředstavoval státní podporu. I pokud by tomu tak bylo, žalobce v prvním stupni by si podle názoru Tribunálu zachoval právní zájem na podání žaloby, protože formální vyšetřovací řízení ještě nebylo ukončeno a napadené rozhodnutí proto ještě vyvolává právní účinky.
   První argument Tribunálu je chybný, protože i v případě neexistence konečného rozhodnutí o ukončení formálního vyšetřovacího řízení může napadené rozhodnutí ztratit svůj jediný právní účinek, totiž povinnost přerušit opatření podpory po dobu vyšetřování, pokud toto opatření podpory skončí z důvodů, které nemají žádnou souvislost s formálním vyšetřovacím řízením (v projednávaném případě privatizace letiště).
   Druhý argument Tribunálu je v rozporu s judikaturou, která vyžaduje vzniklý a trvající zájem. V projednávaném případě se riziko přerušení opatření před 1. lednem 2013 nenaplnilo, protože letiště bylo privatizováno. Hansestadt Lübeck svůj zájem na tom, aby byla žaloba po privatizaci letiště zachována, neprokázalo.
   Z těchto důvodů se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že žalobce v prvním stupni má trvající zájem.

      Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávný výklad pojmu selektivita ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

   Aby bylo možné určit, zda je ceník veřejného podniku selektivní, musí být podle názoru Tribunálu přezkoumáno, zda platí nediskriminačně pro všechny uživatele a potenciální uživatele zboží nebo služeb poskytovaných tímto veřejným podnikem (bod 53 rozsudku).
   Tento názor je v příkrém rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle níž opatření nepředstavuje všeobecné opatření daňové nebo hospodářské politiky a je tedy selektivní, pokud platí jen pro určité hospodářské odvětví nebo pro určité podniky tohoto hospodářského odvětví (2). Soudní dvůr proto rozhodl, že zvýhodněné tarify pro zboží a služby stanovené veřejným podnikem jsou selektivní, i pokud jich mohou využít všichni uživatelé a potenciální uživatelé (3). Ve svém stanovisku ve věci Deutsche Lufthansa použil generální advokát Mengozzi tuto judikaturu na situaci, která přesně odpovídala projednávanému případu, totiž na letištní ceník se slevami pro určité velké uživatele, a potvrdil selektivitu opatření (4).

      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nedostatečné a rozporuplné odůvodnění.

   Odůvodnění Tribunálu je chybné. Zaprvé chybí podstatná část přezkumu selektivity, a to stanovení cíle, který ceník sleduje. Neboť v souvislosti s tímto systémem musí být zjištěno, který podnik se nachází ve srovnatelné právní a skutečné situaci. Zadruhé je odůvodnění Tribunálu rozporuplné, protože nejprve používá judikaturu týkající se selektivity daňových opatření (bod 51 a 53 sporného rozsudku) a poté konstatuje, že není relevantní (bod 57 sporného rozsudku).

      Pátý důvod kasačního opravného prostředku: chybné použití přísného měřítka soudního přezkumu na rozhodnutí o zahájení řízení.

   Tribunál sice uvádí správné právní kritérium, ve svém odůvodnění ale zcela pomíjí, že se v projednávaném případě jedná o rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, které podléhá jen zjednodušenému soudnímu přezkumu, zejména pokud jde o odůvodnění (5). Ve sporném rozsudku chybí jakékoli vysvětlení k tomu, proč ceník nebyl natolik zjevně selektivní, že Komise nemohla zahájit formální vyšetřovací řízení.

      (1)  Rozsudek DEFI v. Komise, 282/85, Recueil 1986, s. 2649, bod 18.

      (2)  Rozsudky Itálie v. Komise, C-66/02, Sb. rozh. 2005, s. I-10901, bod 99, a Unicredito, C-148/04, Sb. rozh. 2005, s. I-11137, bod 45.

      (3)  Viz zejména rozsudek GEMO, C-126/01, Recueil 2003, s. I-13769, bod 35 až 39.

      (4)  Stanovisko ve věci Deutsche Lufthansa, C-284/12, Sb. rozh. 2013, s. I-00000,bod 47 až 55.

      (5)  Viz naposled usnesení Stahlwerk Bous v. Komise, T-172/14 R, Sb. rozh. s. II-0000, body 39 až 78 a uvedená judikatura.


title: Věc C-117/10: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. prosince 2013 — Evropská komise v. Rada Evropské unie ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Článek 88 odst. 1 a 2 ES — Podpora poskytovaná Polskou republikou na nákup zemědělské půdy — Pravomoc Rady Evropské unie — Existující režim podpor — Přistoupení Polské republiky k Evropské unii — Podpora poskytnutá před přistoupením — Vhodná opatření — Neoddělitelnost dvou režimů podpor — Změna okolností — Mimořádné okolnosti — Hospodářská krize — Zjevně nesprávné posouzení — Zásada proporcionality“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. prosince 2013 — Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-117/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Článek 88 odst. 1 a 2 ES - Podpora poskytovaná Polskou republikou na nákup zemědělské půdy - Pravomoc Rady Evropské unie - Existující režim podpor - Přistoupení Polské republiky k Evropské unii - Podpora poskytnutá před přistoupením - Vhodná opatření - Neoddělitelnost dvou režimů podpor - Změna okolností - Mimořádné okolnosti - Hospodářská krize - Zjevně nesprávné posouzení - Zásada proporcionality)
   2014/C 45/03
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová a B. Stromsky, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: E. Sitbon a F. Florindo Gijón, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a L. Liubertaitė, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: G. Koós a M. Fehér jakož i K. Szíjjártó, zmocněnci), Polská republika (zástupci: M. Szpunar a B. Majczyna, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost — Zrušení rozhodnutí Rady 2010/10/ES ze dne 20. listopadu 2009 o poskytování státní podpory orgány Polské republiky na nákup zemědělské půdy v době od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2013 (Úř. věst. L 4, s. 89) — Nedostatek pravomoci — Zneužití pravomoci — Porušení zásady loajální spolupráce mezi členskými státy a orgány Společenství — Zjevně nesprávné posouzení

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Litevská republika, Maďarsko a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


title: Věc T-299/10 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 31. srpna 2010 Babcock Novell v. Evropský společný podnik pro ITER a rozvoj termonukleární energie ( „Předběžné opatření — Veřejné zakázky — Nabídkové řízení — Odmítnutí nabídky — Návrh na odklad vykonatelnosti — Fumus boni juris — Naléhavost — Zvážení zájmů“ )

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/31

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 31. srpna 2010 Babcock Novell v. Evropský společný podnik pro ITER a rozvoj termonukleární energie
   (Věc T-299/10 R)
   (Předběžné opatření - Veřejné zakázky - Nabídkové řízení - Odmítnutí nabídky - Návrh na odklad vykonatelnosti - Fumus boni juris - Naléhavost - Zvážení zájmů)
   2010/C 301/53
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Babcock Noell GmbH (Würzburg, Německo) (zástupci: M. Werner a C. Elbreht, advokáti)

      Žalovaný: Evropský společný podnik pro ITER a rozvoj termonukleární energie (zástupci: A. Verpont, zmocněnec, ve spolupráci s C. Kennedy-Loest, K. Wilson a C. Thomasem, solicitors, a N. Pourbaix, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí přijatých žalovaným v rámci nabídkového řízení, kterými byly odmítnuty nabídky žalobkyně a položka D zakázky na dodávku toroidních budících cívek ITER byla přidělena jinému uchazeči.

      Výrok

               1)

               Návrh na předběžná opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.