title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. prosince 2005. # Gaston Schul Douane-expediteur BV proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nizozemsko. # Článek 234 ES - Povinnost vnitrostátního soudu položit předběžnou otázku - Neplatnost ustanovení práva Společenství - Cukr - Dodatečné dovozní clo - Nařízení (ES) č. 1423/95 - Článek 4. # Věc C-461/03.

text:
      Věc C-461/03
      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      v.
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven)
      „Článek 234 ES – Povinnost vnitrostátního soudu položit předběžnou otázku – Neplatnost ustanovení práva Společenství – Cukr – Dodatečné dovozní clo – Nařízení (ES) č. 1423/95 – Článek 4“
      Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 30. června 2005
      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. prosince 2005
      Shrnutí rozsudku
      1.     Předběžné otázky – Posouzení platnosti – Určení neplatnosti ustanovení Společenství srovnatelných s ustanoveními, jež Soudní
            dvůr již prohlásil za neplatná – Nedostatek pravomoci vnitrostátních soudů – Povinnost podat žádost o rozhodnutí o předběžné
            otázce
      (Článek 230 ES, čl. 234 pododst. 3 ES a článek 241 ES)
      2.     Zemědělství – Společná organizace trhu – Cukr – Obchodní výměna s třetími zeměmi – Dodatečná dovozní cla – Určení na základě
            dovozní ceny CIF – Povinnost dovozce podat žádost – Určení na základě reprezentativní ceny – Neplatnost
      (Nařízení Komise č. 1423/95, čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 1 a 2)
      1.     Článek 234 třetí pododstavec ES ukládá vnitrostátnímu soudu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního
         práva, povinnost předložit Soudnímu dvoru otázku ohledně platnosti ustanovení nařízení i v případě, že Soudní dvůr již prohlásil
         odpovídající ustanovení jiného srovnatelného nařízení za neplatná. Vnitrostátní soudy totiž nemají pravomoc samy určit, že
         akt orgánů Společenství je neplatný.

      Přestože v případě řízení o předběžném opatření může za určitých podmínek dojít k upravení pravidla, podle nějž nemají vnitrostátní
         soudy pravomoc samy určit, že akt Společenství je neplatný, výklad přijatý v rozsudku Cilfit a další, který se týkal otázek
         výkladu, nemůže být rozšířen na otázky platnosti aktů Společenství.

      Toto řešení je zaprvé třeba z důvodu požadavku jednotnosti při uplatňování práva Společenství. Tento požadavek je obzvlášť
         naléhavý, je-li zpochybňována platnost některého aktu Společenství. Odlišným přístupem soudů členských států, pokud jde o
         platnost aktů Společenství, by mohla být ohrožena samotná celistvost právního řádu Společenství a dotčen základní požadavek
         právní jistoty.

      Toto řešení je zadruhé třeba z důvodu nezbytné soudržnosti systému soudní ochrany zavedeného Smlouvou. Řízení o předběžné
         otázce k posouzení platnosti totiž představuje stejně tak jako žaloba na neplatnost způsob přezkumu legality aktů Společenství.
         Smlouva zavedla jednak svými články 230 ES a 241 ES, a jednak svým článkem 234 ES ucelený systém procesních prostředků a řízení
         k zajištění přezkumu legality aktů orgánů, jímž pověřila soudy Společenství.

      (viz body 17–19, 21–22, 25, výrok 1)
      2.     Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1423/95 ze dne 23. června 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz
         výrobků v odvětví cukru jiných než melasa, je neplatný v rozsahu, v němž stanoví, že dodatečné clo, které upravuje, je v zásadě
         určeno na základě reprezentativní ceny upravené v čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení a že toto clo je určeno na základě dovozní
         ceny CIF dotyčné zásilky pouze na základě žádosti podané dovozcem.

      (viz bod 32, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (velkého senátu)
      6. prosince 2005 (*)

      „Článek 234 ES – Povinnost vnitrostátního soudu položit předběžnou otázku – Neplatnost ustanovení práva Společenství – Cukr – Dodatečné dovozní clo – Nařízení (ES) č. 1423/95 – Článek 4“
      Ve věci C‑461/03,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím College van Beroep
         voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) ze dne 24. října 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 4. listopadu 2003, v řízení

      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      proti
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit,
      SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
      ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a J. Malenovský, předsedové senátů, N. Colneric (zpravodaj),
         S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, G. Arestis, A. Borg Barthet a M. Ilešič, soudci,

      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za nizozemskou vládu H. G. Sevenster a N. A. J. Belem, jako zmocněnci,
      –       za Komisi Evropských společenství T. van Rijnem a M. van Beekem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 30. června 2005,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 234 ES, jakož i platnosti čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise
         (ES) č. 1423/95 ze dne 23. června 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz výrobků v odvětví cukru jiných než
         melasa (Úř. věst. L 141, s. 16; Zvl. vyd. 03/17, s. 388).

      2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Gaston Schul Douane-expediteur BV (dále jen „Gaston Schul“) a Minister van Landbouw,
         Natuur en Voedselkwaliteit (dále jen „ministerstvo zemědělství“) ohledně dovozu třtinového cukru.

       Právní rámec
      3       Podle článku 234 ES:
      „Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se:
      a)       výkladu této smlouvy,
      b)       platnosti a výkladu aktů přijatých orgány Společenství a ECB,
      c)       výkladu statutů subjektů zřízených aktem Rady, pokud tak tyto statuty stanoví.
      Vyvstane-li taková otázka před soudem členského státu, může tento soud, považuje-li rozhodnutí o této otázce za nezbytné k vynesení
         svého rozsudku, požádat Soudní dvůr o rozhodnutí o této otázce.

      Vyvstane-li taková otázka při jednání před soudem členského státu [vnitrostátním soudem], jehož rozhodnutí nelze napadnout
         opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je tento soud povinen obrátit se na Soudní dvůr.“

      4       Dohoda o zemědělství obsažená v příloze 1A Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (dále jen „WTO“) a schválená jménem
         Společenství čl. 1 odst. 1 první odrážkou rozhodnutí Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského
         společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994)
         (neoficiální překlad), (Úř. věst. L 336, s. 1) stanoví ve svém čl. 5 odst. 1 písm. b) a odst. 5:

      „1. Bez ohledu na ustanovení odstavce 1 b) článku II GATT 1994 se může kterýkoli člen dovolat ustanovení níže uvedených odstavců
         4 a 5 […], jestliže:

      a)      […]
      b)      cena, za kterou mohou být dovozy výrobku na celní území člena [WTO], poskytujícího koncesi, uskutečněny, stanovená na základě
         dovozní ceny CIF příslušné zásilky, vyjádřená v domácí měně, klesá pod spouštěcí cenu, která se rovná průměru referenční ceny
         dotyčného výrobku za období 1986–1988 […].

      […]
      5.      Dodatečné clo, uložené podle odstavce 1 písm. b), bude stanoveno podle následujícího schématu:
      […]“
      5       Článek 15 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhu s cukrem (Úř. věst. L 177,
         s. 4), ve znění nařízení Rady (ES) č. 3290/94 ze dne 22. prosince 1994 o úpravách a přechodných opatřeních nezbytných v odvětví
         zemědělství k provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (Úř. věst. L 349, s. 105,
         dále jen „základní nařízení“) (neoficiální překlad), stanoví, že „[d]ovozní ceny, které je nutné vzít v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla jsou určeny na základě dovozních
         cen CIF dotyčné zásilky“ a že „[d]ovozní ceny CIF jsou za tímto účelem ověřeny na základě reprezentativních cen daného výrobku
         na světovém trhu nebo cen na dovozním trhu Společenství s tímto výrobkem“.

      6       Komise Evropských společenství přijala nařízení č. 1423/95 za účelem stanovení prováděcích pravidel základního nařízení. Podle
         čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95:

      „1. Pokud nebyla podána žádost uvedená v odstavci 2 nebo pokud je dovozní cena CIF dotyčné zásilky uvedená v tomtéž odstavci
         nižší než příslušná reprezentativní cena stanovená Komisí, pak dovozní cenou CIF uvedené zásilky, kterou je nutné vzít v úvahu
         při uložení dodatečného cla, je reprezentativní cena uvedená v čl. 1 odst. 2 nebo 3.

      2. Pokud je cena CIF dotyčné zásilky vyšší než příslušná reprezentativní cena uvedená v čl. 1 odst. 2 nebo 3, může dovozce
         na základě žádosti, kterou je nutné v okamžiku přijetí dovozního prohlášení předložit příslušnému orgánu dovážejícího členského
         státu, docílit toho, že pro účely stanovení dodatečného cla se použije buď dovozní cena CIF dotyčné zásilky bílého cukru nebo
         surového cukru převedená na standardní jakost podle definice v článku 1 nařízení (EHS) č. 793/72 a v článku 1 nařízení (EHS)
         č. 431/68, nebo případně ekvivalentní cena výrobku kódu KN 1702 90 99.

      Dovozní cena CIF dotyčné zásilky se převede na cenu cukru standardní jakosti tak, že se upraví podle příslušných ustanovení
         článku 5 nařízení (EHS) č. 784/68.

      V takových případech se dovozní cena CIF dotyčné zásilky použije pro účely stanovení dodatečného cla za předpokladu, že dotyčná
         strana předloží příslušným orgánům dovážejícího členského státu minimálně tyto doklady:

      –       kupní smlouvu nebo jakýkoliv jiný rovnocenný doklad,
      –       pojistnou smlouvu,
      –       fakturu,
      –       přepravní smlouvu (v případě potřeby),
      –       osvědčení o původu,
      –       v případě námořní přepravy nákladní list,
      a to do třiceti dnů ode dne, kdy byla přijato dovozní prohlášení.
      Dotyčný členský stát může k doložení žádosti požadovat další údaje a dokumenty. Dotyčné dodatečné clo stanovené Komisí se
         použije od okamžiku podání žádosti.

      Nicméně rozdíl mezi dotyčným dodatečným clem stanoveným Komisí a dodatečným clem stanoveným na základě dovozní ceny CIF dotyčné
         zásilky má za následek, pokud o to dotyčná strana požádá, že se použije článek 248 nařízení Komise (EHS) č. 2454/938 a uvedená
         dotyčná strana složí jistotu.

      Jistota se uvolní, jakmile příslušný orgán dovážejícího členského státu přijme žádost na základě dokladů, které dotyčná strana
         předložila.

      Příslušný orgán dotyčného členského státu žádost zamítne, jestliže usoudí, že předložené doklady nejsou pro přijetí žádosti
         dostačující.

      Jestliže orgán žádost nepřijme, jistota propadá.“
       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      7       Dne 6. května 1998 podala Gaston Schul dovozní prohlášení na 20 000 kg třtinového surového cukru pocházejícího z Brazílie
         za cenu CIF 31 916 NLG. Částka splatného dovozního cla, která byla oznámena dne 13. května 1998 celní správou s poznámkou
         „ověření provedeno bez opravy“, činila 20 983,70 NLG. Dne 4. srpna 1998 správce daňové a celní správy obvodu Roosendaal jednající
         jménem ministerstva zemědělství zaslal Gaston Schul daňový výměr, kterým jí vyzval k uhrazení částky 4 968,30 NLG z titulu
         „zemědělské dávky“. Tato dávka byla vypočtena následovně: 20 000 kg vynásobeno 24,841182 NLG (11,11 ECU) z titulu dodatečného
         dovozního cla a vyděleno 100 kg. Po neúspěšném odvolání proti tomuto daňovému výměru podala Gaston Schul k předkládajícímu
         soudu žalobu.

      8       Tento soud nejdříve uvádí, že článek 15 základního nařízení, kterým se zavádí režim dodatečných cel v odvětví cukru, je totožný
         s článkem 5 nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem (Úř. věst L 282,
         s. 77; Zvl. vyd. 03/02, s. 138) ve znění nařízení č. 3290/94, přičemž tato dvě ustanovení byla přijata ve svém současném znění
         téhož dne.

      9       V tomto odvětví drůbežího masa a vajec Soudní dvůr svým rozsudkem ze dne 13. prosince 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99,
         Recueil, s. I‑9863) prohlásil neplatným čl. 3 odst. 1 a 3 nařízení Komise (ES) č. 1484/95 ze dne 28. června 1995, kterým se
         stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určují dodatečná dovozní cla v odvětví drůbežího masa a vajec,
         jakož i pro vaječný albumin a kterým se zrušuje nařízení č. 163/67/EHS (Úř. věst. L 145, s. 47) (neoficiální překlad), v rozsahu, ve kterém stanoví, že dodatečné clo, které toto ustanovení upravuje, je v zásadě určeno na základě reprezentativní
         ceny uvedené v čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1484/95 a že toto clo je určeno na základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky pouze
         na žádost dovozce. Komise podle tohoto rozsudku překročila meze své výkonné pravomoci.

      10     Předkládající soud má za to, že čl. 3 odst. 1 a 3 uvedeného nařízení, jenž Soudní dvůr prohlásil za neplatný, je v bodech,
         které vzal Soudní dvůr v úvahu, totožný s ustanoveními čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95. V obou případech se jedná o základní
         nařízení, které stanoví v souladu s článkem 5 Dohody o zemědělství obsažené v příloze 1A Dohody o zřízení WTO, že dodatečné
         dovozní clo je vypočteno na základě ceny CIF, zatímco v prováděcím nařízení Komise je výpočet tohoto dodatečného cla na základě
         reprezentativní ceny stanoven jako obecné pravidlo.

      11     Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95 je tedy neslučitelný se článkem 15 základního nařízení.
      12     Předkládající soud přitom uvádí s odkazem na rozsudek ze dne 22. října 1987, Foto-Frost (314/85, Recueil, s. 4199), že rozhodovat
         o neplatnosti aktu orgánů Společenství přísluší pouze Soudnímu dvoru.

      13     Předkládající soud má však za to, že otázka, zdali tomu může být jinak v takovém vnitrostátním sporu, jako je ten ve věci
         v původním řízení, kde vyvstává otázka ohledně platnosti ustanovení, která odpovídají jiným ustanovením práva Společenství,
         jež Soudní dvůr již prohlásil za neplatná takovým rozhodnutím vydaným ohledně předběžné otázky, jako je výše uvedený rozsudek
         Kloosterboer Rotterdam, vyžaduje výklad článku 234 třetího pododstavce ES.

      14     Za těchto podmínek se College van Beroep voor het bedrijfsleven rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující
         předběžné otázky:

      „1)       Je vnitrostátní soud uvedený v čl. 234 třetím pododstavci ES povinen předložit Soudnímu dvoru takovou předběžnou otázku, jako
         je ta, která následuje ohledně platnosti ustanovení nařízení, i v případě, že Soudní dvůr již prohlásil některá odpovídající
         ustanovení jiného srovnatelného nařízení za neplatná, nebo je tento soud oprávněn nepoužít prvně uvedená ustanovení s ohledem
         na zvláštní podobnost s ustanoveními, která byla prohlášena za neplatná?

      2)       Je čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení […] č. 1423/95 neplatný v rozsahu, v němž stanoví, že dodatečné clo, které upravuje, musí být
         v zásadě určeno na základě reprezentativní ceny ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení […] č. 1423/95 […], a dále stanoví, že toto
         clo má být vypočítáno na základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky pouze na základě žádosti podané dovozcem za tímto účelem?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce
      15     Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda článek 234 ES třetí pododstavec ES ukládá vnitrostátnímu soudu, jehož
         rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, povinnost předložit Soudnímu dvoru otázku ohledně
         platnosti ustanovení nařízení i v případě, že Soudní dvůr již prohlásil odpovídající ustanovení jiného srovnatelného nařízení
         za neplatná.

      16     Co se týče otázek výkladu, z rozsudku ze dne 6. října 1982, Cilfit a další (283/81, Recueil. s. 3415, bod 21) vyplývá, že
         soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, vyvstane-li taková otázka před ním,
         je povinen splnit svou povinnost předložit věc Soudnímu dvoru, ledaže by shledal, že otázka, která vyvstala, není relevantní
         nebo že dotčené ustanovení práva Společenství bylo již předmětem výkladu Soudního dvora anebo že jediné správné použití práva
         Společenství je tak zřejmé, že nezůstává prostor pro jakoukoliv rozumnou pochybnost (viz rovněž rozsudek ze dne 15. září 2005,
         Intermodal Transports, C‑495/03, Sb. rozh. s. I‑8151, bod 33).

      17     Z bodu 20 výše uvedeného rozsudku Foto-Frost naproti tomu vyplývá, že vnitrostátní soudy nemají pravomoc samy určit, že akt
         orgánů Společenství je neplatný.

      18     V případě řízení o předběžném opatření může za určitých podmínek dojít k upravení pravidla, podle nějž nemají vnitrostátní
         soudy pravomoc samy určit, že akt Společenství je neplatný (výše uvedený rozsudek Foto-Frost, bod 19; viz v tomto ohledu rovněž
         rozsudky ze dne 24. května 1977, Hoffmann-La Roche, 107/76, Recueil, s. 957, bod 6; ze dne 27. října 1982, Morson a Jhanjan,
         35/82 a 36/82, Recueil, s. 3723, bod 8; ze dne 21. února 1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest, C‑143/88
         a C‑92/89, Recueil, s. I‑415, body 21 a 33, a ze dne 9. listopadu 1995, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft a další (I), C‑465/93,
         Recueil, s. I‑3761, body 30, 33 a 51).

      19     Výklad přijatý ve výše uvedeném rozsudku Cilfit a další, který se týkal otázek výkladu, však nemůže být rozšířen na otázky
         platnosti aktů Společenství.

      20     Úvodem je třeba uvést, že i v případech prima facie podobných není možné vyloučit, že důkladný přezkum ukáže, že ustanovení, jehož platnost je dotčena, nemůže být postaveno
         na roveň ustanovení, které již bylo prohlášeno za neplatné, zejména z důvodu rozdílného právního, popřípadě skutkového kontextu.

      21     Účelem pravomocí přiznaných Soudnímu dvoru článkem 234 ES je zejména zajistit jednotné používání práva Společenství vnitrostátními
         soudy. Tento požadavek jednotnosti je obzvlášť naléhavý, je-li zpochybňována platnost některého aktu Společenství. Odlišným
         přístupem soudů členských států, pokud jde o platnost aktů Společenství, by mohla být ohrožena samotná celistvost právního
         řádu Společenství a dotčen základní požadavek právní jistoty (výše uvedený rozsudek Foto-Frost, bod 15).

      22     Možnost vnitrostátního soudu rozhodnout o neplatnosti aktu Společenství by nebyla slučitelná ani s nezbytnou soudržností systému
         soudní ochrany zavedeného Smlouvou o ES. V tomto ohledu je důležité připomenout, že řízení o předběžné otázce k posouzení
         platnosti představuje stejně tak jako žaloba na neplatnost způsob přezkumu legality aktů Společenství. Smlouva zavedla jednak
         svými články 230 ES a 241 ES a jednak svým článkem 234 ES ucelený systém procesních prostředků a řízení k zajištění přezkumu
         legality aktů orgánů, jímž pověřila soudy Společenství (viz rozsudky ze dne 23. dubna 1986, Ekologická strana „Zelení“ v. Parlament,
         294/83, Recueil, s. 1339, bod 23; výše uvedený rozsudek Foto-Frost, bod 16, a ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños
         Agricultores, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 40).

      23     Nelze se dovolávat zkrácení doby řízení k odůvodnění zásahu do výlučné pravomoci soudů Společenství rozhodovat o platnosti
         práva Společenství.

      24     Je ostatně namístě zdůraznit, že soudy Společenství mají nejlepší postavení k tomu, aby rozhodovaly o platnosti aktů Společenství.
         Orgány Společenství, jejichž akty jsou napadány, mají totiž na základě článku 23 Statutu Soudního dvora právo vstoupit do
         řízení před Soudním dvorem jako vedlejší účastníci a hájit platnost těchto aktů. Krom toho může Soudní dvůr na základě čl.
         24 druhého pododstavce uvedeného Statutu požádat orgány Společenství, které nejsou účastníky sporu, o veškeré údaje, jež považuje
         za nezbytné pro účely řízení (viz výše uvedený rozsudek Foto-Frost, bod 18).

      25     Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že je namístě odpovědět na první otázku tak, že článek 234 třetí pododstavec ES ukládá
         vnitrostátnímu soudu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, povinnost předložit
         Soudnímu dvoru otázku ohledně platnosti ustanovení nařízení i v případě, že Soudní dvůr již prohlásil odpovídající ustanovení
         jiného srovnatelného nařízení za neplatná.

       Ke druhé otázce
      26     Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda je čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95 neplatný v rozsahu, v němž stanoví,
         že dodatečné clo, které upravuje, musí být v zásadě určeno na základě reprezentativní ceny ve smyslu čl. 1 odst. 2 téhož nařízení
         a dále stanoví, že toto clo má být vypočítáno na základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky pouze na základě žádosti podané
         dovozcem za tímto účelem.

      27     Ze znění čl. 15 odst. 3 prvního pododstavce základního nařízení jasně vyplývá, že dodatečné clo může být stanoveno pouze na
         základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky.

      28     Použití tohoto pravidla nepodléhá žádné podmínce a nepřipouští žádnou výjimku.
      29     Článek 15 odst. 3 druhý pododstavec základního nařízení jednoznačně stanoví, že reprezentativní cena předmětného výrobku je
         zohledněna pouze za účelem ověření správnosti dovozní ceny CIF.

      30     Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95 váže naproti tomu zohlednění dovozní ceny CIF pro stanovení dodatečného dovozního
         cla na podmínku, že dovozce předloží za tímto účelem formální žádost, doloženou konkrétními doklady, a ve všech ostatních
         případech ukládá zohlednění reprezentativní ceny jako obecné pravidlo.

      31     Vzhledem k tomu, že čl. 15 odst. 3 základního nařízení neupravuje žádnou výjimku z pravidla o stanovení dodatečného cla na
         základě dovozní ceny CIF, je čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95 s tímto ustanovením v rozporu.

      32     Je tedy namístě odpovědět na druhou otázku tak, že čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1423/95 je neplatný v rozsahu, v němž stanoví,
         že dodatečné clo, které upravuje, je v zásadě určeno na základě reprezentativní ceny upravené v čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení
         a že toto clo je určeno na základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky pouze na základě žádosti podané dovozcem.

       K nákladům řízení
      33     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiným vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
      1)      Článek 234 třetí pododstavec ES ukládá vnitrostátnímu soudu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního
            práva, povinnost předložit Soudnímu dvoru otázku ohledně platnosti ustanovení nařízení i v případě, že Soudní dvůr již prohlásil
            odpovídající ustanovení jiného srovnatelného nařízení za neplatná.
      2)      Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1423/95 ze dne 23. června 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz
            výrobků v odvětví cukru jiných než melasa, je neplatný v rozsahu, v němž stanoví, že dodatečné clo, které upravuje, je v zásadě
            určeno na základě reprezentativní ceny upravené v čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení a že toto clo je určeno na základě dovozní
            ceny CIF dotyčné zásilky pouze na základě žádosti podané dovozcem.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. prosince 1983. # Apple and Pear Development Council proti K.J. Lewis Ltd a dalším. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: County Court, Tunbridge Wells - Spojené království. # Věc 222/82.


Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. listopadu 2000. # Trestní řízení proti Roelof Donkersteeg. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Hoge Raad - Nizozemsko. # Věc C-37/99.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. března 1999. # Dánské království, Spolková republika Německo a Francouzská republika proti Komisi Evropských společenství. # 'Feta'. # Spojené věci C-289/96, C-293/96 a C-299/96.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 10. září 2008. # Boston Scientific Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CAPIO - Starší národní slovní ochranná známka CAPIOX - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 43 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 40/94 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst.1 písm. b) nařízení č. 40/94. # Věc T-325/06.

text:
      Rozsudek Soudu (osmého senátu) ze dne 10. září 2008 – Boston Scientific v. OHIM – Terumo (CAPIO)
      (Věc T-325/06)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství CAPIO – Starší národní slovní ochranná známka CAPIOX – Relativní důvod pro zamítnutí – Skutečné užívání ochranné známky – Článek 43 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 40/94 – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst.1 písm. b) nařízení č. 40/94“
      1.                     Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích stran a námitky – Přezkum námitek (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 43 odst. 2
            a 3) (viz body 28-34)
      2.                     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 99-102)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. září 2006 (věc R 61/2006-2) týkajícího se námitkového
                  řízení mezi Terumo Kabushiki Kaisha a Boston Scientific Ltd

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Boston Scientific Ltd

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka CAPIO pro výrobky ve třídě 10 – přihláška č. 2554434

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Terumo Kabushiki Kaisha

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Národní slovní ochranná známka CAPIOX pro výrobky ve třídě 10

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitek v plném rozsahu

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení

      Výrok
      1)         Žaloba se zamítá.
      2)         Boston Scientific Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.


ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (první senát) 29. června 2010.#Jacques Pierre Roumimper v. Evropský policejní úřad (Europol).#Veřejná služba – Zaměstnanci Europolu – Neprodloužení smlouvy – Smlouva na dobu neurčitou – Článek 6 služebního řádu zaměstnanců Europolu – Zásada dodržení práva na obhajobu.#Věc F‑41/09.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. března 2012.#Evropská komise v. Kyperská republika.#Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 92/43/EHS – Článek 4 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 – Nezapsání jezera Paralimni jako lokality významné pro Společenství ve stanovené lhůtě – Systém ochrany druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka).#Věc C-340/10.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      15. března 2012 (
            *1
         )
      „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/43/EHS — Článek 4 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 — Nezapsání jezera Paralimni jako lokality významné pro Společenství ve stanovené lhůtě — Systém ochrany druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka)“
      Ve věci C-340/10,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 258 SFEU, podaná dne 7. července 2010,

         Evropská komise, zastoupená G. Zavvosem a D. Recchia, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
      žalobkyně,
      proti

         Kyperské republice, zastoupené K. Lykourgosem a M. Chatzigeorgiou, jako zmocněnci,
      žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení J.-C. Bonichot, předseda senátu, A. Prechal, K. Schiemann, L. Bay Larsen (zpravodaj) a C. Toader, soudci,
      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Svou žalobou se Evropská komise domáhá toho, aby Soudní dvůr určil, že Kyperská republika tím,

                        —

                        že nezapsala lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu navrhovaných lokalit významných pro Společenství (dále jen „nLVS“),

                        —

                        že tolerovala činnosti, které vážně ohrožují ekologické vlastnosti jezera Paralimni, a že nepřijala nezbytná ochranná opatření pro zachování populace druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka), který představuje ekologický zájem tohoto jezera a přehrady Xiliatos, a

                        —

                        že nepřijala opatření nezbytná pro vytvoření a uplatňování systému přísné ochrany tohoto druhu,

                  nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102), ve znění směrnice Rady 2006/105/ES ze dne 20. listopadu 2006 (Úř. věst. L 363, s. 368, dále jen „směrnice ‚o stanovištích‘“), směrnice „o stanovištích“ tak, jak je vyložena v rozsudcích ze dne 13. ledna 2005, Dragaggi a další (C-117/03, Sb. rozh. s. I-167), a ze dne 14. září 2006, Bund Naturschutz in Bayern a další (C-244/05, Sb. rozh. s. I-8445), jakož i z čl. 12 odst. 1 této směrnice.

         Právní rámec

               2

               Podle čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce směrnice „o stanovištích“ bude „[p]od názvem NATURA 2000 […] vytvořena spojitá evropská ekologická síť zvláštních oblastí ochrany. Tato síť složená z lokalit s přírodními stanovišti uvedenými v příloze I a stanovišti druhů uvedenými v příloze II umožní zachovat příslušné typy přírodních stanovišť a stanoviště druhů v jejich přirozeném areálu rozšíření ve stavu příznivém z hlediska jejich ochrany nebo popřípadě umožní tento stav obnovit.“

               3

               Článek 4 odst. 1 a 2 směrnice „o stanovištích“ stanoví:
               „1.   Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 1) a na základě příslušných vědeckých informací navrhne každý členský stát seznam lokalit, v němž bude uvedeno, jaké typy přírodních stanovišť z přílohy I a jaké druhy z přílohy II, původní pro toto území, se na jednotlivých lokalitách vyskytují. U druhů živočichů, které obývají rozsáhlé oblasti, musí tyto lokality odpovídat místům v přirozeném areálu rozšíření těchto druhů s takovými fyzikálními nebo biologickými faktory, jež jsou nezbytné pro jejich život a rozmnožování. Pro vodní druhy obývající rozsáhlé oblasti se taková místa navrhnou jen tam, kde existují jasně vymezitelná území s přírodními a biologickými faktory nezbytnými pro život a rozmnožování těchto druhů. [...]
               Seznam spolu s informacemi o každé lokalitě musí být do tří let po zveřejnění této směrnice předložen Komisi. [...]
               2.   Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 2) [...] vypracuje Komise po dohodě s každým členským státem návrh seznamu lokalit významných pro Společenství, které vybere ze seznamů členských států, na nichž se vyskytuje jeden nebo více prioritních typů přírodních stanovišť nebo prioritních druhů.
               [...]
               Seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství, na nichž se vyskytuje jeden nebo více typů prioritních přírodních stanovišť nebo prioritních druhů, přijme Komise postupem podle článku 21.“

               4

               Článek 5 této směrnice stanoví:
               „1.   Ve výjimečných případech, kde Společenství shledá, že státní seznam uvedený v čl. 4 odst. 1 neuvádí lokalitu, která je místem výskytu prioritního typu přírodního stanoviště nebo prioritního druhu a která je podle příslušných a spolehlivých vědeckých informací považována za nezbytnou pro zachování tohoto typu prioritního přírodního stanoviště nebo pro přežití tohoto prioritního druhu, budou mezi členským státem a Komisí zahájeny dvoustranné konzultace za účelem porovnání vědeckých údajů použitých oběma stranami.
               2.   Jestliže ani po uplynutí konzultačního období trvajícího nejdéle šest měsíců nedojde k vyřešení sporu, předloží Komise Radě návrh na výběr této lokality jako lokality významné pro Společenství.
               3.   Rada se usnese jednomyslně do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán.
               4.   V průběhu konzultačního období a až do rozhodnutí Rady se na příslušnou lokalitu vztahuje ustanovení čl. 6 odst. 2.“

               5

               Článek 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“ zní následovně:
               „Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV a) v jejich přirozeném areálu rozšíření, který zakazuje:

                        a)

                        veškeré formy úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců těchto druhů v přírodě;

                        b)

                        úmyslné vyrušování těchto druhů, zejména v období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace;

                        c)

                        úmyslné ničení nebo sběr jejich vajec z volné přírody;

                        d)

                        poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku.“

               6

               Kyperská užovka je prioritním druhem uvedeným v příloze II a v příloze IV písm. a) směrnice „o stanovištích“.

         Skutkový základ sporu a postup před zahájením soudního řízení

               7

               Dne 16. května 2006 obdržela Komise od kyperského svazu environmentálních a ekologických organizací stížnost týkající se nedostatečné ochrany kyperské užovky. Podle této stížnosti Kyperská republika zejména nesprávně opomenula zapsat lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu nLVS.

               8

               S přihlédnutím k informacím, které měla k dispozici, Komise dne 23. března 2007 zaslala Kyperské republice výzvu dopisem, ve které ji upozornila na nedostatečnou ochranu tohoto druhu z důvodu neuvedení lokality jezera Paralimni ve státním seznamu nLVS a neexistence ochrany uvedené lokality, jakož i přehrady Xyliatos.

               9

               Dopisem ze dne 18. května 2007 Kyperská republika odpověděla na výzvu dopisem a uvedla, že příslušný orgán diskutoval s dotčenými stranami s cílem dospět do konce roku 2007 ke společně přijatému návrhu zahrnutí lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS. Tento členský stát rovněž vyjmenoval různá opatření, která byla přijata k posílení ochrany této lokality a přehrady Xyliatos. Konečně uvedl, že zaslání výzvy dopisem bylo předčasné a protiprávní, neboť Komise měla zvolit postup podle článku 5 směrnice „o stanovištích“, a nikoli řízení pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU.

               10

               Dopisem ze dne 6. června 2008 vydala Komise odůvodněné stanovisko, v němž dospěla k závěru, že Kyperská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí „o stanovištích“, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice. V důsledku toho vyzvala Komise Kyperskou republiku k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby tomuto odůvodněnému stanovisku vyhověla ve lhůtě dvou měsíců od jeho doručení.

               11

               Dopisem ze dne 21. listopadu 2008 Kyperská republika odpověděla na uvedené odůvodněné stanovisko, když uvedla opatření, jež byla přijata na ochranu kyperské užovky, a zdůraznila pokrok dosažený v souvislosti se zahrnutím lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS.

               12

               Dopisem ze dne 18. prosince 2009 Komise zejména poukázala na stížnosti týkající se výstavby nemovitostí v severní části lokality jezera Paralimni.

               13

               Dopisem ze dne 23. prosince 2009 Kyperská republika informovala Komisi, že uvedená lokalita byla dne 24. listopadu 2009 oficiálně zahrnuta do státního seznamu nLVS. Tento členský stát nicméně do tohoto seznamu nezahrnul severní břeh jezera Paralimni.

               14

               V návaznosti na to Kyperská republika odmítla výhrady Komise týkající se výstavby nemovitostí v severní části uvedeného jezera.

         K žalobě

         K neuvedení lokality jezera Paralimni na státní seznam nLVS

      Argumentace účastnic řízení

               15

               Komise má za to, že Kyperská republika tím, že nezapsala lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu nLVS před uplynutím lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice „o stanovištích“.

               16

               Pokud jde o čl. 5 odst. 1 směrnice „o stanovištích“, jehož použití se dovolávala Kyperská republika během stádia před zahájením soudního řízení, jelikož Komise konstatovala, že státní seznam nLVS neuvádí lokalitu, která se jeví být nezbytnou pro přežití kyperské užovky, Komise uplatňuje argument, že toto ustanovení předpokládá existenci vědeckého rozporu mezi ní a dotčeným členským státem, který však v projednávaném případě chybí. V projednávané věci jsou informace používané oběma účastnicemi řízení shodné a nejsou zpochybňovány. Ve svých dopisech ze dne 12. srpna a ze dne 21. listopadu 2008 se Kyperská republika zavázala zahrnout lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu nLVS. Otázka vědeckého rozporu a porovnání údajů tudíž podle Komise nevyvstává.

               17

               Podpůrně Komise tvrdí, že existují pádné indicie, podle kterých jsou hranice lokality, které jí byly nakonec oznámeny v souvislosti s označením nLVS – neboť nezahrnují významnou oblast nacházející se na severním břehu jezera Paralimni, která byla v roce 2009 přeměněna na stavební zónu – nedostatečné pro ochranu a zachování kyperské užovky, a že tudíž porušení povinností nadále trvá.

               18

               Kyperská republika připomíná, že nikdy nepopírala, že lokalita jezera Paralimni musí představovat nLVS. Tvrdí však, že současné vytyčení oblasti jako nLVS je pro ochranu a zachování dotčeného druhu dostačující. Tento druh se vyskytuje pouze v jižní a východní části nLVS. Studie vypracovaná rakouským znalcem, na kterou se odvolává Komise, ostatně neobsahuje jasný údaj o vymezení nLVS, které Komise považuje za nezbytné pro dostatečnou ochranu kyperské užovky.

               19

               Vzhledem k tomu, že Kyperská republika předkládá tvrzení, na jehož podporu uvádí vědecké údaje, že vymezení nLVS je dostatečné pro zachování kyperské užovky a jejích stanovišť, což Komise zpochybňuje, jedná se o vědecký rozpor, který se týká hodnocení vědeckých údajů. Tento rozpor podle ní odůvodňuje provedení dvoustranné konzultace stanovené článkem 5 směrnice „o stanovištích“.

         Závěry Soudního dvora

               20

               Stran předmětu žaloby je třeba připomenout, že Soudní dvůr může v souladu s čl. 92 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora zkoumat kdykoliv bez návrhu nepominutelné podmínky řízení.

               21

               Podle ustálené judikatury je cílem postupu před zahájením soudního řízení poskytnout dotčenému členskému státu příležitost splnit povinnosti vyplývající z unijního práva a zároveň se účinně bránit proti výtkám vzneseným Komisí. Předmět žaloby podané na základě článku 258 SFEU je v důsledku toho vymezen postupem před zahájením soudního řízení stanoveným tímto ustanovením. Žaloba tedy nemůže být založena na jiných žalobních důvodech, než jsou ty, které byly uvedeny během postupu před zahájením soudního řízení (viz zejména rozsudek ze dne 10. května 2001, Komise v. Nizozemsko, C-152/98, Recueil, s. I-3463, bod 23).

               22

               V projednávané věci je třeba poznamenat, že ze spisu nevyplývá, že by se účastnice řízení v průběhu postupu před zahájením soudního řízení, ať již ve stádiu výzvy dopisem či ve stádiu odůvodněného stanoviska, zabývaly otázkou vymezení lokality jezera Paralimni, ani že by Komise uplatňovala jakýkoli argument týkající se konkrétně severní části této lokality. Pokud jde o neuvedení lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS, omezila se Komise na to, že požadovala zahrnutí této lokality, označené obecně a bez údajů o jejím vymezení, do státního seznamu nLVS, a Kyperská republika se zavázala zahrnout tuto lokalitu do tohoto seznamu, což ostatně více než sedmnáct měsíců po vydání odůvodněného stanoviska provedla.

               23

               Vzhledem k tomu, že se postup před zahájením soudního řízení vůbec netýkal vymezení lokality jezera Paralimni ani konkrétně otázky zahrnutí severní části lokality do tohoto seznamu, je žaloba nepřípustná v rozsahu, v němž se týká posledně uvedeného bodu.

               24

               Co se týče žalobního důvodu vycházejícího z nezapsání lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS, Soudní dvůr poznamenává, že nikdy nebylo zpochybněno, že tato lokalita měla být obecně zahrnuta do tohoto seznamu.

               25

               V důsledku toho je třeba zaprvé konstatovat, že podmínky použití článku 5 směrnice „o stanovištích“ nebyly v žádném případě pro žádný z těchto dvou žalobních důvodů splněny.

               26

               Zadruhé, co se týče žalobního důvodu vycházejícího z nezapsání lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS, je nesporné, že před uplynutím lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nebyla tato lokalita stále do uvedeného seznamu zahrnuta.

               27

               Vzhledem k tomu, že se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (viz zejména rozsudek ze dne 11. ledna 2007, Komise v. Irsko, C-183/05, Sb. rozh. s. I-137, bod 17, a ze dne 11. listopadu 2010, Komise v. Itálie, C-164/09, bod 19), je nutno konstatovat, že žaloba Komise je opodstatněná, pokud jde o uvedený žalobní důvod.

         K tolerování činností, které poškozují nebo ničí stanoviště dotčeného druhu

      K přípustnosti
      – Argumentace účastnic řízení

               28

               Kyperská republika tvrdí, že výzva dopisem ani odůvodněné stanovisko neodkazují na provoz střelnice a na výkopové práce. Komise tudíž rozšířila předmět sporu tím, že ve své žalobě poukázala na střelnici a na výkopové práce jakožto na činnosti, které poškozují nebo ničí stanoviště dotčeného druhu.

               29

               Kyperská republika tvrdí, že neměla možnost předložit vyjádření v odpověď na tato tvrzení, a že je tudíž Soudní dvůr nemůže při zkoumání žalobních důvodů Komise zohlednit. Předmět sporu lze totiž rozšířit o skutečnosti, které nastaly po vydání odůvodněného stanoviska, pouze tehdy, jsou-li tyto skutečnosti stejné povahy jako skutečnosti, na které se vztahuje uvedené stanovisko, a zakládají-li stejné chování, čemuž tak v projednávané věci není.

               30

               Co se týče stavebního rozvoje „severní části jezera“, odůvodněné stanovisko konkrétně neoznačilo argumenty uváděné obecně ve výzvě dopisem. Konkrétně stavební rozvoj na dotyčném místě byl poprvé zmíněn v dopise Komise ze dne 18. prosince 2009. „Severní část jezera“ nebyla zmíněna ve výzvě dopisem ani v odůvodněném stanovisku.

               31

               V důsledku toho má Kyperská republika za to, že argumenty Komise týkající se provozu střelnice, výkopových prací a stavebního rozvoje v severní části jezera Paralimni je třeba odmítnout jako nepřípustné.

               32

               Komise poznamenává, že ve své výzvě dopisem i ve svém odůvodněném stanovisku poukazuje na počínání Kyperské republiky, která toleruje činnosti, jež vážně ohrožují ekologické vlastnosti uvedeného jezera, jakož i na skutečnost, že v rozporu s unijním právem nepřijala nezbytná ochranná opatření pro zachování populace druhu kyperské užovky. V této souvislosti a na podporu této výtky Komise konkrétně uvádí nadměrné čerpání vody, výstavbu nemovitostí a motokrosové závody.

               33

               I za předpokladu, že provozování střelnice a výkopové práce představují skutečnosti, ke kterým došlo po vydání odůvodněného stanoviska, Komise tvrdí, že předmět sporu lze rozšířit o skutečnosti, které nastaly po vydání tohoto stanoviska, pokud jsou tyto skutečnosti stejné povahy jako skutečnosti, na které se vztahuje uvedené stanovisko, a zakládají-li stejné chování. Předmětné skutečnosti jsou přitom stejné povahy jako skutečnosti, na které se vztahuje uvedené stanovisko, a zakládají stejné chování.

               34

               Pokud jde o údajný nedostatek upřesnění ve formulaci argumentů týkajících se výstavby nemovitostí, Komise tvrdí, že definovala obecný koncept jako výstavbu nemovitostí „vedle jezera, ale i uvnitř jeho hranic“. Toto upřesnění zjevně zahrnuje i severní část jezera, neboť tato se nachází „uvnitř hranic“ jezera. Každopádně Komise neměla žádnou reálnou možnost do své výzvy dopisem nebo odůvodněného stanoviska zahrnout problém nedávné výstavby nemovitostí týkající se severní části jezera, neboť Kyperská republika zahrnula tuto oblast do územního plánu teprve v březnu 2009, tj. dlouho po uplynutí lhůty pro odpověď na odůvodněné stanovisko.

         – Závěry Soudního dvora

               35

               Pokud jde o výkopové práce, je nutno podotknout, že patří ke skutečnostem, které Komise vytýkala Kyperské republice ve své výzvě dopisem a ve svém odůvodněném stanovisku.

               36

               Argument týkající se tolerování výkopových prací je tedy přípustný.

               37

               Co se týče provozu střelnice, je třeba zdůraznit, že jak uznává sama Komise, tato skutečnost nebyla zmíněna v průběhu postupu před zahájením soudního řízení. Je sice pravda, že i skutečnosti, které nastaly po vydání odůvodněného stanoviska, jež jsou však stejné povahy jako skutečnosti, na které se vztahuje uvedené stanovisko, a jež zakládají stejné chování, mohou být zohledněny v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. března 1983, Komise v. Francie, 42/82, Recueil, s. 1013, bod 20, a ze dne 4. února 1988, Komise v. Itálie, 113/86, Recueil, s. 607, bod 11), avšak v případě provozu střelnice tomu tak není ve vztahu k čerpání vody, výstavbě nemovitostí, výkopovým pracím nebo k pořádání motokrosových závodů.

               38

               Argument vycházející z provozu střelnice tudíž není přípustný.

               39

               Co se týče argumentu týkajícího se stavebního rozvoje v severní části jezera Paralimni a jeho účinků v této oblasti, je třeba konstatovat, že vzhledem k tomu, co je uvedeno v bodě 23 tohoto rozsudku, a k tomu, že tento argument nebyl každopádně uveden Komisí ve výzvě dopisem ani v odůvodněném stanovisku, je rovněž nepřípustný.

         K věci samé
      – Argumentace účastnic řízení

               40

               Komise má za to, že se judikatura Soudního dvora, která uznává nutnost chránit nLVS a zachovat cíle směrnice „o stanovištích“, zejména pokud jde o vytvoření spojité evropské ekologické sítě, použije rovněž na lokality splňující ekologická kritéria nezbytná pro uvedení do seznamu nLVS.

               41

               Komise uvádí, že Kyperská republika toleruje nadměrné a protiprávní čerpání vody, které je zejména příčinou ničení stanoviště dotčeného druhu nebo vymizení jeho reprezentativních znaků. Navíc výstavba nemovitostí v dotčené lokalitě zmenšuje plochu tohoto stanoviště a má z tohoto důvodu velmi škodlivý vliv na zachování lokality a dotčeného druhu. Kromě toho je pořádání motokrosových závodů pro kyperskou užovku obzvláště škodlivé z důvodu způsobeného soustavného vyrušování a představuje zdroj nebezpečí, neboť může mít za následek poranění nebo dokonce usmrcení zvířat.

               42

               Pokud jde o čerpání vody v místě, kde má své stanoviště kyperská užovka, Kyperská republika uvádí, že bylo již zastaveno, a že tudíž obavy ohledně poklesu hladiny vody na stanovišti tohoto druhu a ničení tohoto stanoviště z důvodu čerpání již nejsou opodstatněné. Pokud jde o výstavbu obytných budov „vedle jezera“, zdůrazňuje žalovaný členský stát, že uvnitř dotčené nLVS nedochází ke stavebnímu rozvoji a že stavební rozvoj v okolí této lokality neomezuje stanoviště kyperské užovky a v rozporu s tvrzením Komise nemá škodlivé účinky. Pokud jde o provozování motokrosové dráhy, Kyperská republika poznamenává, že bylo ukončeno a že dráha jako taková byla odstraněna.

         – Závěry Soudního dvora

               43

               Je třeba připomenout, že jedná-li se o lokality vhodné jako lokality významné pro Společenství, které jsou uvedeny na státních seznamech předaných Komisi, a zejména lokality, které jsou místem výskytu prioritních přírodních stanovišť nebo prioritních druhů, jsou členské státy podle směrnice „o stanovištích“ povinny přijmout vhodná ochranná opatření s ohledem na cíl ochrany upravený touto směrnicí k ochraně důležitého ekologického zájmu, který těmto lokalitám na vnitrostátní úrovni náleží (viz výše uvedený rozsudek Draggagi a další, bod 30).

               44

               Režim vhodné ochrany použitelný na lokality uvedené na státním seznamu, který byl předložen Komisi podle čl. 4 odst. 1 směrnice „o stanovištích“, vyžaduje, aby členské státy nepovolily zásahy, které mohou vážně ohrozit ekologické charakteristiky těchto lokalit. Tak je tomu zejména v případě, že hrozí, že zásah buď značným způsobem zmenší rozlohu lokality, nebo způsobí vymizení prioritních druhů, které se vyskytují v této lokalitě, nebo konečně způsobí zničení uvedené lokality nebo zánik jejích reprezentativních charakteristik (viz výše uvedený rozsudek Bund Naturschutz in Bayern a další, body 46 a 47).

               45

               Pokud by tomu tak nebylo, hrozilo by totiž narušení rozhodovacího procesu na úrovni Evropské unie, který je založen nejen na celistvosti lokalit tak, jak jsou oznámeny členskými státy, ale který je rovněž charakterizován ekologickými porovnáváními různých lokalit navrhovaných členskými státy, a Komise by tedy již nemohla v dotyčné oblasti plnit své úkoly, tj. zejména přijmout seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství s cílem vytvoření spojité evropské ekologické sítě zvláštních oblastí ochrany (viz výše uvedený rozsudek Bund Naturschutz in Bayern a další, body 41 a 42).

               46

               Výše uvedené úvahy platí v každém případě rovněž mutatis mutandis pro lokality, u kterých není dotčeným členským státem zpochybňováno, že splňují ekologická kritéria stanovená v čl. 4 odst. 1 směrnice „o stanovištích“, a které tudíž měly být uvedeny na státním seznamu nLVS předloženém Komisi.

               47

               Nelze totiž připustit, aby podle směrnice „o stanovištích“ a cílů, které sleduje, nepožívala žádné ochrany taková lokalita, jako je lokalita dotčená v projednávané věci, u které dotčený členský stát nepopírá, že musí být zapsána na uvedený seznam.

               48

               Pokud jde o počínání, které Komise vytýká Kyperské republice a o kterém tvrdí, že je příčinou ničení stanoviště kyperské užovky v lokalitě jezera Paralimni a ohrožení zachování populace tohoto druhu v téže lokalitě, není zpochybňováno, že pořádání motokrosových závodů v dotčené lokalitě, které bylo podle tvrzení žalovaného členského státu ukončeno po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, představuje počínání, jež může vážně ohrozit ekologické charakteristiky této lokality.

               49

               V tomto bodě je tudíž žalobní důvod opodstatněný.

               50

               Pokud jde o nadměrné čerpání vody v dotčené lokalitě, ze spisu vyplývá, že po uplynutí lhůty dvou měsíců stanovené v odůvodněném stanovisku ještě nebylo ukončeno. Je však patrné, že v projednávané věci může mít tento druh operace významný negativní dopad na stanoviště kyperské užovky a na zachování tohoto druhu, zejména během let sucha.

               51

               V důsledku toho je třeba vyhovět žalobnímu důvodu i v tomto bodě.

               52

               Pokud jde o výstavbu nemovitostí mimo severní část dotčené nLVS, která je příčinou zmenšení plochy stanoviště dotčeného druhu a kterou Komise Kyperské republice vytýká, uznává Kyperská republika, že k takové výstavbě došlo v okolí nLVS, nikoli však uvnitř této nLVS, a popírá škodlivé účinky tvrzené Komisí.

               53

               V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou musí Komise v rámci řízení o nesplnění povinnosti prokázat tvrzené nesplnění povinnosti a předložit Soudnímu dvoru skutečnosti nezbytné k tomu, aby Soudní dvůr ověřil existenci tohoto nesplnění povinnosti, aniž by se Komise mohla opírat o jakoukoli domněnku (viz zejména výše uvedený rozsudek Komise v. Irsko, bod 39, a rozsudek ze dne 22. září 2001, Komise v. Španělsko, C-90/10, bod 25).

               54

               Vzhledem k tomu, že nebyl předložen žádný důkaz týkající se vlivu uvedené výstavby nemovitostí na plochu stanoviště kyperské užovky v dotčené části nLVS, nemůže být každopádně takovýto argument, stejně jako související argument týkající se tolerování výkopových prací, považován za opodstatněný.

               55

               V důsledku toho je třeba žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení směrnice „o stanovištích“ z důvodu tolerování činností, které poškozují nebo ničí stanoviště dotčeného druhu v lokalitě jezera Paralimni, vyhovět s výhradou toho, co je uvedeno v bodě 54 tohoto rozsudku.

         K nevytvoření a neuplatňování systému přísné ochrany kyperské užovky

      Argumentace účastnic řízení

               56

               Komise má za to, že Kyperská republika tím, že tolerovala výše uvedené činnosti, jako jsou zejména nadměrné čerpání vody a pořádání motokrosových závodů, a tím, že neuplatnila ochranná opatření, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“. V důsledku těchto činností se totiž plocha stanoviště kyperské užovky a populace tohoto druhu v lokalitě jezera Paralimni snížily.

               57

               Komise je názoru, že stavební projekty v uvedené lokalitě mají závažné důsledky z důvodu zemních prací a vytěžené zeminy, které poškozují stanoviště uvedeného druhu. Rozparcelování severní části jezera Paralimni je rovněž v rozporu s čl. 12 odst. 1 písm. a) a b) směrnice „o stanovištích“.

               58

               S výhradou protiprávního provozování závodního okruhu Kyperská republika tvrdí, že přijala nezbytná opatření pro uplatnění systému přísné ochrany kyperské užovky, a že z tohoto důvodu neporušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“.

         Závěry Soudního dvora

               59

               Je třeba připomenout, že čl. 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“ ukládá členským státům, aby přijaly nezbytná opatření k vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV písm. a) téže směrnice v jejich přirozeném areálu rozšíření tím, že zakáží veškeré formy úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců těchto druhů v přírodě, úmyslné vyrušování těchto druhů zejména během období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace, úmyslné ničení nebo sběr vajec z volné přírody, jakož i poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku.

               60

               Provedení tohoto ustanovení neukládá členským státům pouze přijetí úplného právního rámce, ale také provedení konkrétních a zvláštních ochranných opatření v tomto ohledu (výše uvedený rozsudek Komise v. Irsko, bod 29).

               61

               Systém přísné ochrany taktéž předpokládá přijetí preventivních ucelených a zkoordinovaných opatření (rozsudek ze dne 16. března 2006, Komise v. Řecko, C-518/04, bod 16, a výše uvedený rozsudek Komise v. Irsko, bod 30).

               62

               Takový systém přísné ochrany musí tedy umožnit, aby bylo účinně zabráněno veškerým formám úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců živočišných druhů uvedených v příloze IV písm. a) směrnice „o stanovištích“ v přírodě, úmyslnému vyrušování těchto druhů zejména během období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace, úmyslnému ničení nebo sběru vajec z volné přírody; jakož i poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku uvedených druhů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. června 2011, Komise v. Francie, C-383/09, Sb. rozh. s. I-4869).

               63

               V projednávané věci žalovaný členský stát uznává, že tolerováním pořádání motokrosových závodů porušil čl. 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“.

               64

               Co se týče nadměrného čerpání vody, vzhledem k bodu 50 tohoto rozsudku a s ohledem na skutečnost, že výskyt kyperské užovky v lokalitě jezera Paralimni byl obecně známý, je nutno konstatovat, že toto čerpání představuje každopádně úmyslné vyrušování ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice „o stanovištích“.

               65

               Pokud jde o argument vycházející ze škodlivých následků pro kyperskou užovku spojených s výstavbou nemovitostí v lokalitě jezera Paralimni, z důkazů založených do spisu vyplývá, že výstavba nemovitostí a stávající stavby v lokalitě jezera Paralimni či v jeho blízkosti, zejména v jeho severní části či v její blízkosti, se kterými jsou spojeny výkopové práce, mohou mít za následek vyrušování dotýkající se tohoto chráněného druhu v celém ekosystému této lokality.

               66

               Za těchto podmínek je tudíž zřejmé, že Kyperská republika nevytvořila systém přísné ochrany, jenž by umožnil účinně zabránit všem případům uvedeným v bodě 62 tohoto rozsudku.

               67

               V důsledku toho je žalobní důvod vycházející z porušení čl. 12 odst. 1 směrnice o stanovištích opodstatněný.

               68

               Ve světle všech předchozích úvah je třeba vyhovět žalobě Komise s výhradou toho, co je řečeno v bodě 55 tohoto rozsudku.

               69

               Je tedy třeba určit, že Kyperská republika tím, že

                        —

                        nezapsala lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu nLVS,

                        —

                        tolerovala činnosti, které vážně ohrožují ekologické vlastnosti jezera Paralimni, a že nepřijala nezbytná ochranná opatření pro zachování populace druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka), který představuje ekologický zájem tohoto jezera a přehrady Xiliatos, a

                        —

                        nepřijala opatření nezbytná pro vytvoření a uplatňování systému přísné ochrany tohoto druhu,

                  nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice „o stanovištích“, ze směrnice „o stanovištích“ a z čl. 12 odst. 1 této směrnice.

         K nákladům řízení

               70

               Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Kyperská republika byla ve věci v zásadě neúspěšná, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Kyperská republika tím,

                                 —

                                    že nezapsala lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu navrhovaných lokalit významných pro Společenství,

                                 —

                                    že tolerovala činnosti, které vážně ohrožují ekologické vlastnosti jezera Paralimni, a že nepřijala nezbytná ochranná opatření pro zachování populace druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka), který představuje ekologický zájem tohoto jezera a přehrady Xiliatos, a

                                 —

                                    že nepřijala opatření nezbytná pro vytvoření a uplatňování systému přísné ochrany tohoto druhu,

                                 —

                                    nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, ve znění směrnice Rady 2006/105/ES ze dne 20. listopadu 2006, z této směrnice 92/43, ve znění změn, a z čl. 12 odst. 1 téže směrnice 92/43, ve znění změn.

                           2)

                           Kyperské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: řečtina.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. listopadu 1999. # Teckal Srl proti Comune di Viano a Azienda Gas-Acqua Consorziale (AGAC) di Reggio Emilia. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna - Itálie. # Věc C-107/98.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 29. března 2007. # Michael Cwik proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Žaloba na neplatnost. # Věc F-31/05.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetího senátu)
      29. března 2007
      Věc F-31/05
      Michael Cwik
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu – Hodnocený rok 2003 – Žaloba na neplatnost – Námitka protiprávnosti – Zjevně nesprávné posouzení“
      Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se M. Cwik jednak domáhá zrušení posudku o vývoji jeho služebního
         postupu vypracovaného za období od 1. ledna do 31. prosince 2003 a, v případě potřeby, rozhodnutí ze dne 24. ledna 2005, jímž
         se zamítá jeho stížnost, kterou napadl výše uvedený posudek, a jednak navrhuje, aby Komisi byla uložena povinnost zaplatit
         částku jedno euro jako symbolickou náhradu škody.

      Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu
      (Služební řád, článek 43)
      2.      Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu
      (Služební řád, článek 43)
      3.      Úředníci – Psychické obtěžování – Pojem
      1.      V rámci vyhotovování posudků o vývoji služebního postupu nelze skutečnost, že existuje cílový průměr, chápat tak, že omezuje
         svobodný úsudek hodnotitelů, když hodnotí konkrétní úředníky.

      Tento průměr zaprvé neomezuje možnost hodnotitelů rozlišit jednotlivá hodnocení pracovních výkonů každého úředníka podle toho,
         do jaké míry se jeho pracovní výkony liší směrem k lepšímu či horšímu od tohoto průměru.

      Zadruhé, hodnotitelé nejsou povinni, za účelem zachování cílového průměru, kompenzovat vyšší známky než je tento průměr známkami
         nižšími. Systém cílového průměru totiž zohledňuje nejobvyklejší případy, tj. homogenní rozvrstvení známkovaných úředníků okolo
         průměrné úrovně zásluh, která je vyjádřena cílovým průměrem. Mimoto systém zavedený obecnými prováděcími ustanoveními k článku
         45 služebního řádu, která byla přijata Komisí,   hodnotitelům umožňuje odchýlit se, pokud se konkrétní situace v určitém útvaru
         liší od toho, co je obvyklé, rovněž od cílového průměru. Jak totiž vyplývá z čl. 4 odst. 3 těchto obecných prováděcích ustanovení,
         překročení cílového průměru nemá žádné následky.  Z čl. 4 odst. 4 a 5 těchto obecných prováděcích ustanovení navíc vyplývá,
         že v případě překročení o více než jeden bod může dotyčné generální ředitelství, odůvodní-li řádně toto překročení, předložit
         věc paritní skupině pro přezkum žádostí o výjimky, která může rozhodnout o případném částečném snížení sankce nebo upuštění
         od sankce.

      Je nesporné, že cílový průměr představuje pro systém hodnocení určité omezení tím, že hodnotitele omezuje v možnosti hodnocení
         každé osoby in abstracto bez ohledu na zásluhy ostatních úředníků, kteří by s ní mohli být srovnáváni. Toto omezení zavedené v rámci politiky řízení
         zaměstnanců Společenství, jejímž cílem je dosáhnout hodnocení úředníků, které má vypovídací hodnotu, však neodporuje článku
         43 služebního řádu. Určení cílového průměru na úrovni 14 bodů na stupnici od 0 do 20 umožňuje vyhnout se riziku inflace průměrného
         známkování, které by vedlo ke zúžení bodové stupnice, kterou hodnotitelé skutečně používají, čímž by byla ohrožena funkce
         známkování, které má co nejvěrněji odrážet zásluhy známkovaných úředníků a umožnit jejich efektivní srovnání. Navíc určení
         cílového průměru rovněž umožňuje snížit riziko přílišných rozdílů mezi průměry známek, ke kterým dospívají jednotlivá generální
         ředitelství Komise, které by nebyly odůvodněny objektivními důvody souvisejícími se zásluhami známkovaných úředníků.

      (viz body 45 až 49)
      Odkazy:
      Soud prvního stupně: 18. října 2005, Leite Mateus v. Komise, T‑51/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 56; 25. října
         2005, Fardoom a Reinard v. Komise, T‑43/04, Sb. VS s. I‑A‑329 a II‑1465, body 51, 54 a 55; 19. října 2006, Buendía Sierra
         v. Komise, T‑311/04, Sb. rozh. s. II‑4137, bod 183

      2.      V rámci vyhotovování posudků o vývoji služebního postupu je cílem popisného komentáře uváděného v těchto posudcích odůvodnit
         bodově vyjádřené hodnocení. Tyto popisné komentáře slouží jako podklad hodnocení, které je jeho číselným vyjádřením, a umožňují
         úředníkovi porozumět, proč dostal určitou známku. Proto musí být popisné komentáře uvedené v takovémto posudku soudržné s bodovým
         hodnocením. Vzhledem k širokému prostoru pro uvážení, který hodnotitelé mají při posuzování práce osob, které hodnotí, může
         však být případná nesoudržnost v posudku o vývoji služebního postupu důvodem pro jeho zrušení pouze tehdy, je-li zjevná.

      (viz bod 62)
      Odkazy:
      Soud prvního stupně: 25. října 2006, Carius v. Komise, T‑173/04, Sb. VS s. I‑A‑2‑243 a II‑A‑2‑1269, bod 106
      3.      Úředník, který tvrdí, že se stal obětí psychického obtěžování, musí nezávisle na svém subjektivním vnímání jím tvrzených skutečností
         předložit veškeré důkazy, které umožňují prokázat, že byl vystaven jednání, jehož cílem objektivně bylo jej zdiskreditovat
         nebo úmyslně zhoršit jeho pracovní podmínky.

      K tomu je třeba uvést, že pokud jde o úředníka, který tvrdí, že jeho posudek o vývoji služebního postupu je dalším projevem
         psychického obtěžování, jemuž je vystaven již několik let, opakované konflikty s jeho nadřízenými, na které dotčený úředník
         poukazuje a které se týkají zejména jeho dřívějších posudků, skutečnost, že nebyl po dlouhou dobu povýšen, ani jeho profesní
         izolace neprokazují, že napadený posudek o vývoji služebního postupu byl vyhotoven za účelem jeho psychického obtěžování.

      (viz body 94 a 95)
      Odkazy:
      Soud prvního stupně: 23. února 2001, De Nicola v. EIB, T‑7/98, T‑208/98 a T‑109/99, Recueil FP, s. I‑A‑49 a II‑185, bod 286;
         8. července 2004, Schochaert v. Rada, T‑136/03, Sb. VS s. I‑A‑215 a II‑957, bod 41; 4. května 2005, Schmit v. Komise, T‑144/03,
         Sb. VS s. I‑A‑101 a II‑465, bod 64


title: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 3. září 2015.#Colena AG v. Karnevalservice Bastian GmbH.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Krefeld.#Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Kosmetické přípravky – Ochrana spotřebitelů – Nařízení (ES) č. 1223/2009 – Oblast působnosti – Barevné kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií – Údaj uvedený na obale označující, že dotčený výrobek je kosmetickým přípravkem – Ochrana spotřebitelů.#Věc C-321/14.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci C‑321/14,
            jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Landgericht Krefeld (Německo) ze dne 4. června a 4. srpna 2014, došlými Soudnímu dvoru ve dnech 4. července a 11. srpna 2014, v řízení
            Colena AG
            proti
            Karnevalservice Bastian GmbH,
            SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
            ve složení J.‑C. Bonichot, předseda senátu, A. Arabadžev a C. Lycourgos (zpravodaj), soudci,
            generální advokát: N. Jääskinen,
            vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
            s přihlédnutím k písemné části řízení,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za Karnevalservice Bastian GmbH C. Ballkem, Rechtsanwalt,
            – za českou vládu M. Smolkem a S. Šindelkovou, jako zmocněnci,
            – za francouzskou vládu F. Gloaguen a D. Colasem, jako zmocněnci,
            – za Evropskou komisi G. Wilmsem a P. Mihaylovou, jako zmocněnci,
            s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích (Úř. věst. L 342, s. 59).
            2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společnostmi Colena AG (dále jen „Colena“) a Karnevalservice Bastian GmbH (dále jen „Karnevalservice“) ve věci uvádění na trh barevných kontaktních čoček s motivem a bez dioptrií (dále jen „dotčené kontaktní čočky“).
            Unijní právo
            3. Bod 6 odůvodnění nařízení č. 1223/2009 stanoví:
            „Toto nařízení se vztahuje pouze na kosmetické přípravky, a nikoli na léčivé přípravky, zdravotnické prostředky nebo biocidní přípravky. Toto vymezení vyplývá zejména z podrobné definice kosmetických přípravků, která se vztahuje k oblastem jejich aplikace i k účelům jejich použití.“
            4. Bod 7 odůvodnění tohoto nařízení stanoví:
            „Posouzení toho, zda se jedná o kosmetický přípravek, se musí zakládat na posouzení případ od případu, při němž se přihlédne k veškerým vlastnostem přípravku. [...]“
            5. Článek 1 uvedeného nařízení, nadepsaný „Oblast působnosti a cíl“, stanoví:
            „Toto nařízení stanoví pravidla, jež musí splňovat veškeré kosmetické přípravky dodávané na trh, s cílem zajistit fungování vnitřního trhu a vysokou úroveň ochrany lidského zdraví.“
            6. Článek 2 odst. 1 nařízení „Definice“ stanoví:
            „Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
            a) ‚kosmetickým přípravkem‘ jakákoli látka nebo směs určená pro styk s vnějšími částmi lidského těla (pokožkou, vlasovým systémem, nehty, rty, vnějšími pohlavními orgány) nebo se zuby a sliznicemi ústní dutiny, výhradně nebo převážně za účelem jejich čištění, parfemace, změny jejich vzhledu, jejich ochrany, jejich udržování v dobrém stavu nebo úpravy tělesných pachů;
            b) ‚látkou‘ chemický prvek a jeho sloučeniny v přírodním stavu nebo získané výrobním procesem, včetně všech přídatných látek nezbytných k uchování jeho stability a všech nečistot vznikajících v použitém procesu, avšak s vyloučením všech rozpouštědel, která lze oddělit bez ovlivnění stability látky nebo změny jejího složení;
            c) ‚směsí‘ směs nebo roztok složený ze dvou nebo více látek;
            [...]“
            7. Článek 19 odst. 1 nařízení č. 1223/2009, nadepsaný „Označování“, stanoví, že kosmetické přípravky jsou dodávány na trh, pouze pokud jsou na obalu, do kterého je přípravek naplněn, a na jeho vnějším obalu nesmazatelně, čitelně a viditelně uvedeny takové údaje, jako jsou zejména jméno nebo zapsaný název a adresa odpovědné osoby, jmenovitý obsah v době balení, datum, do kterého kosmetický přípravek skladovaný za vhodných podmínek bude nadále plnit svou původní funkci, zvláštní upozornění týkající se použití, číslo šarže nebo odkaz umožňující identifikaci kosmetického přípravku, jakož i seznam přísad.
            Spor v původním řízení a předběžné otázky
            8. Společnost Karnevalservice dodává v Německu na trh barevné kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií. Tyto výrobky nejsou prodávány za účelem nápravy žádné oční vady, ale mají pozměnit vizáž uživatele zejména při společenských a zábavních akcích. Obal dotčených čoček obsahuje následující údaj: „Kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“.
            9. Dne 24. října 2013 se společnost Colena obrátila na Landgericht Krefeld (zemský soud v Krefeldu) s návrhem na vydání předběžných opatření, jimiž měl být společnosti Karnevalservice uložen zákaz uvádět na trh dotčené kontaktní čočky, aniž by na jejich obalu byly uvedeny některé údaje stanovené v čl. 19 odst. 1 nařízení č. 1223/2009. Rozhodnutími ze dne 29. října 2013 a ze dne 11. prosince 2013 uvedený soud tento návrh zamítl z důvodu, že dotčené kontaktní čočky nelze kvalifikovat jako „kosmetický přípravek“ ve smyslu tohoto nařízení, a že se tedy toto nařízení nepoužije.
            10. Společnost Colena podala proti tomuto rozhodnutí odvolání k Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu). Rozhodnutím ze dne 9. ledna 2014 pozměnil tento soud rozhodnutí vydané Landgericht Krefeld a vyhověl návrhu na vydání předběžných opatření, přičemž rozhodl, že dotčené kontaktní čočky sice nelze kvalifikovat jako „kosmetické přípravky“ ve smyslu nařízení č. 1223/2009, avšak tyto by měly podléhat ustanovením tohoto nařízení z důvodu, že na jejich obalu je uveden údaj, že tyto čočky představují „kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“, který v souladu s německým právem u každého „běžně informovaného, pozorného a obezřetného průměrného spotřebitele“ vyvolává dojem, že se skutečně jedná o kosmetický přípravek ve smyslu uvedeného nařízení.
            11. Společnost Karnevalservice podala dne 30. ledna 2014 proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu, který bude rozhodovat o opodstatněnosti předběžných opatření, jež nařídil Oberlandesgericht Düsseldorf.
            12. V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce má předkládající soud za to, že odpověď na otázku, zda výrobek, který není kosmetickým přípravkem ve smyslu nařízení č. 1223/2009, musí nicméně splňovat jeho požadavky, jelikož na jeho obale je uvedený údaj, který jej označuje jako kosmetický přípravek „podléhající směrnici o kosmetice“, je nezbytná pro vyřešení sporu, který mu byl předložen. Rozhodnutí, jež v řízení o odvolání vydal Oberlandesgericht Düsseldorf, jímž bylo změněno opačné rozhodnutí předkládajícího soudu, jakož i existence kontradiktorních rozhodnutí vydaných Landgericht Essen (zemský soud v Essenu), svědčí podle jeho názoru o pochybnostech vnitrostátní judikatury v otázce týkající se oblasti působnosti nařízení č. 1223/2009.
            13. Předkládající soud dále uvádí, že v Německu byla vydána protichůdná soudní rozhodnutí k otázce, zda takové kontaktní čočky, jako jsou kontaktní čočky, o které se jedná ve věci v původním řízení, spadají do působnosti nařízení č. 1223/2009, či nikoli. Tento soud má za to, že i odpověď na tuto otázku je podstatná pro rozhodnutí, které má být vydáno ve věci, jež mu byla předložena.
            14. Za těchto podmínek se Landgericht Krefeld rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
            „1) Je třeba nařízení č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích vykládat v tom smyslu, že výrobek, na který se uvedené nařízení nevztahuje, musí přesto splňovat jeho požadavky, a to pouze z důvodu, že na obalu výrobku je uvedeno, že se jedná o ‚kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice‘?
            2) Je třeba nařízení č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích vykládat v tom smyslu, že ,kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií‘ spadají do působnosti uvedeného nařízení?“
            K předběžným otázkám
            15. Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda nařízení č. 1223/2009 musí být vykládáno v tom smyslu, že takové barevné kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií, jako jsou dotčené kontaktní čočky , spadají do působnosti tohoto nařízení buď z důvodu, že splňují podmínky stanovené k tomu, aby se na ně toto nařízení vztahovalo, nebo z důvodu, že na jejich obalu je uvedený údaj, že se jedná o „kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“, pokud tomu tak není.
            16. Za účelem určení, zda určitý výrobek spadá do oblasti působnosti nařízení č. 1223/2009, je nezbytné odkázat na článek 1 tohoto nařízení, který stanoví, že jeho cílem je stanovit pravidla, jež musí splňovat „veškeré kosmetické přípravky dodávané na trh“. Tento článek je doplněný definicí pojmu „kosmetický přípravek“, který je obsažený v čl. 2 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení.
            17. Z obou těchto ustanovení ve vzájemném spojení vyplývá, že se nařízení č. 1223/2009 vztahuje na všechny výrobky, které spadají pod definici obsaženou v čl. 2 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, a pouze na ně. Jeho článek 1 totiž tím, že stanoví, že cílem uvedeného nařízení je zavést právní rámec, jemuž podléhají veškeré kosmetické přípravky, omezuje působnost uvedeného nařízení pouze na tyto přípravky, přičemž toto vymezení je dále upřesněno podrobnou definicí pojmu „kosmetický přípravek“ obsaženou v uvedeném článku 2.
            18. Tento závěr je potvrzený bodem 6 odůvodnění nařízení č. 1223/2009, který přestože se týká především rozlišování mezi kosmetickými přípravky na jedné straně a léčivými přípravky, zdravotnickými prostředky, jakož i biocidními přípravky na straně druhé, upřesňuje, že se toto nařízení týká „pouze kosmetických přípravků“.
            19. Je tedy třeba zkoumat, zda dotčené kontaktní čočky splňují všechna kritéria uvedená v definici pojmu „kosmetický přípravek“ uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1223/2009. Jak vyplývá z tohoto ustanovení, uvedená definice spočívá na třech kumulativních kritériích, a sice zaprvé na povaze dotčeného přípravku (látka nebo směs látek), zadruhé na části lidského těla, na niž má být tento přípravek použit, a zatřetí na účelu sledovaném použitím uvedeného přípravku.
            20. Pokud jde o první kritérium týkající se povahy dotčeného přípravku, je třeba uvést, že čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1223/2009 definuje pojem „látka“ jako „chemický prvek a jeho sloučeniny v přírodním stavu nebo získané výrobním procesem, včetně všech přídatných látek nezbytných k uchování jeho stability a všech nečistot vznikajících v použitém procesu, avšak s vyloučením všech rozpouštědel, která lze oddělit bez ovlivnění stability látky nebo změny jejího složení“. Článek 2 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení pak stanoví, že „směsí“ se rozumí „směs nebo roztok složený ze dvou nebo více látek“. Dotčené kontaktní čočky přitom nelze vzhledem k jejich objektivním vlastnostem, které umožňují považovat je za „předměty“, považovat za „látku“ nebo „směs“ ve smyslu tohoto ustanovení.
            21. Stran druhého kritéria vyjmenovává čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1223/2009 v definici „kosmetického přípravku“ části lidského těla, na něž se má tento přípravek použít. Tento výčet je taxativní, jak jasně vyplývá z podrobného a přesného znění tohoto ustanovení, jakož i ze skutečnosti, že unijní normotvůrce nevložil do textu žádné doplňující výrazy ve smyslu „jako“, „například“, „zejména“, „atd.“, které by svědčily o čistě příkladném výčtu. Dotčené kontaktní čočky jsou přitom přikládány na rohovku, která není v tomto taxativním výčtu obsažena ani zmíněna v jiném ustanovení nařízení č. 1223/2009. Z toho vyplývá, že dotčené kontaktní čočky toto druhé kritérium nesplňují.
            22. V případě třetího kritéria, které se týká účelu sledovaného použitím přípravku, je třeba uvést, že dotčené kontaktní čočky nejsou určené výhradně nebo převážně pro účely čištění, parfemace, změny vzhledu, ochrany nebo udržování v dobrém stavu těch částí lidského těla, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1223/2009, ani k úpravě tělesných pachů, jelikož jejich funkcí je změna vzhledu oční rohovky, na kterou jsou aplikovány. Toto kritérium tedy není splněno.
            23. Z toho vyplývá, že dotčené kontaktní čočky na základě posouzení, které v souladu s bodem 7 odůvodnění nařízení č. 1223/2009 zohledňuje jejich veškeré vlastnosti, nesplňují žádné ze tří kumulativních kritérií stanovených k tomu, aby se na ně vztahovala definice „kosmetického přípravku“ uvedená v čl. 2 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení. Je tedy třeba konstatovat, že dotčené kontaktní čočky nelze kvalifikovat jako „kosmetický přípravek“ ve smyslu této definice, takže nespadají do působnosti uvedeného nařízení.
            24. Tento závěr nelze zpochybnit tím, že na obalu dotčených kontaktních čoček je uvedeno, že se jedná o „kosmetický oční doplněk, na který se vztahuje směrnice o kosmetice“.
            25. Na rozdíl od volby, kterou učinil unijní normotvůrce u ostatních výrobků, a především léčivých přípravků, neobsahuje totiž definice obsažená v čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1223/2009 kategorii kosmetických přípravků podle „označení“ umožňující právně kvalifikovat výrobek jako „kosmetický přípravek“ z pouhého důvodu, že je jako takový označený.
            26. Toto posouzení však nemá vliv na případné použití pravidel umožňujících příslušným orgánům ověřit, zda poznámka na obalu dotčených kontaktních čoček, že se jedná o „kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“, nepředstavuje klamavou obchodní praktiku.
            27. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že nařízení č. 1223/2009 musí být vykládáno v tom smyslu, že takové barevné kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií, jako jsou dotčené kontaktní čočky, nespadají do působnosti tohoto nařízení bez ohledu na skutečnost, že na jejich obalu je uvedeno, že se jedná o „kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“.
            K nákladům řízení
            28. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
            Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích musí být vykládáno v tom smyslu, že takové barevné kontaktní čočky s motivem a bez dioptrií, jako jsou dotčené kontaktní čočky, nespadají do působnosti tohoto nařízení bez ohledu na skutečnost, že na jejich obalu je uvedeno, že se jedná o „kosmetický oční doplněk podléhající směrnici o kosmetice“.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 1. dubna 2004. # N proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Odůvodnění. # Věc T-198/02.


Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 12. dubna 2013. # Performing Right Society Ltd proti Evropské komisi. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny. # Věc T-421/08.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 1. dubna 1982. # Gerrit Holdijk a další. # Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Kantongerecht Apeldoorn - Nizozemsko. # Opatření s rovnocenným účinkem. # Spojené věci 141 až 143/81.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. září 1994. # Wolfgang Brenner a Peter Noller proti Dean Witter Reynolds Inc. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesgerichtshof - Německo. # Bruselská úmluva. # Věc C-318/93.