title: Věc T-43/19: Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2020 – WV v. ESVČ („Žaloba na náhradu škody – Veřejná služba – Úředníci – Opožděnost – Nepřípustnost“)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/31

      Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2020 – WV v. ESVČ
      (Věc T-43/19) (1)

      („Žaloba na náhradu škody - Veřejná služba - Úředníci - Opožděnost - Nepřípustnost“)
      (2020/C 103/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: WV (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a R. Spac, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící jednak na zrušení rozhodnutí ESVČ ze dne 28. března 2018 o zamítnutí návrhu žalobkyně na náhradu škody a v případě potřeby též rozhodnutí ESVČ ze dne 26. října 2018 o zamítnutí stížnosti žalobkyně podané dne 26. června 2018 a jednak na náhradu škody, která žalobkyni údajně vznikla jednáním ESVČ.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  WV se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc T-33/20: Žaloba podaná dne 17. ledna 2020 – IE v. ECDC

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/32

      Žaloba podaná dne 17. ledna 2020 – IE v. ECDC
      (Věc T-33/20)
      (2020/C 103/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: IE (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaný: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil hodnotící zprávu žalobce za rok 2018;

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 7. října 2019, kterým se zamítá stížnost žalobce ze dne 6. června 2019;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 43 služebního řádu a článku 2.3 prováděcích pravidel ECDC č. 20 o hodnocení dočasných zaměstnanců ECDC žalovaným.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení ze strany žalovaného.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče ze strany žalovaného.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práv žalobce být vyslechnut.


title: Věc T-44/20: Žaloba podaná dne 27. ledna 2020 – Chanel v. EUIPO – Huawei Technologies (Ztvárnění kruhu obsahujícího dvě propojené křivky)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/32

      Žaloba podaná dne 27. ledna 2020 – Chanel v. EUIPO – Huawei Technologies (Ztvárnění kruhu obsahujícího dvě propojené křivky)
      (Věc T-44/20)
      (2020/C 103/46)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Chanel (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupce: J. Passa, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Huawei Technologies Co. Ltd (Šen-čen, Čína)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (Ztvárnění kruhu obsahujícího dvě propojené křivky) – Přihláška č. 17 248 642

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. listopadu 2019, ve věci R 1041/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí, neboť má za to, že kolidující označení v poloze, v jaké se nachází, nejsou podobná;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí, neboť v zásadě odmítla provést srovnání těchto označení v situaci, v níž označení, na které se vztahuje sporná přihláška k zápisu, je otočené o 90 stupňů ve vztahu ke směru, v němž bylo přihlášeno;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-60/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Enosi Mastichoparagogon Chiou v. EUIPO (MASTIHACARE)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/33

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Enosi Mastichoparagogon Chiou v. EUIPO (MASTIHACARE)
      (Věc T-60/20)
      (2020/C 103/47)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Enosi Mastichoparagogon Chiou (Chios, Řecko) (zástupce: A.-E. Malami, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie slovní ochranné známky MASTIHACARE – Přihláška č. 1388895

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. listopadu 2019, ve věci R 692/2019–1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  povolil mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie ochranné známky MASTIHACARE – přihláška č. 1388895 – pro všechny výrobky spadající do třídy 3;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení v souladu s čl. 190 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 (1);

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 94 odst. 1 nařízení 2017/2001 pro nedostatek odůvodnění napadeného rozhodnutí odvolacího senátu.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. L 154, 16.6.2017, s. 1).


title: Věc T-65/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Kneissl Holding v. EUIPO – LS 9 (KNEISSL)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/34

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Kneissl Holding v. EUIPO – LS 9 (KNEISSL)
      (Věc T-65/20)
      (2020/C 103/48)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kneissl Holding GmbH (Ebbs, Rakousko) (zástupci: O. Nilgen a A. Kockläuner, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: LS 9 GmbH (Mnichov, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie KNEISSL – Ochranná známka Evropské unie č. 291 377

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2019, ve věci R 2265/2018-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil v části, v níž ochrannou známku Evropské unie č. 291 377 KNEISSL pro zboží „sportovní tašky“ zařazené do třídy 18, jakož i pro „sportovní oblečení, oblečení pro volný čas, větruvzdorné oděvy; lyžařské kombinézy a komplety, lyžařské kalhoty; lyžařské bundy, spodní prádlo, pokrývky hlavy“ zařazené do třídy 25 prohlašuje za neplatnou a aby příslušný návrh na prohlášení neplatnosti zamítl;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-70/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Metamorfoza v. EUIPO – Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/35

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Metamorfoza v. EUIPO – Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)
      (Věc T-70/20)
      (2020/C 103/49)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Metamorfoza d.o.o. (Záhřeb, Chorvatsko) (zástupce: A. Bijelić, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tiesios kreivės (Vilnius, Litva)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie MUSEUM OF ILLUSIONS – Přihláška č. 17 263 336

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2019, ve věci R 663/2019-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  věc přezkoumal a napadené rozhodnutí zrušil.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-74/20: Žaloba podaná dne 7. února 2020 – IJ v. Parlament

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/35

      Žaloba podaná dne 7. února 2020 – IJ v. Parlament
      (Věc T-74/20)
      (2020/C 103/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: IJ (zástupkyně: L. Levi, M. Vandenbussche a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou:

            a v důsledku toho:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 10. října 2018 v rozsahu, v němž používá na žalobkyni doložku o výhradě stanovenou v článku 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie

                  —

                  v rozsahu, v němž je to třeba, zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 29. října 2019 v rozsahu, v němž zamítá stížnost žalobkyně ze dne 8. ledna 2019;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 100 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „Pracovní řád“). Žalobkyně tvrdí, že použití výhrady v jejím případě porušuje článek 100 Pracovního řádu, který musí být vykládán restriktivně a v souladu se zásadou volného pohybu pracovníků zakotvenou článkem 45 SFEU. Článek 100 Pracovního řádu musí být rovněž vykládán v souladu s články 34 a 35 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a články 12 a 13 Evropské sociální charty. Podpůrně žalobkyně vznáší námitku protiprávnosti článku 100 Pracovního řádu, z důvodu, že toto ustanovení porušuje článek 45 SFEU, články 34 a 35 Listiny a články 12 a 3 Evropské sociální charty.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace zakotvené v čl. 1d Služebního řádu úředníků Evropské unie a článku 21 Listiny. Žalobkyně se domnívá, že použití výhrady vůči ní ji po dobu pěti let zbavuje možnosti mít prospěch z určitých prvků všech dávek v invaliditě a navíc zakládá diskriminaci zakázanou článkem 1d služebního řádu a článkem 21 Listiny.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že byla porušena zásada péče. Administrativa porušila povinnost péče, která jí přísluší, i když byla tato povinnost o to naléhavější z důvodu křehkého zdraví dotčeného zaměstnance.


title: Věc T-75/20: Žaloba podaná dne 10. února 2020 – Abitron Germany v. EUIPO – Hetronic International (NOVA)

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/36

      Žaloba podaná dne 10. února 2020 – Abitron Germany v. EUIPO – Hetronic International (NOVA)
      (Věc T-75/20)
      (2020/C 103/51)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Abitron Germany GmbH (Langquaid, Německo) (zástupce: T. Matschke, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hetronic International, Inc. (Oklahoma City, Oklahoma, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie NOVA – Ochranná známka Evropské unie č. 13 711 718

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. prosince 2019, ve věci R 521/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  prohlásil ochrannou známku Evropské unie NOVA č. 13 711 718 za neplatnou;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-76/20: Žaloba podaná dne 7. února 2020 – Česká republika v. Komise

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/37

      Žaloba podaná dne 7. února 2020 – Česká republika v. Komise
      (Věc T-76/20)
      (2020/C 103/52)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Pavliš, O. Serdula a J. Vláčil, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) CCI 2014CZ06RDNP 001 ze dne 28. listopadu 2019 o pozastavení průběžných plateb spojených s Programem rozvoje venkova České republiky na období 2014-2020 a souvisejících s výdaji uskutečněnými v období od 16. října 2018 do 31. prosince 2018 a od 1. ledna 2019 do 31. března 2019 [oznámeno pod číslem C(2019) 8647 final];

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 (1) (dále jen „nařízení č. 1306/2013“). Komise se totiž nesprávně domnívá, že dotace, k nimž se dotčené výdaje vztahují, byly poskytnuty v rozporu s vnitrostátními právními předpisy. K porušení dotčených vnitrostátních právních předpisů nicméně nemohlo dojít, jelikož tyto předpisy vůbec nedopadají na druh dotací, kterých se týkají pozastavené platby.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází také z porušení čl. 41 odst. 1 nařízení č. 1306/2013. I kdyby dotčené vnitrostátní předpisy na tento druh dotací dopadaly (quod non), část pozastavených plateb se vztahuje k projektům, na které tyto předpisy nelze uplatnit z časových důvodů.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549).


title: Věc T-80/20: Žaloba podaná dne 7. února 2020 – IM v. EIB a EIF

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/38

      Žaloba podaná dne 7. února 2020 – IM v. EIB a EIF
      (Věc T-80/20)
      (2020/C 103/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: IM (zástupce: D. Giabbani, advokát)

         Žalovaní: Evropská investiční banka a Evropský investiční fond

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil posuzovanou žalobu po formální stránce za přípustnou;

                  —

                  prohlásil, že je tato žaloba opodstatněná;

                  —

                  rozhodl, že IM byl z výběrového řízení vyloučen protiprávně a na základě zneužití pravomoci;

                  —

                  rozhodl, že výběrové řízení na nového generálního ředitele je neplatné, takže neplatné je tudíž i jmenování nového generálního ředitele oznámené dne 13. prosince 2019;

                  —

                  rozhodl o zrušení jmenování nového generálního ředitele Evropského investičního fondu;

                  —

                  uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 20 stanov Evropského investičního fondu, podle kterého platí, že „generální ředitel je jmenován na dobu nejvýše pěti let a může být jmenován opakovaně“.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení dopisu o jmenování žalobce ze dne 5. března 2014 a jeho dodatku, jelikož tyto dokumenty a prodloužení funkčního období žalobce po 15. březnu 2017 svědčí o dohodě, na jejímž základě mohl pracovat až do věku 67 let a dokonce i déle.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z přímé diskriminace na základě věku žalobce. Žalobce má za to, že pokud byla odmítnuta jeho kandidatura pouze na základě jeho věku, výběrová komise porušila zásadu zákazu diskriminace.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení důvěrných a osobních údajů žalobce. Žalobce tvrdí, že pokud výběrová komise použila obsah dopisu o jmenování coby odůvodnění svého rozhodnutí, uznala, že se seznámila s dokumentem, který neměla mít k dispozici a který obsahoval osobní údaje žalobce.


title: Věc C-384/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 – Evropská komise v. Belgické království („Nesplnění povinnosti státem – Článek 49 SFEU – Služby na vnitřním trhu – Směrnice 2006/123/ES – Článek 25 odst. 1 a 2 – Omezení práva účetních vykonávat víceoborové činnosti“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2020 – Evropská komise v. Belgické království
      (Věc C-384/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 49 SFEU - Služby na vnitřním trhu - Směrnice 2006/123/ES - Článek 25 odst. 1 a 2 - Omezení práva účetních vykonávat víceoborové činnosti“)
      (2020/C 137/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a L. Malferrari, zmocněnci)

         Žalované: Belgické království (zástupci: L. Van den Broeck, M. Jacobs a C. Pochet, zmocněnkyně, ve spolupráci s C. Smits a D. Grisay, avocats, M. Vossen, G. Lievensem a F. Haemersem)

         Výrok

                  1)

                  Belgické království tím, že zakázalo výkon činnosti účetního společně s činnostmi pojišťovacího makléře nebo pojišťovacího agenta, realitního makléře nebo s jakoukoli bankovní činností nebo činností v oboru finančních služeb, a tím, že umožnilo senátům Institut professionnel des comptables et Fiscalistes agrées (Komora akreditovaných účetních a daňových poradců) zakázat výkon činnosti účetního společně s jakoukoli řemeslnou, zemědělskou a obchodní činností, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu, jakož i z článku 49 SFEU.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Belgické království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc C-717/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep te Gent – Belgie) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na X („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Evropský zatýkací rozkaz – Článek 2 odst. 2 – Výkon evropského zatýkacího rozkazu – Neověřování oboustranné trestnosti činu – Podmínky – Trestný čin, který vystavující členský stát postihuje trestem odnětí svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně tři roky – Změna trestního práva vystavujícího členského státu, ke které došlo mezi dobou spáchání skutků a datem vydání evropského zatýkacího rozkazu – Znění zákona, které je třeba vzít v úvahu za účelem ověření horní hranice sazby trestu v délce nejméně tří let“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/18

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep te Gent – Belgie) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na X
      (Věc C-717/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz - Článek 2 odst. 2 - Výkon evropského zatýkacího rozkazu - Neověřování oboustranné trestnosti činu - Podmínky - Trestný čin, který vystavující členský stát postihuje trestem odnětí svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně tři roky - Změna trestního práva vystavujícího členského státu, ke které došlo mezi dobou spáchání skutků a datem vydání evropského zatýkacího rozkazu - Znění zákona, které je třeba vzít v úvahu za účelem ověření horní hranice sazby trestu v délce nejméně tří let“)
      (2020/C 137/22)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van Beroep te Gent

         Účastník původního řízení

      X

         Výrok

      Článek 2 odst. 2 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem ověření, zda lze trestný čin, pro který byl vydán evropský zatýkací rozkaz, ve vystavujícím členském státě potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně tří let, jak jsou tento trest nebo toto opatření vymezeny právem vystavujícího členského státu, musí vykonávající justiční orgán vzít v úvahu právo vystavujícího členského státu ve znění použitelném na skutky, které vedly k věci, v jejímž rámci byl vydán evropský zatýkací rozkaz.

         (1)  Úř. věst. C 35, 28.1.2019.


title: Věc C-803/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – AAS „BALTA“ v. UAB „GRIFS AG“ („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Článek 15 bod 5 a čl. 16 bod 5 – Pojištění ‚velkých rizik‘ – Ujednání o soudní příslušnosti uzavřené mezi pojistníkem a pojistitelem – Dovolatelnost tohoto ustanovení vůči pojištěnému“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/21

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – AAS „BALTA“ v. UAB „GRIFS AG“
      (Věc C-803/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 15 bod 5 a čl. 16 bod 5 - Pojištění ‚velkých rizik‘ - Ujednání o soudní příslušnosti uzavřené mezi pojistníkem a pojistitelem - Dovolatelnost tohoto ustanovení vůči pojištěnému“)
      (2020/C 137/27)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: AAS „BALTA“

         Žalovaná: UAB „GRIFS AG“

         Výrok

      Článek 15 bod 5 a čl. 16 bod 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládány v tom smyslu, že ujednání o soudní příslušnosti obsažené v pojistné smlouvě kryjící „velké riziko“ ve smyslu posledně uvedeného ustanovení uzavřené pojistníkem a pojistitelem nelze uplatnit vůči osobě pojištěné na základě této smlouvy, která není podnikatelem v odvětví pojišťovnictví, která s daným ustanovením nevyjádřila souhlas a která je usazena v jiném členském státě než pojistník a pojistitel.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-836/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španělsko) – Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real v. RH („Řízení o předběžné otázce – Článek 20 SFEU – Občanství Evropské unie – Občan Unie, který nikdy nevyužil práva volného pohybu – Žádost manžela či manželky, kteří jsou státními příslušníky třetí země, o vydání dočasné pobytové karty – Zamítnutí – Povinnost zajistit obživu manžela či manželky – Neexistence dostatečných prostředků na straně občana Unie – Povinnost manželů žít společně – Vnitrostátní právní předpisy a praxe – Skutečné využití podstatné části práv přiznaných občanům Unie – Zbavení“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/22

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španělsko) – Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real v. RH
      (Věc C-836/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 20 SFEU - Občanství Evropské unie - Občan Unie, který nikdy nevyužil práva volného pohybu - Žádost manžela či manželky, kteří jsou státními příslušníky třetí země, o vydání dočasné pobytové karty - Zamítnutí - Povinnost zajistit obživu manžela či manželky - Neexistence dostatečných prostředků na straně občana Unie - Povinnost manželů žít společně - Vnitrostátní právní předpisy a praxe - Skutečné využití podstatné části práv přiznaných občanům Unie - Zbavení“)
      (2020/C 137/28)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Žalovaný: RH

         Výrok

                  1)

                  Článek 20 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát zamítl žádost o sloučení rodiny podanou manželem či manželkou – kteří jsou státními příslušníky třetí země – občana Evropské unie, který je státním příslušníkem tohoto členského státu a nikdy nevyužil práva volného pohybu, pouze z toho důvodu, že tento občan Unie nemá pro sebe a svého manžela či manželku dostatečné prostředky, aby se nestali zátěží pro systém sociální pomoci, aniž bylo zkoumáno, zda mezi uvedeným občanem Unie a jeho manželem či manželkou existuje vztah závislosti takové povahy, že v případě odmítnutí udělení odvozeného práva pobytu posledně uvedenému by tentýž občan Unie byl nucen opustit území Evropské unie jako celek, a byl by tak zbaven možnosti skutečně využívat podstatné části práv plynoucích z jeho statusu.

                  2)

                  Článek 20 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že vztah závislosti, který může odůvodňovat přiznání odvozeného práva pobytu na základě tohoto článku, neexistuje pouze z toho důvodu, že státní příslušník členského státu, který je plnoletý a nikdy nevyužil práva volného pohybu, a jeho manžel či manželka, kteří jsou plnoletí a jsou státními příslušníky třetí země, jsou povinni žít společně na základě povinností plynoucích z manželství podle práva členského státu, jehož je občan Evropské unie státním příslušníkem.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc C-79/19 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 27. února 2020 – Litevská republika v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – EZOZF, EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje vynaložené Litevskou republikou – Podpora při předčasném odchodu do důchodu – Nařízení (ES) č. 1257/1999 – Článek 33n odst. 1 – Zkreslení důkazů“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/23

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 27. února 2020 – Litevská republika v. Evropská komise
      (Věc C-79/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - EZOZF, EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií - Výdaje vynaložené Litevskou republikou - Podpora při předčasném odchodu do důchodu - Nařízení (ES) č. 1257/1999 - Článek 33n odst. 1 - Zkreslení důkazů“)
      (2020/C 137/30)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Litevská republika (zástupci: původně R. Krasuckaitė, poté K. Dieninis, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupkyně: J. Jokubauskaitė a J. Aquilina, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Litevské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-183/19 P: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. prosince 2019 – Fruits de Ponent, SCCL v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Společná zemědělská politika (SZP) – Nařízení (EU) č. 1308/2013 – Trhy se sladkým ovocem – Narušení, k nimž došlo v hospodářském roce 2014 – Dočasná mimořádná podpůrná opatření pro producenty – Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti“)

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/26

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. prosince 2019 – Fruits de Ponent, SCCL v. Evropská komise
      (Věc C-183/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Společná zemědělská politika (SZP) - Nařízení (EU) č. 1308/2013 - Trhy se sladkým ovocem - Narušení, k nimž došlo v hospodářském roce 2014 - Dočasná mimořádná podpůrná opatření pro producenty - Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti“)
      (2020/C 137/34)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fruits de Ponent, SCCL (zástupci: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset a A. Sellés Marco, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, W. Farrell a A. Sauka, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2.

                  Společnosti Fruits de Ponent SCCL se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019.


title: Věc C-78/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdom Slovenskej republiky (Slovensko) dne 14. února 2020 – trestní řízení proti M.B.

text:
               27.4.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 137/39

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Najvyšším súdom Slovenskej republiky (Slovensko) dne 14. února 2020 – trestní řízení proti M.B.
      (Věc C-78/20)
      (2020/C 137/54)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Účastníci původního trestního řízení

      M.B.
      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky

         Předběžná otázka

      Vztahují se požadavky, které musí podle čl. 1 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1) splňovat evropský zatýkací rozkaz jako soudní rozhodnutí, i na doplňující informace poskytnuté podle čl. 15 odst. 2 tohoto rámcového rozhodnutí, pokud tyto informace podstatným způsobem doplňují nebo mění obsah původně vydaného evropského zatýkacího rozkazu za účelem rozhodnutí vykonávajícího justičního orgánu.

         (1)  Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc T-60/19: Usnesení Tribunálu ze dne 9. března 2020 – Kypr v. EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion) („Ochranná známka Evropské unie – Zrušení ochranné známky, o kterou se opírá návrh na prohlášení neplatnosti – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/13

      Usnesení Tribunálu ze dne 9. března 2020 – Kypr v. EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion)
      (Věc T-60/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Zrušení ochranné známky, o kterou se opírá návrh na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2020/C 191/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kyperská republika (zástupci: S. Malynicz, QC, a V. Marsland, solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Gája a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia, Řecko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. listopadu 2018 (věc R 2296/2017-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Kyperskou republikou a společností Filotas Bellas & Yios.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není důvodné rozhodnout.

                  2)

                  Kyperské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-659/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Instrucción n° 4 de Badalona – Španělsko) – trestní řízení proti VW („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Směrnice 2013/48/EU – Článek 3 odst. 2 – Právo na přístup k obhájci – Okolnosti, za kterých musí být zajištěno právo na přístup k obhájci – Nedostavení se k soudnímu jednání – Odchylky od práva na přístup k obhájci – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na účinnou soudní ochranu“)

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/13

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona – Španělsko) – trestní řízení proti VW
      (Věc C-659/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Směrnice 2013/48/EU - Článek 3 odst. 2 - Právo na přístup k obhájci - Okolnosti, za kterých musí být zajištěno právo na přístup k obhájci - Nedostavení se k soudnímu jednání - Odchylky od práva na přístup k obhájci - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie - Právo na účinnou soudní ochranu“)
      (2020/C 215/15)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona

         Účastník původního trestního řízení

      VW

         Výrok

      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/48/EU ze dne 22. října 2013 o právu na přístup k obhájci v trestním řízení a řízení týkajícím se evropského zatýkacího rozkazu a o právu na informování třetí strany a právu na komunikaci s třetími osobami a konzulárními úřady v případě zbavení osobní svobody, a zejména její čl. 3 odst. 2 ve spojení s článkem 47 Listiny, musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána vnitrostátní judikaturou, podle níž může být právo na přístup k obhájci v průběhu přípravného řízení pozastaveno z důvodu, že se podezřelá nebo obviněná osoba po předvolání vydaném vyšetřujícím soudcem nedostavila k soudnímu jednání, až do vykonání vnitrostátního zatýkacího rozkazu vydanému vůči dotyčné osobě.

         (1)  Úř. věst. C 35, 28.1.2019.


title: Věc C-769/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle v. SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale („Řízení o předběžné otázce – Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 5 písm. b) – Zvýšení procentní sazby starobního důchodu – Zohlednění příspěvku poskytnutého na výchovu dítěte se zdravotním postižením v jiném členském státě – Zásada rovného nakládání se skutečnostmi“)

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/14

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle v. SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale
      (Věc C-769/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 5 písm. b) - Zvýšení procentní sazby starobního důchodu - Zohlednění příspěvku poskytnutého na výchovu dítěte se zdravotním postižením v jiném členském státě - Zásada rovného nakládání se skutečnostmi“)
      (2020/C 215/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle

         Žalovaní: SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 ze dne 16. září 2009 musí být vykládán v tom smyslu, že podpora na integraci dětí a dospívajících s mentálním postižením, která je stanovena v § 35a osmé knihy Sozialgesetzbuch (německý zákon o sociálním zabezpečení) nepředstavuje dávku ve smyslu tohoto článku 3, a nespadá tedy do věcné působnosti tohoto nařízení.

                  2)

                  Článek 5 nařízení č. 883/2004 ve znění nařízení č. 988/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že:

                              —

                              nárok na příspěvek na výchovu dítěte se zdravotním postižením, který je stanoven v článku L. 541-1 francouzského zákoníku sociálního zabezpečení a podpora na integraci dětí a dospívajících s mentálním postižením podle § 35a osmé knihy německého zákona o sociálním zabezpečení, nelze považovat za rovnocenné dávky ve smyslu tohoto čl. 5 písm. a);

                              —

                              zásada rovného nakládání se skutečnostmi zakotvená v uvedeném čl. 5 písm. b) se použije za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení. Příslušné francouzské orgány musí určit, zda je v projednávaném případě prokázáno, že nastala skutečnost vyžadovaná ve smyslu tohoto ustanovení. V tomto ohledu musí tyto orgány zohlednit podobné skutečnosti, které nastaly v Německu, jako by nastaly na jejich území.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.


title: Věc C-832/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hovioikeus – Finsko) – A a další v. Finnair Oyj („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Články 5 a 7 – Právo na náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení letu – Právo na opětovnou náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení, jímž je stižena nejen původní rezervace, nýbrž i následná rezervace v rámci přesměrování – Rozsah – Zproštění povinnosti nahradit škodu – Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ – Takzvaný díl ‚on condition‘ – Technické závady inherentně spjaté s údržbou letadla“)

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/16

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hovioikeus – Finsko) – A a další v. Finnair Oyj
      (Věc C-832/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Články 5 a 7 - Právo na náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení letu - Právo na opětovnou náhradu škody v případě zpoždění nebo zrušení, jímž je stižena nejen původní rezervace, nýbrž i následná rezervace v rámci přesměrování - Rozsah - Zproštění povinnosti nahradit škodu - Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ - Takzvaný díl ‚on condition‘ - Technické závady inherentně spjaté s údržbou letadla“)
      (2020/C 215/18)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Helsingin hovioikeus

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A a další

         Žalovaná: Finnair Oyj

         Výrok

                  1)

                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, a zejména jeho čl. 7 odst. 1, musí být vykládáno v tom smyslu, že cestující v letecké dopravě, kterému byla poskytnuta náhrada z důvodu zrušení letu a který přijal nabídnutý přesměrovaný let, má nárok na poskytnutí náhrady z důvodu zpoždění přesměrovaného letu, jestliže toto zpoždění dosáhne počtu hodin, který zakládá nárok na náhradu, a jestliže letecký dopravce přesměrovaného letu je týž jako letecký dopravce zrušeného letu.

                  2)

                  Článek 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že se letecký dopravce nemůže k tomu, aby se zprostil své povinnosti nahradit škodu, dovolávat „mimořádných okolností“ ve smyslu tohoto ustanovení souvisejících se závadou na tzv. díle „on condition“, tedy díle, který se nahrazuje jen z důvodu závady na předchozím díle, a to i když má vždy k dispozici náhradní díl, s výjimkou případu, jehož existenci musí ověřit předkládající soud, že taková závada představuje událost, která z důvodu své povahy či původu není vlastní běžnému výkonu činnosti uvedeného leteckého dopravce a vymyká se jeho účinné kontrole; má se však za to, že pokud tato závada zůstává v zásadě nerozlučně spjata se systémem fungování letadla, nemůže být za takovouto událost považována.

         (1)  Úř. věst. C 93, 11.3.2019.


title: Věc C-182/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 26. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs („Řízení o předběžné otázce – Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Čísla 3005 a 3824 – Náplasti a samoohřívací pásy k úlevě od bolesti – Prováděcí nařízení (EU) 2016/1140 – Neplatnost“)

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/19

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 26. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Věc C-182/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Čísla 3005 a 3824 - Náplasti a samoohřívací pásy k úlevě od bolesti - Prováděcí nařízení (EU) 2016/1140 - Neplatnost“)
      (2020/C 215/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Výrok

      Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1140 ze dne 8. července 2016 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury je neplatné.

         (1)  Úř. věst. C 172, 20.5.2019.


title: Věc T-716/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2020 – Germanwings v. Komise („Státní podpory – Odvětví letecké dopravy – Podpora poskytnutá Itálii ve prospěch sardinských letišť – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za zčásti slučitelnou a zčásti neslučitelnou s vnitřním trhem – Přičitatelnost státu – Oprávněné osoby – Zvýhodnění smluvních leteckých společností – Zásada tržně jednajícího hospodářského subjektu – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Povinnost uvést odůvodnění – Režim podpor – Podpora de minimis – Navrácení“)

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/26

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. května 2020 – Germanwings v. Komise
      (Věc T-716/17) (1)

      („Státní podpory - Odvětví letecké dopravy - Podpora poskytnutá Itálii ve prospěch sardinských letišť - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za zčásti slučitelnou a zčásti neslučitelnou s vnitřním trhem - Přičitatelnost státu - Oprávněné osoby - Zvýhodnění smluvních leteckých společností - Zásada tržně jednajícího hospodářského subjektu - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Narušení hospodářské soutěže - Povinnost uvést odůvodnění - Režim podpor - Podpora de minimis - Navrácení“)
      (2020/C 215/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Germanwings GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: A. Martin-Ehlers, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a S. Noë, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2017/1861 ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itálie –Vyrovnávací platby letištím na Sardinii za závazky veřejné služby (služby obecného hospodářského zájmu) (Úř. věst. 2017, L 268, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Germanwings GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 412, 4.12.2017.


title: Věc T-234/20: Žaloba podaná dne 29. dubna 2020 – HB v. EIB

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/43

      Žaloba podaná dne 29. dubna 2020 – HB v. EIB
      (Věc T-234/20)
      (2020/C 215/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: HB (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil zprávu o výkonnosti z roku 2017 a (ii) rozhodnutí odvolacího výboru, kterým byla zamítnuta stížnost proti zprávě o výkonnosti z roku 2017;

                  —

                  uložil žalované, aby uhradila 50 000 eur jako náhradu za ztrátu příležitosti i se zákonem stanovenými úroky počítanými ode dne vyhlášení rozsudku až do úplného uhrazení;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu svého návrhu na zrušení posouzení výkonnosti předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy a práva na důvěrnost v rozsahu, v němž X tím, že komentoval v rámci posouzení výkonnosti tvrzení žalobce týkající se údajně nevhodného chování, porušil zásadu řádné správy a právo žalobce na důvěrnost.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci, jelikož žalobce tvrdí, že X jej obtěžoval v průběhu hodnotícího období, a proto (i) X nebyl nestranný při posuzování výkonnosti, a tudíž jeho komentáře a známky jsou stiženy vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení, a (ii) hodnotící zpráva byla přijata s úmyslem poškodit žalobce, a proto je stižena vadou spočívající ve zneužití pravomoci.

            Na podporu svého návrhu na zrušení rozhodnutí odvolacího výboru se žalobce opírá o dva jiné žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z procesních vad, kterých se dopustil odvolací výbor (vada při doručení oznámení o ústním jednání, přijetí rozhodnutí bez přítomnosti zúčastněného v rozporu s právem), přičemž pokud by k nim nedošlo, výsledek řízení mohl být odlišný.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut, jelikož z důvodu procesních vad žalobce nebyl přítomen ústního jednání před odvolacím výborem, a tudíž nebyl vyslechnut.

            Na podporu svého návrhu na náhradu škody žalobce tvrdí, že žalovaná tím, že protiprávně zamítla návrh na zahájení smírčího řízení, připravila žalobce o možnost smírného vyřešení záležitosti a vyhnutí se řízení před Tribunálem Unie.


title: Věc T-240/20: Žaloba podaná dne 27. dubna 2020 – Arnaoutakis v. Parlament

text:
               29.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/44

      Žaloba podaná dne 27. dubna 2020 – Arnaoutakis v. Parlament
      (Věc T-240/20)
      (2020/C 215/56)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Stavros Arnaoutakis (Heráklion, Řecko) (zástupci: A. Schmitt a A. Grosjean, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že žaloba je přípustná,

                  —

                  v případě potřeby, v rámci organizačních procesních opatření nebo dokazování v projednávané věci, uložil Evropskému parlamentu předložit stanoviska právní služby Parlamentu, která byla vydána 16. července a 3. prosince 2018, bez ohledu na přesná data, ale každopádně před přijetím rozhodnutí přijatého předsednictvem Parlamentu dne 10. prosince 2018, kterým se mění prováděcí opatření statutu poslanců Evropského parlamentu (Úř. věst. 2018, C 466, s. 8),

                  —

                  zrušil napadené individuální rozhodnutí, oznámené žalobci oddělením pro platy a sociální nároky poslanců při generálním ředitelství Evropského parlamentu ohledně nároků žalobce na doplňkový (dobrovolný) důchod, a to na základě článku 263 SFEU, jelikož dané rozhodnutí provedlo zvýšení věku žalobce pro čerpání doplňkového (dobrovolného) důchodu z 63 na 65 let k 1. lednu 2019, tak jak o něm bylo rozhodnuto výše uvedeným rozhodnutím předsednictva Parlamentu ze dne 10. prosince 2018,

                  —

                  zrušil výše uvedené rozhodnutí předsednictva Parlamentu nebo rozhodl o jeho nepoužitelnosti, a to na základě článku 277 SFEU, v rozsahu, v němž mění článek 76 prováděcích opatření statutu, konkrétněji v rozsahu, v němž k 1. lednu 2019 zvyšuje věk pro čerpání doplňkového (dobrovolného) důchodu,

                  —

                  uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z nepříslušnosti ratione materiae předsednictva:

                              —

                              rozhodnutí předsednictva ze dne 10. prosince 2018 (dále jen „rozhodnutí předsednictva“) bylo přijato v rozporu se statutem poslanců Evropského parlamentu přijatým rozhodnutím Evropského parlamentu ze dne 28. září 2005, 2005/684/ES, Euratom (Úř. věst. 2005, L 262, s. 1) (dále jen „statut“). Rozhodnutí předsednictva je v rozporu zejména s ustanoveními článku 27 statutu, který ukládá zachování „nabytých práv“ a „budoucích nároků“,

                              —

                              a dále rozhodnutí předsednictva vytváří daň zavedením zvláštního odvodu ve výši 5 % nominální výše důchodu, přestože vytvoření daně dle článku 223 odst. 2 SFEU do pravomoci předsednictva nespadá.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí:

                              —

                              předsednictvo přijalo své rozhodnutí při porušení pravidel zakotvených v článku 223 SFEU,

                              —

                              a dále je rozhodnutí předsednictva nedostatečně odůvodněno a porušuje tak povinnost uvést odůvodnění, stanovenou v čl. 296 druhém pododstavci SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení nabytých práv a budoucích nároků a zásady legitimního očekávání:

                              —

                              rozhodnutí předsednictva porušuje nabytá práva a budoucí nároky plynoucí z obecných právních zásad a ze statutu, který výslovně ukládá, aby zůstaly zachovány „v plném rozsahu“ (článek 27),

                              —

                              a dále rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu legitimního očekávání.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality a zásad rovného zacházení a nediskriminace:

                              —

                              zásahy do práv žalobce jsou nepřiměřené k cílům sledovaným rozhodnutím předsednictva,

                              —

                              a dále musí být rozhodnutí předsednictva prohlášeno za nepoužitelné z důvodu porušení zásad rovného zacházení a nediskriminace.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty a absence přechodných opatření:

                              —

                              rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu právní jistoty, jelikož se k němu protiprávně váže zpětná účinnost,

                              —

                              a dále rozhodnutí předsednictva porušuje zásadu právní jistoty tím, že opomenulo stanovit přechodná opatření.


title: Spojené věci C-370/17 a C-37/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Francie) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l’aéronautique civile (CRPNPAC) v. Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA v. Jean-Luc Poignant (C-37/18) („Řízení o předběžné otázce – Migrující pracovníci – Sociální zabezpečení – Nařízení (EHS) č. 1408/71 – Použitelné právní předpisy – Článek 14 odst. 1 písm. a) – Vyslaní pracovníci – Článek 14 odst. 2 písm. a) bod i) – Osoba obvykle zaměstnaná na území dvou nebo více členských států pobočkou nebo stálým zastoupením, které má podnik na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo – Nařízení (EHS) č. 574/72 – Článek 11 odst. 1 písm. a) – Článek 12a odst. 1a – Potvrzení E 101 – Závazný účinek – Potvrzení získané nebo uplatněné podvodem – Pravomoc soudu hostitelského členského státu konstatovat, že došlo k podvodu, a od potvrzení odhlédnout – Článek 84a odst. 3 nařízení č. 1408/71 – Spolupráce mezi příslušnými institucemi – Překážka věci pravomocně rozsouzené v trestním řízení vzhledem k občanskoprávnímu řízení – Přednost unijního práva“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/2

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Francie) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l’aéronautique civile (CRPNPAC) v. Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA v. Jean-Luc Poignant (C-37/18)
      (Spojené věci C-370/17 a C-37/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Migrující pracovníci - Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Použitelné právní předpisy - Článek 14 odst. 1 písm. a) - Vyslaní pracovníci - Článek 14 odst. 2 písm. a) bod i) - Osoba obvykle zaměstnaná na území dvou nebo více členských států pobočkou nebo stálým zastoupením, které má podnik na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo - Nařízení (EHS) č. 574/72 - Článek 11 odst. 1 písm. a) - Článek 12a odst. 1a - Potvrzení E 101 - Závazný účinek - Potvrzení získané nebo uplatněné podvodem - Pravomoc soudu hostitelského členského státu konstatovat, že došlo k podvodu, a od potvrzení odhlédnout - Článek 84a odst. 3 nařízení č. 1408/71 - Spolupráce mezi příslušnými institucemi - Překážka věci pravomocně rozsouzené v trestním řízení vzhledem k občanskoprávnímu řízení - Přednost unijního práva“)
      (2020/C 222/02)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soudy

      Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation

         Účastníci původních řízení

         Žalobci: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) (C-370/17), Vueling Airlines SA (C-37/18)

         Žalovaní: Vueling Airlines SA (C-370/17), Jean-Luc Poignant (C-37/18)

         Výrok

                  1)

                  Článek 11 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že soudy členského státu, které rozhodují v soudním řízení vedeném proti zaměstnavateli kvůli skutkům, které mohou svědčit o podvodném získání nebo využití potvrzení E 101 vydaných na základě čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 631/2004 ze dne 31. března 2004, ve vztahu k pracovníkům vykonávajícím činnost v tomto členském státě, mohou konstatovat, že došlo k podvodu, a v důsledku toho od těchto potvrzení odhlédnout teprve tehdy, až se ujistí, že:

                              —

                              zaprvé byl urychleně zahájen postup upravený v čl. 84a odst. 3 tohoto nařízení a příslušné instituci vydávajícího členského státu bylo umožněno přezkoumat opodstatněnost vydání uvedených potvrzení ve světle konkrétních důkazů, které předložila příslušná instituce hostitelského členského státu a které nasvědčují tomu, že tato potvrzení byla získána nebo uplatněna podvodem, a

                              —

                              zadruhé příslušná instituce vydávajícího členského státu takový přezkum neprovedla a v přiměřené lhůtě nezaujala k těmto důkazům stanovisko tím, že by dotčená potvrzení případně zneplatnila nebo zrušila.

                  2)

                  Článek 11 odst. 1 nařízení č. 574/72, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 647/2005, a zásada přednosti unijního práva musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, kdy byl zaměstnavatel v hostitelském členském státě trestně odsouzen na základě definitivního konstatování, že došlo k podvodu, jež bylo učiněno v rozporu s tímto právem, brání tomu, aby občanskoprávní soud tohoto členského státu, který je vázán zásadou překážky věci pravomocně rozsouzené v trestním řízení vzhledem k občanskoprávnímu řízení, která se uplatňuje ve vnitrostátním právu, tomuto zaměstnavateli pouze z důvodu tohoto trestního odsouzení uložil povinnost nahradit škodu pracovníkům nebo důchodovému orgánu tohoto členského státu, kteří byli tímto podvodem poškozeni.

         (1)  Úř. věst. C 283, 28.8.2017.

         Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Spojené věci C-715/17, C-718/17 a C-719/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2020 – Evropská komise v. Polská republika, Komise v. Maďarsko, Komise v. Česká republika („Nesplnění povinnosti státem – Rozhodnutí (EU) 2015/1523 a (EU) 2015/1601 – Články 5 odst. 2 a 4 až 11 těchto rozhodnutí – Dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Řecké republiky a Italské republiky – Nouzová situace vyznačující se náhlým přílivem státních příslušníků třetích zemí na území některých členských států – Relokace těchto státních příslušníků na území jiných členských států – Řízení o relokaci – Povinnost členských států oznamovat v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, počet žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří mohou být rychle přemístěni na jejich území – Navazující povinnosti vedoucí ke skutečné relokaci – Zájmy členských států související s národní bezpečností a veřejným pořádkem – Možnost členského státu dovolávat se článku 72 SFEU jakožto důvodu pro neuplatnění aktů unijního práva, které mají závaznou povahu“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/3

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2020 – Evropská komise v. Polská republika, Komise v. Maďarsko, Komise v. Česká republika
      (Spojené věci C-715/17, C-718/17 a C-719/17) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Rozhodnutí (EU) 2015/1523 a (EU) 2015/1601 - Články 5 odst. 2 a 4 až 11 těchto rozhodnutí - Dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Řecké republiky a Italské republiky - Nouzová situace vyznačující se náhlým přílivem státních příslušníků třetích zemí na území některých členských států - Relokace těchto státních příslušníků na území jiných členských států - Řízení o relokaci - Povinnost členských států oznamovat v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, počet žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří mohou být rychle přemístěni na jejich území - Navazující povinnosti vedoucí ke skutečné relokaci - Zájmy členských států související s národní bezpečností a veřejným pořádkem - Možnost členského státu dovolávat se článku 72 SFEU jakožto důvodu pro neuplatnění aktů unijního práva, které mají závaznou povahu“)
      (2020/C 222/03)
      Jednací jazyky: čeština, maďarština a polština

         Účastníci řízení

         (Věc C-715/17)

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils a A. Tokár, zmocněnci)

         Žalovaná: Polská republika (zástupci: E. Borawska-Kędzierska a B. Majczyna, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Polskou republiku: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš a A. Brabcová, zmocněnci), Maďarsko (zástupce: M. Z. Fehér, zmocněnec)

         (Věc C-718/17)

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils a A. Tokár, zmocněnci)

         Žalované: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující Maďarsko: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš a A. Brabcová, zmocněnci), Polská republika (zástupci: E. Borawska-Kędzierska a B. Majczyna, zmocněnci)

         (Věc C-719/17)

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils a A. Tokár, zmocněnci)

         Žalovaná: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš a A. Brabcová, jako zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující Českou republiku: Maďarsko (zástupce: M. Z. Fehér, zmocněnec), Polská republika (zástupci: E. Borawska-Kędzierska a B. Majczyna, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Věci C-715/17, C-718/17 a C-719/17 se spojují pro účely rozsudku.

                  2)

                  Polská republika tím, že v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, neoznamovala náležitý počet žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří mohli být rychle přemístěni na její území, neplnila ode dne 16. března 2016 povinnosti, které pro ni vyplývaly z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady (EU) 2015/1523 ze dne 14. září 2015, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka, a z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady (EU) 2015/1601 ze dne 22. září 2015, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka, a tedy ani další povinnosti týkající se relokace, které pro ni vyplývaly z čl. 5 odst. 4 až 11 těchto rozhodnutí.

                  3)

                  Maďarsko tím, že v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, neoznamovalo náležitý počet žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří mohli být rychle přemístěni na jeho území, neplnilo ode dne 25. prosince 2015 povinnosti, které pro něj vyplývaly z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí 2015/1601, a tedy ani další povinnosti týkající se relokace, které pro něj vyplývaly z čl. 5 odst. 4 až 11 tohoto rozhodnutí.

                  4)

                  Česká republika tím, že v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, neoznamovala náležitý počet žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří mohli být rychle přemístěni na její území, neplnila ode dne 13. srpna 2016 povinnosti, které pro ni vyplývaly z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí 2015/1523 a z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí 2015/1601, a tedy ani další povinnosti týkající se relokace, které pro ni vyplývaly z čl. 5 odst. 4 až 11 těchto rozhodnutí.

                  5)

                  Polská republika ponese vlastní náklady řízení ve věcech C-715/17, C-718/17 a C-719/17 a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci C-715/17.

                  6)

                  Maďarsko ponese vlastní náklady řízení ve věcech C-715/17, C-718/17 a C-719/17 a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci C-718/17.

                  7)

                  Česká republika ponese vlastní náklady řízení ve věcech C-715/17, C-718/17 a C-719/17 a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci C-719/17.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Spojené věci C-103/18 a C-429/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid- Španělsko) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez a další (C-429/18) v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 5 – Pojem ‚po sobě jdoucí pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou‘ – Nedodržení stanovené zákonné lhůty ze strany zaměstnavatele pro konečné obsazení pracovního místa zastávaného dočasně zaměstnancem na dobu určitou – Každoroční konkludentní prodlužování zaměstnaneckého vztahu – Obsazení stejného pracovního místa zaměstnancem na dobu určitou v rámci dvou po sobě jdoucích jmenování – Pojem ‚objektivní důvody‘ pro obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou – Dodržení důvodů pro přijetí do zaměstnání stanovených vnitrostátní právní úpravou – Konkrétní posouzení odhalující, že po sobě jdoucí obnovování poměrů na dobu určitou má pokrývat stálé a trvalé personální potřeby zaměstnavatele – Opatření k předcházení a případnému postihu zneužití vyplývajících z využívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou – Výběrová řízení za účelem konečného obsazení pracovních míst zastávaných dočasně zaměstnanci na dobu určitou – Přeměna postavení zaměstnanců na dobu určitou na ‚nestálé zaměstnance na dobu neurčitou‘ – Přiznání odškodnění zaměstnanci srovnatelného s odškodněním vypláceným v případě neoprávněného propuštění – Použitelnost rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou bez ohledu na skutečnost, že zaměstnanec souhlasil s po sobě jdoucím obnovováním smluv na dobu určitou – Ustanovení 5 bod 1 – Neexistence povinnosti vnitrostátních soudů nepoužít vnitrostátní předpis, který není v souladu s unijním právem“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/5

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid- Španělsko) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez a další (C-429/18) v. Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
      (Spojené věci C-103/18 a C-429/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 5 - Pojem ‚po sobě jdoucí pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou‘ - Nedodržení stanovené zákonné lhůty ze strany zaměstnavatele pro konečné obsazení pracovního místa zastávaného dočasně zaměstnancem na dobu určitou - Každoroční konkludentní prodlužování zaměstnaneckého vztahu - Obsazení stejného pracovního místa zaměstnancem na dobu určitou v rámci dvou po sobě jdoucích jmenování - Pojem ‚objektivní důvody‘ pro obnovování po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou - Dodržení důvodů pro přijetí do zaměstnání stanovených vnitrostátní právní úpravou - Konkrétní posouzení odhalující, že po sobě jdoucí obnovování poměrů na dobu určitou má pokrývat stálé a trvalé personální potřeby zaměstnavatele - Opatření k předcházení a případnému postihu zneužití vyplývajících z využívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou - Výběrová řízení za účelem konečného obsazení pracovních míst zastávaných dočasně zaměstnanci na dobu určitou - Přeměna postavení zaměstnanců na dobu určitou na ‚nestálé zaměstnance na dobu neurčitou‘ - Přiznání odškodnění zaměstnanci srovnatelného s odškodněním vypláceným v případě neoprávněného propuštění - Použitelnost rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou bez ohledu na skutečnost, že zaměstnanec souhlasil s po sobě jdoucím obnovováním smluv na dobu určitou - Ustanovení 5 bod 1 - Neexistence povinnosti vnitrostátních soudů nepoužít vnitrostátní předpis, který není v souladu s unijním právem“)
      (2020/C 222/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez a další. (C-429/18)

         Žalovaný: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že členské státy a/nebo sociální partneři nemohou vyloučit z pojmu „po sobě jdoucí pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou“ ve smyslu tohoto ustanovení situaci, v níž zaměstnanec zaměstnaný na základě poměru na dobu určitou, a sice do doby, než bude volné pracovní místo, na kterém je zaměstnán, definitivně obsazeno, zastával v rámci několika jmenování po dobu několika let bez přerušení stejné pracovní místo a vykonával soustavně a nepřetržitě stejné úkoly, přičemž dlouhodobé zaměstnávání tohoto zaměstnance na tomto volném pracovním místě je důsledkem nedodržení zákonné povinnosti jeho zaměstnavatele uspořádat ve stanovené lhůtě výběrové řízení na obsazení uvedeného volného místa s konečnou platností a jeho zaměstnanecký vztah byl z tohoto důvodu konkludentně každoročně prodlužován.

                  2)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě a vnitrostátní judikatuře, podle nichž se po sobě jdoucí obnovování poměrů na dobu určitou považuje za odůvodněné „objektivními důvody“ ve smyslu bodu 1 písm. a) tohoto ustanovení pouze na základě skutečnosti, že toto obnovení spočívá na důvodech pro přijetí do zaměstnání, které stanoví tato právní úprava, a sice důvodech nezbytnosti, naléhavosti nebo uskutečňování programů, které jsou časově omezené, vyvolané aktuální potřebou nebo mimořádné, jelikož taková vnitrostátní právní úprava a judikatura nebrání dotyčnému zaměstnavateli uspokojovat v praxi takovými obnovováními stálé a trvalé personální potřeby.

                  3)

                  Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že je na vnitrostátním soudu, aby v souladu se všemi použitelnými pravidly svého vnitrostátního práva posoudil, zda uspořádání výběrových řízení, jejichž cílem je s konečnou platností obsadit pracovní místa dočasně obsazená zaměstnanci v rámci poměrů na dobu určitou, přeměna postavení těchto zaměstnanců na „nestálé zaměstnance na dobu neurčitou“ a přiznání uvedeným zaměstnancům odškodnění, které odpovídá odškodnění vyplácenému v případě neoprávněného propuštění, představují vhodná opatření k předcházení a případně postihu zneužití vyplývajícího z využívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenná právní opatření ve smyslu tohoto ustanovení.

                  4)

                  Ustanovení 2, ustanovení 3 bod 1 a ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládána v tom smyslu, že v případě zneužití po sobě jdoucích poměrů na dobu určitou ze strany veřejnoprávního zaměstnavatele není skutečnost, že dotyčný zaměstnanec souhlasil se vznikem nebo obnovením těchto poměrů takové povahy, že by jednání tohoto zaměstnavatele zbavila z tohoto hlediska jakékoli zneužívající povahy, takže tato rámcová by se dohoda na situaci tohoto zaměstnance nepoužila.

                  5)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že neukládá vnitrostátnímu soudu rozhodujícímu spor mezi zaměstnancem a jeho veřejnoprávním zaměstnavatelem, aby nepoužil vnitrostátní právní úpravu, která není v souladu s ustanovením 5 bodem 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.

         Úř. věst. C 373, 15.10.2018.


title: Věc C-228/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Gazdasági Versenyhivatal v. Budapest Bank Nyrt. a další („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Článek 101 odst. 1 SFEU – Karetní platební systémy – Mezibankovní dohoda stanovující výši mezibankovních poplatků – Dohoda omezující hospodářskou soutěž z hlediska účelu i z hlediska důsledku – Pojem ‚omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu‘“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Gazdasági Versenyhivatal v. Budapest Bank Nyrt. a další
      (Věc C-228/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 101 odst. 1 SFEU - Karetní platební systémy - Mezibankovní dohoda stanovující výši mezibankovních poplatků - Dohoda omezující hospodářskou soutěž z hlediska účelu i z hlediska důsledku - Pojem ‚omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu‘“)
      (2020/C 222/05)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Gazdasági Versenyhivatal

         Žalované: Budapest Bank Nyrt., ING Bank NV Magyarországi Fióktelepe, OTP Bank Nyrt., Kereskedelmi és Hitelbank Zrt., Magyar Külkereskedelmi Bank Zrt., ERSTE Bank Hungary Nyrt., Visa Europe Ltd a MasterCard Europe SA

         Výrok

                  1)

                  Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo na určité protisoutěžní jednání nahlíženo tak, že jeho účelem i jeho důsledkem je omezení hospodářské soutěže ve smyslu uvedeného ustanovení.

                  2)

                  Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že mezibankovní dohoda, která stanoví jednotnou výši mezibankovního poplatku plynoucího v případě platby kartou bankám vydávajícím takové karty nabízené společnostmi poskytujícími karetní platební služby působícími na dotčeném vnitrostátním trhu, nemůže být kvalifikována jako dohoda, jejímž „účelem“ je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu tohoto ustanovení, ledaže by dotčená dohoda mohla být s ohledem na své znění, cíle a kontext považována za vykazující stupeň škodlivosti pro hospodářskou soutěž dostatečný k tomu, aby mohla být takto kvalifikována, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.


title: Věc C-234/18: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad – Bulharsko) – Komisia za protivodejstvie na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imuštestvo v. BP, AB, PB, „Тrast B“ ООD, „Agro In 2001“ EOOD, „ACounT Service 2009“ EOOD, „Invest Management“ OOD, „Estate“ OOD, „Bromak“ OOD, „Bromak Finance“ EAD, „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania“ AD, „Hedge Investment Bulgaria“ AD, „Kemira“ OOD, „Dunarit“ AD, „Technologičen Zentar-Institut Po Mikroelektronika“ AD, „Еvrobild 2003“ EOOD, „Тechnotel Invest“ AD, „Ken Trade“ EAD, „Konsult Av“ EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd. („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Řízení o konfiskaci nezákonné nabytého majetku, aniž došlo k odsouzení v trestním řízení – Směrnice 2014/42/EU – Oblast působnosti – Rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/7

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad – Bulharsko) – Komisia za protivodejstvie na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imuštestvo v. BP, AB, PB, „Тrast B“ ООD, „Agro In 2001“ EOOD, „ACounT Service 2009“ EOOD, „Invest Management“ OOD, „Estate“ OOD, „Bromak“ OOD, „Bromak Finance“ EAD, „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania“ AD, „Hedge Investment Bulgaria“ AD, „Kemira“ OOD, „Dunarit“ AD, „Technologičen Zentar-Institut Po Mikroelektronika“ AD, „Еvrobild 2003“ EOOD, „Тechnotel Invest“ AD, „Ken Trade“ EAD, „Konsult Av“ EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd.
      (Věc C-234/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Řízení o konfiskaci nezákonné nabytého majetku, aniž došlo k odsouzení v trestním řízení - Směrnice 2014/42/EU - Oblast působnosti - Rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV“)
      (2020/C 222/06)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski gradski sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Komisia za protivodejstvie na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imuštestvo

         Žalovaní: BP, AB, PB, „Тrast B“ ООD, „Agro In 2001“ EOOD, „ACounT Service 2009“ EOOD, „Invest Management“ OOD, „Estate“ OOD, „Bromak“ OOD, „Bromak Finance“ EAD, „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania“ AD, „Hedge Investment Bulgaria“ AD, „Kemira“ OOD, „Dunarit“ AD, „Technologičen Zentar-Institut Po Mikroelektronika“ AD, „Еvrobild 2003“ EOOD, „Тechnotel Invest“ AD, „Ken Trade“ EAD, „Konsult Av“ EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd.

         za účasti: Corporate Commercial Bank, v likvidaci

         Výrok

      Rámcové rozhodnutí Rady 2005/212/SVV ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která stanoví, že konfiskaci nezákonně nabytého majetku nařizuje vnitrostátní soud na závěr řízení, které není podřízeno konstatování, že byl spáchán trestný čin, ani a fortiori odsouzení údajných pachatelů takového trestného činu.

         (1)  Úř. věst. C 240, 9.7.2018.


title: Věc C-406/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – PG v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal („Řízení o předběžné otázce – Společná politika v oblasti azylu a doplňkové ochrany – Společná řízení pro přiznávání mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Článek 46 odst. 3 – Úplné a ex nunc posouzení – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na účinný opravný prostředek – Pravomoci a povinnosti soudu prvního stupně – Neexistence pravomoci změnit rozhodnutí orgánů příslušných v oblasti mezinárodní ochrany – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví povinnost rozhodnout ve lhůtě 60 dnů“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – PG v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Věc C-406/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná politika v oblasti azylu a doplňkové ochrany - Společná řízení pro přiznávání mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Článek 46 odst. 3 - Úplné a ex nunc posouzení - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie - Právo na účinný opravný prostředek - Pravomoci a povinnosti soudu prvního stupně - Neexistence pravomoci změnit rozhodnutí orgánů příslušných v oblasti mezinárodní ochrany - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví povinnost rozhodnout ve lhůtě 60 dnů“)
      (2020/C 222/07)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: PG

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Výrok

                  1)

                  Článek 46 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává soudům pouze pravomoc zrušit rozhodnutí orgánů příslušných v oblasti mezinárodní ochrany, avšak nikoli pravomoc je měnit. V případě vrácení věci příslušnému správnímu orgánu však musí být nové rozhodnutí přijato v krátké lhůtě a být v souladu s posouzením obsaženým ve zrušujícím rozsudku. Pokud navíc vnitrostátní soud po provedení úplného a ex nunc posouzení všech relevantních skutkových a právních okolností, které uvedl žadatel o mezinárodní ochranu, rozhodl, že tomuto žadateli musí být na základě kritérií stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany, taková ochrana přiznána z důvodu, jehož se dovolává na podporu své žádosti, avšak správní orgán následně přijme rozhodnutí v opačném smyslu, aniž za tímto účelem prokáže existenci nových skutečností odůvodňujících nové posouzení potřeby mezinárodní ochrany dotyčné osoby, musí tento soud, pokud mu vnitrostátní právo neposkytuje žádný prostředek k tomu, aby zajistil, že bude vyhověno jeho rozsudku, změnit toto rozhodnutí, které není v souladu s jeho dřívějším rozsudkem, a nahradit jej svým vlastním rozhodnutím o žádosti o mezinárodní ochranu, přičemž nepoužije vnitrostátní právní úpravu, která by mu takový postup zakazovala.

                  2)

                  Článek 46 odst. 3 směrnice 2013/32 ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která soudu, jemuž byl předložen opravný prostředek proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu, stanoví lhůtu 60 dnů pro rozhodnutí, za podmínky, že tento soud je v takové lhůtě schopen zajistit účinnost hmotněprávních pravidel a procesních záruk, které žadateli přiznává unijní právo. V opačném případě je uvedený soud povinen nepoužít vnitrostátní právní úpravu, která stanoví lhůtu pro vydání soudního rozhodnutí, a po uplynutí této lhůty vydat rozsudek co nejrychleji.

         (1)  Úř. věst. C 311, 3.9.2018.


title: Věc C-458/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad – Bulharsko) – „GVC Services (Bulgaria)“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia („Řízení o předběžné otázce – Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států – Směrnice 2011/96/EU – Článek 2 písm. a) body i) a iii) a příloha I část A písm. ab) a část B poslední odrážka – Pojmy ‚společnosti založené podle práva Spojeného království‘ a ‚corporation tax ve Spojeném království‘ – Společnosti zaregistrované v Gibraltaru a podléhající tam korporační dani“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/9

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad – Bulharsko) – „GVC Services (Bulgaria)“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia
      (Věc C-458/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států - Směrnice 2011/96/EU - Článek 2 písm. a) body i) a iii) a příloha I část A písm. ab) a část B poslední odrážka - Pojmy ‚společnosti založené podle práva Spojeného království‘ a ‚corporation tax ve Spojeném království‘ - Společnosti zaregistrované v Gibraltaru a podléhající tam korporační dani“)
      (2020/C 222/08)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Sofia-grad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: GVC Services (Bulgaria)“ EOOD

         Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofia

         Výrok

      Článek 2 písm. a) body i) a iii) směrnice Rady 2011/96/EHS ze dne 30. listopadu 2011 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států ve spojení s přílohou I částí A písm. ab) a poslední odrážkou části B této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že pojmy „společnosti založené podle práva Spojeného království“ a „corporation tax ve Spojeném království“ obsažené v těchto ustanoveních se nevztahují na společnosti založené v Gibraltaru a podléhající tam korporační dani.

         (1)  Úř. věst. C 341, 24.9.2018.


title: Věc C-500/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Specializat Cluj – Rumunsko) – AU v. Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti („Řízení o předběžné otázce – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Trhy finančních nástrojů – Směrnice 2004/39/ES – Pojmy ‚neprofesionální klient‘ a ‚spotřebitel‘ – Podmínky k uplatnění postavení spotřebitele – Určení příslušnosti pro rozhodnutí o návrhu“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/9

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Specializat Cluj – Rumunsko) – AU v. Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Věc C-500/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Trhy finančních nástrojů - Směrnice 2004/39/ES - Pojmy ‚neprofesionální klient‘ a ‚spotřebitel‘ - Podmínky k uplatnění postavení spotřebitele - Určení příslušnosti pro rozhodnutí o návrhu“)
      (2020/C 222/09)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Specializat Cluj

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AU

         Žalované: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Výrok

                  1)

                  Článek 17 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba, která na základě takové smlouvy, jako je rozdílová smlouva uzavřená s finanční společností, uskutečňuje prostřednictvím této společnosti finanční transakce, může být kvalifikována jako „spotřebitel“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud uzavření této smlouvy nespadá do profesionální nebo podnikatelské činnosti této osoby, což musí ověřit předkládající soud. Pro účely této kvalifikace jsou takové faktory, jako je skutečnost, že tato osoba uskutečnila velký objem obchodů v relativně krátkém časovém období nebo že investovala do těchto obchodů značné částky, jako takové v zásadě nerozhodné, stejně jako je jako taková v zásadě nerozhodná skutečnost, že tatáž osoba je „neprofesionálním klientem“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS.

                  2)

                  Nařízení č. 1215/2012 musí být vykládáno v tom smyslu, že pro účely určení příslušného soudu se na žalobu na určení občanskoprávní deliktní odpovědnosti podanou spotřebitelem vztahuje oddíl 4 kapitoly II tohoto nařízení, je-li tato žaloba neoddělitelně spjata se smlouvou skutečně uzavřenou mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem, což musí ověřit vnitrostátní soud.

         (1)  Úř. věst. C 381, 22.10.2018.


title: Věc C-564/18: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – LH v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal („Řízení o předběžné otázce – Azylová politika – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Žádost o mezinárodní ochranu – Článek 33 odst. 2 – Důvody nepřípustnosti – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví nepřípustnost žádosti, pokud žadatel přicestoval do dotčeného členského státu přes zemi, ve které není vystaven pronásledování či riziku vážné újmy, nebo pokud tato země zaručuje dostatečnou ochranu – Článek 46 – Právo na účinnou žalobu – Soudní přezkum správních rozhodnutí týkajících se nepřípustnosti žádostí o mezinárodní ochranu – Lhůta osmi dnů pro rozhodnutí – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/10

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság- Maďarsko) – LH v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Věc C-564/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Azylová politika - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Žádost o mezinárodní ochranu - Článek 33 odst. 2 - Důvody nepřípustnosti - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví nepřípustnost žádosti, pokud žadatel přicestoval do dotčeného členského státu přes zemi, ve které není vystaven pronásledování či riziku vážné újmy, nebo pokud tato země zaručuje dostatečnou ochranu - Článek 46 - Právo na účinnou žalobu - Soudní přezkum správních rozhodnutí týkajících se nepřípustnosti žádostí o mezinárodní ochranu - Lhůta osmi dnů pro rozhodnutí - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2020/C 222/10)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LH

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Výrok

                  1)

                  Článek 33 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje odmítnout žádost o mezinárodní ochranu jako nepřípustnou z důvodu, že žadatel přicestoval na území dotyčného členského státu přes stát, ve kterém není vystaven pronásledování či riziku vážné újmy, nebo ve kterém je zaručena odpovídající úroveň ochrany.

                  2)

                  Článek 46 odst. 3 směrnice 2013/32 musí být ve světle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která soudu rozhodujícímu o žalobě proti rozhodnutí, jímž se zamítá žádost o mezinárodní ochranu jako nepřípustná, ukládá lhůtu osmi dnů pro vydání rozhodnutí, pokud tento soud není schopen v takové lhůtě zajistit účinnost hmotněprávních pravidel a procesních záruk, které žadateli přiznává unijní právo.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc C-567/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Coty Germany GmbH v. Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl („Řízení o předběžné otázce – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 9 – Nařízení (EU) 2017/1001 – Článek 9 – Práva z ochranné známky – Užívání – Skladování výrobků za účelem jejich nabízení nebo uvádění na trh – Uskladnění za účelem odeslání výrobků porušujících právo z ochranné známky, které jsou prodávány na on-line tržišti“)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/11

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Coty Germany GmbH v. Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl
      (Věc C-567/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 9 - Nařízení (EU) 2017/1001 - Článek 9 - Práva z ochranné známky - Užívání - Skladování výrobků za účelem jejich nabízení nebo uvádění na trh - Uskladnění za účelem odeslání výrobků porušujících právo z ochranné známky, které jsou prodávány na on-line tržišti“)
      (2020/C 222/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Coty Germany GmbH

         Odpůrkyně: Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

         Výrok

      Článek 9 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce [Evropské unie] a čl. 9 odst. 3 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že je třeba mít za to, že osoba, která pro třetí stranu uskladňuje výrobky porušující práva z ochranné známky, aniž o tomto porušení ví, neskladuje tyto výrobky za účelem jejich nabízení nebo uvádění na trh ve smyslu těchto ustanovení, jestliže tato osoba tyto cíle sama nesleduje.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018