title: Věc T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — Thyssen Krupp Liften Ascenseurs a další v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů — Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES — Manipulování s nabídkovými řízeními — Rozdělení trhů — Stanovení cen“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/45

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — Thyssen Krupp Liften Ascenseurs a další v. Komise
   (Věc T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES - Manipulování s nabídkovými řízeními - Rozdělení trhů - Stanovení cen)
   2011/C 269/98
   Jednací jazyky: nizozemština a němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Thyssen Krupp Liften Ascenseurs NV (Brusel, Belgie) (zástupci: původně V. Turner a D. Mes, poté O.W. Brouwer a J. Blockx, advokáti) (věc T-144/07); ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Německo) (zástupci: původně U. Itzen a K. Blau-Hansen, poté U. Itzen, K. Blau-Hansen a S. Thomas, a nakonec K. Blau-Hansen a S. Thomas, advokáti) (věc T-147/07); ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Hambourg, Německo) (zástupci: původně U. Itzen a K. Blau-Hansen, poté U. Itzen, K. Blau-Hansen a S. Thomas, a nakonec K. Blau-Hansen a S. Thomas, advokáti) (věc T-147/07); ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (Howald, Lucembursko) (zástupci: K. Beckmann, S. Dethof a U. Itzen, advokáti) (věc T-148/07); ThyssenKrupp Elevator AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: T. Klose a J. Ziebarth, advokáti) (věc T-149/07); ThyssenKrupp AG (Duisbourg, Německo) (zástupci: původně M. Klusmann a S. Thomas, advokáti, poté M. Klusmann) (věc T-150/07); ThyssenKrupp Liften BV (Krimpen aan den Ijssel, Nizozemí) (zástupci: O.W. Brouwer a A. Stoffer, advokáti) (věc T-154/07)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: ve věcech T-144/07 a T-154/07, A. Bouquet a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem a F. Tuytschaeverem, advokáty; ve věcech T-147/07 a T-148/07, původně R. Sauer a O. Weber, poté R. Sauer a K. Mojzesowicz, zmocněnci; a ve věcech T-149/07 a T-150/07, R. Sauer a K. Mojzesowicz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 512 v konečném znění ze dne 21. února 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory) nebo podpůrně návrh na snížení výše pokut uložených žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07 se spojují pro účely tohoto rozsudku.

               2)

               Článek 2 odst. 1 čtvrtá dorážka, odst. 2 čtvrtá odrážka, odst. 3 čtvrtá odrážka a odst. 4 čtvrtá odrážka rozhodnutí Komise K(2007) 512 v konečném znění ze dne 21. února 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory) se zrušuje.

               3)

               Ve věcech T-144/07, T-149/07 a T-150/07 se výše pokuty uložené v čl. 2 odst. 1 čtvrté odrážce rozhodnutí Komise K(2007) 512 společnostem ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Elevator AG a ThyssenKrupp AG za protiprávní jednání v Belgii stanoví na 45 738 000 euro.

               4)

               Ve věcech T-147/07, T-149/07 a T-150/07 se výše pokuty uložené v čl. 2 odst. 2 čtvrté odrážce rozhodnutí Komise K(2007) 512 společnostem ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, ThyssenKrupp Elevator a ThyssenKrupp za protiprávní jednání v Německu stanoví na 249 480 000 euro.

               5)

               Ve věcech T-148/07, T-149/07 a T-150/07 se výše pokuty uložené v čl. 2 odst. 3 čtvrté odrážce rozhodnutí Komise K(2007) 512 společnostem ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, ThyssenKrupp Elevator a ThyssenKrupp za protiprávní jednání v Lucemburku stanoví na 8 910 000 euro.

               6)

               Ve věcech T-150/07 a T-154/07 se výše pokuty uložené v čl. 2 odst. 4 čtvrté odrážce rozhodnutí Komise K(2007) 512 společnostem ThyssenKrupp Liften BV a ThyssenKrupp za protiprávní jednání v Nizozemsku stanoví na 15 651 900 euro.

               7)

               Ve zbývající části se žaloby zamítají.

               8)

               V každé věci ponesou žalobkyně tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení, jakož i tři čtvrtiny nákladů Evropské Komise. Komise ponese čtvrtinu vlastních nákladů řízení, jakož i čtvrtinu nákladů žalobkyň.

      (1)  Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne  31. ledna 2006  ve věci C-503/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (Volný pohyb osob — Směrnice 64/221/EHS — Státní příslušník třetího státu, manžel nebo manželka státního příslušníka členského státu — Právo na vstup a pobyt — Omezení z důvodu veřejného pořádku — Schengenský informační systém — Záznam pro účely odepření vstupu)

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 31. ledna 2006
   ve věci C-503/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (1)

   (Volný pohyb osob - Směrnice 64/221/EHS - Státní příslušník třetího státu, manžel nebo manželka státního příslušníka členského státu - Právo na vstup a pobyt - Omezení z důvodu veřejného pořádku - Schengenský informační systém - Záznam pro účely odepření vstupu)
   (2006/C 86/05)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-503/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 27. listopadu 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: C. O'Reilly a L. Escobar Guerrero) proti Španělskému království, (zmocněnec: M. Muñoz Pérez), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann (zpravodaj), C. W. A. Timmermans, A. Rosas, J. Malenovský, předsedové senátů, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, E. Juhász, G. Arestis, A. Borg Barthet a M. Ilešič, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 31. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Španělské království tím, že odepřelo panu Faridovi vstup na území států, které jsou smluvními stranami dohody o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 14. června 1985, jakož i udělení vstupního víza na toto území panu Faridovi a panu Bouchairovi, státním příslušníkům třetího státu, manželům státních příslušníků členského státu, pouze z důvodu, že byli vedeni v schengenském informačním systému jako osoby, kterým má být odepřen vstup, aniž by nejprve ověřilo, zda přítomnost těchto osob představovala skutečnou, trvající a dostatečně závažnou hrozbu, kterou je dotčen základní zájem společnosti, porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 1 až 3 směrnice Rady 64/221/EHS ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.

               2.

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


title: Věc C-477/12: Usnesení Soudního dvora ze dne 17. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht – Německo) – Hogan Lowells International LLP v. Bayer CropScience K.K.

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/26

         Usnesení Soudního dvora ze dne 17. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht – Německo) – Hogan Lowells International LLP v. Bayer CropScience K.K.
   (Věc C-477/12) (1)

   2014/C 112/32
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26. 1. 2013.


title: Věc C-202/11: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgie) — Anton Las v. PSA Antwerp NV ( „Volný pohyb pracovníků — Článek 45 SFEU — Společnost usazená v nizozemskojazyčném regionu Belgického království — Povinnost vyhotovovat pracovní smlouvy v nizozemštině — Pracovní smlouva přeshraniční povahy — Omezení — Nepřiměřenost“ )

text:
               8.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 164/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgie) — Anton Las v. PSA Antwerp NV
   (Věc C-202/11) (1)

   (Volný pohyb pracovníků - Článek 45 SFEU - Společnost usazená v nizozemskojazyčném regionu Belgického království - Povinnost vyhotovovat pracovní smlouvy v nizozemštině - Pracovní smlouva přeshraniční povahy - Omezení - Nepřiměřenost)
   2013/C 164/04
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Anton Las

      Žalovaná: PSA Antwerp NV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeidsrechtbank Antwerpen — Výklad článku 39 ES (nyní článek 45 SFEU) — Belgická regionální právní úprava ukládající podniku usazenému ve vlámské jazykové oblasti povinnost vyhotovovat pod sankcí neplatnosti všechny dokumenty týkající se pracovněprávních vztahů s mezinárodním prvkem v nizozemštině

      Výrok

   Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě člena federace v rámci členského státu, jako je právní úprava ve věci v původním řízení, která ukládá všem zaměstnavatelům majícím provozovnu na území tohoto člena federace povinnost vyhotovovat pracovní smlouvy přeshraniční povahy výlučně v úředním jazyce tohoto člena federace, a to pod sankcí neplatnosti těchto smluv, o níž soud rozhodne i bez návrhu.

      (1)  Úř. věst. C 219, 23.7.2011.


title: Věc C-72/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider v. Land Rheinland-Pfalz ( „Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Směrnice 85/337/EHS — Posouzení vlivů na životní prostředí — Aarhuská úmluva — Směrnice 2003/35/ES — Právo na soudní přezkum rozhodnutí o povolení — Časová působnost — Řízení o povolení zahájené před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2003/35/ES — Rozhodnutí přijaté po tomto dni — Podmínky přípustnosti žaloby — Porušení práva — Povaha procesní vady, která může být uplatněna — Rozsah přezkumu“ )

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider v. Land Rheinland-Pfalz
   (Věc C-72/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 85/337/EHS - Posouzení vlivů na životní prostředí - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/35/ES - Právo na soudní přezkum rozhodnutí o povolení - Časová působnost - Řízení o povolení zahájené před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2003/35/ES - Rozhodnutí přijaté po tomto dni - Podmínky přípustnosti žaloby - Porušení práva - Povaha procesní vady, která může být uplatněna - Rozsah přezkumu)
   2014/C 9/08
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider

      Žalovaná: Land Rheinland-Pfalz

      Za přítomnosti: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht Leipzig — Výklad čl. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. L 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07, s. 466), jakož i článku 10a směrnice Rady 82/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) ve znění směrnice 2003/35/ES — Výstavba prostorů pro zadržování vody — Právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o schválení — Časová účinnost — Situace, v níž bylo řízení o schválení zahájeno před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2003/35/ES a rozhodnutí bylo přijato po uplynutí této lhůty

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, kterou byl do směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, vložen článek 10a, musí být s ohledem na skutečnost, že stanoví, že měla být provedena nejpozději dne 25. června 2005, vykládána v tom smyslu, že ustanovení vnitrostátního práva přijatá za účelem provedení tohoto článku se musí rovněž uplatnit na správní povolovací řízení zahájená před 25. červnem 2005, pokud vedla k vydání povolení po tomto dni.

               2)

               Článek 10a směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členské státy omezily použitelnost ustanovení k provedení tohoto článku na případ, kdy je legalita rozhodnutí napadena z důvodu neprovedení posouzení vlivu na životní prostředí, a nevztáhly je na ty případy, kdy takové posouzení provedeno bylo, avšak mělo nedostatky.

               3)

               Článek 10a písm. b) směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, která neuznává porušení práva ve smyslu tohoto článku, pokud je prokázáno, že je za okolností projednávané věci možné, že napadené rozhodnutí by bez procesní vady uplatněné žalobcem nebylo odlišné. Tak tomu však může být jen za podmínky, že soud nebo orgán, před kterým je řízení vedeno, neuloží v této souvislosti důkazní břemeno žalobci, a případně rozhodne s přihlédnutím k důkazům předloženým stavebníkem nebo příslušnými orgány, a obecněji všem písemnostem ve spise, který mu byl předložen, a s ohledem zejména na stupeň závažnosti uplatňované vady a po ověření, zda zbavila dotčenou veřejnost jedné ze záruk, které jsou jí poskytnuty, aby jí byl v souladu s cíli směrnice 85/337 umožněn přístup k informacím a způsobilost účastnit se rozhodovacího procesu.

      (1)  Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


title: Věc T-276/10: Žaloba podaná dne 22. června 2010 — El Coto De Rioja v. OHIM — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/45

         Žaloba podaná dne 22. června 2010 — El Coto De Rioja v. OHIM — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)
   (Věc T-276/10)
   ()
   2010/C 234/80
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: El Coto De Rioja. S.A. [Oyón (Alava), Španělsko] (zástupci: J. Grimau Muñoz, J. Villamor Muguerza, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: María Álvarez Serrano [Gomariz Leiro, (Orense) Španělsko]

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. dubna 2010 ve věci R 1020/2008-4 a v důsledku toho prohlásit ochrannou známku Společenství č. 2 631 828, třída 33, která obsahuje slovní prvek „COTO DE GOMARIZ“, za neplatnou;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka, která obsahuje slovní prvek „COTO DE GOMARIZ“ (přihláška č. 2 631 828), pro výrobky třídy 33 „vína“

      Majitel ochranné známky Společenství: María Alvarez Serrano

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: EL COTO DE RIOJA S.A.

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka Společenství „COTO DE IMAZ“ (č. 339 333), pro výrobky tříd 29, 32 a 33; slovní ochranná známka Společenství „EL COTO“ (č. 339 408), pro výrobky tříd 29, 32 a 33; a obecně známé španělské ochranné známky „EL COTO“ a „COTO DE IMAZ“ pro vína

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení napadené ochranné známky Společenství za neplatnou

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 52 odst. 1 nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství, ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 téhož nařízení.


title: Věc C-199/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — Schenker SIA v. Valsts ieņēmumu dienests ( Nařízení (EHS) č. 2454/93 — Prováděcí ustanovení k celnímu kodexu Společenství — Článek 6 odst. 2 — Žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení zboží — Pojem jediný typ zboží   )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — Schenker SIA v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-199/09) (1)

   (Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Prováděcí ustanovení k celnímu kodexu Společenství - Článek 6 odst. 2 - Žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení zboží - Pojem „jediný typ zboží“)
   2011/C 30/06
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās tiesas Senāts

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Schenker SIA

      Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/05 s. 3) — Pojem „jediný typ zboží“ — Zboží vykazující rozdíly v kvalitě či vlastnostech, které však může být zařazeno pod tentýž kód kombinované nomenklatury — Vydání jediné závazné informace o sazebním zařazení pro všechno toto zboží nebo vydání několika závazných informací o sazebním zařazení pro jednotlivé druhy uvedeného zboží

      Výrok

   Článek 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1602/2000 ze dne 24. července 2000, je třeba vykládat v tom smyslu, že se žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení zboží smí týkat různého zboží za podmínky, že se jedná o jediný typ zboží. Za jediný typ zboží ve smyslu uvedeného ustanovení může být považováno pouze zboží, které má podobné vlastnosti a jehož rozdíly jsou pro účely jeho sazebního zařazení zcela irelevantní.

      (1)  Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


title: Věc T-52/09: Žaloba podaná dne 11. února 2009 – Nycomed Danmark v. EMEA

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/33

         Žaloba podaná dne 11. února 2009 – Nycomed Danmark v. EMEA
   (Věc T-52/09)
   (2009/C 82/58)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nycomed Danmark ApS (Roskilde, Dánsko) (zástupci: C. Schoonderbeek, H. Speyart van Woerden, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit EMEA náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vzniklých společnosti Nycomed.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá na základě článku 230 ES a čl. 73 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (1), ve znění nařízení (ES) č. 1901/2006 (2) Evropské agentury pro léčivé přípravky („EMEA“) „EMEA-000194-IPI01-07“ ze dne 28. listopadu 2008, jímž byl zamítnut její návrh na udělení zproštění povinnosti pro konkrétní přípravek uvedeného v čl. 11 odst. 1 písm. b) výše uvedeného nařízení.
   Žalobkyně požaduje toto zproštění povinnosti týkající se ultrazvukového obrazového snímače srdce, který má být uváděn na trh pod značnou Imagify, určeného k diagnostice onemocnění koronární arterie („OKA“) u dospělých. EMEA tímto rozhodnutím odmítla žalobkyni zprostit této povinnosti z důvodu, že onemocněním nebo stavem, pro který je dotyčný léčivý přípravek určen, není OKA, ale poruchy myokardální perfuze, které se vyskytují rovněž u dětí.
   Žalobkyně tvrdí, že je napadené rozhodnutí protiprávní v tom, že je založeno na výkladu a použití pojmu „onemocnění nebo stavu, pro který je léčivý přípravek určen“ ve smyslu čl. 11 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1901/2006, což je podle žalobkyně nesprávné v tom, že rozhodnutí nezohlednilo léčebnou indikaci použitou v žádosti o povolení Společenství uvádět na společný trh a že poruchy myokardální perfuze nejsou onemocněním nebo stavem, ale projevem různých onemocnění.
   Žalobkyně dále tvrdí, že je napadené rozhodnutí protiprávní v tom, že představuje pokus EMEA o zneužití pravomocí, které jí přiznává čl. 11 odst. 1 písm. b) a článek 25 nařízení (ES) č. 1901/2006 za účelem dosažení cíle, který tato ustanovení nezmiňují, a sice povinnosti navrhnout plány pediatrických prohlídek indikací, na které se nevztahuje žádost o povolení Společenství uvádět na společný trh.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004 kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004 L 136, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1901/2006 ze dne 12. prosince 2006 o léčivých přípravcích pro pediatrické použití a o změně nařízení (EHS) č. 1768/92, směrnice 2001/20/ES, směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2006 L 378, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. září 2004 ve věci C-396/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam): DFDS BV proti Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam (Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Celní zařazení — Podpoložka 8704 10 — „Minitrac“ pro přepravu a vykládku písku, zeminy a kamenů vybavený systémem vypracovaného vyklápění)

text:
               6.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 16. září 2004
   ve věci C-396/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam): DFDS BV proti Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam (1)

   (Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Celní zařazení - Podpoložka 8704 10 - „Minitrac“ pro přepravu a vykládku písku, zeminy a kamenů vybavený systémem vypracovaného vyklápění)
   (2004/C 273/09)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-396/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, předložená usnesením Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 6. listopadu 2002, došlým dne 11. listopadu 2002, v řízení DFDS BV proti Inspecteur der Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, úřadující předseda třetího senátu, R. Schintgen, K. Schiemann (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 16. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Skutečnost, že vozidlo s korbou je vybaveno funkcí komplexního, mnohostranného a přesného vyklápění, netvoří překážku jeho zařazení jako terénní vyklápěcí vůz ve smyslu podpoložky 8704 10 kombinované nomenklatury, uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení (ES) č. 3115/94 Komise ze dne 20. prosince 1994 a č. 3009/95 Komise ze dne 22. prosince 1995.

      (1)  Úř. věst. C 7, 11.1.2003.


title: Věc C-333/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Session, Skotsko (Spojené království) dne 8. července 2014 – The Scotch Whisky Association a další v. The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Session, Skotsko (Spojené království) dne 8. července 2014 – The Scotch Whisky Association a další v. The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland
   (Věc C-333/14)
   2014/C 339/05
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Session, Skotsko

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: The Scotch Whisky Association a další

      Žalovaní: The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud jde o řádný výklad práva EU o společné organizaci trhu s vínem, zejména pak nařízení EU č. 1308/2013 (1), je členský stát oprávněn přijmout vnitrostátní právní předpis, který stanoví minimální maloobchodní prodejní cenu vína v závislosti na množství alkoholu obsaženého v prodávaném výrobku, a který se tak odchýlí od zásady volné tvorby cen působením tržních sil, kterou se jinak trh s vínem řídí?

               2)

               Je v kontextu odůvodnění požadovaného podle článku 36 SFEU, kdy

                           i)

                           členský stát dospěl k závěru, že je vhodné v zájmu ochrany lidského zdraví zvýšit náklady na spotřebu určitého zboží – v tomto případě alkoholických nápojů – pro spotřebitele, případně pro část spotřebitelů; a

                           ii)

                           ve vztahu k tomuto zboží je členský stát oprávněn stanovit spotřební nebo jinou daň (včetně daně nebo poplatku vycházejícího z obsahu, množství nebo hodnoty alkoholu, případně kombinace těchto fiskálních opatření),

                     podle unijního práva přípustné (a pokud ano, za jakých podmínek), aby členský stát tyto fiskální postupy zvyšující cenu pro spotřebitele odmítl uplatnit a namísto nich použil legislativní opatření stanovující minimální maloobchodní ceny, které narušují vnitroevropský trh a hospodářskou soutěž?

               3)

               Je-li soud členského státu povolán rozhodnout, zda lze legislativní opatření, které představuje množstevní omezení obchodu, které je v rozporu s článkem 34 SFEU, odůvodnitelné podle článku 36 SFEU na základě ochrany zdraví lidí, je tento vnitrostátní soud omezen pouze na to, aby zkoumal informace, důkazy a jiné materiály, které byly dostupné a zohledněné zákonodárcem v době přijetí tohoto právního předpisu? V případě záporné odpovědi, jaká jiná omezení se mohou vztahovat na možnost vnitrostátního soudu přihlížet k veškerým materiálům a důkazům, které jsou mu dostupné a které byly navrženy účastníky řízení v době, kdy o dané věci rozhoduje?

               4)

               Má-li soud členského státu v rámci výkladu a uplatnění práva EU přezkoumat tvrzení vnitrostátního orgánu, že opatření jinak představující množstevní omezení ve smyslu článku 34 SFEU je v zájmu ochrany zdraví lidí odůvodněno na základě článku 36 SFEU, v jakém rozsahu je vnitrostátní soud povinen, případně oprávněn, provést na základě důkazů mu předložených objektivní zhodnocení účinnosti takového opatření, pokud jde o míru dosažení takto tvrzeného cíle, dostupnosti přinejmenším rovnocenného alternativního opatření, které by menší mírou narušovalo hospodářskou soutěž v rámci EU, a všeobecné přiměřenosti tohoto opatření?

               5)

               Je při posuzování (v kontextu sporu pokud jde o to, zda je právní úprava odůvodněna na základě ochrany zdraví lidí podle článku 36 SFEU) existence alternativního opatření, které nenarušuje vnitroevropský obchod a hospodářskou soutěž, případně je narušuje menší měrou, legitimním důvodem pro zamítnutí uvedeného alternativního opatření skutečnost, že účinky uvedeného alternativního opatření nemusejí být přesně rovnocenné účinkům opatření zakázaného podle článku 34 SFEU, avšak mohou přinášet další přínosy a plnit širší a obecnější cíl?

               6)

               Při posouzení vnitrostátního právního předpisu, který může být či je množstevním omezením ve smyslu článku 34 SFEU, a ohledně kterého je uplatňováno odůvodnění podle článku 36 SFEU, a zejména při posouzení přiměřenosti takového právního předpisu, do jaké míry může vnitrostátní soud zohledňovat povahu a rozsah porušování podmínek článku 34 [SFEU]?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Úř. věst. L 347, s. 671).


title: Věc C-565/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2014 Romonta GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 8. prosince 2014 ve věci T-614/13, Romonta GmbH v. Evropská komise

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/33

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2014 Romonta GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 8. prosince 2014 ve věci T-614/13, Romonta GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-565/14 P)
   (2015/C 046/39)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Romonta GmbH (zástupkyně: I. Zenke, M.-Y. Vollmer, advokátky)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 ve věci T-614/13, jakož i

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2013/448/EU ze dne 5. září 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1) v rozsahu, v němž bylo v čl. 1 odst. 1 tohoto rozhodnutí zamítnuto přidělit účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek další povolenky na emise požadované za třetí období obchodování s povolenkami na emise mezi lety 2013 až 2020 na základě ustanovení týkajícího se případů tvrdosti podle § 9 odst. 5 TEHG (2);

               —

               podpůrně vrátit věc k Tribunálu ke konečnému rozhodnutí;

               —

               uložit Evropské komisi náklady řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku: porušení unijního práva z důvodu nesprávného použití zásady proporcionality
               Rozsudek Tribunálu zaprvé porušuje unijní právo tím, že Tribunál nesprávně vyložil rozhodnutí 2011/278/EU (3) jako konečné a krom toho zároveň nesprávně považoval toto rozhodnutí za proporcionální. Ustanovení týkající se případů tvrdosti je podle účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) přípustné i podle rozhodnutí 2011/278/EU, neboť se jedná o případ vyšší moci. Tribunál krom toho při přezkumu legality rozhodnutí 2011/278/EU nesprávně posoudil rovnováhu mezi právními statky tím, že přisoudil větší význam ochraně životního prostředí než existenci navrhovatelky.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku: porušení unijního práva na základě porušení základních práv navrhovatelky
               Rozsudek je vadný i v rozsahu, v němž Tribunál porušuje základní práva navrhovatelky, zejména čl. 15 odst. 1 a článek 16 Listiny základních práv Evropské unie, které chrání výkon povolání a vlastnictví. Tribunál nesprávně vychází z toho, že není dotčena podstata těchto základních práv. Tak tomu však není. Bez ustanovení týkajícího se případů tvrdosti nemůže navrhovatelka pokračovat ve své činnosti výroby montánního vosku ani v dalším využívání svého zařízení k extrahování montánního vosku.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Porušení unijního práva z důvodu porušení zásady subsidiarity
               Zatřetí porušuje rozsudek Tribunálu unijní právo, neboť Tribunál nesprávně vychází z toho, že Spolková republika Německo není příslušná k zavedení ustanovení týkajícího se případů tvrdosti (§ 9 odst. 5 TEHG). Přitom však Tribunál přehlíží, že Evropská komise je k zavedení pravidel o přidělování příslušná jen v případě skutečného výkonu své pravomoci. Atypické případy, jako je případ navrhovatelky, však nejsou v pravidlech Komise zohledněny. V tomto rozsahu mají členské státy pravomoc stanovit pravidla.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Porušení procesního práva na základě nedostatečného nebo rozporného odůvodnění
               Pokud jde o následky ustanovení týkajícího se případů tvrdosti, o očekávaný efekt přesunu vyplývající z ustanovení týkajícího se případů tvrdosti, jakož i o příčinu konkrétního rizika platební neschopnosti navrhovatelky, argumentuje Tribunál nedostatečně a rozporně a porušuje tím základní procesní právo.

      (1)  Úř. věst. L 240, s. 27

      (2)  Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz – TEHG) (zákon o obchodování s emisemi skleníkových plynů).

      (3)  Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011 , kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, Úř. věst. L 130, s. 1.


title: Věc T-76/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2012 — Španělsko v. Komise ( „Rybolov — Opatření na zachování rybolovných zdrojů — Článek 105 nařízení (ES) č. 1224/2009 — Odpočty od kvót přidělených na daný rok z důvodu překročení kvót přidělených na předchozí léta — Časová působnost — Právní jistota — Výklad zajišťující dodržení primárního práva — Zásada legality trestů — Zákaz zpětné účinnosti“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2012 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-76/11) (1)

   (Rybolov - Opatření na zachování rybolovných zdrojů - Článek 105 nařízení (ES) č. 1224/2009 - Odpočty od kvót přidělených na daný rok z důvodu překročení kvót přidělených na předchozí léta - Časová působnost - Právní jistota - Výklad zajišťující dodržení primárního práva - Zásada legality trestů - Zákaz zpětné účinnosti)
   2013/C 9/61
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Žalovaná: Evropská komise (zásutpci: F. Jimeno Fernández a D. Nardi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení nařízení Komise (EU) č. 1004/2010 ze dne 8. listopadu 2010 o provedení odpočtů od některých rybolovných kvót na rok 2010 z důvodu nadměrného rybolovu v předchozím roce (Úř. věst. L 291, s. 31).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 19.3.2011.


title: Věc T-6/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. září 2006 – DEF-TEC Defense Technology v. OHIM – Defense Technology ( FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 — Existence souhlasu majitele ochranné známky )

text:
               18.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/34

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. září 2006 – DEF-TEC Defense Technology v. OHIM – Defense Technology ( FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR)
   (Věc T-6/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 - Existence souhlasu majitele ochranné známky“)
   (2006/C 281/58)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: DEF-TEC Defense Technology (Frankfurt nad Rýnem, Německo) (zástupce: H. Daniel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejší účastník před Soudem: Defense Technology Corporation of America (Jacksonville, Florida, Spojené státy) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. listopadu 2004 (věc R 493/2002-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi DEF-TEC Defense Technology GmbH a Defense Technology Corporation of America.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 8. listopadu 2004 (věc R 493/2002-2) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené žalobkyní, s výjimkou nákladů týkajících se vedlejšího účastenství.

               3)

               Žalobkyně ponese své náklady týkající se vedlejšího účastenství.

               4)

               Vedlejší účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc C-578/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 12. prosince 2014 – Argenta Spaarbank NV v. Belgische Staat

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 12. prosince 2014 – Argenta Spaarbank NV v. Belgische Staat
   (Věc C-578/14)
   (2015/C 081/08)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Argenta Spaarbank NV

      Žalovaný: Belgische Staat

      Předběžné otázky

               1)

               Je čl. 198 10o WIB92 ve znění platném pro zdaňovací období roku 2000 a 2001 v rozporu s čl. 4 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech ze dne 23. července 1990 (směrnice Rady 90/435/EHS (1)), jestliže stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady na dosažení zisku, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám odpočitatelným podle článku 202 až 204, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) účasti, ze které plynuly dividendy osvobozené od daně, či nikoliv?

               2)

               Představuje čl. 198 10o WIB92 ve znění platném pro zdaňovací období roku 2000 a 2001 ustanovení k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech ze dne 23. července 1990 (směrnice Rady 90/435/EHS), a pokud ano, jde v tomto případě čl. 198 10o WIB92 nad rámec toho, co je k takovému potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů nezbytné, pokud stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady na dosažení zisku, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám odpočitatelným podle článku 202 až 204, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) účasti, ze které plynuly dividendy osvobozené od daně, či nikoliv?

      (1)  Směrnice Rady ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států.


title: Věc C-7/05 až C-9/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne  8. června 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Chrtistine Urban (rozená Deppe) (Odrůdová práva — Výše přiměřené úhrady, kterou je třeba zaplatit držiteli odrůdového práva Společenství — Článek 5 odst. 2, 4 a 5 nařízení (ES) č. 1768/95 ve znění nařízení (ES) č. 2605/98 — Pojem  výše úhrady výrazně nižší než částka, která se požaduje za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu )

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Chrtistine Urban (rozená Deppe)
   (Věc C-7/05 až C-9/05) (1)

   (Odrůdová práva - Výše přiměřené úhrady, kterou je třeba zaplatit držiteli odrůdového práva Společenství - Článek 5 odst. 2, 4 a 5 nařízení (ES) č. 1768/95 ve znění nařízení (ES) č. 2605/98 - Pojem „výše úhrady výrazně nižší než částka, která se požaduje za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu“)
   (2006/C 178/07)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof – Německo
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Žalovaní: Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Chrtistine Urban (rozená Deppe) (C-7/05), Siegfried Hennings (C-8/05), Hartmut Lübbe (C-9/05)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesgerichtshof – Výklad čl. 5 odst. 2, 4 a 5 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 173, s. 14; Zvl. vyd. 03/18, s. 63), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2605/98 ze dne 3. prosince 1998 (Úř. věst. L 328, s. 6; Zvl. vyd. 03/24, s. 162) – Výše přiměřené úhrady, kterou je třeba zaplatit držiteli odrůdového práva Společenství – Pojem výše úhrady výrazně nižší než částka, která se požaduje za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu – Úhrada ve výši 80 % částky účtované za uvedenou výrobu
   Výrok

               1)

               Paušální úhrada ve výši 80 % částky, která je požadována na stejném území za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu téže odrůdy nejnižší kategorie přípustné pro úřední uznávání v případě využití zemědělské odchylky upravené v čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství, nesplňuje podmínku, podle níž musí být uvedená úhrada „výrazně nižší“ než částka, která je požadována za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu ve smyslu čl. 5 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení č. 2100/94 ve znění nařízení Komise (ES) č. 2605/98 ze dne 3. prosince 1998, aniž by bylo dotčeno posouzení dalších relevantních okolností každého sporu v původním řízení učiněné vnitrostátním soudem.

               2)

               Kritéria umožňující určit hodnotu výše úhrady držitele odrůdových práv jsou vymezena v čl. 5 odst. 4 a 5 nařízení č. 1768/95 ve znění nařízení č. 2605/98. Tato kritéria nemají zpětný účinek, ale mohou být použita jako obecné pokyny pro výpočet této úhrady, pokud jde o výsev provedený před vstupem nařízení č. 2605/98 v platnost.

               3)

               K tomu, aby mohla být dohoda uzavřená mezi organizacemi držitelů odrůdových práv a zemědělců zmíněná v čl. 5 odst. 4 nařízení č. 1768/95 ve znění nařízení č. 2605/98 použita jako hlavní směrnice ve všech svých parametrech, je třeba, aby byla oznámena Komisi Evropských společenství a zveřejněna v Úředním věstníku Odrůdového úřadu Společenství, a to i v případě, že byla uzavřena před datem vstupu nařízení č. 2605/98 v platnost. Taková dohoda může upravit výši úhrady, která se liší od částky stanovené podpůrně v čl. 5 odst. 5 nařízení č. 1768/95 ve znění nařízení č. 2605/98.

               4)

               Pokud nebyla uzavřena dohoda mezi organizacemi držitelů odrůdových práv a zemědělců, musí být úhrada držitele odrůdových práv stanovena na základě čl. 5 odst. 5 nařízení č. 1768/95 ve znění nařízení č. 2605/98 jako neměnná částka, která nepředstavuje nejvyšší ani nejnižší hranici.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc C-185/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – Marjan Kostanjevec v. F&S Leasing GmbH „Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 6 bod 3 — Pojem ‚vzájemná žaloba‘ — Návrh založený na bezdůvodném obohacení — Zaplacení částky splatné na základě zrušeného rozhodnutí — Časová působnost“

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – Marjan Kostanjevec v. F&S Leasing GmbH
   (Věc C-185/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 6 bod 3 - Pojem ‚vzájemná žaloba‘ - Návrh založený na bezdůvodném obohacení - Zaplacení částky splatné na základě zrušeného rozhodnutí - Časová působnost“)
   (2016/C 462/05)
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marjan Kostanjevec

      Žalovaná: F&S Leasing GmbH

      Výrok

   Článek 6 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že soud určený tímto ustanovením v oblasti vzájemných žalob je příslušný k rozhodnutí o takové žalobě, jejímž předmětem je vrácení částky z titulu bezdůvodného obohacení odpovídající částce, která byla dohodnuta v rámci mimosoudního urovnání sporu, pokud je tato žaloba podána v rámci nového soudního řízení mezi týmiž účastníky řízení v návaznosti na zrušení rozhodnutí, k němuž vedla původní žaloba mezi těmito účastníky řízení a jehož výkon vedl k tomuto mimosoudnímu urovnání sporu.

      (1)  Úř. věst. C 254, 3.8.2015.


title: Věc C-394/07: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte d'appello di Milano — Itálie) — Marco Gambazzi v. DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company ( Bruselská úmluva — Uznávání a výkon rozhodnutí — Důvody pro odmítnutí — Rozpor s veřejným pořádkem státu, v němž se žádá o uznání — Vyloučení žalovaného z řízení před soudem státu původu kvůli nesplnění soudního příkazu )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte d'appello di Milano — Itálie) — Marco Gambazzi v. DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company
   (Věc C-394/07) (1)

   („Bruselská úmluva - Uznávání a výkon rozhodnutí - Důvody pro odmítnutí - Rozpor s veřejným pořádkem státu, v němž se žádá o uznání - Vyloučení žalovaného z řízení před soudem státu původu kvůli nesplnění soudního příkazu“)
   2009/C 141/13
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte d'appello di Milano

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marco Gambazzi

      Žalované: DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte d'appello di Milano — Výklad článku 26 a čl. 27 bodu 1 Bruselské úmluvy — Rozhodnutí, jehož uznání je v rozporu s veřejným pořádkem státu, v němž se žádá o uznání — Rozhodnutí, kterým je účastníku řízení zabráněno vykonávat právo obhajoby („debarment“) z důvodu nesplnění soudního příkazu

      Výrok

   Článek 27 bod 1 Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky, Úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky, jakož i Úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, musí být vykládán následovně:
   Soud státu, v němž se žádá o uznání, může s ohledem na klauzuli o veřejném pořádku uvedenou v tomto článku zohlednit skutečnost, že soud státu původu rozhodl o nárocích žalobce, aniž by vyslechl žalovaného, který se řádně dostavil na jednání před tímto soudem, ale který byl vyloučen z řízení usnesením z důvodu, že neplnil povinnosti uložené dřívějším usnesením přijatým v rámci téhož řízení, pokud se domnívá, že na základě celkového posouzení řízení a se zřetelem ke všem skutečnostem se toto opatření o vyloučení zdá být zjevným a nepřiměřeným zásahem do práva žalovaného být vyslechnut.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


title: Výmaz věci C-115/04

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/11

         Výmaz věci C-115/04 (1)

   (2004/C 314/29)
   Usnesením ze dne 23. září 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-115/04: Komise Evropských společenství proti Finské republice.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Věc T-69/10: Žaloba podaná dne 18. února 2010 — IRO v. Komise

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/61

         Žaloba podaná dne 18. února 2010 — IRO v. Komise
   (Věc T-69/10)
   2010/C 100/90
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Via Brescia, Itálie) (zástupci: A. Giardina, advokát, P. Tomassi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrně zrušit nebo snížit pokutu uloženou v napadeném rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné těm uplatněným ve věci T-55/10, SP v. Komise.
   Žalobkyně se zejména dovolává:

               —

               porušení právních předpisů a zneužití pravomoci, neboť Komise přijala napadené rozhodnutí, ve kterém byla žalobkyně potrestána za to, že se účastnila údajné kartelové dohody o cenách, aniž by přezkoumala veškerý důkazní materiál, protože nebyly do rozhodnutí zahrnuty přílohy týkající se cenových tabulek;

               —

               porušení procesních norem stanovených v nařízení ES č. 1/2003 (1), jelikož Komise v návaznosti na zrušení rozhodnutí K(2002) 5087 v konečném znění, ze dne 17. prosince 2002 ze strany Tribunálu přijala napadené rozhodnutí, aniž by dodržela procesní náležitosti, jako je zaslání oznámení námitek účastníkům řízení nebo vyslechnutí účastníků řízení nebo zahrnutí vnitrostátních orgánů, a v důsledku toho bylo celé řízení vedené Komisí neúplné, nesoudržné a protiprávní, a byla porušena práva potrestaných společností na obhajobu;

               —

               nedostatečné šetření a odůvodnění, neboť Komise správně neposoudila informace, které vyšly najevo během vyšetřovacího řízení, související s velikostí relevantního trhu a účinky údajné dohody.

         Podpůrně se žalobkyně domáhá zrušení nebo snížení pokuty uložené v napadeném rozhodnutí.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L, 4.1.2003, s. 1).


title: Věc T-773/16: Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Salehi v. Komise

text:
               20.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/29

         Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Salehi v. Komise
   (Věc T-773/16)
   (2017/C 053/36)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Dominik Salehi (Brémy, Německo) (zástupkyně: C. Drews, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že žalovaná porušila čl. 1 odst. 4 nařízení (ES) č. 539/2001 [pozměněno nařízením (EU) č. 1289/2013] tím, že na základě dopisů žalobce ze dne 1. července 2016 a ze dne 16. září 2016 nepřijala opatření, která jsou uvedena v uvedeném ustanovení, a že o nich neuvědomila žalobce;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady vzájemnosti striktním uplatňováním Visa Waiver Program Improvement and Terrorist Travel Prevention Act of 2015.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z nečinnosti žalované.

               —

               Žalobce tvrdí, že žalovaná nepřijala žádná opatření podle čl. 1 odst. 4 písm. e) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni (Úř. věst. 2001, L 81, s. 1).


title: Věc T-226/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 6. února 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-67/12, Marcuccio v. Komise

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/36

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 6. února 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-67/12, Marcuccio v. Komise
   (Věc T-226/13 P)
   2013/C 171/69
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               vyhověl všem jeho návrhům v řízení v prvním stupni;

               —

               uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení, které vynaložil v řízení v prvním stupni.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   V projednávané věci navrhovatel napadá usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 6. února 2013, kterým se zamítá jako zjevně neopodstatněná žaloba, jejímž předmětem je zaprvé neplatnost rozhodnutí, kterým Evropské komise zamítla jeho návrh na náhradu škody, která mu údajně vznikla v důsledku zaslání dopisu týkajícího se podmínek vykonání rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 4. listopadu 2008, Marcuccio v. Komise, F-41/06, advokátovi, který ho zastupoval v řízení o kasačním opravném prostředku podaném proti tomuto rozsudku, a zadruhé uložení Komisi povinnosti nahradit škodu, která mu podle jeho tvrzení vznikla v důsledku této okolnosti.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatel dovolává absolutního nedostatku odůvodnění zamítnutí návrhu na náhradu škody, i z důvodu nedostatečného dokazování a zkreslení skutkového stavu, svévolnosti, nesprávného a nepřiměřeného výkladu a uplatnění:

               —

               právních pravidel týkajících se vzniku odpovědnosti za protiprávní jednání orgánů Evropské unie;

               —

               pojmu povinnost uvést odůvodnění, která přísluší každému orgánu Evropské unie a soudu Evropské unie;

               —

               pojmu protiprávní jednání orgánu Evropské unie.

         Navrhovatel se rovněž dovolává protiprávnosti rozhodnutí vydaného prvostupňovým soudem o nákladech řízení.


title: Věc T-134/17: Žaloba podaná dne 2. března 2017 – Hércules Club de Fútbol v. Komise

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/49

         Žaloba podaná dne 2. března 2017 – Hércules Club de Fútbol v. Komise
   (Věc T-134/17)
   (2017/C 144/68)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španělsko) (zástupci: S. Rating a Y. Martínez Mata, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské Komise C (2017) 736 final ze dne 2. února 2017 ve věci GESTDEM 2016/6034 a 2016/6044;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směruje proti rozhodnutí potvrzujícímu rozhodnutí o odmítnutí přístupu k dokumentům, které požadoval Hércules CF v souvislosti s určitými dokumenty spisu, které odůvodňovaly přijetí rozhodnutí C(2016) 4060 final ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) poskytnuté Španělskem fotbalovým klubům Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva a Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva.
   Na podporu žaloby uvádí žalobce čtyři důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávnosti závěru, že třetí a první zarážka čl. 4 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 4; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) umožňují odmítnout přístup k požadovaným dokumentům.

                           —

                           V této souvislosti se uvádí, že Komise automaticky uplatňovala obecnou domněnku důvěrnosti správních řízení o státní podpoře uznanou judikaturou Společenství a že Komise obdobně nesprávně uplatňovala judikaturu týkající se spojování podniků s vlivem na obchodní zájmy třetích osob.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného uplatnění čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001.

                           —

                           V této souvislosti se uvádí, že ani zde nelze obdobně uplatnit judikaturu týkající se spojování podniků. Zatímco v těchto případech je pochopitelné, že citlivá povaha informací přetrvává i po rozhodnutí Komise, není to případ jediného poskytnutí, jehož podmínky Komise považuje za neslučitelné se SFEU.

               3.

               Třetí žalobní důvod je podpůrný a vychází toho, že i za předpokladu, že důvody důvěrnosti uváděné Komisí jsou v konkrétním případě opodstatněné, existuje vyšší veřejný zájem, který odůvodňuje přístup k požadovaným dokumentům, který se konkretizuje v zabezpečení přiměřeného výkonu práv na obhajobu uznaných Listinou základních práv Evropské unie.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod je rovněž podpůrný a vychází z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001, neboť Komise má v konečném důsledku povinnost nabídnout alespoň částečný přístup k požadované informaci.


title: Věc C-116/14: Žaloba podaná dne 10. března 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/27

         Žaloba podaná dne 10. března 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-116/14)
   2014/C 135/32
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: N. Yerrel a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Portugalská republika tím, že nepřijala a neoznámila nezbytné pokyny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/96/ES (1) ze dne 19. listopadu 2008 o řízení bezpečnosti silniční infrastruktury;

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2008/96 zajistí členské státy, aby byly do 19. prosince 2011 přijaty pokyny, pokud ještě nebyly přijaty, s cílem podpořit příslušné subjekty při uplatňování této směrnice.
   Portugalský stát více než dva roky po uplynutí lhůty stanovené k přijetí předmětných pokynů stále tyto pokyny nepřijal.
   Podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2008/96 oznámí členské státy výše jmenované pokyny do tří měsíců od dne jejich přijetí.
   Vzhledem k tomu, že portugalský stát pokyny nepřijal, nesplnil v důsledku toho ani výše uvedenou oznamovací povinnost.

      (1)  Úř. věst. L 319, s. 59.


title: Věc C-79/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hannover (Německo) dne 14. února 2014 – TUIfly GmbH v. Harald Walter

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hannover (Německo) dne 14. února 2014 – TUIfly GmbH v. Harald Walter
   (Věc C-79/14)
   2014/C 142/23
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgerich Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: TUIfly GmbH

      Žalovaný: Harald Walter

      Předběžné otázky

               1)

               Má být článek 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (1) ze dne 11. února 2004 vykládán v tom smyslu, že se nařízení vztahuje také na neoznámené „přesunutí letu na dřívější termín“, které mělo za následek, že se cestující letu nemohli zúčastnit?

               2)

               Má být nařízení vykládáno v tom smyslu, že pokud jde o příčiny, pak s výjimkou článku 5 není rozhodující, co zapříčinilo zpoždění?

               3)

               Vztahuje se cíl nařízení, kterým je nahradit škodu, která vznikne ztrátou času, i na případy, kdy by cestující přišel dříve, a byly by tak dotčeny jeho možnosti nakládat s časem před letem?

               4)

               Použije se nařízení v případech, kdy v důsledku neoznámení přesunutí letu na dřívější termín nastal příjezd do místa dovolené později, než se původně plánovalo?

               5)

               Má být cílem nařízení vysoká úroveň ochrany s důsledkem, že se poskytuje ochrana před zásahy do možnosti cestujícího nakládat s časem? A to i v případě přesunutí letu na dřívější termín?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


title: Věc T-194/11: Žaloba podaná dne 31. března 2011 — Bro Grébé v. Rada

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/31

         Žaloba podaná dne 31. března 2011 — Bro Grébé v. Rada
   (Věc T-194/11)
   2011/C 152/56
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Geneviève Bro Grébé (Abidžan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: J. C. Tchikaya, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny, a dále nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, a to v části, v níž se týkají žalobkyně;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyní uplatňované žalobní důvody a hlavní argumenty jsou v podstatě stejné jako žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované ve věci T-118/11, Attey v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Spojené věci T-479/11 a T-157/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. května 2016 – Francie a IFP Énergies nouvelles v. Komise „Státní podpora — Ropný výzkum — Implicitní a neomezená státní záruka poskytnutá podniku Institut français du pétrole (IFP) udělením postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC) — Výhoda — Domněnka o výhodě“

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. května 2016 – Francie a IFP Énergies nouvelles v. Komise
   (Spojené věci T-479/11 a T-157/12) (1)

   („Státní podpora - Ropný výzkum - Implicitní a neomezená státní záruka poskytnutá podniku Institut français du pétrole (IFP) udělením postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC) - Výhoda - Domněnka o výhodě“)
   (2016/C 251/20)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère Manokha a J. Gstalter, poté E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter a S. Menez, poté G. de Bergues, S. Menez, D. Colas a J. Bousin, a nakonec G. de Bergues, D. Colas a J. Bousin, zmocněnci) (věc T-479/11), a IFP Énergies nouvelles (Rueil Malmaison, Francie) (zástupci: původně É. Morgan de Rivery a A. Noël-Baron, poté É. Morgan de Rivery a E. Lagathu, advokáti) (věc T-157/12)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky, D. Grespan a K. Talabér Ritz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení rozhodnutí Komise 2012/26/EU ze dne 29. června 2011 o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné instituci Institut Français du Pétrole (Úř. věst. 2012, L 14, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 odst. 3 až 5 a články 2 až 12 rozhodnutí Komise 2012/26/EU ze dne 29. června 2011 o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné instituci Institut Français du Pétrole, se zrušují.

               2)

               Žaloby se ve zbývající části zamítají.

               3)

               Evropská komise ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení ve věcech T-479/11 a T-157/12 a nahradí dvě třetiny nákladů vynaložených Francouzskou republikou a IFP Énergies nouvelles.

               4)

               Francouzská republika ponese třetinu vlastních nákladů řízení a nahradí třetinu nákladů vynaložených Komisí ve věci T-479/11.

               5)

               IFP Énergies nouvelles ponese třetinu vlastních nákladů řízení a nahradí třetinu nákladů vynaložených Komisí ve věci T-157/12.

      (1)  Úř. věst. C 340, 19.11.2011.


title: Věc T-457/08: Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Intel v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/60

         Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Intel v. Komise
   (Věc T-457/08)
   (2008/C 301/99)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Intel Corp. (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: N. Green QC, K. Bacon, Barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí,

               —

               prodloužit lhůtu pro podání připomínek společnosti Intel k doplňujícímu oznámení námitek na dobu 30 dnů ode dne, kdy bude společnosti Intel poskytnut přístup k příslušným dokumentům stěžovatele,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení společnosti Intel.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně podle článku 230 ES domáhá zrušení rozhodnutí úředníka pro slyšení ze dne 15. září 2008 přijatého podle článku 10 rozhodnutí Komise 2001/462/ES (1) ve věci COMP/C-3/37.990 – Intel v řízení podle článku 82 ES, spolu s rozhodnutím člena Komise ze dne 6. října 2008, nebo z doby kolem tohoto data. Napadená rozhodnutí se týkají odmítnutí Komise opatřit, zejména ze strany stěžovatele v dané věci, některé listinné důkazy, o nichž žalobkyně tvrdí, že jsou přímo relevantní ve vztahu k tvrzením učiněným Komisí v doplňujícím oznámení námitek. Úředník pro slyšení dále zamítl vyjádření společnosti Intel, podle něhož tato společnost nemůže k doplňujícímu oznámení námitek bez poskytnutí těchto dokumentů řádně podat připomínky, a odmítl dále prodloužit lhůtu pro podání připomínek společnosti Intel k doplňujícímu oznámení námitek.
   Žalobkyně uplatňuje dva žalobní důvody na podporu svých tvrzení.
   Zaprvé, žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí obsahují pochybení spočívající v nesprávném právním posouzení, a tvrdí, že lhůta pro podání jejích námitek k doplňujícímu oznámení námitek nemůže začít plynout, aniž by byl spis z věcného hlediska úplný; jinak by daný podnik nemohl účinně využít svého práva na obhajobu.
   Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že napadená rozhodnutí jsou zjevně protiprávní, jelikož Komisi umožňují, aby pokračovala ve vyšetřování, které je diskriminační a předpojaté a které žalobkyni brání ve výkonu práva na obhajobu. Žalobkyně tvrdí, že tato skutečnost představuje porušení zásady řádné správy, podle níž je Komise povinna vydávat svá rozhodnutí na základě veškerých dostupných skutkových a právních okolností, které mohou ovlivnit výsledek řízení.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (Úř. věst. L 162, s. 21; Zvl. vyd. 08/02, s. 151).


title: Věc C-71/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2007 Frankem Campolim proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 29. listopadu 2006 ve věci T-135/05, Campoli v. Komise

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/2

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2007 Frankem Campolim proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 29. listopadu 2006 ve věci T-135/05, Campoli v. Komise
   (Věc C-71/07 P)
   (2007/C 117/02)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Franco Campoli (zástupci: G. Vandersanden, L. Levi, S. Rodrigues, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris, D. Martin, zmocněnci), Rada Evropské unie (M. Arpio, I. Šulce, zmocněnci)
   Návrhová žádání

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ES ze dne 29. listopadu 2006 ve věci T-135/05;

               —

               v důsledku toho vyhovět návrhovým žádáním účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek uplatněným v prvním stupni, změněným s ohledem na nepřípustnost žalob účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek týkajících se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání, a tudíž

                           —

                           zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 13. prosince 2004, kterým byla zamítnuta jeho stížnost, přijaté jednak spolu s rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování, zpochybněným v uvedené stížnosti, které k 1. květnu 2004 změnilo opravný koeficient použitelný na jeho důchod, jakož i jednak s jeho důchodovými výměry v rozsahu, v němž se týkají uplatnění tohoto posledně uvedeného rozhodnutí od měsíce května 2004;

                           —

                           uložit žalované náhradu všech nákladů řízení;

               —

               uložit žalované náhradu všech nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje několik argumentů na podporu svého jediného důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího z porušení zásady rovného zacházení a porušení povinnosti odůvodnění, která přísluší soudu Společenství.
   Uvedená zásada byla porušena zaprvé v rozsahu, v němž Soud měl za to, že zákonodárce může změnit služební řád tím, že vymezí méně příznivé podmínky než platný režim, jestliže ovšem stanoví přechodné období dostatečné délky. Existence přechodného období a přezkum jeho dostatečné délky jsou totiž skutečnostmi, které nejsou předmětem přezkumu legality nového opatření s ohledem na zásadu rovného zacházení, jejíž dodržení vyžaduje, aby soud ověřil neexistenci svévolné nebo zjevně nepřiměřené diferenciace s ohledem na cíl sledovaný zákonodárcem Společenství. V projednávaném případě přitom napadený rozsudek nevymezil cíl sledovaný novými pravidly týkajícími se stanovení opravných koeficientů, ani a fortiori nezkoumal, zda došlo ke svévolné nebo zjevně nepřiměřené diferenciaci s ohledem na tento cíl. Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek dodává, že opravný koeficient stanovený na úrovni průměrných životních nákladů v zemi ostatně může poškodit zároveň cíl zachování kupní síly důchodců a cíl jejich volného pohybu a pobytu, neboť důchodci s bydlištěm v hlavním městě země nebo v jiných městech nebo regionech této země s vysokými životními náklady budou mít slabší kupní sílu než důchodci, kteří si zvolili své bydliště mimo toto hlavní město nebo tato města či regiony.
   Svým druhým argumentem účastník řízení podávající kasační opravný prostředek dále tvrdí, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v napadeném rozsudku, nový režim důchodů skutečně obsahuje vazbu na životní náklady v Bruselu, takže příjmy důchodců s bydlištěm v Belgii jsou stanoveny se zohledněním pouze životních nákladů v hlavním městě tohoto členského státu, zatímco příjmy důchodců s bydlištěm v hlavním městě jiných členských států jsou vymezeny prostřednictvím opravného koeficientu, který zohledňuje průměrné životní náklady v celé zemi. Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek krom toho zpochybňuje konstatování Soudu, podle něhož legalita právního předpisu Společenství nemůže záviset na způsobu, jakým je tento akt uplatňován v praxi, neboť opatření k provedení takového aktu jsou úzce spojena se samotným aktem, a uplatňuje porušení práv obhajoby, jakož i zásady rovnosti účastníků řízení před soudem Společenství v rozsahu, v němž se dozvěděl o opatřeních k provedení nového režimu důchodů až po ukončení písemné části řízení.
   Svým posledním argumentem účastník řízení podávající kasační opravný prostředek konečně zpochybňuje tvrzení Soudu, podle něhož nemá právní zájem na podání žaloby na základě článku 241 ES, když odkázal na zvýhodnění přiznané důchodcům s bydlištěm v členském státu „s nízkými životními náklady“. Tím, že poukázal na rozdílné zacházení vyhrazené důchodcům s bydlištěm v členském státě „s nízkými životními náklady “v porovnání s důchodci s bydlištěm v členském státě s „vysokými životními náklady“, totiž kritizuje narušení zásady rovnocennosti kupní síly a směřuje tím ke zpochybnění režimu důchodů vyplývajícího z nového služebního řádu a jeho přechodných opatření.


title: Věc T-142/13: Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2014 – Jinko Solar a další v. Parlament a další

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/54

         Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2014 – Jinko Solar a další v. Parlament a další
   (Věc T-142/13) (1)

   2014/C 142/70
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda pátého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 123, 27.4.2013.


title: Věc T-163/05: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2010 — Bundesverband deutscher Banken v. Komise ( Státní podpory — Převod veřejných aktiv na Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale — Rozhodnutí prohlašující podporu za částečně neslučitelnou se společným trhem a nařizující její navrácení — Kritérium soukromého investora — Povinnost uvést odůvodnění )

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2010 — Bundesverband deutscher Banken v. Komise
   (Věc T-163/05) (1)

   („Státní podpory - Převod veřejných aktiv na Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale - Rozhodnutí prohlašující podporu za částečně neslučitelnou se společným trhem a nařizující její navrácení - Kritérium soukromého investora - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2010/C 100/54
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bundesverband deutscher Banken eV (Berlín, Německo) (zástupci: H.-J. Niemeyer, K.-S. Scholz a J.-O. Lenschow, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: N. Khan a T. Scharf, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice na podporu žalované: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, zmocněnci, ve spolupráci s J. Wittingem, advokát); Land Hessen (Německo) (zástupci: původně H.-J. Freund a M. Holzhäuser, poté H. J. Freund a S. Lehr, advokáti); a Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: H.-J. Freund, advokát)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise 2006/742/ES, ze dne 20. října 2004, o podpoře poskytnuté Německem ve prospěch společnosti Landesbank Hessen-Thüringen — Girozentrale (Úř. věst. L 307, s. 159).

      Výrok rozsudku

               1)

               Dokumenty předložené Bundesverband deutscher Banken eV v přílohách 9 a 10 repliky se vyjmou ze spisu.

               2)

               Žaloba se zamítá.

               3)

               Bundesverband deutscher Banken ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise, spolkové země Hesensko a společnosti Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale.

               4)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 155, 25.6.2005.


title: Věc C-451/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation (Francie) ze dne  13. prosince 2005  ve věci Société Elisa (Européenne et luxembourgeoise d'investissements (SA) proti Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique a Ministère public

text:
               11.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 60/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation (Francie) ze dne 13. prosince 2005 ve věci Société Elisa (Européenne et luxembourgeoise d'investissements (SA) proti Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique a Ministère public
   (Věc C-451/05)
   (2006/C 60/38)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour de cassation (Francie) ze dne 13. prosince 2005 ve věci Société Elisa (Européenne et luxembourgeoise d'investissements (SA) proti Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique a Ministère public, který došel kanceláři Soudního dvora dne 19. prosince 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour de cassation (Francie) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Brání články 52 a následující a články 73b a následující Smlouvy o ES právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v článcích 990d a následujících Code général des impôts, kterým je právnickým osobám se sídlem skutečné správy ve Francii poskytnuta možnost osvobození od daně z prodejní hodnoty nemovitostí vlastněných ve Francii, a dle kterého tato možnost u právnických osob se sídlem skutečné správy na území jiného státu, i když se jedná o členský stát Evropské unie, závisí na existenci úmluvy o správní pomoci mezi Francií a tímto státem za účelem boje proti podvodům a daňovým únikům nebo na skutečnosti, že použitím smlouvy obsahující ustanovení o zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti, tyto právnické osoby nesmí podléhat většímu zdanění než takovému, kterému podléhají právnické osoby se svým sídlem skutečné správy ve Francii?

               2)

               Je daň, jako je sporná daň, daní z majetku ve smyslu článku 1 směrnice Rady ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých a nepřímých daní (1)?

               3)

               Brání, v případě kladné odpovědi, povinnosti uložené členským státům v oblasti vzájemné daňové pomoci výše uvedenou směrnicí ze dne 19. prosince 1977 uplatnění členskými státy, na základě bilaterální úmluvy o daňové správní pomoci, povinnostem téže povahy vylučujícím kategorii osob povinných k dani jako jsou lucemburské holdingové společnosti?

               4)

               Ukládají články 52 a následující a články 73b a následující Smlouvy o ES členskému státu, který uzavřel s jinou zemí, členem či nečlenem Evropské unie, úmluvu obsahující ustanovení o zákazu diskriminace v daňové oblasti poskytnout právnické osobě se sídlem skutečné správy na území jiného členského státu, pokud tato právnická osoba vlastní jednu nebo více nemovitostí na území prvního členského státu, a pokud druhý členský stát není s prvním propojen odpovídajícím ujednáním, tytéž výhody, jako jsou výhody zakotvené v tomto ustanovení?

      (1)  Směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (Úř. věst. L 336, s. 15).


title: Věc C-474/14: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Salerno – Itálie) – trestní řízení proti Cristiano Pontillo „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Totožné předběžné otázky — Články 49 SFEU a 56 SFEU — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Hazardní hry — Vnitrostátní právní úprava — Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti — Nové koncesní řízení — Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese — Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek — Omezení — Naléhavé důvody obecného zájmu — Proporcionalita“

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/9

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Salerno – Itálie) – trestní řízení proti Cristiano Pontillo
   (Věc C-474/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava - Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti - Nové koncesní řízení - Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese - Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
   (2016/C 270/11)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Salerno

      Účastník původního trestního řízení

   Cristiano Pontillo

      Výrok

               1)

               Články 49 SFEU a 56 SFEU, jakož i zásada rovného zacházení a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě týkající se hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která z důvodu změny uspořádání systému sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí, stanoví, že bude uspořádáno nové koncesní řízení na koncese s kratší dobou platnosti, než je doba platnosti dříve udělených koncesí.

               2)

               Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardních her, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 462, 22.12.2014


title: Věc C-97/05: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – Mohamed Gattoussi v. Stadt Rüsselsheim (Evropsko-středomořská dohoda — Tuniský pracovník, kterému bylo povoleno pobývat v členském státě a vykonávat zde zaměstnání — Zásada zákazu diskriminace, pokud jde o pracovní podmínky, odměňování a propouštění — Zkrácení doby platnosti povolení k pobytu)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/8

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – Mohamed Gattoussi v. Stadt Rüsselsheim
   (Věc C-97/05) (1)

   (Evropsko-středomořská dohoda - Tuniský pracovník, kterému bylo povoleno pobývat v členském státě a vykonávat zde zaměstnání - Zásada zákazu diskriminace, pokud jde o pracovní podmínky, odměňování a propouštění - Zkrácení doby platnosti povolení k pobytu)
   (2006/C 331/12)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Darmstadt
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Mohamed Gattoussi

      Žalovaný: Stadt Rüsselsheim
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Darmstadt – Výklad článku 64 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé (Úř. věst. L 97, s. 2) – Pracovník tuniské státní příslušnosti zaměstnaný v členském státě – Rovné zacházení pokud jde o pracovní podmínky a odměňování – Omezení doby platnosti povolení k pobytu, kterým se ukončuje zaměstnání pracovníka
   Výrok
   Článek 64 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé, uzavřené v Bruselu dne 17. července 1995 a schválené jménem Evropského společenství a Evropského společenství uhlí a oceli rozhodnutím Rady a Komise 98/238/ES, ESUO ze dne 26. ledna 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že může mít účinky na právo pobytu tuniského státního příslušníka na území členského státu, pokud bylo tomuto příslušníku tímto členským státem řádně povoleno vykonávat na uvedeném území zaměstnání po dobu přesahující dobu platnosti jeho povolení k pobytu.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


title: Věc T-299/05: Žaloba podaná dne 26. července 2005 – Shanghai Excell M&E Entreprise and Shanghai Adaptech Precision v. Rada

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/14

         Žaloba podaná dne 26. července 2005 – Shanghai Excell M&E Entreprise and Shanghai Adaptech Precision v. Rada
   (Věc T-299/05)
   (2005/C 257/27)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Shanghai Excell M&E Entreprise Co Ltd a Shanghai Adeptech Precision Company Limited (Shanghai, Čína) (Zástupce: R. MacLean, solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhy žalobkyně

               —

               zrušení nařízení Rady (ES) č. 692/2005 (1) ze dne 28. dubna 2005 v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyni, a

               —

               uložení Radě náhrady nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadené nařízení uložilo antidumpingové clo na vývozy elektronických vah žalobkyněmi, které se rovněž zpětně vztahovalo na dovozy těchto výrobků zaregistrovaných podle nařízení Komise (ES) č. 1408/2004 (2). Celním orgánům v EU bylo také nařízeno ukončit registraci dovozů výrobků pocházejících z Čínské lidové republiky v případě žalobkyň.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud zrušil toto nařízení. Na podporu své žaloby uplatňují porušení čl. 2 odst. 7 písm. c) druhého pododstavce nařízení Komise (ES) č. 384/1996 z důvodu, že Komise vymezila otázku zacházení v tržním hospodářství v případě žalobkyň po uplynutí lhůty tří měsíců stanovené v tomto článku. Žalobkyně dále uplatňují zjevně nesprávné posouzení týkající se určení, zda žalobkyně působily v podmínkách tržního hospodářství. Žalobkyně považují tato namítaná pochybení za porušení čl. 2 A odst. 7 písm. c) prvního pododstavce nařízení (ES) č. 384/1996.
   Napadené nařízení bylo přijato po „úvodním šetření“ ve vztahu k žalobkyním. Žalobkyně tvrdí, že v tomto šetření orgány Společenství nepřijaly stejný postup, který používaly v původním šetření, které vedlo k uložení cla, a že byl tedy porušen čl. 11 odst. 9 nařízení (ES) č. 384/1996.
   Žalobkyně také tvrdí, že orgány Společenství nepoužily řádná standardní kritéria při posouzení běžné hodnoty, vývozní ceny a zisku, a že tedy byly porušeny články 2 A odst. 7 písm. a) a čl. 2 C odst. 10 nařízení (ES) č. 384/1996.
   Nakonec žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je řádně neidentifikuje, jelikož uvádí nesprávnou adresu obou žalobkyň. Považují tuto skutečnost za podstatné nesprávné skutkové zjištění.

      (1)  Úř. věst. L 112, 3.5.2005, s. 42.

      (2)  Úř. věst. L 256, 3.8.2004, s. 8.


title: Věc C-47/15: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Sélina Affum v. Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Zadržení — Vnitrostátní právní úprava, podle které se neoprávněný vstup trestá odnětím svobody — ‚Průjezd‘ — Mnohostranná dohoda o zpětném přebírání osob“

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/11

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Sélina Affum v. Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai
   (Věc C-47/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Zadržení - Vnitrostátní právní úprava, podle které se neoprávněný vstup trestá odnětím svobody - ‚Průjezd‘ - Mnohostranná dohoda o zpětném přebírání osob“)
   (2016/C 296/15)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Sélina Affum

      Odpůrci: Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 1 a čl. 3 bod 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí vykládány v tom smyslu, že státní příslušník třetí země pobývá na území členského státu neoprávněně, a vztahuje se tedy na něj tato směrnice, projíždí-li tímto státem, bez splnění podmínek vstupu, pobytu či bydliště, jakožto cestující v autobuse jedoucím z jiného členského státu, který je součástí schengenského prostoru, do třetího členského státu, který součástí schengenského prostoru není.

               2)

               Směrnice 2008/115 musí být vykládána v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která umožňuje, aby státnímu příslušníkovi třetí země, s nímž dosud nebylo ukončeno řízení o navrácení upravené touto směrnicí, byl uložen trest odnětí svobody již pro samotný neoprávněný vstup přes vnitřní hranici, jehož důsledkem je neoprávněný pobyt.
               Tento výklad platí rovněž tehdy, může-li být dotyčný státní příslušník převzat jiným členským státem na základě dohody nebo ujednání ve smyslu čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


title: Věc T-417/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — SFC Jardibric v. OHIM — Aqua Center Europa (AQUA FLOW) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství AQUA FLOW — Starší národní obrazová ochranná známka VAQUA FLOW — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Prohlášení neplatnosti — Článek 8 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 207/2009 — Absence zániku práva v důsledku strpění — Článek 54 odst. 2, nařízení č. 207/2009“ )

text:
               7.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — SFC Jardibric v. OHIM — Aqua Center Europa (AQUA FLOW)
   (Věc T-417/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství AQUA FLOW - Starší národní obrazová ochranná známka VAQUA FLOW - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Prohlášení neplatnosti - Článek 8 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 207/2009 - Absence zániku práva v důsledku strpění - Článek 54 odst. 2, nařízení č. 207/2009)
   2013/C 359/17
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SFC Jardibric (Saint-Jean-De-La-Ruelle, Francie) (zástupce: J. L. Fourgoux, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Aqua Center Europa, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: M. J. Martín Izquierdo, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. července 2012 (věc R 2230/2010-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Aqua Center Europa, SA a SFC Jardibric.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti SFC Jardibric se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 373, 1.12.2012.


title: Věc C-307/08: Žaloba podaná dne 9. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/7

         Žaloba podaná dne 9. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-307/08)
   (2008/C 272/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-P. Keppenne a R. Lyal, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Belgické království tím, že nezamezuje dvojímu zdanění dividend vyplácených fyzickým osobám společnostmi, které mají sídlo v jiném členském státě nebo ve státě EHP/ESVO, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 65 ES, jakož i z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou Komise namítá, že belgická daňová právní úprava vytváří neodůvodněné omezení volného pohybu kapitálu v rozsahu, v němž zdaňuje dividendy vyplácené fyzickým osobám společnostmi se sídlem v jiném členském státě nebo ve státě, který je součástí Evropského hospodářského prostoru, („zahraniční“ dividendy) týmž způsobem jako dividendy rozdělované společnostmi se sídlem v Belgii („domácí“ dividendy), aniž by zohledňovala daně vybrané srážkou ve státě zdroje těchto dividend. Taková právní úprava postihuje přeshraniční operace s kapitálem v rozsahu, v němž odrazuje jednotlivé poplatníky od toho, aby investovali do akcií zahraničních společností, a současně v rozsahu, v němž pro společnosti se sídlem v jiných členských státech představuje překážku nabývání kapitálu v Belgii.


title: Věc T-567/13: Žaloba podaná dne 29. října 2013 — Sharp v. OHIM (BIG PAD)

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/24

         Žaloba podaná dne 29. října 2013 — Sharp v. OHIM (BIG PAD)
   (Věc T-567/13)
   2014/C 24/42
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sharp KK (Osaka, Japonsko) (zástupci: G. Macias Bonilla, G. Marín Raigal, P. López Ronda a E. Armero, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 5. srpna 2013 ve věci R 2131/2012-2;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „BIG PAD“ pro výrobky a služby třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 887 231

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.