title: Věc C-427/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. června 2018 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. dubna 2018 ve věci T-119/17, Alba Aguilera v. ESVČ

text:
               24.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 341/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. června 2018 Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. dubna 2018 ve věci T-119/17, Alba Aguilera v. ESVČ
      (Věc C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a R. Spac, zmocněnci, M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, avocat, S. Moya Izquierdo, abogada)

         Další účastníci řízení: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

                  —

                  v důsledku toho zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2018 ve věci T-119/17;

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním předloženým ESVČ v prvním stupni;

                  —

                  uložil dalším účastníkům řízení náhradu výdajů a nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení ve výkladu článku 1 přílohy X služebního řádu ze strany Tribunálu. Podle Tribunálu toto ustanovení ukládá povinnost přijmout obecná prováděcí ustanovení (OPU) v souladu s článkem 110 služebního řádu, který se vztahuje na celou přílohu X služebního řádu a zejména na čl. 10 (body 30 a 31 napadeného rozsudku). Přitom v příloze X normotvůrce výslovně uvedl povinnost přijímat OPU pouze v článku 3. Naopak v ostatních ustanoveních, jako jsou čl. 2 druhý pododstavec, čl. 5 odst. 2, čl. 8 první pododstavec nebo články 10 a 21, tentýž normotvůrce uvedl pouze „podmínky“ nebo „prováděcí pravidla“ stanovená orgánem oprávněným ke jmenování.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení článku 10 přílohy X ze strany Tribunálu v tom smyslu, že se jedná o ustanovení, které postrádá jasnost a přesnost do té míry, že ho lze uplatnit svévolným způsobem, a proto je nutné přijmout OPU (body 28 a 29 napadeného rozsudku). Navrhovatelka má za to, že článek 10 přílohy X poskytuje dostatečně podrobný právní rámec a stanoví konkrétní meze uvážení orgánu oprávněného ke jmenování.


title: Věc C-436/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2018 společností Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 23. dubna 2018 ve věci T-675/15: Shanxi Taigang Stainless Steel v. Evropská komise

text:
               24.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 341/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2018 společností Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 23. dubna 2018 ve věci T-675/15: Shanxi Taigang Stainless Steel v. Evropská komise
      (Věc C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (zástupci: E. Vermulst, J. Cornelis, advocaten)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL

         Návrhová žádání

      Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 23. dubna 2018 ve věci T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd. v. Evropská komise;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1429 (1) ze dne 26. srpna 2015 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky; a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení navrhovatelky vynaložených v řízení o tomto kasačním opravném prostředku a v řízení před Tribunálem ve věci T-675/15.

            Podpůrně,

                  —

                  vrátil věc zpět Tribunálu; a

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení před Tribunálem a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody.
      Zaprvé napadený rozsudek protiprávně vyložil druhou větu druhého pododstavce čl. 2 odst. 7 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (2) ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, když při výběru srovnatelné země vnesl do tohoto ustanovení podmínku, kterou znění tohoto ustanovení neobsahuje.
      Zadruhé napadený rozsudek porušil toto ustanovení, když shledal, že úpravy běžné hodnoty nejsou při uplatňování čl. 2 odst. 7 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 v zásadě možné.

         (1)  Úř. věst. 2015, L 224, s. 10.

         (2)  Úř. věst. 2009, L 343, s. 51.


title: Věc C-517/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 6. srpna 2018 – Fédération des fabricants de cigares v. Předseda vlády, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 6. srpna 2018 – Fédération des fabricants de cigares v. Předseda vlády, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Věc C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Fédération des fabricants de cigares

         Odpůrci: Předseda vlády, Ministre des Solidarités et de la Santé

         Další účastnice: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mají být ustanovení čl. 13 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU (1) ze dne 3. dubna 2014 vykládána v tom smyslu, že zakazují používat na jednotkových baleních, na vnějším balení a na tabákových výrobcích jakékoliv označení ochranné známky, které naznačuje určité vlastnosti, a to bez ohledu na její známost?

                  2)

                  V závislosti na způsobu, kterým je třeba vykládat čl. 13 odst. 1 a 3 směrnice, jsou tato ustanovení v rozsahu, v němž se uplatní na jména a obchodní značky, v souladu s právem vlastnit majetek, svobodou projevu, svobodou podnikání a zásadami proporcionality a právní jistoty?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, jsou ustanovení odstavců 1 a 3 článku 13 směrnice, ve spojení s ustanoveními odstavce 2 článku 24 téže směrnice, v souladu s právem vlastnit majetek, svobodami projevu a podnikání a zásadou proporcionality?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES (Úř. věst. L 127, s. 1).


title: Věc C-501/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 30. července 2018 – BT v. Balgarska narodna banka

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 30. července 2018 – BT v. Balgarska narodna banka
      (Věc C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Administrativen sad Sofia-grad

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: BT

         Žalovaná: Balgarska narodna banka

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyplývá ze zásad rovnocennosti a efektivity zakotvených v unijním právu, že vnitrostátní soud je z moci úřední povinen kvalifikovat žalobu, jejímž předmětem je mimosmluvní odpovědnost členského státu za škodu vzniklou v důsledku porušení unijního práva, kterou údajně způsobil orgán tohoto členského státu, jako žalobu pro nesplnění povinnosti členského státu vyplývající z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „SEU“), jestliže:

                              —

                              čl. 4 odst. 3 SEU v žalobě nebyl výslovně uveden jako právní základ, z odůvodnění žaloby však vyplývá, že je uplatňován nárok na náhradu škody způsobené porušením ustanovení unijního práva;

                              —

                              nárok na náhradu škody se opíral o vnitrostátní předpis o odpovědnosti státu za škodu vzniklou v rámci výkonu správní činnosti, která nepředpokládá zavinění a která vzniká za následujících podmínek: protiprávní akt, jednání nebo nečinnost orgánu nebo úředníka při výkonu správní činnosti nebo v souvislosti s ní; vzniklá újma majetkové nebo nemajetkové povahy; přímá a bezprostřední příčinná souvislost mezi újmou a protiprávním jednáním daného orgánu;

                              —

                              podle práva členského státu musí soud z moci úřední určit právní základ odpovědnosti státu za činnost justičních orgánů na základě okolností, na nichž se zakládá žaloba?

                  2.

                  Vyplývá z bodu 27 odůvodnění nařízení (EU) Evropského parlamentu a Rady č. 1093/2010 (1) ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), že doporučení vydané na základě čl. 17 odst. 3 tohoto nařízení, ve kterém bylo konstatováno, že centrální banka členského státu porušila v souvislosti se lhůtami pro vyplacení pojištěných vkladů vkladatelům příslušné úvěrové instituce unijní právo, za okolností, jaké jsou dány v původním řízení:

                              —

                              přiznává majitelům vkladů u této úvěrové instituce právo dovolat se u vnitrostátního soudu tohoto doporučení za účelem odůvodnění žaloby na náhradu škody vzniklé v důsledku téhož porušení unijního práva, pokud se vezme v úvahu výslovná pravomoc Evropského orgánu pro bankovnictví konstatovat porušení unijního práva a okolnost, že vkladatelé nejsou a také nemohou být adresáty tohoto doporučení, které pro ně nemá žádné přímé právní důsledky;

                              —

                              je platné ohledně podmínky, že porušená norma musí upravovat přesné a bezpodmínečné povinnosti, pokud se vezme v potaz, že čl. 1 odst. 3 bod i) směrnice 94/19/ES (2) o systémech pojištění vkladů, je-li vykládán ve spojení s body 12 a 13 odůvodnění této směrnice, neobsahuje všechny prvky, které jsou nutné k tomu, aby členskému státu vznikla přesná a bezpodmínečná povinnost, a vkladatelům nepřiznává žádná přímá práva, jakož i s ohledem na skutečnost, že tato směrnice stanoví jen minimální úroveň harmonizace, která nezahrnuje vodítka, na jejichž základě je třeba určit nedisponibilní vklady, a že dotčené doporučení nebylo odůvodněno jinými přesnými a bezpodmínečnými normami unijního práva týkajícími se těchto vodítek, a to zejména posouzení nedostatku likvidity a okolnosti, že v současnosti nejsou vyhlídky na vyplacení; existence povinnosti nařídit opatření včasného zásahu a zachovat obchodní činnost úvěrové instituce;

                              —

                              je s ohledem na svůj předmět, tj. pojištění vkladů, a na pravomoc Evropského orgánu pro bankovnictví vydávat na základě čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 1093/2010 doporučení ohledně systémů pojištění vkladů, závazné pro národní centrální banku, která nemá žádný vztah k národnímu systému pojištění vkladů a není příslušným orgánem ve smyslu čl. 4 odst. 2 bodu [iii)] tohoto nařízení?

                  3.

                  Vyplývá z rozsudků Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. října 2004, Paul a další (С-222/02, EU:C:2004:606, body 38, 39, 43 a 49 až 51), ze dne 5. března 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (С-46/93 a С-48/93, ECLI:EU:C: 1996:79, body 42 a 51), ze dne 15. června 2000, Dorsch Consult v. Rada a Komise (С-237/98 Р, ECLI:EU:C:2000:321, bod 19), a ze dne 2, prosince 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt v. Rada (5/71, EU:C:1971:116, bod 11), i s ohledem na současný stav unijního práva relevantního pro původní řízení, že

                              A)

                              ustanovení směrnice 94/19, konkrétně její čl. 7 odst. 6 vkladatelům přiznávají právo uplatnit vůči členskému státu nárok na náhradu škody způsobené nedostatečným dohledem nad úvěrovou institucí, která spravuje jejich vklady, a že je toto právo omezeno na garantovanou výši vkladů, nebo je třeba pojem „práva na náhradu“ uvedený v tomto ustanovení vykládat široce?

                              B)

                              opatření v oblasti dohledu nařízená centrální bankou členského státu za účelem reorganizace úvěrové instituce, jako jsou opatření v původním řízení, včetně pozastavení plateb, které jsou upraveny zejména v čl. 2 sedmé odrážce směrnice 2001/24/ES (3), představují neopodstatněný a nepřiměřený zásah do vlastnického práva vkladatelů, který zakládá mimosmluvní odpovědnost za škodu způsobenou porušením unijního práva, jestliže právo daného členského státu s ohledem na čl. 116 odst. 5 vnitrostátního zákona o úvěrových institucích, jakož i na čl. 4 odst. 2 bod 1 a čl. 94 odst. 1 bod 4 vnitrostátního zákona o úpadku bank stanoví, že po dobou trvání těchto opatření jsou účtovány smluvní úroky a že pohledávky přesahující garantovanou výši vkladů jsou uspokojovány v obecném insolvenčním řízení, jakož i to, že lze vyplácet úroky?

                              C)

                              podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti za škodu, která vznikla na základě jednání a nečinnosti v souvislosti s výkonem dohledových pravomocí, které spadají do oblasti působnosti čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU, centrální bankou členského státu, upravené ve vnitrostátním právu členského státu, nesmí být v rozporu s podmínkami a zásadami této odpovědnosti, které platí podle unijního práva, a to konkrétně: se zásadou nezávislosti žaloby na náhradu škody na žalobě na neplatnost a se závěrem, že je nepřípustné, aby vnitrostátní právo stanovilo podmínku, že právní jednání nebo nečinnost, na jejichž základě je požadována náhrada škody, musí být nejprve zrušeny; s nepřípustností podmínky, kterou stanoví vnitrostátní právo ohledně zavinění orgánů nebo úředníků, kvůli jejichž jednání je požadována náhrada škody; se stanovením podmínky pro podání žalob na náhradu majetkové újmy, a sice že žalobci musela ke dni podání této žaloby vzniknout skutečná a jistá škoda?

                              D)

                              v důsledku zásady nezávislosti žaloby na náhradu škody na žalobě na neplatnost, která je zakotvena v unijním právu, musí být splněna podmínka protiprávnosti dotčeného jednání orgánu, která je rovnocenná podmínce stanovené vnitrostátním právem členského státu, podle níž musí být právní jednání nebo nečinnost, na jejichž základě je požadována náhrada škody, tj. opatření za účelem reorganizace úvěrové instituce, zrušeny, pokud se vezmou v potaz okolnosti v původním řízení, jakož i níže uvedené:

                                          —

                                          že tato opatření nesměřují vůči žalobkyni, která je majitelkou vkladu u úvěrové instituce, jakož i že žalobkyně není podle vnitrostátního práva ani podle vnitrostátní judikatury oprávněna domáhat se zrušení jednotlivých rozhodnutí, kterými byla tato opatření nařízena, a že tato rozhodnutí nabyla právní moci;

                                          —

                                          že unijní právo, v této oblasti konkrétně směrnice 2001/24, neukládá členským státům výslovnou povinnost upravit ve prospěch všech věřitelů možnost napadnout opatření v oblasti dohledu za účelem určení jejich platnosti;

                                          —

                                          že v právu členského státu není upravena mimosmluvní odpovědnost za škodu, která vznikla v důsledku jednání orgánů nebo úředníků, které bylo v souladu s právem?

                              E)

                              že se v případě, že z výkladu bude vyplývat, že za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, nelze použít podmínku protiprávnosti dotčeného jednání daného orgánu, na žaloby majitelů vkladů u úvěrové instituce na náhradu škody vzniklé na základě jednání a nečinnosti centrální banky členského státu a zejména na zaplacení úroků za opožděně vyplacené pojištěné vklady, jakož i na vyplacení vkladů, které přesahují výši pojištěných vkladů, které jsou uplatňovány jako náhrada škody vzniklé na základě porušení článků 63 až 65 a 120 SFEU, článku 3 SEU a článku 17 Listiny základních práv Evropské unie, musí použít podmínky stanovené Soudním dvorem Evropské unie pro mimosmluvní odpovědnost za škodu:

                                          —

                                          která vznikla na základě jednání dotčeného orgánu, které bylo v souladu s právem, a to konkrétně tři kumulativní podmínky, totiž existence skutečné škody, příčinné souvislosti mezi škodou a předmětným jednáním, jakož i neobvyklý a zvláštní charakter škody, a to zejména u žalob na zaplacení úroků na základě opožděného vyplacení pojištěných vkladů, nebo

                                          —

                                          v oblasti hospodářské politiky zejména podmínka „pouze tehdy, jestliže došlo k dostatečně závažnému porušení pravidla vyšší právní síly, které chrání zájmy jednotlivců“, a to zejména u žalob vkladatelů na vyplacení vkladů, které přesahují výši pojištěných vkladů, které byly uplatněny jako žaloby na náhradu škody a na které se vztahuje postup upravený vnitrostátním právem, pokud se vezme v potaz široký prostor pro uvážení, který členské státy mají v souvislosti s čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU a s opatřeními podle směrnice 2001/24, jestliže okolnosti týkající se dotčené úvěrové instituce a osoby, která požaduje náhradu škody, mají vztah pouze k jednomu členskému státu, ale pro všechny vkladatele platí tytéž předpisy a ústavně právní zásada rovnosti před zákonem?

                  4.

                  Vyplývá z výkladu čl. 10 odst. 1 ve spojení s čl. 1 odst. 3 bodem i) a s čl. 7 odst. 6 směrnice 94/19, jakož i z právních názorů obsažených v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 21. prosince 2016, Vervloet a další (C-76/15, ECLI:EU:C:2016:975, body 82 až 84), že se oblast působnosti ustanovení předmětné směrnice vztahuje na vkladatele,

                              —

                              jejichž vklady nebyly v období od pozastavení plateb předmětné úvěrové instituce až do odnětí její licence pro výkon bankovních činností vymahatelné na základě smluv ani zákonných ustanovení, a příslušný vkladatel neprojevil vůli, aby mu byly vyplaceny,

                              —

                              souhlasili s ujednáním, které stanoví, že k vyplacení vkladů v garantované výši dojde postupem upraveným právem daného členského státu, konkrétně též po odnětí licence předmětné úvěrové instituce, která tyto vklady spravuje, a tato podmínka je splněna, jakož i

                              —

                              výše uvedené ujednání smlouvy o vkladovém účtu má podle vnitrostátního práva mezi smluvními stranami sílu zákona?

            Vyplývá z ustanovení této směrnice nebo z jiných předpisů unijního práva, že vnitrostátní soud nesmí k takovémuto ujednání smlouvy o vkladovém účtu přihlížet a že nesmí žalobu vkladatele na zaplacení úroků za opožděnou výplatu garantované výše vkladů podle této smlouvy přezkoumat z hlediska podmínek mimosmluvní odpovědnosti za škodu vzniklou v důsledku porušení unijního práva a na základě čl. 7 odst. 6 směrnice 94/19?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 12).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (Úř. věst. 1994, L 135, s. 5; Zvl. vyd. 06/02, s. 252).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. 2001, L 125, s. 15; Zvl. vyd. 06/04, s. 15).


title: Věc T-401/18: Žaloba podaná dne 3. července 2018 – SFIE-PE v. Parlament

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/13

      Žaloba podaná dne 3. července 2018 – SFIE-PE v. Parlament
      (Věc T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Levi, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

                  —

                  a v důsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutí ze dne 2. července 2018 o zajištění tlumočníků na den 3. července 2018, jakož i nadcházející rozhodnutí o zajištění tlumočníků na dny 4., 5., 10. a 11. července 2018;

                              —

                              uložil žalovanému náhradu nemajetkové újmy vyhodnocenou ex aequo et bono na částku 10 000 eur;

                              —

                              uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení práva na kolektivní akce a práva na informování a na projednávání v podniku, jež jsou zakotvena v článcích28 Listiny základních práv a ve směrnici Evropského Parlamentu a Rady ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství – Společné prohlášení Evropského parlamentu, Rady a Komise o zastupování zaměstnanců (Úř. věst. 2002, L 80, s. 29), a která jsou dále upřesněna a provedena rámcovou dohodou mezi Evropským parlamentem a odborovými nebo profesními organizacemi zaměstnanců orgánu ze dne 12. července 1990, jakož i z porušení práva na žádnou správu, jež je zakotveno v článku 41 Listiny.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci autora aktu a z porušení zásady právní jistoty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva na účinnou právní ochranu, jak je stanoveno v článku 47 Listiny.


title: Věc C-505/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 30. července 2018 – COPEBI SCA v. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 30. července 2018 – COPEBI SCA v. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Věc C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d’État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: COPEBI SCA

         Odpůrce: Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Další účastník řízení: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Předběžná otázka

      Musí být rozhodnutí Evropské komise 2009/402/ES ze dne 28. ledna 2009 týkající se „ročních hospodářských plánů“ v odvětví ovoce a zeleniny provedených Francií [C 29/05 (ex NN 57/05)] (1) vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje na podpory, které Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Národní mezioborový úřad pro ovoce, zeleninu a zahradnictví) (dále jen „ONIFLHOR“) vyplatil Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (Hospodářský výbor pro průmyslové zpracování třešní chrupek) (dále jen „CEBI“) a které byly producentům třešní chrupek pro průmyslové zpracování přiděleny prostřednictvím seskupení producentů, která jsou členy tohoto výboru, přestože výbor CEBI není uveden mezi osmi hospodářskými zemědělskými výbory v bodě 15 rozhodnutí a přestože byly dotčené podpory – na rozdíl od mechanismu financování popsaného v bodech 24 až 28 tohoto rozhodnutí – financovány výlučně z dotací ze strany ONIFLHOR, a nikoli rovněž z dobrovolných příspěvků producentů, tzv. oborových příspěvků?

         (1)  Úř. věst. L 127, s. 11.


title: Věc T-459/18: Žaloba podaná dne 31. července 2018 – Lotte v. EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/17

      Žaloba podaná dne 31. července 2018 – Lotte v. EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Věc T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lotte Corp. (Soul, Jižní Korea) (zástupce: G. Ringeisen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: obrazová červenohnědožlutobílá ochranná známka Evropské unie PEPERO original

         Řízení před EUIPO: řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. května 2018 ve věci R 913/2017-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl o přípustnosti projednávané žaloby,

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž zrušilo ochrannou známku Evropské unie č. 7 413 651 patřící společnosti LOTTE a této společnosti uložilo nahradit společnosti Générale Biscuit-Glico France výdaje a poplatky,

                  —

                  uložil EUIPO a společnosti Générale Biscuit-Glico France nahradit společnosti LOTTE náklady na právní zastoupení ve všech řízeních,

                  —

                  uložil EUIPO a společnosti Générale Biscuit-Glico France náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 64 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 60 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001,

                  —

                  porušení článku 94 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001


title: Věc C-508/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 6. srpna 2018 – Minister for Justice and Equality v. OG

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 6. srpna 2018 – Minister for Justice and Equality v. OG
      (Věc C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Minister for Justice and Equality

         Odpůrce: OG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba nezávislost státního zástupce na výkonné moci posuzovat s ohledem na jeho postavení v příslušném vnitrostátním právním řádu? Pokud tomu tak není, podle jakých kritérií je třeba nezávislost na výkonné moci posuzovat?

                  2)

                  Je státní zástupce, který podle vnitrostátního práva podléhá případným přímým či nepřímým příkazům nebo pokynům ze strany ministerstva spravedlnosti, dostatečně nezávislý na výkonné moci, aby mohl být považován za justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí (1)?

                  3)

                  Pokud tomu tak je, musí být státní zástupce rovněž funkčně nezávislý na výkonné moci a na základě jakých kritérií má být funkční nezávislost posuzována?

                  4)

                  Pokud je státní zástupce nezávislý na výkonné moci, je státní zástupce, jehož činnost se omezuje na zahájení a vedení vyšetřování a zajištění objektivity vedení vyšetřování a jeho souladu s právem, podání obžaloby, výkon soudních rozhodnutí a stíhání trestných činů a který nevydává vnitrostátní zatýkací rozkazy a nesmí vykonávat soudní funkce, „justičním orgánem“ pro účely čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí?

                  5)

                  Je státní zástupce v Lübecku justičním orgánem ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy?

         (1)  Rámcové Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc T-646/16 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2018 – Simpson v. Rada „Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Postup v platové třídě – Zařazení do platové třídy – Rozhodnutí o nepřiznání platové třídy AD9 dotyčné osobě po úspěšné účasti ve veřejném výběrovém řízení pro platovou třídu AD9 – Zamítnutí žaloby v prvním stupni po vrácení věci Tribunálem – Složení soudního senátu, jenž přijal usnesení v prvním stupni – Postup pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu – Soud zřízený zákonem – Zásada zákonného soudce“

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/11

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2018 – Simpson v. Rada
      (Věc T-646/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Postup v platové třídě - Zařazení do platové třídy - Rozhodnutí o nepřiznání platové třídy AD9 dotyčné osobě po úspěšné účasti ve veřejném výběrovém řízení pro platovou třídu AD9 - Zamítnutí žaloby v prvním stupni po vrácení věci Tribunálem - Složení soudního senátu, jenž přijal usnesení v prvním stupni - Postup pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu - Soud zřízený zákonem - Zásada zákonného soudce“)
      (2018/C 364/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Erik Simpson (Brusel, Belgie) (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a E. Rebasti, zmocněnci)

         Předmět

      Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 24. června 2016, Simpson v. Rada (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136), a znějící na zrušení tohoto usnesení.

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 24. června 2016, Simpson v. Rada (F-142/11 RENV), se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 419, 14.11.2016.


title: Věc T-402/18: Žaloba podaná dne 3. července 2018 – Aquino a další v. Parlament

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/14

      Žaloba podaná dne 3. července 2018 – Aquino a další v. Parlament
      (Věc T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Roberto Aquino (Brusel, Belgie) a 30 dalších žalobců (zástupce: L. Levi, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

                  —

                  a v důsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutí ze dne 2. července 2018 o zajištění tlumočníků na den 3. července 2018, jakož i nadcházející rozhodnutí o zajištění tlumočníků na dny 4., 5., 10. a 11. července 2018;

                              —

                              uložil žalovanému náhradu nemajetkové újmy vyhodnocenou ex aequo et bono na částku 1 000 eur pro každého žalobce;

                              —

                              uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné s žalobními důvody uplatněnými ve věci T-401/18, SFIE-PE v. Parlament.


title: Věc T-693/16 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2018 – HG v. Komise „Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Přidělení do třetí země – Ubytování poskytnuté administrativou – Disciplinární sankce – Zamítnutí žaloby v prvním stupni – Složení soudního kolegia, které vydalo rozsudek v prvním stupni – Postup pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu – Soud zřízený zákonem – Zásada zákonného soudce“

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/11

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2018 – HG v. Komise
      (Věc T-693/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přidělení do třetí země - Ubytování poskytnuté administrativou - Disciplinární sankce - Zamítnutí žaloby v prvním stupni - Složení soudního kolegia, které vydalo rozsudek v prvním stupni - Postup pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu - Soud zřízený zákonem - Zásada zákonného soudce“)
      (2018/C 364/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: HG (zástupce: L. Levi, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: původně G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, poté G. Berscheid a T. Bohr, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

         Předmět

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 19. července 2016, HG v. Komise (F-149/15, EU:F:2016:155), a znějící na zrušení uvedeného rozsudku

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 19. července 2016, HG v. Komise (F-149/15), se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 441, 28.11.2016.


title: Věc C-509/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 6. srpna 2018 – Minister for Justice and Equality v. PF

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 6. srpna 2018 – Minister for Justice and Equality v. PF
      (Věc C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Minister for Justice and Equality

         Žalovaný: PF

         Předběžné otázky

                  1)

                  Spočívají kritéria pro určení, zda státní zástupce určený jako vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 [rámcového rozhodnutí (1)] je justičním orgánem ve smyslu autonomního výkladu tohoto výrazu použitého v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady z roku 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupu předávání mezi členskými státy, v tom, že (1) státní zástupce je nezávislý na výkonné moci a (2) v jeho příslušném právním systému je povolán k výkonu spravedlnosti nebo k účasti na výkonu spravedlnosti?

                  2)

                  Pokud tomu tak není, na základě jakých kritérií by měl vnitrostátní soud určit, zda státní zástupce, který je určen jako vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí, je justičním orgánem ve smyslu čl. 6 odst. 1?

                  3)

                  Pokud tato kritéria zahrnují požadavek, aby státní zástupce vykonával spravedlnost nebo se účastnil výkonu spravedlnosti, je třeba tento požadavek posoudit na základě postavení, které zaujímá ve svém právním systému, nebo na základě určitých objektivních kritérií? Pokud jsou rozhodná objektivní kritéria, jaká jsou tato kritéria?

                  4)

                  Je státní zástupce Litevské republiky justičním orgánem ve smyslu autonomního výkladu tohoto pojmu použitého v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady z roku 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupu předávání mezi členskými státy?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


title: Věc T-470/18: Žaloba podaná dne 31. července 2018 – Telenet v. Komise

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/17

      Žaloba podaná dne 31. července 2018 – Telenet v. Komise
      (Věc T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Telenet (Mechelen, Belgie) (zástupci: Y. Desmedt a E. Monard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadený akt v celém rozsahu; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2018) 3410 final ze dne 25. května 2018, které bylo přijato podle čl. 7 odst. 3 směrnice 2002/21/ES (1) a které se týká věci BE/2018/2073: velkoobchodní služby s místním přístupem poskytovaným v pevném místě v Belgii, věci BE/2018/2074: velkoobchodní služby s centrálním přístupem poskytovaným v pevném místě v Belgii pro výrobky pro širokou spotřebu a věci BE/2018/2075: velkoobchodní služby televizního vysílání v Belgii.
      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 7 odst. 4 směrnice 2002/21/ES a zneužila svou posuzovací pravomoc, když nezahájila fázi II přezkumu.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že Komise vyjádřila řadu obav stran vymezení trhu belgickým vnitrostátním regulačním orgánem.

                              —

                              Žalobkyně dále tvrdí, že podle čl. 7 odst. 4 směrnice 2002/21/ES je Komise povinna zahájit fázi II přezkumu, má-li závažné pochybnosti stran navrhovaného regulačního opatření.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise neuvedla důvody pro své zjištění, že použité vymezení trhu nebude mít dopad na výsledek regulačního opatření.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když měla za to, že se může rozhodnout nezahájit fázi II přezkumu z toho důvodu, že vymezení trhu, které Komise považovala za vhodnější, by údajně vedlo ke stejnému výsledku z hlediska regulace, jako v případě navrhovaného regulačního opatření. Náležitá vymezení trhu by nezbytně vedla ke změně právního postavení žalobkyně.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nedodržela procesní záruky podle směrnice 2002/21/ES.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že návrh opatření, který belgický vnitrostátní regulační orgán předložil Komisi, obsahoval vymezení trhu, které nebylo předmětem konzultace, jak je vyžadováno v článku 6 a čl. 16 odst. 6 směrnice 2002/21/ES.

                              —

                              Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila procesní požadavky, když se vyjádřila k návrhu, který nebyl předložen k veřejné konzultaci.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2002 L 108, s. 33).


title: Věc C-428/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 28. června 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode v. Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 28. června 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode v. Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social
      (Věc C-428/18)
      (2018/C 364/02)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

         Žalovaní (odpůrci v odvolacím řízení): Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

         Předběžná otázka

      Je třeba článek 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která jako podmínku pro odchod do předčasného starobního důchodu stanoví, že příslušející částka důchodu musí přesahovat minimální důchod, který by dotyčné osobě příslušel podle téže vnitrostátní právní úpravy, je-li tento „příslušející důchod“ vykládán jako skutečný důchod k tíži pouze příslušného členského státu (v tomto případě Španělska), aniž se do ní započítává také skutečný důchod, který by tato osoba mohla pobírat na základě jiné dávky stejného druhu k tíži jiného nebo jiných členských států?


title: Věc T-471/18: Žaloba podaná dne 2. srpna 2018 – WV v. ESVČ

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/18

      Žaloba podaná dne 2. srpna 2018 – WV v. ESVČ
      (Věc T-471/18)
      (2018/C 364/19)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: WV (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 27. listopadu 2017 pod referenčním číslem „eeas.ba.hr.3(2017)6459331“, které vydal [důvěrné] (1), o srážkách ze mzdy do výše 72 kalendářních dnů k tíži žalobkyně;

                  —

                  pokud je to nutné, zrušil rozhodnutí ze dne 2. května 2018 („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062“) o výslovném zamítnutí stížnosti podané žalobkyní dne 3. ledna 2018;

                  —

                  rozhodl, že částky, které budou muset být vráceny žalobkyni po tomto zrušení, budou navýšeny o úroky z prodlení ve výši 5 % za rok nebo v jiné výši určené Tribunálem, přičemž tyto úroky budou vypočteny ke dni skutečného vrácení a v závislosti na dni provedení jednotlivých srážek;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení v souladu s článkem 134 jednacího řádu Tribunálu Evropské unie.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který vychází z porušení čl. 1e odst. 2 a článků 12, 12a, 21, 25, 26, 55 a 60 služebního řádu, povinnosti náležité péče, zásady řádné správy, jakož i z porušení článků 1 a 2 přílohy IX služebního řádu a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001, L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102). Rovněž mimo jiné namítá porušení článků 41, 47 a 52 Listiny základních práv, Evropské úmluvy o lidských právech, práva na obhajobu, porušení článku 296 SFEU, jakož i zneužití práva a zneužití řízení a zjevné porušení zásad legitimního očekávání a rovnosti zbraní. Žalobkyně konečně namítá porušení zásady, která administrativě ukládá vydávat rozhodnutí pouze na základě právně přípustných důvodů, tj. takových, které jsou rozhodné a nejsou stiženy zjevně nesprávným skutkovým nebo právním posouzením, jakož i porušení zásad proporcionality, kontradiktornosti a právní jistoty a porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

         (1)  Skryté důvěrné údaje.


title: Věc T-482/18: Žaloba podaná dne 10. srpna 2018 – XF v. Komise

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/19

      Žaloba podaná dne 10. srpna 2018 – XF v. Komise
      (Věc T-482/18)
      (2018/C 364/20)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: XF (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 2. října 2017, kterým mu nebyl přiznán příspěvek na zařízení při přestěhování a nástupu do pracovního poměru v sídle ESVČ;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jeden žalobní důvod vycházející z porušení článku 20 služebního řádu úředníků a článku 5 přílohy VII tohoto řádu.


title: Věc T-375/18: Žaloba podaná dne 19. června 2018 – Gollnisch v. Parlament

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/12

      Žaloba podaná dne 19. června 2018 – Gollnisch v. Parlament
      (Věc T-375/18)
      (2018/C 364/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francie) (zástupce: B. Bonnefoy-Claudet, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil rozhodnutí předsedy delegace pro vztahy s Japonskem, které bylo oznámeno dne 20. března 2018, za protiprávní;

                  —

                  toto rozhodnutí zrušil;

                  —

                  zrušil veškerá rozhodnutí, jimiž předseda Evropského parlamentu a generální tajemník Evropského parlamentu implicitně zamítli stížnosti, jež jim byly předloženy dne 2. května 2018;

                  —

                  zrušil akty a opatření, jež byly přijaty v návaznosti na výše uvedené akty;

                  —

                  přiznal žalobci částku 1 euro jako náhradu nemajetkové újmy, jež mu vznikla kvůli vyloučení jeho účasti na pracovní cestě parlamentní delegace a neuznání odškodnění, na něž měl nárok;

                  —

                  přiznal žalobci rovněž částku 3 500 eur z důvodu nákladů vynaložených v souvislosti s vypracováním projednávané žaloby;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení prováděcích ustanovení, kterými se řídí činnost delegací a poslanců Evropského parlamentu vyslaných na pracovní cesty mimo Evropskou unii.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na účinnou právní ochranu a řádnou správu.


title: Věc T-501/18: Žaloba podaná dne 22. srpna 2018 – Currency One v. EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/20

      Žaloba podaná dne 22. srpna 2018 – Currency One v. EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)
      (Věc T-501/18)
      (2018/C 364/21)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Currency One S.A. (Poznaň, Polsko) (zástupce: P. Szmidt, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Polsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „CINKCIARZ“ – Ochranná známka Evropské unie č. 13 678 991

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti ochranné známky

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. června 2018, ve věci R 2598/2017-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-422/18: Žaloba podaná dne 6. července 2018 – RATP v. Komise

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/14

      Žaloba podaná dne 6. července 2018 – RATP v. Komise
      (Věc T-422/18)
      (2018/C 364/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Paříž, Francie) (zástupci: E. Morgan de Rivery, P. Delelis a C. Lavin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil na základě článku 263 SFEU rozhodnutí Komise ze dne 5. března 2018, kterým byl poskytnut přístup k dokumentům na základě žádosti o přístup k dokumentům zaregistrovaným pod číslem GestDem 2017/7530 podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, a

                  —

                  v každém případě uložil Komise náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43), jakož i čl. 5 odst. 3 písm. b) a čl. 5 odst. 6 oddílu, který se týká ustanovení provádějících nařízení č. 1049/2001, kodexu řádného úředního chování Komise připojeného k jednacímu řádu Komise [C(2000) 3614 (Úř. věst. 2000, L 308, s. 26)], jelikož Komise nemohla zpřístupnit sporné dokumenty, aniž o tom informovala žalobkyni.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila zásadu řádné správy, která je zakotvena v čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv, povinnost jednat s náležitou péčí, jak vyplývá z relevantní judikatury, a tedy účel nařízení č. 1049/2001, kterým je podle čl. 1 písm. c) tohoto nařízení „podporovat řádnou správní praxi při přístupu k dokumentům“.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 2 první, druhou a třetí odrážku nařízení č. 1049/2001 tím, že odmítla uplatnit výjimky, kterých se dovolávala žalobkyně. Tento žalobní důvod je rozdělen do tří částí:

                              —

                              první část vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 2 třetí odrážku nařízení č. 1049/2001 tím, že úmyslně odmítla uplatnit obecnou domněnku důvěrnosti týkající se dokumentů;

                              —

                              druhá část vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 2 druhou odrážku nařízení č. 1049/2001 tím, že odmítla zohlednit zásah do soudních řízení, který způsobilo zpřístupnění dokumentů;

                              —

                              třetí část vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 2 první odrážku nařízení č. 1049/2001, článek 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, článek 7 Listiny základních práv, jakož i článek 339 SFEU tím, že nezohlednila obchodní, finanční a strategické zájmy žalobkyně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 1 písm. b), jakož i článek 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001, L 8, s. 1) tím, že odmítla utajit totožnost fyzické osoby, která je původcem sporných dokumentů.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU tím, že žalobkyni předem ani po zaslání dokumentů nesdělila důvody, které mohly odůvodnit její vůli předat uvedené dokumenty.


title: Věc T-437/18: Žaloba podaná dne 13. července 2018 – Tilly-Sabco v. Komise

text:
               8.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/15

      Žaloba podaná dne 13. července 2018 – Tilly-Sabco v. Komise
      (Věc T-437/18)
      (2018/C 364/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francie) (zástupci: R. Milchior a S. Charbonnel, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu na náhradu škody žalobkyně v souvislosti s prováděcím nařízením (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým byly vývozní náhrady pro drůbeží maso stanoveny na nulu (Úř. věst. 2013, L 196, 19.7.2013), za přípustnou;

                  —

                  určil, že je Komise povinna zaplatit žalobkyni částku 3 238 000 eur v následujícím složení:

                  —

                  2 848 000 eur odpovídajících nevyplaceným náhradám za prodeje v období od 19. července do 31. prosince 2013;

                  —

                  390 000 eur z titulu náhrady ušlého zisku v souvislosti s neuskutečněním dodatečných prodejů v rozsahu 3 550 tun pro malé a střední podniky v průběhu téhož období;

                  —

                  uložil Komisi povinnost zaplatit částku 3 238 000 eur,

                  —

                  navýšenou o kompenzační úrok počítaný od 20. září 2017 do vyhlášení rozsudku v tomto řízení, ve výši roční míry inflace zjištěné za dané období Eurostatem (Statistický úřad Evropské unie) v členském státě, kde má tato společnost sídlo;

                  —

                  dále navýšenou o úrok z prodlení počítaný od vyhlášení rozsudku do úplného zaplacení, o sazbě stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace a zvýšené o dva procentní body;

                  —

                  dal žalobkyni svolení k úpravě jejího spisu účastníka řízení a jejích návrhů, pokud by Komise před koncem písemné části řízení v této věci přijala prováděcí nařízení, jímž by bylo nařízení č. 689/2013 nahrazeno;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody odpovídající třem hmotněprávním předpokladům pro podání žaloby na náhradu škody, které jsou podle ní v projednávané věci kumulativně splněny a jimiž jsou existence škodní události spočívající v protiprávnosti vytýkaného jednání, existence škody a existence vztahu příčinné souvislosti mezi škodní událostí a škodou.
      Zaprvé žalobkyně uvádí, že přijetím prováděcího nařízení Komise (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2013, L 196, s. 13), zrušeného rozsudkem Soudního dvora ze dne 20. září 2017, Tilly-Sabco v. Komise (C-183/16 P, EU:C:2017:704), došlo k porušení unijního práva, jež postačuje k tomu, aby bylo založeno dostatečně závažné porušení.
      Zadruhé uvádí, že protiprávním přijetím aktu, kterým se částky náhrad z prodeje zmražených kuřat do určitých zemí mimo EU stanoví na nulu, se Komise dopustila dostatečně závažného porušení představujícího škodní událost, ze které jí vznikla skutečná a nepochybná škoda. Tato škoda podle žalobkyně spočívá v tom, že jí až do 31. prosince 2013 nenáležely náhrady.
      Zatřetí žalobkyně tvrdí, že je oprávněna požadovat náhradu za ztrátu vzniklou v souvislosti s protiprávním zrušením náhrad v období od 19. července 2013 do 31. prosince 2013. Pochybení Komise bylo podle ní rozhodující příčinou škody, kterou utrpěla, a tudíž je dán bezprostřední a přímý vztah mezi tímto pochybením a uvedenou škodou.


title: Věc T-184/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Leifheit v. EUIPO (Umístění čtyř zelených čtverců na váhu) „Ochranná známka Evropské unie – Přihláška ochranné známky Evropské unie zobrazující čtyři zelené čtverce na váze – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 2017/1001]“

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/27

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Leifheit v. EUIPO (Umístění čtyř zelených čtverců na váhu)
      (Věc T-184/17) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška ochranné známky Evropské unie zobrazující čtyři zelené čtverce na váze - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 2017/1001]“)
      (2018/C 392/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Leifheit AG (Nassau, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt, V. Töbelmann a P. Schneider, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně V. Mensing a A. Schifko, poté V. Mensing a D. Hanf, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. Ledna 2017 (věc R 1115/2016-1) týkajícímu se přihlášky označení zobrazujícího čtyři zelené čtverce na váze jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1.

                  Žaloba se zamítá.

                  2.

                  Leifheit se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


title: Věc T-627/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Česká republika v. Komise „EZZF – Výdaje vyloučené z financování – Výdaje vynaložené Českou republikou – Přímé podpory oddělené od produkce – Kontroly prostřednictvím dálkového průzkumu Země – Odvětví vína – Podmíněnost – Opakované případy porušení“

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2018 – Česká republika v. Komise
      (Věc T-627/16) (1)

      („EZZF - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje vynaložené Českou republikou - Přímé podpory oddělené od produkce - Kontroly prostřednictvím dálkového průzkumu Země - Odvětví vína - Podmíněnost - Opakované případy porušení“)
      (2018/C 392/25)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Pavliš a J. Vláčil, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou, Z. Malůšková a K. Walkerová, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Švédské království (zástupci: F. Bergius, A. Falk, C. Meyer-Seitz a H. Shev, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/1059 ze dne 20. června 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2016, L 173, s. 59), v části, v níž se vylučují platby ve výši 30 206 401,58 eura uskutečněné Českou republikou v rámci EZZF.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1059 ze dne 20. června 2016, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v části, v níž se z titulu kontrol podmíněnosti týkajících se rozpočtového roku 2011 vylučují platby ve výši 6 356 909,30 eura uskutečněné Českou republikou v rámci EZZF.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Evropská komise, Česká republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 391, 24.10.2016.


title: Věc C-488/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 25. července 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen v. Golfclub Schloss Igling e.V.

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 25. července 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen v. Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Věc C-488/18)
      (2018/C 392/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Žalovaný: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), který upravuje „poskytnutí určitých služeb úzce souvisejících s provozováním sportu nebo tělesnou výchovou, které poskytují neziskové organizace osobám vykonávajícím sportovní nebo tělovýchovnou činnost“, přímý účinek, takže se neziskové organizace mohou v případě neprovedení dovolávat přímo tohoto ustanovení?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Je pojem „nezisková organizace“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty

                              —

                              pojmem, který je nutno vykládat autonomně podle unijního práva, nebo

                              —

                              jsou členské státy oprávněny podmínit existenci takovéto organizace ustanoveními jako je § 52 ve spojení s § 55 Abgabenordnung (daňový řád) (nebo § 51 a násl. Abgabenordnung jako celku)?

                  3)

                  Jedná-li se o pojem, který je nutno vykládat autonomně podle unijního práva: Musí mít nezisková organizace ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice Rady 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty stanovena pravidla pro případ svého zrušení, podle nichž musí být majetek, kterým v takové situaci disponuje, převeden na jinou neziskovou organizaci na podporu sportu a tělesné výchovy?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc T-523/18: Žaloba podaná dne 3. září 2018 – BGC Partners v. EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/36

      Žaloba podaná dne 3. září 2018 – BGC Partners v. EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)
      (Věc T-523/18)
      (2018/C 392/44)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BGC Partners LP (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: P. Walsh, lawyer))

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bankgirocentralen BGC AB (Stockholm, Švédsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „BGCPRO“ – Přihláška č. 9 573 965

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. června 2018, ve věci R 2544/2014-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž odvolací senát konstatoval, že přihláška by měla být zamítnuta pro konkrétní služby zařazené do třídy 36;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v tomto řízení;

                  —

                  změnil sporné rozhodnutí, pokud jde o náklady řízení a uložil neúspěšné další účastnici řízení v souladu s čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu nahradit náklady vynaložené před odvolacím senátem a náklady námitkového řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Odvolací senát nesprávně konstatoval, že důkaz o užívání byl dostatečný k doložení skutečného užívání ochranné známky;

                  —

                  Porušení článku 8 odst. 1 písm. b nařízení (EU) 2017/1001 Evropského parlamentu a Rady.


title: Věc T-61/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2018 – Selimovic v. Parlament „Institucionální právo – Evropský parlament – Psychické obtěžování – Rozhodnutí předsedy Parlamentu, kterým se vůči poslanci Evropského parlamentu vyslovuje sankce důtkou – Článek 166 jednacího řádu Evropského parlamentu – Právo na řádnou správu – Právo na přístup ke spisu – Povinnost uvést odůvodnění – Právní jistota – Zneužití pravomoci – Mimosmluvní odpovědnost“

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2018 – Selimovic v. Parlament
      (Věc T-61/17) (1)

      („Institucionální právo - Evropský parlament - Psychické obtěžování - Rozhodnutí předsedy Parlamentu, kterým se vůči poslanci Evropského parlamentu vyslovuje sankce důtkou - Článek 166 jednacího řádu Evropského parlamentu - Právo na řádnou správu - Právo na přístup ke spisu - Povinnost uvést odůvodnění - Právní jistota - Zneužití pravomoci - Mimosmluvní odpovědnost“)
      (2018/C 392/27)
      Jednací jazyk: švédština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Jasenko Selimovic (Hägersten, Švédsko)(zástupce: původně B. Leidhammar, poté S. Scheiman, advokáti)

         Žalovaný Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau, L. Tapper Brandberg a E. Taneva, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podle článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí předsedy Parlamentu ze dne 22. listopadu 2016 a rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 22. prosince 2016, kterým se ukládá žalobci sankce důtkou a návrh podle článku 268 SFEU znějící na náhradu škody, kterou žalobce údajně utrpěl.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žádost o zrychlené řízení se odmítá jako zjevně nepřípustná.

                  2)

                  Žaloba se zamítá.

                  3)

                  Jasenko Selimovicovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 121, 18.4.2017


title: Věc T-535/18: Žaloba podaná dne 7. září 2018 – Peek & Cloppenburg v. EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)

text:
               29.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/39

      Žaloba podaná dne 7. září 2018 – Peek & Cloppenburg v. EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)
      (Věc T-535/18)
      (2018/C 392/47)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Německo) (zástupce: P. Lange, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburk, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Peek’s – přihláška č. 3 263 589

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 31. května 2018, ve věci R 60/2007-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001 Evropského parlamentu a Rady ve spojení s § 15 odst. 2 MarkenG;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001 Evropského parlamentu a Rady;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001 Evropského parlamentu a Rady ve spojení s § 15 odst. 2 MarkenG z důvodu rozhodnutí o existenci nebezpečí záměny;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení nařízení (EU) 2017/1001 Evropského parlamentu a Rady ve spojení s § 15 odst. 3 MarkenG z důvodu rozhodnutí o existenci neoprávněného prospěchu a těžení z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména;

                  —

                  Porušení článku 63 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 20 odst. 7 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 2868/95.


title: Věc C-498/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 27. července 2018 – ZW v. Deutsche Lufthansa AG

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 27. července 2018 – ZW v. Deutsche Lufthansa AG
      (Věc C-498/18)
      (2018/C 399/31)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: ZW

         Odpůrkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může být dvouletá lhůta pro podání žaloby stanovená v čl. 35 odst. 1 Montrealské úmluvy přerušena nebo pozastavena?

                  2)

                  Umožňuje čl. 35 odst. 2 Montrealské úmluvy, [který stanoví], že „[z]působ výpočtu této lhůty se určuje podle právního řádu soudu, který bude případ projednávat“, mít za to, že ustanovení vnitrostátního práva o počátku běhu lhůty může mít přednost před obecným pravidlem v čl. 35 odst. 1, podle nějž lhůta počíná běžet od příletu na místo určení?


title: Spojené věci C-208/17 P až C-210/17 P: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. září 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) v. Evropská rada „Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Prohlášení EU-Turecko Evropské rady ze dne 18. března 2016 – Návrh směřující ke zrušení“

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/13

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. září 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) v. Evropská rada
      (Spojené věci C-208/17 P až C-210/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Prohlášení EU-Turecko Evropské rady ze dne 18. března 2016 - Návrh směřující ke zrušení“)
      (2018/C 399/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) (zástupci: P. O'Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

         Další účastnice řízení: Evropská rada (zástupci: S. Boelaert, M. Chavrier a J.-P. Hix, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Řecká republika (zástupci: M. Michelogiannaki a G. Karipsiadis, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají jako zjevně nepřípustné.

                  2)

                  NF, NG a NM se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc T-538/18: Žaloba podaná dne 14. září 2018 – Dickmanns v. EUIPO

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/48

      Žaloba podaná dne 14. září 2018 – Dickmanns v. EUIPO
      (Věc T-538/18)
      (2018/C 399/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí EUIPO uvedené v dopise ze dne 14. prosince 2017, kterým se ukončuje pracovní smlouva žalobkyně na dobu určitou ke dni 30. června 2018 a v rozsahu, v němž je to nezbytné pro zrušení uvedeného rozhodnutí, zrušil i rozhodnutí uvedená v dopisech EUIPO ze dne 23. listopadu 2013 a ze dne 4. června 2014;

                  —

                  uložil EUIPO povinnost nahradit žalobkyni přiměřenou částku náhrady škody, ve výši podle uvážení Tribunálu, v důsledku morální a nehmotné újmy, kterou jí EUIPO způsobil rozhodnutím uvedeným v předchozím bodě; a

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  Zjevně nesprávné posouzení, neuplatnění volného uvážení ze strany úřadu, porušení zásady zákazu diskriminace a rovného zacházení, porušení zásady zákazu svévolnosti
                  Žalobkyně uvádí, že EUIPO protiprávně nevyužil své volné uvážení, aby podruhé prodloužil pracovní smlouvu žalobkyně v souladu s čl. 2 písm. b) pracovního řádu ostatních zaměstnanců EU (dále jen „pracovní řád“) nebo v každém případě tak neučinil v přiměřené lhůtě před skončením platnosti pracovní smlouvy.

                  2.

                  Porušení pokynů k prodlužování smluv dočasných zaměstnanců (dále jen „pokyny““), zásady řádné správy, zásady zákazu diskriminace a rovného zacházení a zásady, podle které musí být ukončení smlouvy dočasného zaměstnance podle čl. 2 písm. a) nebo 2 písm. f) pracovního řádu náležitě odůvodněno („iusta causa“) a porušení článku Art. 30 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), směrnice Rady 1999/70/ES (1), Rámcové dohody (zvláště článků 1b a 5 bod 1), jakož i článku 4 úmluvy Mezinárodní organizace práce (MOP) č. 158
                  Žalobkyně zastává názor, že po přijetí pokynů již nebylo možné použít „výpovědní doložku“ uvedenou v její smlouvě, protože po jejich přijetí tyto pokyny představují platný postup EUIPO, pokud jde o prodlužování smluv dočasných zaměstnanců, a proto brání použití „výpovědní doložky“.
                  Žalobkyně dále tvrdí, že oprávněný důvod pro ukončení smlouvy musí odpovídat rozpočtové povaze relevantní pozice.

                  3.

                  Porušení pokynů, což představuje i závažné procesní pochybení, porušení zásad zákazu diskriminace a rovného zacházení, zásady řádné správy a řádné rozpočtové správy, porušení práva každého být vyslechnut před přijetím rozhodnutí, pokud by se ho mohlo nepříznivě dotýkat (čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny), porušení povinnosti řádné péče ze strany úřadu a povinosti zohlednit oprávněné zájmy žalobkyně, zjevně nesprávné posouzení v souvislosti s vážením zájmů žalobkyně a zájmů služby, porušení zásady zákazu svévolnosti

                  4.

                  Porušení čl. 8 odst. 1 druhé a třetí věty pracovního řádu a porušení zákazu opakovaných smluv na dobu určitou
                  V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že EUIPO ve zjevné snaze vyhnout se právním důsledkům čl. 8 odst. 1 třetí věty pracovního řádu opakovaně uzavřel pracovní smlouvy na dobu určitou podle čl. 2 písm. b) a 2 písm. b) pracovního řádu, navzdory tomu, že pracovní činnosti žalobkyně zůstaly během uvedené doby nezměněné. V důsledku toho první pracovní smlouva žalobkyně platí jako smlouva na dobu neurčitou bez výpovědní doložky.

                  5.

                  Protiprávní zachování výpovědní doložky v rámci protokolu o opětovném zařazení a porušení legitimního očekávání, legitimních zájmů žalobkyně a povinnosti řádné péče použitím této doložky
                  Pátým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že EUIPO již neměl použít výpovědní doložku, když uplynula dlouhá doba od podpisu smlouvy v roce 2005.

                  6.

                  Porušení legitimního očekávání žalobkyně, porušení povinnosti řádné péče ze strany úřadu a povinnosti zohlednit legitimní zájmy žalobkyně, zjevně nesprávné posouzení v souvislosti s posouzením zájmů služby
                  V šestém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí EUIPO neprodloužit její pracovní smlouvu porušuje její legitimní očekávání, povinnost řádné péče a zohlednění legitimních zájmů žalobkyně ze strany úřadu. Současně, s ohledem na její velmi dobrý pracovní výkon, představuje zjevně nesprávné posouzení v souvislosti s posouzením zájmů služby.

                  7.

                  Porušení ustanovení výpovědní doložky v článku 5 pracovní smlouvy žalobkyně
                  V rámci sedmého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že EUIPO použil při uplatnění výpovědní doložky nesprávně čl. 47 písm. b) bod (ii) pracovního řádu namísto čl. 47 písm. c) bodu (i), jak se uvádí ve výpovědní doložce, a že výpovědní doba měla být 10 měsíců a nikoliv 6 měsíců, jak rozhodl EUIPO.

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43).


title: Věc C-472/17: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. září 2018 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di L’Aquila – Itálie) – Gabriele Di Girolamo v. Ministero della Giustizia „Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Sociální politika – Práce na dobu určitou – Smírčí soudy – Zjevná nepřípustnost“

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/13

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. září 2018 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di L’Aquila – Itálie) – Gabriele Di Girolamo v. Ministero della Giustizia
      (Věc C-472/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Sociální politika - Práce na dobu určitou - Smírčí soudy - Zjevná nepřípustnost“)
      (2018/C 399/17)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Giudice di pace di L’Aquila

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Gabriele Di Girolamo

         Odpůrce: Ministero della Giustizia

         za přítomnosti: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa)

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podané Giudice di pace di L’Aquila (smírčí soud v L’Aquile, Itálie) rozhodnutím ze dne 31. července 2017 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 347 ze dne 16.10.2017.


title: Věc C-587/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2018 CSTP Azienda della Mobilità SpA proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 11. července 2018 ve věci T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità v. Komise

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/26

      Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2018 CSTP Azienda della Mobilità SpA proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 11. července 2018 ve věci T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità v. Komise
      (Věc C-587/18 P)
      (2018/C 399/35)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: CSTP Azienda della Mobilità SpA (zástupci: G. Capo, L. Visone, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Asstra Associazione Trasporti

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  v souladu s články 263 a 264 SFEU rozhodl, že rozhodnutí Evropské komise ze dne 19. ledna 2015 v řízení o státní podpoře SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) (ve výši 4 951 838,25 eur) je zcela neplatné v části, v níž určuje, že poskytnutí částky jako náhrady za závazky veřejné služby ve smyslu nařízení (EHS) č. 1191/69 (1) (přiznání kompenzace na základe článku 11 za tarifní závazek v oblasti místní veřejné dopravy) je třeba považovat za neoznámené opatření představující státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy,

                  —

                  v souladu s články 263 a 264 SFEU rozhodl, že rozhodnutí Evropské komise ze dne 19. ledna 2015 v řízení o státní podpoře SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) (ve výši 4 951 838,25 eur) je zcela neplatné v části, v níž stanoví prováděcí opatření na vymáhání podpory, které musí provést Italská republika,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení CSTP Azienda della Mobilità S.p.A, v nucené správě.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      I.   Nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž se dotčená kompenzace považuje za „novou podporu“

      Kompenzace poskytnutá žalobkyni vychází z rozhodnutí Consiglio di Stato z roku 2009, jímž se uznává tento nárok v souladu s nařízením č. 1191/1969 na základě tarifní povahy závazků veřejné služby. Toto rozhodnutí samo o sobě nelze v žádném případě vykládat jako rozhodnutí představující kompenzační opatření, jelikož pouze uznalo jeho existenci.
      II.   Nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž uvádí, že nebyly splněny podmínky vytyčené v rozsudku Altmark

      Kvalifikace hospodářské zátěže pro orgány veřejné správy jednoznačně vylučuje uplatnitelnost pravidel o státní podpoře. Vzhledem k povaze závazků veřejné služby jako protiplnění z nich nemůže vyplývat žádná výhoda pro společnost, která je převzala. Důkladnou analýzou všech bodů rozsudku Altmark se ukázalo, že byly dodrženy všechny zásady, které jsou zde vytyčeny.
      III.   Nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž uvádí, že hospodářské opatření je neslučitelné s unijní právní úpravou v oblasti státní podpory: nemožnost „narušení hospodářské soutěže“ tímto opatřením

      Tribunál nezohlednil skutečnost, že trh místní veřejné dopravy byl v Kampánii v daném období (1996 – 2002), jakož i v současnosti, uzavřen pro hospodářskou soutěž a že koncese vedly ke vzniku výlučnému oprávnění. V důsledku toho nemohla existovat hospodářská soutěž ani „při zakázce“, ani „na trhu“.
      IV.   Nesprávnost napadeného rozsudku v rozsahu, v němž uvádí, že rozhodnutí Komise muselo mít přednost před vnitrostátní judikaturou; nesprávné použití procesních záruk stanovených v nařízení č. 659/99 (2)
         (nařízení č. 1589/2015 (3)
         ); nesprávné použití zásady ochrany legitimního očekávání

      Tribunál nezohlednil vnitrostátní judikaturu, která vznikla více než pět let před vydáním rozhodnutí Komise. Z tohoto důvodu jsou rozsudky, které cituje, irelevantní a nepředstavují zvláštní precedenty. Consiglio di Stato (Státní rada) použitím nařízení č. 1191/69 uplatnila pravomoc vyhrazenou tomuto soudu. Komise nemůže v projednávané věci namítat výlučnou rozhodovací pravomoc. Dlouhé trvání období od vzniku judikatury uplatňující unijní právo do vydání rozhodnutí Komise má za následek vznik legitimního očekávání. Nelze se dovolávat toho, že Consiglio di Stato neznala uplatňovaná pravidla, lze se dovolávat pouze jiného výkladu ze strany Komise.
      V.   Nesprávnost napadeného rozsudku z důvodu nesprávného použití nařízení (ES) č. 1370/2007 (4)
         pro posouzení slučitelnosti podpory s unijní právní úpravou; nedostatečné odůvodnění

      Komise při přijetí rozhodnutí vycházel z nesprávného právního základu, protože nařízení č. 1370/2007 se nepoužije, jelikož nabylo účinnost po vyhlášení deklaratorního rozsudku uznávajícího právo na kompenzaci, který vydala Consiglio di Stato na základě nařízení č. 1191/69.

         (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách (Úř. věst. 1969, L 156, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 19).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 (Úř. věst. L 83, 1999, s. 1; Zvl. vyd. 08/001, s. 339).

         (3)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 2015, s. 9).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, 3.12.2007, s. 1).


title: Věc T-475/18 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 27. srpna 2018 – Boyer v. Wallis-et-Futuna „Řízení o předběžných opatřeních – Veřejné zakázky – Návrh na nařízení předběžných opatření – Nepřípustnost“

text:
               5.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/37

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 27. srpna 2018 – Boyer v. Wallis-et-Futuna
      (Věc T-475/18 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky - Návrh na nařízení předběžných opatření - Nepřípustnost“)
      (2018/C 399/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Boyer (Papeete, Francie) (zástupce: T. Dal Farra, advokát)

         Žalovaný: Territoire des îles Wallis-et-Futuna (Francie)

         Předmět věci

      Žádost na základě článků 278 a 279 SFEU směřující k odkladu výkonu rozhodnutí teritoria ostrovů Wallis a Futuna, kterým toto teritorium zamítlo nabídku žalobce a zadalo zakázku na stavební práce týkající se výstavby obchodního námořního mola v městě Leava (Francie) jinému uchazeči, a dále, k odkladu podepsání smlouvy týkající se této zakázky.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. června 2018 ve věci E-15/17 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 694/2014)

text:
               15.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/10

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. června 2018
      ve věci E-15/17
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 694/2014)

      (2018/C 414/12)
      Ve věci E-15/17, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbd přílohy IX uvedené dohody (nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 694/2014 ze dne 17. prosince 2013, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o regulační technické normy určující typy správců alternativních investičních fondů), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen a Bernd Hammermann (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 14. června 2018 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbd přílohy IX uvedené dohody (nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 694/2014 ze dne 17. prosince 2013, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o regulační technické normy určující typy správců alternativních investičních fondů), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě.

                  2.

                  Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-576/18: Žaloba podaná dne 25. září 2018 – Crédit agricole v. ECB

text:
               3.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 436/55

      Žaloba podaná dne 25. září 2018 – Crédit agricole v. ECB
      (Věc T-576/18)
      (2018/C 436/78)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Crédit agricole SA (Montrouge, Francie) (zástupci: A. Champsaur a A. Delors, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil na základě článků 256 a 263 SFEU rozhodnutí ECB-SSM-2018-FRCAG-75 přijaté ECB dne 16. července 2018;

                  —

                  uložil ECB náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z překročení pravomoci, kterým je dotčeno rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 16. července 2018, kterým se žalobkyni ukládá správní sankce za trvající porušování kapitálových požadavků stanovených v čl. 26 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1) (dále jen „napadené rozhodnutí“). Žalobkyně uvádí v této souvislosti následující argumenty:

                              —

                              tvrdí, že ECB se dopustila nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2003, který úvěrovým institucím a investičním podnikům neukládá získání předchozího souhlasu ECB pro účely zařazení kmenových akcií do kapitálu tier 1.

                              —

                              podpůrně, pokud by měl mít Tribunál za to, že zařazení kmenových akcií do kapitálu tier 1 bez předchozího souhlasu ECB představuje porušení čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013, žalobkyně tvrdí, že se při uplatnění uvedeného ustanovení úmyslně ani z nedbalosti nedopustila žádného porušení a že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty.

                              —

                              ještě podpůrněji, pokud by měl mít Tribunál za to, že lze konstatovat porušení a že lze udělit žalobkyni sankci, žalobkyně tvrdí, že s ohledem na neexistenci závažnosti porušení, kterého se měla údajně dopustit, a její spolupráci je napadené rozhodnutí v rozporu se zásadou proporcionality.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení základních procesních práv žalobkyně, kterých se měla dopustit ECB tím, že napadené rozhodnutí založila na výhradách, ke kterým žalobkyně nemohla předložit své připomínky.


               10.1.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/9

      Žaloba podaná dne 9. listopadu 2018 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
      (Věc E-6/18)
      (2019/C 9/10)
      Dne 9. listopadu 2018 podal Kontrolní úřad ESVO, který zastupují zplnomocnění zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, Belgie) Carsten Zatschler, Catherine Howdle a Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO proti Islandu.
      Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

                  1.

                  prohlásil, že Island nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 1a přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/52/EU ze dne 16. dubna 2014, kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, nesplnil ve stanovené lhůtě své povinnosti vyplývající z uvedeného právního aktu a článku 7 Dohody o EHP a v každém případě o této skutečnosti neinformoval Kontrolní úřad ESVO;

                  2.

                  uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.

         Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  žaloba se týká skutečnosti, že Island nejpozději do 3. dubna 2018 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 31. ledna 2018, které se týkalo nesplnění povinnosti Islandu provést do svého právního řádu směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/52/EU ze dne 16. dubna 2014, kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, uvedenou v bodě 1a přílohy XX Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě (dále jen „akt“),

                  —

                  Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení zmiňovaného aktu, čímž nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


title: Věc T-494/17: Usnesení Tribunálu ze dne 19. listopadu 2018 – Iccrea Banca v. Komise a CRU „Žaloba na neplatnost a na náhradu škody – Hospodářská a měnová unie – Bankovní unie – Jednotný mechanismus pro řešení krizí úvěrových institucí a některých investičních podniků – Jednotný fond pro řešení krizí – Stanovení příspěvku předem na rok 2016 – Nesprávné označení žalované – Lhůta k podání žaloby – Opožděnost – Hypotetické akty – Návrh na náhradu škody – Úzká spojitost s návrhem znějícím na zrušení – Námitka protiprávnosti – Zjevná nepřípustnost“

text:
               4.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/62

      Usnesení Tribunálu ze dne 19. listopadu 2018 – Iccrea Banca v. Komise a CRU
      (Věc T-494/17) (1)

      („Žaloba na neplatnost a na náhradu škody - Hospodářská a měnová unie - Bankovní unie - Jednotný mechanismus pro řešení krizí úvěrových institucí a některých investičních podniků - Jednotný fond pro řešení krizí - Stanovení příspěvku předem na rok 2016 - Nesprávné označení žalované - Lhůta k podání žaloby - Opožděnost - Hypotetické akty - Návrh na náhradu škody - Úzká spojitost s návrhem znějícím na zrušení - Námitka protiprávnosti - Zjevná nepřípustnost“)
      (2019/C 44/80)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci/Účastnice řízení

         Žalobkyně: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Řím, Itálie) (zástupci: P. Messina, F. Isgrò a A. Dentoni Litta, advokáti)

         Žalovaní: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, A. Steiblytė a M. K.-Ph. Wojcik, zmocněnci), Jednotný výbor pro řešení krizí (zástupci: G. Rumi, S. Raes, M. Merola a T. Van Dyck, advokáti)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí přijatého na jeho výkonném zasedání dne 15. dubna 2016 a týkajícího se příspěvků předem na rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2016/06) a na zrušení všech ostatních rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí, na jejichž základě mohla Banca d’Italia přijmout vnitrostátní rozhodnutí č. 1249264/15 ze dne 24. listopadu 2015, č. 1262091/15 ze dne 26. listopadu 2015, č. 1547337/16 ze dne 29. prosince 2016, č. 333162/17 ze dne 14. března 2017 a č. 334520/17 ze dne 14. března 2017, v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, a jednak návrh na náhradu škody na základě článku 268 SFEU a podpůrně návrh na základě článku 277 SFEU.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá.

                  2)

                  Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Jednotného výboru pro řešení krizí a Evropské komise.

         (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.