title: Věc C-52/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Banco Santander, S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-228/10, Banco Santander, S.A. v. Evropská komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/31

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Banco Santander, S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-228/10, Banco Santander, S.A. v. Evropská komise
      (Věc C-52/19 P)
      (2019/C 112/37)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Banco Santander, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

                  —

                  Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

                  —

                  vyhovět žalobě na neplatnost a s konečnou platností zrušit napadeného rozhodnutí; a

                  —

                  uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Dne 15. listopadu 2018 vydal Tribunál rozsudek ve věci T-227/10, Banco Santander, S.A. v. Evropská komise (1), proti kterému je namířen tento kasační opravný prostředek. Rozsudek zamítá žalobu navrhovatelky směřující proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. října 2009 (2) o „finančním goodwillu“ podle článku 12.5 španělského Ley de Impuesto sobre Sociedades (zákon o dani z příjmu právnických osob).
      Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka vznáší jediný důvod vycházející z nesprávných právních posouzení, kterými je stižen napadený rozsudek, při výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU v souvislosti s pojmem „selektivita“.
      Konkrétně tvrdí, že napadený rozsudek pochybil takto:

                  —

                  při určení referenčního systému v první fázi analýzy selektivity;

                  —

                  při určení cíle, se kterým se srovnávají různé skutkové a právní ve druhé fázi analýzy selektivity;

                  —

                  v důsledku toho pochybil také při naložení důkazního břemene a uplatnění zásady proporcionality;

                  —

                  podpůrně, v analýze týkající se údajného nedostatku důkazu vztahu mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabývat podíly v zahraničí; a

                  —

                  podpůrně odmítnutím oddělitelnosti opatření v závislosti na procentním podílu kontroly;

                  —

                  zachováním právně nesprávného odůvodnění rozsudek nahrazuje v několika uvedených bodech odůvodnění rozhodnutí odůvodněním odlišným a vlastním, čímž se dopouští dalších nesprávných právních posouzení.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander v. Komise (T-227/10, nezveřejněný, EU:T:2018:785).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/5/ES ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 7, s. 48).


title: Věc C-53/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L., proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11, RENV, Banco Santander a Santusa v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/32

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L., proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11, RENV, Banco Santander a Santusa v. Komise
      (Věc C-53/19 P)
      (2019/C 112/38)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Vedlejší účastníci řízení v prvním stupni podporující žalobkyně: Španělské království, Spolková republika Německo a Irsko

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

                  —

                  vyhověl žalobě na neplatnost a vydal konečné rozhodnutí zrušující napadené rozhodnutí a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dne 15. listopadu 2018 vynesl Tribunál rozsudek ve věci T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L. v. Evropská komise (1), proti kterému směřuje tento kasační opravný prostředek. Rozsudkem byla zamítnuta žaloba navrhovatelek proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. ledna 2011 (2) o „finančním goodwillu“, upraveném v čl. 12 odst. 5 španělského zákona o dani z příjmů právnických osob.
      Na podporu kasačního opravného prostředku uvádějí navrhovatelky jediný důvod kasačního opravného prostředku, týkající se nesprávného právního posouzení, jehož se měl Tribunál v napadeném rozsudku dopustit při výkladu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie v souvislosti s pojmem „selektivita“.
      Navrhovatelky konkrétně uvádějí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného posouzení

                  —

                  při vymezování referenčního systému v první fázi posuzování selektivity;

                  —

                  při vymezování cíle, na jehož základě srovnával různé skutkové a právní případy ve druhé fázi posuzování selektivity;

                  —

                  v důsledku toho i při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno, a při uplatňování zásady proporcionality;

                  —

                  podpůrně, při své analýze vztahující se k údajné neexistenci důkazů příčinné souvislosti mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabytím podílů v zahraničních podnicích a

                  —

                  podpůrně, tím, že nepřipustil oddělitelnost opatření v závislosti na kontrolním podílu.

                  —

                  Napadený rozsudek nejenže obsahuje právně nesprávné odůvodnění, ale v několika ze shora uvedených bodů nahrazuje odůvodnění rozhodnutí vlastním a odlišným odůvodněním, takže trpí nesprávným právním posouzením i v dalších aspektech.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander a Santusa v. Komise (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 2011, s. 135).


title: Věc C-54/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Axa Mediterranean Holding, S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-405/11, Axa Mediterranean v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/33

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Axa Mediterranean Holding, S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-405/11, Axa Mediterranean v. Komise
      (Věc C-54/19 P)
      (2019/C 112/39)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Axa Mediterranean Holding, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

                  —

                  Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

                  —

                  vyhovět žalobě na neplatnost a s konečnou platností zrušit napadeného rozhodnutí; a

                  —

                  uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Dne 15. listopadu 2018 vydal Tribunál rozsudek ve věci T-405/11, Axa Mediterranean Holding, S.A v. Evropská komise (1), proti kterému je namířen tento kasační opravný prostředek. Rozsudek zamítá žalobu navrhovatelky směřující proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. října 2009 (2) o „finančním goodwillu“ podle článku 12.5 španělského Ley de Impuesto sobre Sociedades (zákon o dani z příjmu právnických osob).
      Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka vznáší jediný důvod vycházející z nesprávných právních posouzení, kterými je stižen napadený rozsudek, při výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU v souvislosti s pojmem „selektivita“.
      Konkrétně tvrdí, že napadený rozsudek pochybil takto:

                  —

                  při určení referenčního systému v první fázi analýzy selektivity;

                  —

                  při určení cíle, se kterým se srovnávají různé skutkové a právní ve druhé fázi analýzy selektivity;

                  —

                  v důsledku toho pochybil také při naložení důkazního břemene a uplatnění zásady proporcionality;

                  —

                  podpůrně, v analýze týkající se údajného nedostatku důkazu vztahu mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabývat podíly v zahraničí; a

                  —

                  podpůrně odmítnutím oddělitelnosti opatření v závislosti na procentním podílu kontroly;

                  —

                  navíc zachováním právně nesprávného odůvodnění rozsudek nahrazuje v několika uvedených bodech odůvodnění rozhodnutí odůvodněním odlišným a vlastním, čímž se dopouští dalších nesprávných právních posouzení.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander v. Komise (T-227/10, nezveřejněný, EU:T:2018:785).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/282/ES ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011 L 135, s. 1).


title: Věc C-55/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Prosegur Compañía de Seguridad, S.A., proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/34

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Prosegur Compañía de Seguridad, S.A., proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise
      (Věc C-55/19 P)
      (2019/C 112/40)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

                  —

                  vyhověl žalobě na neplatnost a vydal konečné rozhodnutí zrušující napadené rozhodnutí a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dne 15. listopadu 2018 vynesl Tribunál rozsudek ve věci T-406/11 RENV, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A., v. Evropská komise (1), proti kterému směřuje tento kasační opravný prostředek. Rozsudkem byla zamítnuta žaloba navrhovatelky proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. ledna 2011 (2) o „finančním goodwillu“, upraveném v čl. 12 odst. 5 španělského zákona o dani z příjmů právnických osob.
      Na podporu kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka jediný důvod kasačního opravného prostředku, týkající se nesprávného právního posouzení, jehož se měl Tribunál v napadeném rozsudku dopustit při výkladu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie v souvislosti s pojmem „selektivita“.
      Navrhovatelka konkrétně uvádí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného posouzení

                  —

                  při vymezování referenčního systému v první fázi posuzování selektivity;

                  —

                  při vymezování cíle, na jehož základě srovnával různé skutkové a právní případy ve druhé fázi posuzování selektivity;

                  —

                  v důsledku toho i při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno, a při uplatňování zásady proporcionality;

                  —

                  podpůrně, při své analýze vztahující se k údajné neexistenci důkazů příčinné souvislosti mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabytím podílů v zahraničních podnicích a

                  —

                  podpůrně, tím, že nepřipustil oddělitelnost opatření v závislosti na kontrolním podílu.

                  —

                  Napadený rozsudek nejenže obsahuje právně nesprávné odůvodnění, ale v několika ze shora uvedených bodů nahrazuje odůvodnění rozhodnutí vlastním a odlišným odůvodněním, takže trpí nesprávným právním posouzením i v dalších aspektech.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise (T-406/11, nezveřejněný, EU:T:2018:793).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 2011, s. 135).


title: Věc C-63/19: Žaloba podaná dne 29. ledna 2019 – Evropská komise v. Italská republika

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/35

      Žaloba podaná dne 29. ledna 2019 – Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-63/19)
      (2019/C 112/41)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, F. Tomat, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  určit, že Italská republika tím, že uplatnila snížení spotřební daně na základě regionální právní úpravy přijaté regionem Furlandsko-Julské Benátsko, která stanoví systém příspěvků na benzín a naftu užívané jako pohonné hmoty v souvislosti s prodejem těchto výrobků obyvatelům regionu Furlandsko-Julské Benátsko, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 19 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (1).

                  —

                  uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Regionální právní úprava přijatá regionem Furlandsko-Julské Benátsko zavedla systém příspěvků na benzín a naftu užívané jako pohonné hmoty v souvislosti s prodejem těchto výrobků obyvatelům regionu Furlandsko-Julské Benátsko. V tomto systému je v zásadě stanoveno, že při koupi pohonných hmot na čerpací stanici vyplatí provozovatelé čerpacích stanic pevně stanovenou částku (na litr), čímž se sníží cena, jež má být za pohonnou hmotu zaplacena. Regionální správa vrátí provozovatelům čerpacích stanic při koupi pohonných hmot příjemci částku takto vyplacenou.
      Systematika směrnice 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, vyžaduje jednotné zdanění určitého výrobku nebo použití na celém území každého členského státu. Tato zásada vyplývá z celkové logiky směrnice, zejména z bodů 5 a 15 jejího odůvodnění, jakož i ze znění ustanovení této směrnice a ze systematického výkladu všech jejích ustanovení. Od zásady, podle které každý členský stát musí stanovit jednotné zdanění určitého výrobku nebo použití, se lze odchýlit pouze v případech výslovně stanovených směrnicí. Směrnice 2003/96 obsahuje řadu ustanovení, která členským státům umožňují uplatňovat snížení úrovně zdanění, osvobození od daně, daňové rozlišení u některých výrobků nebo použití. Jedná se zejména o články 5, 7, 15, 16 a 17, jakož i o články 18 a 19 směrnice. Tato snížení, osvobození nebo rozlišení mohou být členskými státy uplatňována v souladu s podmínkami stanovenými v článku 6 směrnice. Posledně zmíněné ustanovení stanoví, že členské státy mohou poskytnout osvobození od daně nebo snížit úroveň zdanění přímo, prostřednictvím rozlišené sazby nebo vrácením celé částky daně nebo její části.
      Podle Komise se v této věci jedná o snížení spotřební daně z pohonných hmot, jež není dovoleno směrnicí 2003/96/ES o zdanění energetických produktů.
      Komise je tudíž názoru, že v projednávané věci Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 19 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny.

         (1)  Úř. věst. 2003, L 283, s. 51.


title: Věc C-64/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2019 Španělské království proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-219/10 RENV, World Duty Free Group v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/36

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2019 Španělské království proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-219/10 RENV, World Duty Free Group v. Komise
      (Věc C-64/19 P)
      (2019/C 112/42)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: M. A. Sampol Pucurull, zmocněnec)

         Další účastnice řízení: World Duty Free Group, S.A., původně Autogrill España, SA, a Evropská komise

         Účastnice řízení na podporu žalobkyně v řízení v prvním stupni: Spolková republika Německo a Irsko

         Návrhová žádání

                  —

                  Vyhovět kasačnímu opravnému prostředku a zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 ve věci T-219/10 RENV World Duty Free Group, S.A. proti Evropské komisi (1);

                  —

                  zrušit čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž rozhodnutí Komise 2011/5/ES ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (2) konstatuje, že dotčené daňové opatření je státní podpora; a

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek se zakládá na jediném důvodu a směřuje ke zrušení napadeného rozsudku. Španělsko tvrdí, že Tribunál se dopustil porušení unijního práva, ve smyslu článku 58 statutu Soudního dvora, když nesprávně vyložil čl. 107 odst. 1 SFEU, konkrétně pojem selektivity státních podpor podle uvedeného článku. Tento jediný důvod lze rozdělit na čtyři části:

                  —

                  zaprvé Španělsko tvrdí, že Tribunál nesprávně určil referenční rámec daňového opatření, který není totéž, jako v napadeném rozhodnutí;

                  —

                  zadruhé má Španělsko za to, že napadené rozhodnutí je stiženo nesprávným právním posouzení, když konstatuje, že daňové zacházení týkající se daňového goodwillu představuje obecné opatření či autonomní či vlastní referenční rámec;

                  —

                  zatřetí Španělsko tvrdí, že rozsudek se stižen rovněž nesprávným právním posouzením, když nesprávně určil referenční rámec a nesprávně provedl přezkum srovnání, které vyžaduje rozsudek World Duty Free (3) (věc C-20/15 P a C-21/15 P);

                  —

                  začtvrté nesprávné určení prvku zakládajícího referenční rámec implikuje nesprávné právní posouzení při uložení důkazního břemene.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, World Duty Free Group v. Komise (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

         (2)  Úř. věst. L 7, s. 48.

         (3)  Rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Komise v. World Duty Free Group a další (C-20/15 P a C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Věc C-65/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2019 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11, RENV, Banco Santander a Santusa v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. ledna 2019 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11, RENV, Banco Santander a Santusa v. Komise
      (Věc C-65/19 P)
      (2019/C 112/43)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Španělské království (zástupce: M. A. Sampol Pucurull, zmocnenec)

         Další účastnice řízení: Banco Santander, S.A., Santusa Holding, S.L., a Evropská komise

         Vedlejší účastníci řízení v prvním stupni podporující žalobkyně: Spolková republika Německo a Irsko

         Návrhová žádání

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L. proti Evropské komisi (1);

                  —

                  zrušil čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí, neboť podle rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (2) je sporné daňové opatření státní podporou, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Kasační opravný prostředek se zakládá na jediném důvodu, jenž by měl vést ke zrušení napadeného rozsudku. Navrhovatel tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení unijního práva ve smyslu článku 58 Statutu Soudního dvora, protože nesprávně vyložil čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a zejména institut selektivity státních podpor, který je v tomto článku upraven. Tento důvod kasačního opravného prostředku lze rozdělit na čtyři části:

                  —

                  zaprvé má navrhovatel za to, že Tribunál pochybil, když referenční rámec daňového opatření vymezil jinak než napadené rozhodnutí;

                  —

                  zadruhé má navrhovatel za to, že Tribunál se v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když nedospěl k závěru, že daňový režim pro finanční goodwill představuje opatření obecného charakteru nebo samostatný či vlastní referenční rámec;

                  —

                  zatřetí navrhovatel tvrdí, že tento rozsudek trpí vadou spočívající v nesprávném právním posouzení i proto, že v něm není správně vymezen cíl referenčního rámce, a posuzování srovnatelnosti, vyžadované kasačním rozsudkem World Duty Free (3) (věc C-20/15 P a C-21/15 P), bylo provedeno nesprávně;

                  —

                  začtvrté pochybení při identifikování jednoho ze znaků zakládajících referenční rámec vedlo k nesprávnému právnímu posouzení při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander a Santusa v. Komise (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

         (2)  Úř. věst. 2011, L 135, s. 1.

         (3)  Rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Komise v. World Duty Free Group a další (C-20/15 P a C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Věc C-106/19: Žaloba podaná dne 11. února 2019 – Italská republika v. Rada Evropské unie, Evropský parlament

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/38

      Žaloba podaná dne 11. února 2019 – Italská republika v. Rada Evropské unie, Evropský parlament
      (Věc C-106/19)
      (2019/C 112/44)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, S. Fiorentino, C. Colelli, zmocněnci)

         Žalovaní: Rada Evropské unie, Evropský parlament

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr Evropské unie:

                  —

                  zrušil nařízení (EU) 2018/1718 o změně nařízení (ES) č. 726/2004, pokud jde o umístění sídla Evropské agentury pro léčivé přípravky, zveřejněné v Úř. věst. L 291 ze dne 16. listopadu 2018 (1);

                  —

                  uložil Radě a Parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně dva žalobní důvody:

                  —

                  porušení článků 10, 13 a 14 SEU. Porušení článku 114, čl. 168 odst. 4 písm. c) a článků 289 a 294 SFEU: napadené nařízení, které určuje Amsterodam jako sídlo Evropské agentury pro léčivé přípravky, se omezilo na převzetí volby, která byla učiněna na zasedání Rady dne 20. listopadu 2017, přičemž Evropský parlament se na této volbě nepodílel. Z toho plyne, že jelikož Parlament nemohl při přijímání napadeného nařízení nijak ovlivnit obsah přijatého rozhodnutí, byl v podstatě zbaven svých pravomocí, které měly být naopak plně respektovány ve smyslu pravidel stanovených Smlouvami, jež upravují zvolený legislativní postup;

                  —

                  odvozená protiprávnost napadeného nařízení z důvodu protiprávnosti rozhodnutí 2017-14559/17 ze dne 20. listopadu 2017. Zneužití pravomoci z důvodu nedostatečného prošetření a zkreslení skutečností: pokud by mělo být dovozeno, že napadené nařízení mohlo skutečně pouze převzít rozhodnutí přijaté dne 20. listopadu 2017, a že tudíž pravomoci Parlamentu nebyly porušeny, pak musí být samotné napadené nařízení odvozeným způsobem považováno za postižené stejnými vadami jako uvedené rozhodnutí, které již Italská republika namítala v žalobě ve věci C-59/18.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1718 ze dne 14. listopadu 2018 o změně nařízení (ES) č. 726/2004, pokud jde o umístění sídla Evropské agentury pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2018, L 291, s. 3).


title: Věc C-313/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Svea hovrätt – Švédsko) – Dacom Limited v. IPM Informed Portfolio Management AB

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/40

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Svea hovrätt – Švédsko) – Dacom Limited v. IPM Informed Portfolio Management AB
      (Věc C-313/18) (1)

      (2019/C 112/46)
      Jednací jazyk: švédština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 268, 30.7.2018.


title: Věc C-566/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Austrian Airlines AG v. MG, NF

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/40

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Austrian Airlines AG v. MG, NF
      (Věc C-566/18) (1)

      (2019/C 112/47)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17. 12. 2018.


title: Věc C-617/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španělsko) – Los prestatarios v. Globalcaja S.A.

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/40

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španělsko) – Los prestatarios v. Globalcaja S.A.
      (Věc C-617/18) (1)

      (2019/C 112/48)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018.


title: Věc T-647/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. února 2019 – Serendipity a další v. EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI) „Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie CHIARA FERRAGNI – Starší slovní ochranná známka Beneluxu CHIARA – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 8. února 2019 – Serendipity a další v. EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI)
      (Věc T-647/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie CHIARA FERRAGNI - Starší slovní ochranná známka Beneluxu CHIARA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“)
      (2019/C 112/49)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Serendipity Srl (Miláno, Itálie), Giuseppe Morgese (Barletta, Itálie), Pasquale Morgese (Barletta) (zástupci: C. Volpi, L. Aliotta a F. Garbagnati Lo Iacono, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: CKL Holdings NV (Bussum, Nizozemsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. července 2017 (věc R 2444/2016-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností CKL Holdings na jedné straně a společností Serendipity, G. Morgesem a P. Morgesem na druhé straně

         Výrok

                  1.

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 17. července 2017 (věc R 2444/2016-4) se zrušuje.

                  2.

                  EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Serendipity Srl, G. Morgesem a P. Morgesem

         (1)  Úř. věst. C 392, 20.11.2017.


title: Věc T-34/19: Žaloba podaná dne 16. ledna 2019 – Orkla Foods Danmark v. EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/41

      Žaloba podaná dne 16. ledna 2019 – Orkla Foods Danmark v. EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)
      (Věc T-34/19)
      (2019/C 112/50)
      Jednací jazyk: dánština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Orkla Foods Danmark (Taastrup, Dánsko) (zástupce: S. Hansen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD“ – Přihláška č. 16 930 241

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. října 2018 ve věci R 309/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-41/19: Žaloba podaná dne 23. ledna 2019 – MSI Svetovanje v. EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/42

      Žaloba podaná dne 23. ledna 2019 – MSI Svetovanje v. EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)
      (Věc T-41/19)
      (2019/C 112/51)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: MSI Svetovanje, marketing, d.o.o (Vrhnika, Slovinsko) (zástupkyně: M. Maček, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Industrial Farmaceutica Cantabria, SA (Madrid, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie nume – Přihláška č. 15 120 355

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2018, ve věci R 722/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností MSI Svetovanje d.o.o.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  porušení čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a článku 296 Smlouvy o fungování Evropské unie;

                  —

                  porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-54/19: Žaloba podaná dne 29. ledna 2019 – Nosio v. EUIPO (BIANCOFINO)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/44

      Žaloba podaná dne 29. ledna 2019 – Nosio v. EUIPO (BIANCOFINO)
      (Věc T-54/19)
      (2019/C 112/53)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Nosio SpA (Mezzocorona, Itálie) (zástupci: J. Graffer a A. Ottolini, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie BIANCOFINO – Přihláška č. 16 376 758

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. listopadu 2018, ve věci R 2434/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-60/19: Žaloba podaná dne 31. ledna 2019 – Kypr v. EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/44

      Žaloba podaná dne 31. ledna 2019 – Kypr v. EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Věc T-60/19)
      (2019/C 112/54)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kyperská republika (zástupci: S. Malynicz, QC, V. Marsland, Solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Řecko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – Ochranná známka Evropské unie č. 12 172 276

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. listopadu 2018, ve věci R 2296/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a vedlejší účastnici řízení, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  odvolací senát pochybil při posuzování podobnosti výrobků;

                  —

                  odvolací senát pochybil, když konstatoval, že lze využít odůvodnění dřívější judikatury Tribunálu;

                  —

                  odvolací senát nesprávně konstatoval, že starší národní ochranná známka zcela postrádá způsobilost odlišit certifikované zboží od zboží, které certifikované není;

                  —

                  odvolací senát pochybil při porovnávání ochranných známek a posouzení nebezpečí záměny;

                  —

                  odvolací senát nezohlednil vnitrostátní ustanovení a judikaturu, pokud jde o rozsah a dopad národních certifikačních známek.


title: Věc T-64/19: Žaloba podaná dne 4. února 2019 – ECSEL Joint Undertaking v. Personal Health Institute International

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/45

      Žaloba podaná dne 4. února 2019 – ECSEL Joint Undertaking v. Personal Health Institute International
      (Věc T-64/19)
      (2019/C 112/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ECSEL Joint Undertaking (zástupci: G. Kuyper a P. Brochier, advokáti)

         Žalovaný: Personal Health Institute International (Amsterodam, Nizozemsko)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  uložil žalovanému uhradit ECSEL částku ve výši 25 513,84 eur spolu se smluvními úroky ve výši sazby 3,5 % od 15. prosince 2014 do úplného zaplacení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod vycházející z údajného porušení smlouvy žalovaným, který podle tvrzení žalobce neposkytl orgánu národního financování žádné podrobnosti či další informace o jeho projektu a nesplnil své smluvní povinnosti, čímž je odůvodněno ukončení smlouvy, pokud jde o žalovaného, podle relevantních ustanovení článku II.20.1 přílohy II ke smlouvě o grantu.


title: Věc T-69/19: Žaloba podaná dne 6. února 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke v. EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/47

      Žaloba podaná dne 6. února 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke v. EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)
      (Věc T-69/19)
      (2019/C 112/57)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Südwestdeutsche Salzwerke AG (Heilbronn, Německo) (zástupce: M. Douglas, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Bad Reichenhaller Alpensaline – Přihláška č. 17 126 517

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. prosince 2018, ve věci R 412/2018-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil a přihlášku ochranné známky Evropské unie č. 17 126 517, v rozsahu, v němž byla zamítnuta, připustil k zápisu;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-74/19: Žaloba podaná dne 7. února 2019 – DK Company v. EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/47

      Žaloba podaná dne 7. února 2019 – DK Company v. EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Věc T-74/19)
      (2019/C 112/58)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DK Company A/S (Ikast, Dánsko) (zástupce: S. Hansen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hunter Boot Limited (Edinburgh, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie DENIM HUNTER – Přihláška č. 14 649 891

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. listopadu 2018, ve věci R 849/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Odvolací senát vycházel z nesprávného posouzení, když rozhodl, že existuje nebezpečí záměny mezi předmětnými ochrannými známkami.


title: Věc T-75/19: Žaloba podaná dne 8. února 2019 – Comune di Milano v. Parlament a Rada

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/48

      Žaloba podaná dne 8. února 2019 – Comune di Milano v. Parlament a Rada
      (Věc T-75/19)
      (2019/C 112/59)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Comune di Milano (zástupci: F. Sciaudone, M. Condinanzi a A. Neri, advokáti)

         Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1718 ze dne 14. listopadu 2018 o změně nařízení (ES) č. 726/2004, pokud jde o umístění sídla Evropské agentury pro léčivé přípravky (dále jen „EMA“);

                  —

                  prohlásil za neúčinné rozhodnutí Rady ze dne 20. listopadu 2017 na základě bodu 6 procesních pravidel ze dne 22. června 2017;

                  —

                  uložil Radě a Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení zásad zastupitelské demokracie (článek 10 SEU), institucionální rovnováhy a loajální spolupráce (článek 13 SEU), jakož i z nedodržení podstatných náležitostí a porušení článku 14 SEU.

                              —

                              Žalobce se dovolává porušení dotčených zásad, jelikož: i) sídlo EMA bylo zvoleno jediným orgánem, a sice Radou, na závěr rozhodovacího procesu, jehož výsledkem bylo rozhodnutí ze dne 20. listopadu 2017, které určilo obsah napadeného nařízení (a sice stanovení sídla EMA v Amsterodamu), mimo řádný legislativní postup a před jeho zahájením; ii) výběrového řízení se účastnily pouze dva orgány – Rada a Komise – které nepřizvaly Parlament do řízení o výběru sídla EMA, na které se ve skutečnosti omezoval rozhodovací proces; iii) v rámci řádného legislativního postupu Rada a Komise postavily Parlament před rozhodnutou skutečnost, kterou byla (již učiněná) volba Amsterodamu jako sídla; iv) Rada a Komise nenechaly Parlamentu žádný prostor pro ohodnocení nebo zpochybnění tohoto rozhodnutí a naopak se zavázaly ukončit legislativní postup co nejrychleji; v) Parlament nemohl vykonat svou úlohu, která je však upravena v Úmluvách, a byl povinen v legislativním postupu „potvrdit“ rozhodnutí přijaté Radou.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a porušení zásad transparentnosti, řádné správy a spravedlnosti.

                              —

                              Žalobce má za to, že cílem výběrového řízení bylo určit nejvhodnější nabídku přemístění sídla EMA ve světle objektivních kritérií výběru definovaných ve výzvě k podávání nabídek. Avšak v tomto případě určení sídla na základě losování bez provedení doplňujícího dokazování neumožnilo ověřit, zda nabídky Milána a Amsterodamu nebyly rovnocenné, ani vybrat nejvhodnější nabídku. Kromě toho výsledek hlasování ve prospěch Amsterodamu ze dne 20. listopadu 2017 byl možný proto, že Komise neprovedla dostatečné šetření a zkreslením nizozemské nabídky (pokud jde o různé podstatné skutečnosti). Členské státy proto podle žalobce hlasovaly ve prospěch nabídky Amsterodamu, jelikož měly nesprávně za to, že tato nabídka splňuje podmínky stanovené ve výzvě k podávání nabídek, jakož i zvláštní požadavky EMA. Dále se domnívá, že nizozemská nabídka byla změněna ex post (a navíc nepříznivě) po hlasování ze dne 20. listopadu 2017. Změny nabídky byly podle žalobce sjednány tajně a oboustranně. Vady, kterými je stiženo rozhodnutí ze dne 20. listopadu 2017 způsobují podle něj protiprávnost napadeného nařízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy.

                              —

                              Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že rozhodovací proces, který vedl k určení nového sídla EMA, se vyznačuje nedodržením formálních náležitostí a podmínek určených k zajištění požadované transparentnosti. Má za to, že neprošetření a pozdější, oboustranné a tajné nové sjednání některých podstatných podmínek nizozemské nabídky zvýšily závažnost porušení zásady transparentnosti. Kromě toho podle žalobce nebyly zohledněny mnohé skutečnosti relevantní pro rozhodnutí. Tvrdí, že tím, že Komise skutečně neohodnotila nabídky a zkreslila tři podstatné skutečnosti nizozemské nabídky (rozloha dočasného sídla, finanční podmínky, neschopnost zajistit nepřetržitou činnost EMA), byla zvýšena závažnost porušení zásady řádné správy.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení rozhodnutí Rady ze dne 11. září 2009 o přijetí jejího vnitřního řádu a z porušení procesních pravidel Rady ze dne 31. října 2017

                              —

                              Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že pravidla upravující průběh a výsledky hlasování byla v rozporu se zvláštními pravidly, která Rada měla dodržet, což způsobuje protiprávnost rozhodnutí ze dne 20. listopadu 2017 a napadeného nařízení.


title: Věc C-665/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 23. října 2018 — Pólus Vegas Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 23. října 2018 — Pólus Vegas Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-665/18)
      (2019/C 122/03)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Pólus Vegas Kft.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Předběžné otázky

                  1)

                  Lze body 39 až 42 rozsudku Soudního dvora Evropské unie ve věci C-98/14 vykládat v tom smyslu, že skutečnost, že se prostřednictvím vnitrostátní právní úpravy pětinásobně a bez stanovení přechodného období zvyšuje paušální daň z her a zároveň zavádí poměrná daň z her, omezuje volný pohyb služeb zakotvený v článku 56 SFEU?

                  2)

                  Lze výrazy „bránit“ nebo „činit méně atraktivním“, zmíněné v rozsudku ve věci C-98/14, vykládat — s ohledem na Dodatkový protokol č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech (EÚLP) a na článek 17 Listiny základních práv Evropské unie a při uplatnění těchto předpisů — v tom smyslu, že neodůvodněné a neadekvátní zvýšení daně z her jednoho členského státu v nepřiměřené míře a diskriminačním způsobem připravuje pořadatele hazardních her v hernách o zisky, narušuje hospodářskou soutěž ve prospěch kasin a je v rozporu s citovaným Dodatkovým protokolem k EÚLP a článkem 17 Listiny základních práv?

                  3)

                  Lze obsah rozsudku ve věci C-98/14 vykládat v tom smyslu, že na základě skutečnosti, že provozování hracích přístrojů přestává být v důsledku neodůvodněného a diskriminačního zvýšení daně z her rentabilní a možné je jen se ztrátami, lze konstatovat, že dochází k „bránění“ nebo „činění méně atraktivním“?

                  4)

                  Lze v rámci uplatňování rozsudku ve věci C-98/14 v členském státě vykládat volný pohyb služeb v tom smyslu, že v případě heren a kasin provozovaných v jednom členském státě je třeba v zásadě předpokládat unijní přeshraniční prvek, tedy skutečnost, že i občané Unie z jiných členských států mohou využívat dotčených herních příležitostí?


title: Věc T-278/19: Žaloba podaná dne 26. dubna 2019 — Aurora v. CPVO — SESVanderhave (M 02205)

text:
               24.6.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/71

      Žaloba podaná dne 26. dubna 2019 — Aurora v. CPVO — SESVanderhave (M 02205)
      (Věc T-278/19)
      (2019/C 213/69)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aurora Srl (Padova, Itálie) (zástupce: L.-B. Buchman, advokát)

         Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (CPVO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: SESVanderhave NV (Tienen, Belgie)

         Údaje týkající se řízení před CPVO

         Majitel sporného odrůdového práva Společenství: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporné odrůdové právo Společenství: Odrůdové právo Společenství č. EU 15118, odrůda cukrové řepy M 02205

         Řízení před CPVO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí odvolacího senátu CPVO ze dne 27. února 2019 ve věci R A010/2013-RENV

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že v napadeném rozhodnutí nebylo postupováno v souladu s rozsudkem Tribunálu (pátého senátu) ze dne 23. listopadu 2017 ve věci T-140/15;

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí, prohlásil rozhodnutí CPVO Decision NN010 ze dne 23. září 2013 za neplatné a vyhověl námitce neplatnosti odrůdového práva Společenství č. EU 15118 uplatněné žalobkyní dne 28. srpna 2012;

            a v důsledku toho:

                  —

                  určil, že odrůdové právo Společenství č. EU 15118 je ab initio neplatné;

                  —

                  uložil žalovanému v souladu s článkem 87 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní, včetně nákladů řízení vynaložených vedlejšími účastníky.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení zásady právní jistoty a legitimního očekávání;

                  —

                  Porušení povinností a odepření spravedlnosti.


title: Posudek 1/17: Posudek Soudního dvora (pléna) ze dne 30. dubna 2019 — Belgické království („Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU — Komplexní hospodářská a obchodní dohoda mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (CETA) — Řešení sporů mezi investorem a státem (ŘSIS) — Zřízení tribunálu a odvolacího tribunálu — Slučitelnost s primárním právem Unie — Požadavek na dodržování autonomie právního řádu Unie — Úroveň ochrany veřejných zájmů stanovená unijními orgány v souladu s ústavním rámcem Unie — Rovné zacházení s kanadskými a unijními investory — Listina základních práv Evropské unie — Článek 20 — Přístup k těmto tribunálům a jejich nezávislost — Článek 47 Listiny — Finanční dostupnost — Závazek k jejímu zaručení fyzickým osobám a malým a středním podnikům — Vnější a vnitřní aspekt požadavku nezávislosti — Jmenování, odměňování a pravidla etiky členů — Úloha Smíšeného výboru CETA — Závazný výklad dohody CETA stanovovaný tímto výborem“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/2

      Posudek Soudního dvora (pléna) ze dne 30. dubna 2019 — Belgické království
      (Posudek 1/17) Úř. věst. C 369, 30.10.2017.
      („Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU - Komplexní hospodářská a obchodní dohoda mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (CETA) - Řešení sporů mezi investorem a státem (ŘSIS) - Zřízení tribunálu a odvolacího tribunálu - Slučitelnost s primárním právem Unie - Požadavek na dodržování autonomie právního řádu Unie - Úroveň ochrany veřejných zájmů stanovená unijními orgány v souladu s ústavním rámcem Unie - Rovné zacházení s kanadskými a unijními investory - Listina základních práv Evropské unie - Článek 20 - Přístup k těmto tribunálům a jejich nezávislost - Článek 47 Listiny - Finanční dostupnost - Závazek k jejímu zaručení fyzickým osobám a malým a středním podnikům - Vnější a vnitřní aspekt požadavku nezávislosti - Jmenování, odměňování a pravidla etiky členů - Úloha Smíšeného výboru CETA - Závazný výklad dohody CETA stanovovaný tímto výborem“)
      (2019/C 220/02)
      Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

         Žadatel

      Belgické království (zástupci: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs a J.-C. Halleux, zmocněnci)

         Výrok

      Oddíl F kapitoly osm Komplexní hospodářské a obchodní dohody mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé, podepsané v Bruselu dne 30. října 2016, je slučitelný s primárním právem Evropské unie.


title: Věc C-598/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Nizozemsko) — A-Fonds v. Inspecteur van de Belastingdienst („Řízení o předběžné otázce — Existující podpory a nové podpory — Pojem nová podpora — Vrácení daně z dividend — Režim rozšířený na společnosti usazené mimo území dotyčného členského státu — Volný pohyb kapitálu — Povinnosti vnitrostátních soudů“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/2

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Nizozemsko) — A-Fonds v. Inspecteur van de Belastingdienst
      (Věc C-598/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Existující podpory a nové podpory - Pojem nová podpora - Vrácení daně z dividend - Režim rozšířený na společnosti usazené mimo území dotyčného členského státu - Volný pohyb kapitálu - Povinnosti vnitrostátních soudů“)
      (2019/C 220/03)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof 's-Hertogenbosch

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: A-Fonds

         Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst

         Výrok

      Články 107 a 108 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soud nemůže posuzovat slučitelnost takové podmínky sídla, jako je podmínka, o niž jde ve věci v původním řízení, s čl. 56 odst. 1 ES, nyní čl. 63 odst. 1 SFEU, v případě, kdy dotyčný režim vrácení daně z dividend představuje režim státní podpory.

         (1)  Úř. věst. C 22, 22.1.2018


title: Věc C-611/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 30. dubna 2019 — Italská republika v. Rada Evropské unie („Žaloba na neplatnost — Společná rybářská politika — Zachování zdrojů — Mezinárodní úmluva na ochranu tuňáků v Atlantiku — Celkový přípustný odlov (TAC) mečouna obecného — Nařízení (EU) 2017/1398 — Stanovení rybolovných práv pro rok 2017 — Výlučná pravomoc Unie — Stanovení referenčního období — Spolehlivost základních údajů — Rozsah soudního přezkumu — Článek 17 SEU — Zastupování Unie v mezinárodních orgánech — Zásada relativní stability — Podmínky pro uplatnění — Zásady zákazu zpětné účinnosti, právní jistoty, legitimního očekávání a zákazu diskriminace“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 30. dubna 2019 — Italská republika v. Rada Evropské unie
      (Věc C-611/17) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Společná rybářská politika - Zachování zdrojů - Mezinárodní úmluva na ochranu tuňáků v Atlantiku - Celkový přípustný odlov (TAC) mečouna obecného - Nařízení (EU) 2017/1398 - Stanovení rybolovných práv pro rok 2017 - Výlučná pravomoc Unie - Stanovení referenčního období - Spolehlivost základních údajů - Rozsah soudního přezkumu - Článek 17 SEU - Zastupování Unie v mezinárodních orgánech - Zásada relativní stability - Podmínky pro uplatnění - Zásady zákazu zpětné účinnosti, právní jistoty, legitimního očekávání a zákazu diskriminace“)
      (2019/C 220/04)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupkyně: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: F. Naert a E. Moro, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Španělské království (zástupkyně: původně V. Ester Casas, poté M. J. García-Valdecasas Dorrego, zmocněnkyně), Evropská komise (zástupkyně: F. Moro a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Italská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                  Španělské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 424, 11.12.2017.


title: Věc C-614/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego v. Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud („Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Nařízení (ES) č. 510/2006 — Článek 13 odst. 1 písm. b) — Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin — Sýr manchego („queso manchego“) — Používání označení, která mohou připomínat region, s nímž je spojeno chráněné označení původu (CHOP) — Pojem „průměrný, běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel“ — Evropští spotřebitelé nebo spotřebitelé členského státu, kde je produkt, jehož se týká CHOP, vyráběn a v němž se konzumuje většina jeho produkce“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/4

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego v. Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud
      (Věc C-614/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 510/2006 - Článek 13 odst. 1 písm. b) - Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin - Sýr manchego („queso manchego“) - Používání označení, která mohou připomínat region, s nímž je spojeno chráněné označení původu (CHOP) - Pojem „průměrný, běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel“ - Evropští spotřebitelé nebo spotřebitelé členského státu, kde je produkt, jehož se týká CHOP, vyráběn a v němž se konzumuje většina jeho produkce“)
      (2019/C 220/05)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego

         Žalovaní: Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud

         Výrok

                  1)

                  Článek 13 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin musí být vykládán v tom smyslu, že připomenutí zapsaného názvu může spočívat v použití obrazových označení.

                  2)

                  Článek 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 510/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že používání obrazových označení, která připomínají zeměpisnou oblast, s níž je spojeno označení původu stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, může představovat připomenutí tohoto označení původu, a to i v případě, že uvedená obrazová označení používá výrobce, který je usazen v tomto regionu, ale na jehož produkty, které jsou podobné nebo srovnatelné s produkty chráněnými tímto označením původu, se toto označení původu nevztahuje.

                  3)

                  Pojem „průměrný, běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel“, z jehož vnímání musí vnitrostátní soud vycházet při určení, zda jde o „připomenutí“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 510/2006, musí být chápán tak, že odkazuje na evropské spotřebitele, včetně spotřebitelů členského státu, v němž se vyrábí produkt, který vede k připomenutí chráněného názvu, nebo k němuž se tento název zeměpisně váže a v němž se konzumuje většina jeho produkce.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc C-694/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Lucembursko) — Pillar Securitisation Sàrl v. Hildur Arnadottir („Řízení o předběžné otázce — Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Luganská úmluva II — Článek 15 — Smlouva uzavřená spotřebitelem — Souvislost se směrnicí 2008/48/ES — Smlouva o spotřebitelském úvěru — Články 2 a 3 — Pojmy „spotřebitel“ a „operace, na něž se vztahuje směrnice“ — Maximální výše úvěru — Irelevantnost s ohledem na článek 15 Luganské úmluvy II“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/5

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Lucembursko) — Pillar Securitisation Sàrl v. Hildur Arnadottir
      (Věc C-694/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Luganská úmluva II - Článek 15 - Smlouva uzavřená spotřebitelem - Souvislost se směrnicí 2008/48/ES - Smlouva o spotřebitelském úvěru - Články 2 a 3 - Pojmy „spotřebitel“ a „operace, na něž se vztahuje směrnice“ - Maximální výše úvěru - Irelevantnost s ohledem na článek 15 Luganské úmluvy II“)
      (2019/C 220/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Pillar Securitisation Sàrl

         Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Hildur Arnadottir

         Výrok

      Článek 15 Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané dne 30. října 2007, která byla schválena jménem Společenství rozhodnutím Rady 2009/430/ES ze dne 27. listopadu 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda úvěrová smlouva je úvěrovou smlouvou uzavřenou „spotřebitelem“ ve smyslu tohoto článku 15, není třeba ověřit, zda spadá do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS v tom smyslu, že celková výše dotčeného úvěru nepřesahuje horní hranici stanovenou v čl. 2 odst. 2 písm. c) této směrnice, a v tomto ohledu je irelevantní, že vnitrostátní právní předpisy provádějící uvedenou směrnici nestanoví vyšší horní hranici.

         (1)  Úř. věst. C 63, 19.2.2018.


title: Věc C-133/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Montreuil — Francie) — Sea Chefs Cruise Services GmbH v. Ministre de l'Action et des Comptes publics („Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Vrácení DPH — Směrnice 2008/9/ES — Článek 20 — Žádost členského státu vrácení daně o doplňující údaje — Údaje, které mají být poskytnuty do jednoho měsíce ode dne, kdy žádost obdrží osoba, jíž je určena — Právní povaha této lhůty a důsledky jejího nedodržení“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/6

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Montreuil — Francie) — Sea Chefs Cruise Services GmbH v. Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Věc C-133/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Vrácení DPH - Směrnice 2008/9/ES - Článek 20 - Žádost členského státu vrácení daně o doplňující údaje - Údaje, které mají být poskytnuty do jednoho měsíce ode dne, kdy žádost obdrží osoba, jíž je určena - Právní povaha této lhůty a důsledky jejího nedodržení“)
      (2019/C 220/08)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal administratif de Montreuil

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Sea Chefs Cruise Services GmbH

         Žalovaný: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Výrok

      Článek 20 odst. 2 směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě, musí být vykládán v tom smyslu, že lhůta jednoho měsíce stanovená v tomto ustanovení k poskytnutí členskému státu vrácení daně doplňujících údajů požadovaných tímto členským státem není prekluzivní lhůtou znamenající, v případě překročení této lhůty nebo absence odpovědi, že osoba povinná k dani ztrácí možnost odstranit nedostatky své žádosti o vrácení daně předložením doplňujících údajů k prokázání existence svého nároku na vrácení daně z přidané hodnoty přímo u vnitrostátního soudu.

         (1)  Úř. věst. C 166, 14.5.2018


title: Věc C-225/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polsko) — Grupa Lotos S.A. v. Minister Finansów („Řízení o předběžné otázce — Daně — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Šestá směrnice 77/388/EHS — Článek 17 odst. 2 a 6 — Směrnice 2006/112/ES — Články 168 a 176 — Vyloučení práva na odpočet — Pořízení ubytovacích a stravovacích služeb — Doložka standstill — Přistoupení k Evropské unii“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/8

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polsko) — Grupa Lotos S.A. v. Minister Finansów
      (Věc C-225/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Šestá směrnice 77/388/EHS - Článek 17 odst. 2 a 6 - Směrnice 2006/112/ES - Články 168 a 176 - Vyloučení práva na odpočet - Pořízení ubytovacích a stravovacích služeb - Doložka standstill - Přistoupení k Evropské unii“)
      (2019/C 220/10)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Grupa Lotos S.A.

         Odpůrce: Minister Finansów

         Výrok

      Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že:

                  —

                  brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví rozšíření rozsahu vyloučení z nároku na odpočet DPH po přistoupení dotčeného členského státu k Unii a která znamená, že osobě povinné k dani poskytující služby v oblasti cestovního ruchu od okamžiku, kdy toto rozšíření nabude účinnosti, nevzniká nárok na odpočet DPH, kterou je zatížen nákup ubytovacích a stravovacích služeb, jež tato osoba povinná k dani přefakturovává v rámci poskytování služeb v oblasti cestovního ruchu jiným osobám povinným k dani, a

                  —

                  nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví vyloučení z nároku na odpočet DPH zaplacené při nákupu ubytovacích a stravovacích služeb, které bylo zavedeno před přistoupením tohoto členského státu k Evropské unie a které bylo po tomto okamžiku zachováno v souladu s čl. 176 druhým pododstavcem směrnice o DPH, a která znamená, že osobě povinné k dani, která neposkytuje služby v oblasti cestovního roku, nevzniká nárok na odpočet DPH, kterou je zatížen nákup takových ubytovacích a stravovacích služeb, jež tato osoba povinná k dani přefakturovává jiným osobám povinným k dani.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.


title: Věc C-250/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 — Evropská komise v. Chorvatská republika („Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2008/98/ES — Zpracování odpadů — Článek 5 odst. 1 — Drcené kamenivo, které neodpovídá pojmu „vedlejší produkt“ — Článek 13 — Povinnost členských států zajistit ochranu lidského zdraví a životního prostředí — Článek 15 odst. 1 — Povinnost zajistit, aby odpad zpracoval jeho držitel nebo jiné určené osoby“)

text:
               1.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/9

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. května 2019 — Evropská komise v. Chorvatská republika
      (Věc C-250/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2008/98/ES - Zpracování odpadů - Článek 5 odst. 1 - Drcené kamenivo, které neodpovídá pojmu „vedlejší produkt“ - Článek 13 - Povinnost členských států zajistit ochranu lidského zdraví a životního prostředí - Článek 15 odst. 1 - Povinnost zajistit, aby odpad zpracoval jeho držitel nebo jiné určené osoby“)
      (2019/C 220/11)
      Jednací jazyk: chorvatština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Mataija, F. Thiran a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)

         Žalovaná: Chorvatská republika (zástupci: T. Galli a M. Vidović, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Chorvatská republika tím, že neurčila, že drcené kamenivo ukládané na skládku Biljane Donje (Chorvatsko) je odpad, a nikoli vedlejší produkt, takže s ním musí být nakládáno jako s odpadem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 98/2008 ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic.
                  Chorvatská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná k zajištění nakládání s odpady způsobem, který neohrožuje lidské zdraví a nepoškozuje životní prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 směrnice 2008/98.
                  Chorvatská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření s cílem zajistit, aby držitel odpadu ukládaného na skládku Biljane Donje zpracovával odpad sám nebo aby odpad nechal zpracovat prostřednictvím zprostředkovatele nebo zařízení nebo podniku, který provádí činnosti zpracování odpadů, nebo prostřednictvím veřejného nebo soukromého zařízení provádějícího sběr odpadů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/98.

                  2)

                  Chorvatské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 200, 11.6.2018.


title: Věc C-25/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bulharsko) — Brian Andrew Kerr v. Pavlo Postnov, Natalia Postnova („Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Soudní příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (EU) č. 1215/2012 — Článek 7 bod 1 písm. a) — Zvláštní příslušnost ve věcech smluvních — Pojem „smlouva a nároky ze smluv“ — Rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů — Povinnost vlastníků bytů platit roční finanční příspěvky do rozpočtu společenství vlastníků bytů stanovené tímto rozhodnutím — Žaloba na splnění této povinnosti — Právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy — Nařízení (ES) č. 593/2008 — Článek 4 odst. 1 písm. b) a c) — Pojem „smlouva o poskytování služeb“ a „smlouva, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti“ — Rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů týkající se nákladů na údržbu společných částí budovy“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bulharsko) — Brian Andrew Kerr v. Pavlo Postnov, Natalia Postnova
      (Věc C-25/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Soudní příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 7 bod 1 písm. a) - Zvláštní příslušnost ve věcech smluvních - Pojem „smlouva a nároky ze smluv“ - Rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů - Povinnost vlastníků bytů platit roční finanční příspěvky do rozpočtu společenství vlastníků bytů stanovené tímto rozhodnutím - Žaloba na splnění této povinnosti - Právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy - Nařízení (ES) č. 593/2008 - Článek 4 odst. 1 písm. b) a c) - Pojem „smlouva o poskytování služeb“ a „smlouva, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti“ - Rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů týkající se nákladů na údržbu společných částí budovy“)
      (2019/C 230/12)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Okrazhen sad — Blagoevgrad

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Brian Andrew Kerr

         Žalovaní: Pavlo Postnov, Natalia Postnova

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 bod 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že spor týkající se platební povinnosti vyplývající z rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů, které nemá právní subjektivitu a je speciálně zřízeno zákonem pro výkon určitých práv, přijatého většinou jeho členů, avšak závazného pro všechny jeho členy, je třeba považovat za spor spadající pod pojem „smlouva nebo nároky ze smlouvy“ ve smyslu tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 4 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) musí být vykládán v tom smyslu, že takový spor, o jaký se jedná v původním řízení, týkající se platební povinnosti vyplývající z rozhodnutí shromáždění vlastníků bytů, které se týká výdajů na údržbu společných částí budovy, musí být považován za spor týkající se smlouvy o poskytování služeb ve smyslu tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc C-53/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Itálie) — Antonio Pasquale Mastromartino v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) („Řízení o předběžné otázce — Trhy finančních nástrojů — Směrnice 2004/39/ES — Články 8, 23, 50 a 51 — Oblast působnosti — Finanční poradce oprávněný nabízet služby mimo prostory podniku — Zástupce, který byl obžalován v trestním řízení — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví možnost dočasného zákazu činnosti — Základní svobody — Čistě vnitrostátní situace — Nepoužitelnost“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/12

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Itálie) — Antonio Pasquale Mastromartino v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (Věc C-53/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Trhy finančních nástrojů - Směrnice 2004/39/ES - Články 8, 23, 50 a 51 - Oblast působnosti - Finanční poradce oprávněný nabízet služby mimo prostory podniku - Zástupce, který byl obžalován v trestním řízení - Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví možnost dočasného zákazu činnosti - Základní svobody - Čistě vnitrostátní situace - Nepoužitelnost“)
      (2019/C 230/13)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Antonio Pasquale Mastromartino

         Žalovaná: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Výrok

      Směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/78/EU ze dne 24. listopadu 2010, zejména její články 8, 23, 50 a 51, články 49 a 56 SFEU, jakož i zásady zákazu diskriminace a proporcionality je třeba vykládat v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, dočasný zákaz činnosti finančního poradce oprávněného nabízet služby mimo prostory podniku nespadá do působnosti této směrnice ani článků 49 a 56 SFEU, či zásad zákazu diskriminace a proporcionality. V takové situaci články 8, 23, 50 a 51 této směrnice, články 49 a 56 SFEU a zásady zákazu diskriminace a proporcionality takovému zákazu nebrání.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc C-127/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — A-PACK CZ s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství („Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Články 90 a 273 — Celkové nebo částečné nezaplacení částky, kterou měl dlužník zaplatit osobě povinné k dani z titulu plnění podléhajícího DPH — Základ daně — Snížení — Zásady daňové neutrality a proporcionality“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — A-PACK CZ s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-127/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 90 a 273 - Celkové nebo částečné nezaplacení částky, kterou měl dlužník zaplatit osobě povinné k dani z titulu plnění podléhajícího DPH - Základ daně - Snížení - Zásady daňové neutrality a proporcionality“)
      (2019/C 230/14)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: A-PACK CZ s.r.o.

         Další účastník řízení: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

      Článek 90 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava ve věci v původním řízení, která stanoví, že plátce daně nemůže provést opravu základu daně z přidané hodnoty (DPH) v případě celkového nebo částečného nezaplacení částky, kterou měl dlužník zaplatit z titulu plnění podléhajícího DPH, pokud již tento dlužník není plátcem DPH.

         (1)  Úř. věst. C 152, 30.4.2018.


title: Věc C-161/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španělsko) — Violeta Villar Láiz v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) („Řízení o předběžné otázce — Rovné zacházení mezi muži a ženami v oblasti sociálního zabezpečení — Směrnice 79/7/EHS — Článek 4 — Zákaz jakékoli diskriminace založené na pohlaví — Nepřímá diskriminace — Částečný pracovní úvazek — Výpočet starobního důchodu“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/13

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španělsko) — Violeta Villar Láiz v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Věc C-161/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení mezi muži a ženami v oblasti sociálního zabezpečení - Směrnice 79/7/EHS - Článek 4 - Zákaz jakékoli diskriminace založené na pohlaví - Nepřímá diskriminace - Částečný pracovní úvazek - Výpočet starobního důchodu“)
      (2019/C 230/15)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Violeta Villar Láiz

         Žalovaní v prvním stupni: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Výrok

      Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž výše starobního důchodu příspěvkového typu pracovníka na částečný pracovní úvazek je vypočtena vynásobením základní částky stanovené na základě skutečně obdržených odměn a skutečně zaplacených částek pojištění procentní sazbou, která závisí na době pojištění, načež je tato doba upravena redukčním koeficientem odpovídajícím poměru mezi skutečně odpracovanou dobou zaměstnání na částečný pracovní úvazek a dobou zaměstnání na plný pracovní úvazek odpracovanou srovnatelným pracovníkem a je zvýšena koeficientem 1,5, pokud uvedená právní úprava znevýhodňuje zejména pracovnice ve vztahu k pracovníkům mužského pohlaví.

         (1)  Úř. věst. C 190, 4.6.2018.


title: Věc C-194/18: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovinsko) — Jadran Dodič v. Banka Koper, Alta Invest („Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Převod podniku — Směrnice 2001/23/ES — Článek 1 odst. 1 — Působnost — Kritéria pro posouzení převodu — Převod klientů — Převod všech finančních služeb banky na makléřskou společnost bez převodu zaměstnanců“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/14

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovinsko) — Jadran Dodič v. Banka Koper, Alta Invest
      (Věc C-194/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Převod podniku - Směrnice 2001/23/ES - Článek 1 odst. 1 - Působnost - Kritéria pro posouzení převodu - Převod klientů - Převod všech finančních služeb banky na makléřskou společnost bez převodu zaměstnanců“)
      (2019/C 230/16)
      Jednací jazyk: slovinština

         Předkládající soud

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Jadran Dodič

         Žalovaní: Banka Koper, Alta Invest

         Výrok

      Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že převzetí finančních nástrojů a jiných aktiv klientů jednoho podniku po ukončení jeho činnosti na základě smlouvy, jejíž uzavření vyžaduje vnitrostátní právo, může být převodem podniku či části podniku, ačkoli se klienti prvního podniku mohou rozhodnout nesvěřit správu svých cenných papírů druhému podniku, prokáže-li se, že došlo k převedení klientů, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. V této souvislosti není pro účely kvalifikace transakce jako „převod“ samo o sobě rozhodující značně vysoký počet skutečně převedených klientů a je v zásadě irelevantní, že první podnik spolupracuje jako obchodník s cennými papíry vykonávající závislou činnost s druhým podnikem.

         (1)  Úř. věst. C 190, 4.6.2018.


title: Věc C-230/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Tirol — Rakousko) — PI v. Landespolizeidirektion Tirol („Řízení o předběžné otázce — Článek 49 SFEU — Článek 15 odst. 2 a článek 16 Listiny základních práv Evropské unie — Svoboda usazování a volný pohyb služeb — Omezení — Rozhodnutí o okamžitém uzavření provozovny — Nedostatek odůvodnění — Naléhavé důvody obecného zájmu — Předcházení páchání trestných činů vůči prostituujícím se osobám — Ochrana veřejného zdraví — Přiměřenost omezení svobody usazování — Články 47 a 48 Listiny základních práv — Účinnost soudního přezkumu — Práva obhajoby — Obecná zásada práva na řádnou správu“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/15

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Tirol — Rakousko) — PI v. Landespolizeidirektion Tirol
      (Věc C-230/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 49 SFEU - Článek 15 odst. 2 a článek 16 Listiny základních práv Evropské unie - Svoboda usazování a volný pohyb služeb - Omezení - Rozhodnutí o okamžitém uzavření provozovny - Nedostatek odůvodnění - Naléhavé důvody obecného zájmu - Předcházení páchání trestných činů vůči prostituujícím se osobám - Ochrana veřejného zdraví - Přiměřenost omezení svobody usazování - Články 47 a 48 Listiny základních práv - Účinnost soudního přezkumu - Práva obhajoby - Obecná zásada práva na řádnou správu“)
      (2019/C 230/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Tirol

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: PI

         Žalovaný: Landespolizeidirektion Tirol

         Výrok

      Článek 49 SFEU, čl. 15 odst. 2 a články 16, 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie a obecná zásada práva na řádnou správu musí být vykládány v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že správní orgán může rozhodnout o uzavření provozovny s okamžitým účinkem z toho důvodu, že má podezření, že v této provozovně je provozována prostituce bez povolení, jež je touto vnitrostátní úpravou k této činnosti požadováno, v rozsahu, v němž posledně uvedená právní úprava jednak nevyžaduje, aby takové rozhodnutí bylo po skutkové a právní stránce písemně odůvodněno a sděleno jeho adresátovi, a jednak vyžaduje, aby žádost znějící na zrušení téhož rozhodnutí, kterou podal uvedený adresát, byla odůvodněna.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc C-253/18: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Stadt Euskirchen v. Rhenus Veniro GmbH & Co. KG („Řízení o předběžné otázce — Doprava — Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici — Nařízení (ES) č. 1370/2007 — Článek 5 odst. 1 a 2 — Přímé uzavření smlouvy — Smlouvy o veřejných dopravních službách cestujícím autobusem či tramvají — Podmínky — Směrnice 2014/24/EU — Článek 12 — Směrnice 2014/25/EU — Článek 28“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/16

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Stadt Euskirchen v. Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
      (Věc C-253/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Článek 5 odst. 1 a 2 - Přímé uzavření smlouvy - Smlouvy o veřejných dopravních službách cestujícím autobusem či tramvají - Podmínky - Směrnice 2014/24/EU - Článek 12 - Směrnice 2014/25/EU - Článek 28“)
      (2019/C 230/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Stadt Euskirchen

         Žalovaná: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Za účasti: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

         Výrok

      Článek 5 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a nařízení Rady (EHS) č. 1107/70 musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na přímé uzavírání smluv, jež se týkají veřejných služeb v přepravě autobusem, které nemají podobu koncesních smluv ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí.

         (1)  Úř. věst. C 249, 16.7.2018.


title: Věc C-486/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — RE v. Praxair MRC SAS („Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 96/34/ES — Rámcová dohoda o rodičovské dovolené — Ustanovení 2 bod 6 — Pracovník zaměstnaný na dobu neurčitou a na plný úvazek, který je na rodičovské dovolené na část pracovní doby — Propuštění — Odstupné při propuštění a příspěvek po dobu rekvalifikačního volna — Pravidla výpočtu — Článek 157 SFEU — Stejná odměna mužů a žen — Rodičovská dovolená na část pracovní doby, kterou čerpají především ženy — Nepřímá diskriminace — Objektivně odůvodněné faktory prosté jakékoliv diskriminace na základě pohlaví — Neexistence“)

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/18

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — RE v. Praxair MRC SAS
      (Věc C-486/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 96/34/ES - Rámcová dohoda o rodičovské dovolené - Ustanovení 2 bod 6 - Pracovník zaměstnaný na dobu neurčitou a na plný úvazek, který je na rodičovské dovolené na část pracovní doby - Propuštění - Odstupné při propuštění a příspěvek po dobu rekvalifikačního volna - Pravidla výpočtu - Článek 157 SFEU - Stejná odměna mužů a žen - Rodičovská dovolená na část pracovní doby, kterou čerpají především ženy - Nepřímá diskriminace - Objektivně odůvodněné faktory prosté jakékoliv diskriminace na základě pohlaví - Neexistence“)
      (2019/C 230/21)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: RE

         Žalovaná: Praxair MRC SAS

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 2 bod 6 rámcové dohody o rodičovské dovolené uzavřené dne 14. prosince 1995, která tvoří přílohu směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 97/75/ES ze dne 15. prosince 1997, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby v případě, že je pracovník zaměstnaný na dobu neurčitou a na plný úvazek propuštěn v okamžiku, kdy čerpá rodičovskou dovolenou na část pracovní doby, byla výše odstupného při propuštění a příspěvku po dobu rekvalifikačního volna, které mají být tomuto pracovníkovi vyplaceny, stanovena alespoň zčásti na základě snížené mzdy, kterou pobírá v okamžiku propuštění.

                  2)

                  Článek 157 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která stanoví, že v případě, že je pracovník zaměstnaný na dobu neurčitou a na plný úvazek propuštěn v okamžiku, kdy čerpá rodičovskou dovolenou na část pracovní doby, má tento pracovník nárok na odstupné při propuštění a na příspěvek po dobu rekvalifikačního volna, jejichž výše je alespoň zčásti stanovena na základě snížené mzdy, kterou pobírá v okamžiku propuštění, a to za situace, kdy rodičovskou dovolenou na část pracovní doby čerpá podstatně větší počet žen než mužů a rozdílné zacházení, které z toho plyne, nelze vysvětlit objektivně odůvodněnými faktory prostými jakékoliv diskriminace na základě pohlaví.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1. 10. 2018.


title: Věc C-780/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. prosince 2018 společností Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. října 2018 ve věci T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882 v. EUIPO — A. Salgado Nespereira

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/19

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. prosince 2018 společností Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. října 2018 ve věci T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882 v. EUIPO — A. Salgado Nespereira
      (Věc C-780/18 P)
      (2019/C 230/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Navrhovatelka: Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. (zástupci: S. Ferrandis González a K. Gibas, abogados)

         Další účastníci řízení: Úřad pro duševní vlastnictví Evropské unie a A. Salgado Nespereira, S.A.
      Usnesením ze dne 22. května 2019 Tribunál (osmý senát) zamítl kasační opravný prostředek jako zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný, a rozhodl, že společnost Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-264/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 29. března 2019 — Constantin Film Verleih GmbH v. YouTube LLC, Google Inc.

text:
               8.7.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 29. března 2019 — Constantin Film Verleih GmbH v. YouTube LLC, Google Inc.
      (Věc C-264/19)
      (2019/C 230/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Constantin Film Verleih GmbH

         Žalovaná: YouTube LLC, Google Inc.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Zahrnují adresy výrobců, zpracovatelů, distributorů, dodavatelů a jiných předchozích držitelů zboží nebo služeb, stejně jako velkoobchodníků a maloobchodníků uvedené v čl. 8 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/48/ES (1), na něž se vztahují informace podle čl. 8 odst. 1 směrnice 200/48/ES, také

                              a)

                              e-mailové adresy uživatelů služeb a/nebo

                              b)

                              telefonní čísla uživatelů služeb a/nebo

                              c)

                              IP adresy používané uživateli služeb pro nahrání souborů porušujících práva včetně času nahrání?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, bod c):
                  Zahrnuje informace poskytovaná podle čl. 8 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/48/ES také IP adresu, kterou uživatel, který předtím protiprávně nahrál soubory, naposledy použil pro svůj přístup k uživatelskému účtu na Google/YouTube, včetně přesného času přístupu, nezávisle na tom, zda při tomto posledním přístupu došlo k porušení práv?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, 30.4.2004, s. 45).