Rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 12. února 2014. # dm-drogerie markt GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Věc T-26/13.


Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 3. července 2014. # Sharif University of Technology proti Radě Evropské unie. # Věc T-181/13.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. února 1983. # Naamloze vennootschap Farr Company proti Belgickému státu. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen - Belgie. # Věc 130/82.


title: Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 19. května 2010. # Ravensburger AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství MEMORY - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) a článek 75 nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) a článek 77 nařízení (ES) č. 207/2009]. # Věc T-108/09.

text:
      Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 19. května 2010 – Ravensburger v. OHIM – Educa Borras (MEMORY)
      (Věc T-108/09)
      „Ochranná známka Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Společenství MEMORY – Absolutní důvod pro zamítnutí – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) a článek 75 nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) a článek 77 nařízení (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Společenství – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Zápis v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 51 odst.
         1 písm. a)] (viz body 30–31)

      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. ledna 2009 (věc R 305/2008‑2) týkajícímu se řízení
                  o prohlášení neplatnosti mezi Educa Borras, SA a Ravensburger AG

            Údaje týkající se věci

               ochranná známka, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti:

               slovní ochranná známka MEMORY pro výrobky zařazené do tříd 9 a 28

               majitelka ochranné známky Společenství:

               Ravensburger AG

               účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství:

               Educa Borras, SA

               rozhodnutí zrušovacího oddělení:

               neplatnost dotčené ochranné známky Společenství

               rozhodnutí odvolacího senátu:

               zamítnutí odvolání

         Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Společnosti Ravensburger AG se ukládá náhrad nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2009. # Philippe Guigard proti Komisi Evropských společenství. # Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Podmínky vzniku smluvní a mimosmluvní odpovědnosti Společenství - Článek 313 odst. 2 písm. k), článek 314 a čl. 317 písm. a) čtvrté úmluvy z Lomé, pozměněné dohodou podepsanou na Mauriciu. # Věc C-214/08 P.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2009 – Guigard v. Komise
      (Věc C‑214/08 P)
      „Kasační opravný prostředek – Žaloba na náhradu škody – Podmínky vzniku smluvní a mimosmluvní odpovědnosti Společenství – Článek 313 odst. 2 písm. k), článek 314 a čl. 317 písm. a) čtvrté úmluvy z Lomé, pozměněné dohodou podepsanou na Mauriciu“
      Řízení – Žaloba na náhradu škody (Článek 225 odst. 1 ES, 235 ES, 238 ES a 240 ES) (viz body 39–43)
      Předmět

               Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 11. března 2008, Guigard v.
                  Komise (T 301/05), kterým Soud zamítl žalobu, jíž se navrhovatel domáhal náhrady škody, která mu údajně byla způsobena v důsledku
                  protiprávního jednání Komise, která neprodloužila jeho pracovní smlouvu uzavřenou v rámci technické spolupráce mezi Společenstvím
                  a Nigerskou republikou financované z Evropského rozvojového fondu – Podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti Společenství
                  – Porušení čl. 313 odst. 2 písm. k) a článku 314 čtvrté úmluvy z Lomé (Úř. věst 1991, L 229, s. 1), pozměněné dohodou podepsanou
                  na Mauriciu (Úř. věst. 1998, L 156, s. 3) – Porušení povinnosti uvést odůvodnění a práv obhajoby

            Výrok

                  1)

                  	Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 11. března 2008, Guigard v. Komise (T‑301/05), se zrušuje v rozsahu,
                     v němž Soud prohlásil žalobu podanou P. Guigardem za přípustnou.

                  2)

                  	Žaloba podaná P. Guigardem ve věci T‑301/05 se zamítá.

                  3)

                  	Není namístě rozhodovat o kasačním opravném prostředku podaném P. Guigardem.

                  4)

                  	Philippu Guigardovi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí Evropských společenství v řízení před Soudním dvorem
                     Evropských společenství a v řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. listopadu 1965. # Jean Lens proti Soudnímu dvoru Evropských společenství. # Věc 55-64.


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2006. # José António de Brito Sequeira Carvalho proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci. # Věc F-17/05.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 29. října 1980. # Maizena GmbH proti Radě Evropských společenství. # Produkční kvóty. # Věc 139/79.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. května 2003. # Komise Evropských společenství proti Španělskému království. # Nesplnění povinnosti státem - Článek 5. # Věc C-419/01.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 5. července 1978. # Hermann Ludwig proti Freie und Hansestadt Hamburg. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesverwaltungsgericht - Německo. # Věc 138/77.


Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. dubna 1983. # Office national de commercialisation des produits viti-vinicoles proti Société à responsabilité limitée Les Fils d'Henri Ramel. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunal de commerce de Bourg-en-Bresse - Francie. # Zemědělství - Vyrovnávací peněžní částky. # Věc 170/82.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. prosince 2009.#Serrantoni Srl a Consorzio stabile edili Scrl proti Comune di Milano.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Itálie.#Veřejné zakázky na stavební práce - Směrnice 2004/18/ES - Články 43 ES a 49 ES - Zásada rovného zacházení - Skupiny podniků - Zákaz účasti ,consorzio stabile‘ (,stálého konsorcia‘) a společnosti, která je jeho členem, jakožto soutěžitelů na téže zakázce.#Věc C-376/08.

text:
      Věc C-376/08
      Serrantoni Srl
      a
      Consorzio stabile edili Scrl
      v.
      Comune di Milano
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
      „Veřejné zakázky na stavební práce – Směrnice 2004/18/ES – Články 43 ES a 49 ES – Zásada rovného zacházení – Skupiny podniků – Zákaz účasti ,consorzio stabile‘ (,stálého konsorcia‘) a společnosti, která je jeho členem, jakožto soutěžitelů na téže zakázce“
      Shrnutí rozsudku
      Právo Společenství – Zásady – Rovné zacházení – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Postupy při zadávání veřejných zakázek
            – Zakázka nedosahující prahové hodnoty stanovené směrnicí 2004/18
      (Články 43 ES a 49 ES)
      Právo Společenství musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že v řízení o zadání
         veřejné zakázky, jejíž výše nedosahuje prahové hodnoty stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice 2004/18 o koordinaci postupů
         při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ale která má nepochybný přeshraniční význam, dojde k automatickému
         vyloučení jak stálého konsorcia, ve smyslu vnitrostátní právní úpravy, tak podniků, které jsou jeho členy, z účasti v tomto
         zadávacím řízení a budou jim uloženy trestní sankce, předloží-li tyto podniky v rámci téhož řízení nabídky, které konkurují
         nabídce tohoto konsorcia, třebaže nabídka uvedeného konsorcia nebyla podána jménem a v zájmu těchto podniků.

      Takové opatření spočívající v automatickém vyloučení, které se týká výlučně formy stálého konsorcia a podniků, které jsou
         jeho členem, a jež se uplatní v případě konkurenčních nabídek, nezávisle na otázce, zda se má za to, že se konsorcium účastní
         dotčené veřejné zakázky jménem a v zájmu podniků, které předložily nabídku, či nikoli, je totiž znevýhodňujícím zacházením
         v neprospěch této formy konsorcia, a je tudíž v rozporu se zásadou rovnosti.

      Krom toho pravidlo systematického vyloučení, jaké zahrnuje rovněž absolutní povinnost veřejných zadavatelů vyloučit dotyčné
         entity, a to i v případech, kdy vztahy mezi těmito entitami nemají dopad na jejich chování v rámci řízení, kterých se účastní,
         je v rozporu se zájmem Společenství, kterým je zajistit co nejširší možnou účast uchazečů na nabídkovém řízení, a překračuje
         meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle spočívajícího v zajištění uplatnění zásad rovného zacházení a transparentnosti.
         Takové pravidlo tedy není slučitelné se zásadou proporcionality.

      Mimoto články 43 ES a 49 ES brání veškerým vnitrostátním opatřením, která – i když se použijí bez diskriminace na základě
         státní příslušnosti – mohou státním příslušníkům členských států Společenství zakázat výkon svobody usazování a volného pohybu
         služeb zaručených těmito ustanoveními Smlouvy nebo tomuto jejich výkonu bránit či jej učinit méně zajímavým. V tomto ohledu
         vnitrostátní pravidlo, které stanoví opatření spočívající v automatickém vyloučení v neprospěch stálých konsorcií a podniků,
         které jsou jejich členy, může mít odrazující vliv na hospodářské subjekty usazené v jiných členských státech, a to jednak
         na subjekty, které mají v úmyslu usadit se v dotyčném členském státě prostřednictvím založení stálého konsorcia, tvořeného
         případně vnitrostátními a zahraničními podniky, a jednak na subjekty, které chtějí přistoupit k takovým již založeným konsorciím,
         aby se mohly snadněji účastnit zadávacích řízení vyhlášených veřejným zadavateli tohoto členského státu, a tak mohly snadněji
         nabízet své služby. Takové omezení ve smyslu článků 43 ES a 49 ES nemůže být navzdory svému legitimnímu cíli spočívajícímu
         v boji proti možným koluzím mezi předmětným konsorciem a podniky, které jsou jeho členy, odůvodněné, jelikož překračuje meze
         toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

      (viz body 37–38, 40–42, 45–46 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      23. prosince 2009(*)

      „Veřejné zakázky na stavební práce – Směrnice 2004/18/ES – Články 43 ES a 49 ES – Zásada rovného zacházení – Skupiny podniků – Zákaz účasti ,consorzio stabile‘ (,stálého konsorcia‘) a společnosti, která je jeho členem, jakožto soutěžitelů na téže zakázce“
      Ve věci C‑376/08,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunale amministrativo
         regionale per la Lombardia (Itálie) ze dne 2. dubna 2008, došlým Soudnímu dvoru dne 18. srpna 2008, v řízení

      Serrantoni Srl,
      Consorzio stabile edili Scrl
      proti
      Comune di Milano,
      za přítomnosti:
      Bora Srl Construzioni edili,
      Unione consorzi stabili Italia (UCSI),
      Associazione nazionale imprese edili (ANIEM),
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda třetího senátu a zastupující předseda čtvrtého senátu, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (zpravodaj),
         G. Arestis a T. von Danwitz, soudci,

      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      za Komisi Evropských společenství C. Zadrou a D. Recchia, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004
         o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd.
         06/07, s. 132), článků 39 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES, jakož i obecných zásad rovného zacházení a proporcionality.

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi stavební společností Serrantoni Srl (dále jen „Serrantoni“) a Comune di Milano
         (město Milán) ve věci rozhodnutí tohoto města o vyloučení společnosti Serrantoni z účasti v řízení o zadání veřejné zakázky
         na stavební práce.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3        Druhý bod odůvodnění směrnice 2004/18 stanoví:

      „Zadávání zakázek sjednaných v členských státech jménem státu, regionálních nebo místních orgánů [územně správních celků]
         a jiných veřejnoprávních subjektů musí dodržovat zásady Smlouvy [o ES], zejména zásadu volného pohybu zboží, zásadu svobody
         usazování a zásadu svobodného poskytování služeb a zásady z nich odvozené, jako je zásada rovného zacházení, zásada zákazu
         diskriminace, zásada vzájemného uznávání, zásada proporcionality a zásada transparentnosti. Pro veřejné zakázky, které převyšují
         určitou hodnotu, je žádoucí, aby byla vypracována ustanovení zavádějící na úrovni Společenství koordinaci vnitrostátních zadávacích
         řízení těchto zakázek, jež by byla založena na těchto zásadách, aby zajistila jejich účinnost a zaručila otevření zadávání
         veřejných zakázek hospodářské soutěži. Tato koordinační ustanovení by proto měla být vykládána v souladu s výše uvedenými
         pravidly a zásadami, jakož i dalšími pravidly Smlouvy.“

      4        Podle článku 2 této směrnice:

      „Veřejní zadavatelé jednají s hospodářskými subjekty na základě zásad rovnosti a zákazu diskriminace a postupují transparentním
         způsobem.“

      5        Článek 4 uvedené směrnice, nazvaný „Hospodářské subjekty“, stanoví:

      „1.      Zájemci nebo uchazeči, kteří jsou podle právních předpisů členského státu, ve kterém jsou usazeni, oprávněni poskytovat danou
         službu, nesmějí být odmítnuti pouze na základě skutečnosti, že právní předpisy členského státu, ve kterém je zakázka zadávána,
         vyžadují, aby byli buď fyzickou, nebo právnickou osobou.

      […]
      2.      Podávat nabídky nebo vystupovat jako zájemci mohou skupiny hospodářských subjektů. Veřejní zadavatelé nesmějí od těchto skupin
         vyžadovat určitou právní formu k tomu, aby mohly podat nabídku nebo žádost o účast, avšak od vybrané skupiny může být vyžadováno
         získání takové právní formy, jestliže jí byla zadána zakázka, pokud je tato přeměna nezbytná pro řádné plnění zakázky.“

      6        Podle čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice 2004/18, ve znění účinném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení
         a po změně provedené nařízením Komise (ES) č. 2083/2005 ze dne 19. prosince 2005, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu
         a Rady 2004/17/ES a 2004/18/ES ohledně prahových hodnot používaných při postupech zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. L 333,
         s. 28; Zvl. vyd. 06/07, s. 19), se směrnice 2004/18 uplatnila na veřejné zakázky na stavební práce, jejichž odhadovaná hodnota
         bez daně z přidané hodnoty činila nejméně 5 278 000 eur.

      7        Článek 45 této směrnice, nazvaný „Osobní situace zájemce nebo uchazeče“, ve svém odstavci 2 stanoví:

      „Z účasti na zakázce může být vyloučen každý hospodářský subjekt:
      a)      který je v úpadku nebo v likvidaci, který je předmětem soudní správy, který uzavřel dohodu o vyrovnání se svými věřiteli,
         který pozastavil svou obchodní činnost nebo který je v podobné situaci vyplývající z podobných řízení podle vnitrostátních
         právních a správních předpisů;

      b)      který je předmětem řízení o prohlášení úpadku, řízení o návrhu na zrušení, řízení o uvalení soudní správy, řízení o návrhu
         na povolení vyrovnání nebo jiného podobného řízení podle vnitrostátních právních a správních předpisů;

      c)      který byl pravomocným rozsudkem uznán vinným, v souladu s právními předpisy země, ze spáchání trestného činu spojeného s jeho
         podnikáním;

      d)      který se dopustil vážného profesního pochybení, které mohou veřejní zadavatelé prokázat jakýmikoli prostředky;
      e)      který nesplnil povinnosti vztahující se k placení příspěvků na sociální zabezpečení podle právních předpisů země, v níž je
         usazen, nebo podle právních předpisů země veřejného zadavatele;

      f)      který nesplnil povinnosti vztahující se k placení daní a poplatků podle právních předpisů země, v níž je usazen, nebo podle
         právních předpisů země veřejného zadavatele;

      g)      který se dopustil vážného zkreslení při poskytování informací, které mohou být vyžadovány podle tohoto oddílu.
      Členské státy upřesní, v souladu se svým vnitrostátním právem a s přihlédnutím k právu Společenství, podmínky pro uplatňování
         tohoto odstavce.“

       Vnitrostátní právní úprava
      8        Legislativní nařízení č. 163 o zavedení kodexu veřejných zakázek na stavební práce, služby a dodávky, kterým se provádí směrnice
         2004/17/ES a 2004/18/ES (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive
         2004/17/CE e 2004/18/CE) ze dne 12. dubna 2006 (běžný doplněk ke GURI č. 100 ze dne 2. května 2006, dále jen „legislativní
         nařízení č. 163/2006“) upravuje společně postupy při zadávání veřejných zakázek v oblastech stavebních prací, služeb a dodávek
         v Itálii. Článek 34 tohoto legislativního nařízení, ve znění legislativního nařízení č. 113 ze dne 31. července 2007, nazvaný
         „Entity, kterým lze zadávat veřejné zakázky“, ve svém odstavci 1 stanoví:

      „1. Aniž jsou dotčena výslovně stanovená omezení, entitami, které se mohou účastnit řízení o zadání veřejných zakázek jsou:
      […]
      b)      konsorcia výrobních a pracovních družstev […] a konsorcia řemeslných podniků […];
      c)      stálá konsorcia založená jako konsorciální společnosti [...], mezi jednotlivými zhotoviteli (včetně řemeslníků), obchodními
         společnostmi, partnerstvími nebo výrobními a pracovními družstvy, v souladu s článkem 36;

      […]
      f)      entity, které vstoupily do evropského hospodářského zájmového sdružení (EHZS) […];
      fa)      hospodářské subjekty […] založené v jiných členských státech a vzniklé podle platných právních předpisů dotyčného členského
         státu.“

      9        Podle čl. 36 odst. 1 legislativního nařízení č. 163/2006:

      „ ,Stálými konsorcii‘ (,consorzi stabili‘) se rozumí taková konsorcia […], která se na základě rozhodnutí přijatého příslušnými
         řídícími orgány dohodla, že se budou společně podílet na veřejných zakázkách na stavební práce, služby a dodávky po dobu nejméně
         pěti let a že za tímto účelem vytvoří strukturu společného podniku.“

      10      Článek 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 163/2006, ve znění účinném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním
         řízení, stanovil:

      „[…] účast stálého konsorcia a jeho členů ve stejném zadávacím řízení je zakázána; v případě nedodržení tohoto zákazu se použije
         článek 353 trestního zákona […]“

      11      Článek 37 odst. 7 uvedeného legislativního nařízení, ve znění účinném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním
         řízení, stanovil:

      „[…] konsorcia uvedená v čl. 34 odst. 1 písm. b) jsou povinna v rámci nabídky uvést, jménem kterých členů konsorcia se konsorcium
         účastní soutěže. Těmto členům je zakázáno účastnit se v jakékoli jiné formě téhož řízení; v případě porušení je vyloučeno
         z nabídkového řízení jak konsorcium, tak člen konsorcia; v případě nedodržení tohoto zákazu se použije článek 353 trestního
         zákona […]“

      12      Podle článku 353 trestního zákona lze za nedodržení výše uvedeného zákazu uložit trest odnětí svobody až do výše dvou let,
         a za určitých okolností až do výše pěti let, a pokutu.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      13      Comune di Milano vyhlásilo v průběhu roku 2007 nabídkové řízení za účelem udělení zakázky na stavební práce, týkající se „bezpečnostních
         a racionalizačních opatření v odděleních matriky, části V“. Dne 27. září 2007 rozhodlo Comune di Milano o vyloučení Serrantoni,
         člena stálého konsorcia Consorzio stabile edili Scrl, jakož i tohoto konsorcia ze zadávacího řízení z důvodu porušení čl. 36
         odst. 5 legislativního nařízení č. 163/2006. Comune di Milano zároveň na základě tohoto ustanovení nařídilo předání aktů generální
         prokuratuře za účelem uplatnění článku 353 trestního zákona a zadalo zakázku jinému podniku.

      14      Společnost Serrantoni a stálé konsorcium, jehož je tato společnost členem, podaly proti tomuto rozhodnutí veřejného zadavatele
         žalobu před předkládajícím soudem a tvrdily, že čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 163/2006 je neslučitelný s článkem
         4 směrnice 2004/18, s články 39 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES, jakož i se zásadou zákazu diskriminace.

      15      Předkládající soud nejprve zdůrazňuje, že vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení rozlišuje mezi stálými konsorcii
         na jedné straně a konsorcii výrobních a pracovních družstev, jakož i konsorcii řemeslných podniků, na straně druhé. Co se
         týče prvně uvedených, pro konsorcia a pro společnosti, které jsou jejich členem, platí absolutní zákaz účastnit se zároveň
         na stejné zakázce podáním oddělených nabídek, aby nedošlo k jejich automatickému vyloučení a k uložení trestních sankcí. Pokud
         jde o druhou skupinu, uplatní se tento zákaz výlučně na konsorcia a na společnost, v jejímž zájmu toto konsorcium předložilo
         nabídku v rámci dané zakázky. Tento soud poznamenává, že ve věci v původním řízení se stálé konsorcium, o něž se jedná, neúčastnilo
         nabídkového řízení v zájmu společnosti Serrantoni.

      16      Předkládající soud dále uvádí, že různé druhy konsorcií uvedené výše se neliší účelem ani organizací, jež by mohly odůvodnit
         takové rozdílné zacházení. Všechny tyto druhy konsorcií se vyznačují existencí společné struktury pro účely zavedení spolupráce
         mezi podniky, které jsou členy konsorcia, jejímž účelem je snížení správních nákladů a optimalizace hospodářských výsledků
         každého člena, jakož i zvýšení konkurenceschopnosti na trhu veřejných zakázek. Předkládající soud se tedy táže, zda je takové
         rozdílné zacházení slučitelné se zásadou zákazu diskriminace a s požadavkem Společenství na zajištění co nejširší možné účasti
         v řízeních o zadávání veřejných zakázek.

      17      Předkládající soud se rovněž táže, zda je takové rozdílné zacházení slučitelné s článkem 4 směrnice 2004/18, jakož i s články
         39 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES, pokud je dotčené vyloučení založeno výlučně na právní formě dané entity jakožto stálého konsorcia.
         Taková diskriminace navíc podle něj nabývá zvláštního významu z toho důvodu, že institut konsorcií je zevrubně upraven v právních
         řádech jiných členských států a že je jednotně shrnut na úrovni Společenství v evropských hospodářských zájmových sdruženích
         (EHZS).

      18      Konečně předkládající soud uvádí, že dotčený absolutní zákaz je založen výlučně na formálním prvku, a sice na účasti společnosti
         v určitém druhu konsorcia. Sporná právní úprava totiž nijak nevyžaduje konkrétní posouzení vzájemného vlivu konsorcia a podniku,
         který je jeho členem, ale naopak stanoví abstraktní domněnku jejich vzájemného působení. Uvedený soud tak uvádí, že se tento
         absolutní zákaz uplatní i tehdy, když se konsorcium neúčastní zakázky v zájmu dané společnosti, nevyužije této společnosti
         k výkonu zakázky a nedohodlo se tedy s touto společností na předložení nabídky. Předkládající soud se tedy táže, zda může
         být tento absolutní zákaz odůvodněn naléhavým důvodem obecného zájmu spočívajícím v zajištění řádného průběhu řízení o zadávání
         veřejných zakázek a zda nepřekračuje výrazně svůj účel.

      19      Vzhledem k těmto úvahám se Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu
         dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Brání řádnému uplatňování článku 4 směrnice 2004/18 […] vnitrostátní ustanovení čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení č. 163/2006
         […], která stanoví:

      –      v případě účasti člena konsorcia automatické vyloučení tohoto konsorcia z nabídkových řízení z jediného důvodu, kterým je
         určitá konkrétní právní forma (stálé konsorcium) namísto jiných právních forem, v zásadě totožných (konsorcium výrobních a pracovních
         družstev nebo konsorcium řemeslných podniků);

      –      a zároveň při účasti stálého konsorcia, byť toto konsorcium prohlásilo, že bude soutěžit jménem jiných podniků a práce v případě
         přidělení zakázky svěří jiným podnikům, automatické vyloučení podniku z jediného formálního důvodu, jímž je příslušnost k tomuto
         konsorciu?

      2)      Brání řádnému uplatňování článků 39 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES vnitrostátní ustanovení čl. 36 odst. 5 legislativního nařízení
         č. 163/2006 […], která stanoví:

      –      v případě účasti člena konsorcia automatické vyloučení tohoto konsorcia z nabídkových řízení z jediného důvodu, kterým je
         určitá konkrétní právní forma (stálé konsorcium) namísto jiných právních forem, v zásadě totožných (konsorcium výrobních a pracovních
         družstev nebo konsorcium řemeslných podniků);

      –      a zároveň při účasti stálého konsorcia, byť toto konsorcium prohlásilo, že bude soutěžit jménem jiných podniků a práce v případě
         přidělení zakázky svěří jiným podnikům, automatické vyloučení podniku z jediného formálního důvodu, jímž je příslušnost k tomuto
         konsorciu?“

       K předběžným otázkám
      20      Úvodem je třeba uvést, že jak vyplývá ze spisu předloženého Soudnímu dvoru, hodnota zakázky, které se týká sporné zadávací
         řízení v původním řízení, je jednoznačně nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice 2004/18. V důsledku
         toho tato zakázka nespadá do působnosti postupů stanovených touto směrnicí.

      21      Je však třeba uvést, že skutečnost, že hodnota zakázky nedosahuje prahové hodnoty stanovené pravidly Společenství, ještě neznamená,
         že se tato zakázka nachází zcela mimo působnost práva Společenství.

      22      Z ustálené judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že v rámci zadávání zakázky, jejíž hodnota nedosahuje uvedené prahové
         hodnoty, je třeba dodržovat základní pravidla Smlouvy a zejména zásadu rovného zacházení. Rozlišovací prvek mezi takovou zakázkou
         a zakázkami, jejichž hodnota přesahuje prahovou hodnotu stanovenou ustanoveními směrnice 2004/18, spočívá v tom, že pouze
         tyto posledně uvedené zakázky podléhají zvláštním a přísným postupům uvedeným v těchto ustanoveních (viz v tomto smyslu rozsudek
         ze dne 15. května 2008, SECAP a Santorso, C‑147/06 a C‑148/06, Sb. rozh. s. I‑3565, body 19 a 20).

      23      Tento výklad je potvrzen druhým bodem odůvodnění směrnice 2004/18, který uvádí, že zadávání veškerých zakázek sjednaných v členských
         státech jménem entit, jež mají postavení veřejného zadavatele, musí dodržovat základní pravidla Smlouvy, a to zejména ta pravidla,
         která se týkají volného pohybu zboží a služeb, jakož i práva usazování a základní zásady z nich odvozené, jako je zejména
         zásada rovného zacházení, zásada proporcionality a zásada transparentnosti.

      24      V souladu s judikaturou Soudního dvora nicméně použití základních pravidel a obecných zásad Smlouvy na postupy při zadávání
         zakázek s hodnotou nižší, než je prahová hodnota pro použití předpisů Společenství, předpokládá, že dotčené zakázky mají nepochybný
         přeshraniční význam (výše uvedený rozsudek SECAP a Santorso, bod 21 a citovaná judikatura).

      25      V tomto ohledu Soudní dvůr již uvedl, že je věcí předkládajícího soudu, aby provedl podrobné posouzení všech relevantních
         skutečností týkajících se dotčené zakázky, aby tak ověřil existenci nepochybného přeshraničního významu (výše uvedený rozsudek
         SECAP a Santorso, bod 34). V projednávaném případě odpovědi na položené otázky vycházejí z předpokladu, který nicméně přísluší
         ověřit předkládajícímu soudu, že zakázka dotčená v původním řízení má nepochybný přeshraniční význam.

       K první otázce
      26      Touto otázkou se předkládající soud táže, zda článek 4 směrnice 2004/18 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní
         právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví, že dojde k automatickému vyloučení jak stálého
         konsorcia, tak podniků, které jsou jeho členy, z účasti v zadávacím řízení a budou jim uloženy trestní sankce, předloží-li
         tyto podniky v rámci téhož řízení nabídky, které konkurují nabídce tohoto konsorcia, třebaže nabídka uvedeného konsorcia nebyla
         podána jménem a v zájmu těchto podniků.

      27      V tomto ohledu, jak bylo připomenuto v bodě 20 tohoto rozsudku, nespadá zakázka dotčená v původním řízení do působnosti postupů
         podle této směrnice, jelikož její hodnota je nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice 2004/18.

      28      V důsledku toho není namístě na otázku položenou předkládajícím soudem odpovídat.

       Ke druhé otázce
      29      Touto otázkou, posuzovanou ve světle žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jako celku, se předkládající soud táže, zda obecné
         zásady rovného zacházení a proporcionality vyplývající z článků 43 ES a 49 ES, jakož i články 39 ES a 81 ES musejí být vykládány
         v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví,
         že dojde k automatickému vyloučení jak stálého konsorcia, tak podniků, které jsou jeho členy, z účasti v zadávacím řízení
         a budou jim uloženy trestní sankce, předloží-li tyto podniky v rámci téhož řízení nabídky, které konkurují nabídce tohoto
         konsorcia, třebaže nabídka uvedeného konsorcia nebyla podána jménem a v zájmu těchto podniků.

      30      Pokud jde o články Smlouvy, na které odkazuje předkládající soud, je třeba nejprve konstatovat, že situace týkající se vyloučení
         dotčeného v původním řízení nesouvisí s volným pohybem pracovníků, ani s dohodami mezi podniky nebo s rozhodnutími sdružení
         podniků ve smyslu článků 39 ES a 81 ES. Odpověď Soudního dvora s ohledem na tyto články není tedy nezbytná.

      31      Co se týče zásady rovného zacházení a transparentnosti, je třeba přiznat členským státům určitý prostor pro uvážení při přijímání
         opatření, jež mají zajistit dodržování těchto zásad, kterými jsou veřejní zadavatelé vázáni v rámci celého řízení o zadání
         veřejné zakázky (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Michaniki, C‑213/07, Sb. rozh. s. I-9999, bod 44).

      32      Každý členský stát totiž může nejlépe, ve světle historických, právních, hospodářských nebo sociálních hledisek, která mu
         jsou vlastní, identifikovat situace, ve kterých může docházet k jednáním vedoucím k porušování těchto zásad (viz výše uvedený
         rozsudek Michaniki, bod 56).

      33      Nicméně v souladu se zásadou proporcionality, která představuje obecnou zásadu práva Společenství (viz zejména rozsudek ze
         dne 14. prosince 2004, Swedish Match, C‑210/03, Sb. rozh. s. I‑11893, bod 47), nesmějí opatření přijatá členskými státy překračovat
         meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Michaniki, body 48 a 61, jakož
         i ze dne 19. května 2009, Assitur, C‑538/07, Sb. rozh. s. I-4219, body 21 a 23).

      34      Zaprvé, pokud jde o zásadu rovného zacházení a proporcionality, je třeba uvést, že právní úprava dotčená v původním řízení
         stanoví, že v případě, že stálé konsorcium a jeden nebo více podniků, které jsou jeho členem, předloží současně nabídky, které
         si konkurují, dojde k jejich automatickému vyloučení z účasti na veřejné zakázce.

      35      V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že automatické vyloučení dotčené v původním řízení se uplatní výhradně na stálá konsorcia
         a na podniky, které jsou jejich členy, a nikoli na jiné druhy konsorcií, jako jsou výrobní a pracovní družstva, jakož i řemeslná
         družstva. Co se týče těchto posledně uvedených druhů konsorcií, vyloučení se podle čl. 37 odst. 7 legislativního nařízení
         č. 163/2006 uplatní výlučně v případě konkurenčních nabídek předložených předmětným konsorciem a podniky, které jsou jeho
         členy a jejichž jménem uvedené konsorcium předložilo nabídku.

      36      Předkládající soud v tomto ohledu uvádí, že všechny tyto formy konsorcií jsou v podstatě totožné a neliší se v účelu ani v organizaci,
         které by mohly odůvodnit rozdílné zacházení.

      37      Je tedy třeba konstatovat, že opatření spočívající v automatickém vyloučení dotčeném v původním řízení, které se týká výlučně
         formy stálého konsorcia a podniků, které jsou jeho členem, a jež se uplatní v případě konkurenčních nabídek, nezávisle na
         otázce, zda se má za to, že se konsorcium účastní dotčené veřejné zakázky jménem a v zájmu podniků, které předložily nabídku,
         či nikoli, je znevýhodňujícím zacházením v neprospěch této formy konsorcia, a je tudíž v rozporu se zásadou rovnosti.

      38      Je nutno dodat, že i za předpokladu, že by se dotčené zacházení uplatnilo bez rozdílu na všechny formy konsorcií nebo že by
         vnitrostátní soud zjistil existenci objektivních skutečností, na základě kterých by bylo možné odlišit situaci stálých konsorcií
         od situace jiných forem konsorcií, nemůže být každopádně takové pravidlo automatického vyloučení, jako je pravidlo dotčené
         v původním řízení, slučitelné se zásadou proporcionality.

      39      Takové pravidlo totiž zahrnuje nevyvratitelnou domněnku vzájemného působení v případech, kdy konsorcium a jeden nebo více
         podniků, které jsou jeho členy, předložily v témže zadávacím řízení konkurenční nabídky, a to i tehdy, neúčastnilo-li se předmětné
         konsorcium řízení jménem a v zájmu uvedených podniků, aniž by byla konsorciu nebo dotyčným podnikům ponechána možnost prokázat,
         že jejich nabídky byly formulovány zcela nezávisle, a že v důsledku toho neexistuje riziko vlivu na hospodářskou soutěž mezi
         uchazeči [viz v tomto smyslu, pokud jde o veřejné zakázky spadající do působnosti směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993
         o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163) a směrnice
         Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1;
         Zvl. vyd. 06/01, s. 322), výše uvedené rozsudky Michaniki, bod 67 a Assitur, bod 30].

      40      Takové pravidlo systematického vyloučení, jaké zahrnuje rovněž absolutní povinnost veřejných zadavatelů vyloučit dotyčné entity,
         a to i v případech, kdy vztahy mezi těmito entitami nemají dopad na jejich chování v rámci řízení, kterých se účastní, je
         v rozporu se zájmem Společenství, kterým je zajistit co nejširší možnou účast uchazečů na nabídkovém řízení, a překračuje
         meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle spočívajícího v zajištění uplatnění zásad rovného zacházení a transparentnosti
         (viz v tomto smyslu, pokud jde o veřejné zakázky spadající do působnosti směrnice 92/50, výše uvedený rozsudek Assitur, body
         26 až 29).

      41      Zadruhé je třeba uvést, že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora články 43 ES a 49 ES brání veškerým vnitrostátním
         opatřením, která – i když se použijí bez diskriminace na základě státní příslušnosti – mohou státním příslušníkům členských
         států Společenství zakázat výkon svobody usazování a volného pohybu služeb zaručených těmito ustanoveními Smlouvy nebo tomuto
         jejich výkonu bránit či jej učinit méně zajímavým (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 14. října 2004, Komise v. Nizozemsko,
         C‑299/02, Sb. rozh. s. I‑9761, bod 15, a ze dne 9. listopadu 2006, Komise v. Belgie, C‑433/04, Sb. rozh. s. I‑10653, bod 28).

      42      Přitom, jak vhodně poznamenává Komise Evropských společenství, takové vnitrostátní pravidlo, jako je pravidlo dotčené v původním
         řízení, které stanoví opatření spočívající v automatickém vyloučení v neprospěch stálých konsorcií a podniků, které jsou jejich
         členy, může mít odrazující vliv na hospodářské subjekty usazené v jiných členských státech, a to jednak na subjekty, které
         mají v úmyslu usadit se v dotyčném členském státě prostřednictvím založení stálého konsorcia, tvořeného případně vnitrostátními
         a zahraničními podniky, a jednak na subjekty, které chtějí přistoupit k takovým již založeným konsorciím, aby se mohly snadněji
         účastnit zadávacích řízení vyhlášených veřejným zadavateli tohoto členského státu, a tak mohly snadněji nabízet své služby.

      43      Takové vnitrostátní opatření, jaké může mít odrazující vliv na hospodářské subjekty usazené v jiných členských státech, představuje
         omezení ve smyslu článků 43 ES a 49 ES (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Belgie, bod 29), a to tím spíše,
         že tento odrazující účinek je umocněn rizikem uložení trestních sankcí stanovených vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním
         řízení.

      44      Nicméně takové omezení, jako je omezení dotčené v původním řízení, může být případně odůvodněno tehdy, pokud sleduje legitimní
         cíl obecného zájmu a je způsobilé zaručit jeho uskutečnění, přičemž nesmí překračovat meze toho, co je nezbytné pro dosažení
         tohoto cíle.

      45      V projednávaném případě je přitom nutno konstatovat, že dotčené omezení navzdory svému legitimnímu cíli spočívajícímu v boji
         proti možným koluzím mezi předmětným konsorciem a podniky, které jsou jeho členy, nemůže být odůvodněné, jelikož, jak vyplývá
         z bodů 38 až 40 tohoto rozsudku, překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

      46      Na druhou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že právo Společenství musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní
         právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví, že v řízení o zadání veřejné zakázky, jejíž
         výše nedosahuje prahové hodnoty stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice 2004/18, ale která má nepochybný přeshraniční
         význam, dojde k automatickému vyloučení jak stálého konsorcia, tak podniků, které jsou jeho členy, z účasti v tomto zadávacím
         řízení a budou jim uloženy trestní sankce, předloží-li v rámci téhož řízení tyto podniky nabídky, které konkurují nabídce
         tohoto konsorcia, třebaže nabídka uvedeného konsorcia nebyla podána jménem a v zájmu těchto podniků.

       K nákladům řízení
      47      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      Právo Společenství musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená
            v původním řízení, která stanoví, že v řízení o zadání veřejné zakázky, jejíž výše nedosahuje prahové hodnoty stanovené v
            čl. 7 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání
            veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ale která má nepochybný přeshraniční význam, dojde k automatickému
            vyloučení jak stálého konsorcia, tak podniků, které jsou jeho členy, z účasti v tomto zadávacím řízení a budou jim uloženy
            trestní sankce, předloží-li tyto podniky v rámci téhož řízení nabídky, které konkurují nabídce tohoto konsorcia, třebaže nabídka
            uvedeného konsorcia nebyla podána jménem a v zájmu těchto podniků.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: italština.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. května 1997. # VAG Sverige AB. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Länsrätten i Stockholms Län - Švédsko. # Věc C-329/95.