title: Rozsudek Tribunálu (první senát) ze dne 1. února 2012. # Région wallonne proti Evropské komisi. # Životní prostředí - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Národní alokační plán pro povolenky na emise skleníkových plynů pro Belgii na období 2008 až 2012 - Článek 44 HYPERLINK "http://hermes.curia.europa.eu:8080/cGTi/html/CelexUrl.html?command=DocNumber&lg=fr&source=Celex&numdoc=32004R2216&lg_dest=cs" nařízení (ES) č. 2216/2004 - Pozdější úprava - Nový účastník - Rozhodnutí pověřit hlavního správce nezávislé evidence transakcí Společenství, aby zanesl úpravu do tabulky ,Národního alokačního plánu'. # Věc T-237/09.

text:
         ROZSUDEK TRIBUNÁLU (prvního senátu)
      1. února 2012 (
            *1
         )
      „Životní prostředí — Směrnice 2003/87/ES — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů — Národní alokační plán pro povolenky na emise skleníkových plynů pro Belgii na období 2008 až 2012 — Článek 44 nařízení (ES) č. 2216/2004 — Pozdější úprava — Nový účastník — Rozhodnutí pověřit hlavního správce nezávislé evidence transakcí Společenství, aby zanesl úpravu do tabulky ‚Národního alokačního plánu‘“
      Ve věci T-237/09,

         Valonský region (Belgie), zastoupený J.-M. De Backerem, A. Lepiècem, I.-S. Brouhnsem a S. Engelenem, avocats,
      žalobce,
      proti

         Evropské komisi, zastoupené E. Whitem a O. Beynet, jako zmocněnci,
      žalované,
      jejímž předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 27. března 2009 o národním alokačním plánu pro povolenky na emise skleníkových plynů oznámeném Belgickým královstvím na období 2008 až 2012, kterým se pověřuje hlavní správce, aby zanesl do nezávislé evidence transakcí Společenství úpravy v tabulce belgického „Národního alokačního plánu“,
      TRIBUNÁL (první senát),
      ve složení J. Azizi (zpravodaj), předseda, M. E. Martins Ribeiro a S. Frimodt Nielsen, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. září 2011,
      vydává tento

         Rozsudek

         Právní rámec

               1

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/03, s. 80), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/101/ES ze dne 27. října 2004 (Úř. věst. L 338, s. 18), vytváří podle svého článku 1 systém obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v Evropském společenství (dále jen „systém obchodování s povolenkami“), aby se podpořilo snižování emisí skleníkových plynů, zvláště pak oxidu uhličitého, způsobem efektivním z hlediska nákladů a ekonomicky účinným.

               2

               Za tímto účelem směrnice 2003/87 zejména stanoví, že emise skleníkových plynů ze zařízení vyjmenovaných v její příloze I musejí podléhat předchozímu povolení a musí na ně být přiděleny povolenky v souladu s národními alokačními plány (dále jen „NAP“).

               3

               Článek 9 směrnice 2003/87 zejména stanoví:
               „1.   Členské státy vytvoří pro každé období uvedené v čl. 11 odst. 1 a 2 [NAP] uvádějící celkové množství povolenek, které mají v úmyslu přidělit pro uvedené období, a způsob, jak je zamýšlí přidělit. [NAP] je založen na objektivních a transparentních kritériích, včetně kritérií uvedených v příloze III, přičemž se náležitě přihlédne k připomínkám veřejnosti. […]
               […]
               3.   Do tří měsíců po oznámení [NAP] členským státem podle odstavce 1 může Komise plán nebo jeho jakoukoli část odmítnout z důvodu neslučitelnosti s kritérii uvedenými v příloze III nebo s článkem 10. Členský stát učiní rozhodnutí podle čl. 11 odst. 1 nebo 2 pouze tehdy, pokud Komise přijme navržené změny. Odmítavé rozhodnutí musí Komise odůvodnit.“

               4

               Článek 11 odst. 2 směrnice 2003/87 stanoví:
               „Pro pětileté období počínající dnem 1. ledna 2008 a pro každé následující pětileté období rozhodne každý členský stát o celkovém množství povolenek, které přidělí pro uvedené období, a zahájí postup přidělování těchto povolenek provozovateli každého zařízení. Toto rozhodnutí se učiní alespoň 12 měsíců před začátkem příslušného období a bude založeno na [NAP] vytvořeném podle článku 9 a v souladu s článkem 10, přičemž se náležitě přihlédne k připomínkám veřejnosti.“

               5

               Článek 38 nařízení Komise (ES) č. 2216/2004 ze dne 21. prosince 2004 o standardizovaném a bezpečném systému rejstříků podle směrnice 2003/87/ES Evropského parlamentu a Rady a rozhodnutí 280/2004/ES Evropského parlamentu a Rady (Úř. věst. L 386, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 916/2007 ze dne 31. července 2007 (Úř. věst. L 200, s. 5), nadepsaný „Tabulka ‚[NAP]‘ pro [alokační] období 2005 [až] 2007“, ve svých odst. 1 a 2 stanoví:
               „1.   Do 1. října 2004 oznámí všechny členské státy Komisi tabulku ‚[NAP]‘, která odpovídá rozhodnutí přijatému na základě článku 11 směrnice 2003/87/ES. Pokud bude tabulka ‚[NAP]‘ vycházet z [NAP] oznámeného Komisi, který nebyl na základě čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES odmítnut nebo ke kterému Komise přijala navrhované změny, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl tabulku ‚[NAP]‘ do nezávislé evidence transakcí Společenství […]
               2.   Členský stát oznámí Komisi veškeré úpravy [NAP] s odpovídajícími úpravami tabulky ‚[NAP]‘. Pokud úprava tabulky ‚[NAP]‘ vycházejí [vychází] z [NAP] oznámeného Komisi, který nebyl na základě čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES odmítnut nebo ke kterému Komise přijala navrhované změny, a je-li tato úprava v souladu s metodikou uvedenou v [NAP] nebo vyplývá ze zlepšení [zpřesnění] údajů, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl odpovídající úpravy do tabulky ‚[NAP]‘ […]. Ve všech dalších případech oznámí členský stát Komisi úpravu svého [NAP], a pokud Komise tuto změnu neodmítne postupem podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl odpovídající úpravy do tabulky ‚[NAP]‘ […]“

               6

               Článek 44 nařízení č. 2216/2004, ve znění změn a doplňků, nadepsaný „Tabulka ‚[NAP]‘ pro [alokační] období 2008 [až] 2012 […]“, ve svých odst. 1 a 2 stanoví:
               „1.   Do 1. ledna 2007 […] oznámí každý členský stát Komisi svoji tabulku ‚[NAP]‘ v souladu s rozhodnutím přijatým podle článku 11 směrnice 2003/87/ES. Pokud tabulka ‚[NAP]‘ vychází z [NAP] oznámeného Komisi, který nebyl na základě čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES odmítnut nebo ke kterému Komise přijala navrhované změny, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl tabulku ‚[NAP]‘ do nezávislé evidence transakcí Společenství […]
               2.   Členský stát oznámí Komisi veškeré úpravy [NAP] společně s odpovídajícími úpravami své tabulky ‚[NAP]‘. Pokud úprava tabulky ‚[NAP]‘ vychází z [NAP] oznámeného Komisi, který nebyl na základě čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES odmítnut nebo ke kterému Komise přijala navrhované změny, a vyplývá-li tato úprava ze zlepšení [zpřesnění] údajů, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl odpovídající úpravu do tabulky ‚[NAP]‘ […]
               Všechny takové úpravy týkající se nových účastníků se provedou v souladu s postupem automatických úprav tabulky ‚[NAP]‘ stanoveným v příloze XIa tohoto nařízení.
               Všechny takové úpravy, které se netýkají nových účastníků, se provedou v souladu se zahajovacími postupy stanovenými v příloze XIV tohoto nařízení.
               Ve všech ostatních případech oznámí členský stát Komisi úpravu svého [NAP], a pokud Komise neodmítne tuto úpravu postupem podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87/ES, pověří Komise hlavního správce, aby zanesl odpovídající úpravu do tabulky ‚[NAP]‘ […]“

         Skutečnosti předcházející sporu

               7

               Dopisem ze dne 29. března 2006 oznámilo Belgické království Komisi Evropských společenství v souladu s čl. 9 odst. 1 směrnice 2003/87 svůj NAP pro alokační období 2008 až 2012.

               8

               Belgický NAP se skládá ze tří alokačních plánů vytvořených Vlámským, Bruselským a Valonským regionem, do jejichž pravomoci spadá mimo jiné ochrana životního prostředí. Tento plán je výsledkem koordinace vycházející z dohod o spolupráci uzavřených mezi těmito třemi regiony a federálním státem.

               9

               V rozhodnutí ze dne 16. ledna 2007„týkajícím se [NAP] oznámeného [Belgickým královstvím] podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES“ Komise uvedla, že proti belgickému NAP nevznese námitky pod podmínkou, že budou v tomto plánu provedeny určité změny.

               10

               Dne 28. února 2008 Belgické království oznámilo Komisi pozměněný NAP. Změny, které v něm byly provedeny, se týkaly zejména valonské části uvedeného NAP.

               11

               Dopisem ze dne 18. dubna 2008, podepsaným generálním ředitelem generálního ředitelství (GŘ) „Životní prostředí“, informovala Komise Belgické království, že některé změny provedené v belgickém NAP, jež se týkají jeho valonské části, jsou nepřípustné.

               12

               Dopisem ze dne 27. června 2008 oznámilo Belgické království Komisi nový pozměněný NAP.

               13

               Na straně 37 pozměněného belgického NAP je pod názvem „Informace o nakládání s rezervními povolenkami pro nové účastníky“ zejména uvedeno:
               „[…] [Z] celkového množství povolenek ‚Emission Trading‘ Valonského regionu je pro nové účastníky vyhrazeno 1 750 277 povolenek ročně.
               […]
               [Valonský] region má v úmyslu použít rezervní povolenky pro nové účastníky následujícím způsobem:
               Zařízení, na něž se vztahují rezervy: valonské nařízení ze dne 10. listopadu 2004, kterým se zavádí systém pro obchodování s povolenkami […], definuje nové účastníky následovně […]:
               ,‚[…] novým účastníkem systému pro obchodování s povolenkami je […] pro dané referenční období:

                        a)

                        podnik, který se zabývá provozováním jedné nebo několika činností nebo zařízení vypouštějících skleníkové plyny, který nebyl uveden v regionálním valonském alokačním plánu, oznámeném Komisi […], a který získal povolení v oblasti životního prostředí ohledně těchto specifikovaných emisí skleníkových plynů po učinění výše uvedeného oznámení Komisi;

                        b)

                        podnik, který se zabývá provozováním jedné nebo několika činností nebo zařízení vypouštějících skleníkové plyny, který byl uveden v regionálním valonském alokačním plánu, oznámeném Komisi […], a který buď získal povolení v oblasti životního prostředí ohledně těchto specifikovaných emisí skleníkových plynů z důvodu změny své povahy nebo fungování nebo z důvodu rozšíření zařízení, což značně zvýšilo jeho specifikované emise skleníkových plynů ve srovnání s emisemi, na základě kterých byla stanovena původní alokace, a to po učinění výše uvedeného oznámení Komisi, nebo pro který přeměna nebo rozšíření provedené provozovatelem […] má za následek značné zvýšení těchto specifikovaných emisí skleníkových plynů ve srovnání s emisemi, na základě kterých byla stanovena původní alokace, a to po učinění výše uvedeného oznámení Komisi.‘“

               14

               Na straně 38 pozměněného belgického NAP je mimo jiné uvedeno, že Valonský region bude rezervní povolenky přidělovat „na základě pravidla, kdo dřív přijde, ten dřív dostane, a to do celkové výše povolenek na období 2008 [až] 2012“.

               15

               Strany 51 a 52 pozměněného belgického NAP obsahují přílohy Va, Vb a Vc.

               16

               Příloha Va, nadepsaná „Noví účastníci již uvedení v [NAP]“ a „Noví účastníci, jimž musí být od roku 2008 přiděleny povolenky“, obsahuje tabulku se seznamem zařízení, mezi nimiž je pod číslem 11 uvedeno „Arcelor-Mittal vysoká pec 6“. V poznámce pod čarou je upřesněno, že tomuto zařízení a dalšímu zařízení uvedenému v této tabulce „budou povolenky přiděleny, pokud dojde k doplnění rezerv“. Pro zařízení „Arcelor-Mittal vysoká pec 6“ stanoví uvedená tabulka na období 2008 až 2012 celkové množství povolenek ve výši 12 949 538. Tato tabulka dále obsahuje roční rozdělení povolenek určených tomuto zařízení na uvedené období. Ve druhém sloupku uvedené tabulky týkajícím se roku 2008 je tak množství povolenek určené ve prospěch zařízení „Arcelor-Mittal vysoká pec 6“ ve výši 700 000, zatímco ve třetím až šestém sloupku týkajících se let 2009 až 2012 je toto množství 1 000 000 na rok 2009 a 3 749 846 na jednotlivé roky 2010 až 2012.

               17

               Příloha Vb obsahuje seznam zařízení, nadepsaný „Noví účastníci, kteří získali povolení v oblasti životního prostředí, ale ještě nezahájili provoz (odhad)“.

               18

               Příloha Vc obsahuje seznam zařízení, nadepsaný „Noví účastníci, kteří ještě nezískali povolení v oblasti životního prostředí a ještě nezahájili provoz (odhad)“.

               19

               Konečně příloha VI belgického NAP, nadepsaná „Průměrná roční množství povolenek, která budou přidělena stávajícím podnikům a novým zařízením (nebo zařízením s nárůstem výroby) již uvedeným v alokaci na období 2008 [až] 2012 (Alokační tabulka)“, obsahuje alokační tabulku pro jednotlivá zařízení. Mezi zařízeními, která jsou v ní vyjmenována, je uvedeno jakožto zařízení s číslem 11 „Arcelor – Cockerill Sambre_HF6_Seraing“, které je v jednotlivých políčkách určených pro období 2008 až 2012 označeno jako „[n]ový účastník“, avšak bez uvedení jakéhokoliv množství povolenek k přidělení.

               20

               Dopisem ze dne 30. června 2008, podepsaným generálním ředitelem GŘ „Životní prostředí“, informovala Komise Belgické království, že nevznese námitky proti novému pozměněnému belgickému NAP.

               21

               Dopisem ze dne 30. července 2008 oznámilo Belgické království Komisi své alokační rozhodnutí podle čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/87, jakož i svou tabulku „NAP“ podle čl. 44 odst. 1 nařízení č. 2216/2004 na alokační období 2008 až 2012.

               22

               V článku 1 rozhodnutí ze dne 10. října 2008 pověřila Komise hlavního správce, aby zanesl tabulku belgického „NAP“ do nezávislé evidence transakcí Společenství. Bod 2 odůvodnění uvedeného rozhodnutí stanoví, že „Komise má za to, že oznámená tabulka [belgického ‚NAP‘] odpovídá alokačnímu rozhodnutí a vychází z [NAP] oznámeného Belgickým královstvím, ve znění pozdějších úprav, proti kterému nebyly ze strany Komise vzneseny žádné námitky […]“. Podle článku 2 rozhodnutí ze dne 10. října 2008 je tabulka belgického „NAP“ uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.

               23

               Dopisem ze dne 18. února 2009 oznámilo Belgické království Komisi pozměněnou tabulku belgického „NAP“ obsahující dvě úpravy. V tabulce v příloze tohoto dopisu, nadepsané „úpravy belgického NAP“ a „úpravy alokace“ se odkazuje na zařízení „Arcelor-Mittal“ s číslem 116, nazvané „Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing“ nacházející se v Seraing (dále jen „zařízení č. 116“), v jehož prospěch je pro rok 2008 stanoveno 700 000 povolenek a žádné povolenky (prázdná políčka) pro roky 2009 až 2012. Celkové množství povolenek pro přidělení tomuto zařízení na celé alokační období 2008 až 2012 je uvedeno v posledním sloupci této tabulky a je ve výši 700 000.

               24

               V článku 1 rozhodnutí ze dne 27. března 2009 (dále jen „napadené rozhodnutí“), přijatém zejména na základě čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, pověřila Komise hlavního správce, aby zanesl požadované úpravy do tabulky belgického „NAP“ v nezávislé evidenci transakcí Společenství.

               25

               Podle článku 2 napadeného rozhodnutí jsou úpravy tabulky belgického „NAP“ uvedeny v příloze tohoto rozhodnutí. Tato příloha neobsahuje úpravy týkající se zařízení č. 116.

               26

               V bodě 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí je uvedeno:
               „Komise má za to, že oznámené úpravy týkající se zařízení č. 116 […] jsou nepřípustné, jelikož nejsou v souladu s metodikou uvedenou v [belgickém NAP] […]“.

               27

               Ze znění bodu 4 odůvodnění uvedeného rozhodnutí vyplývá, že Komise má za to, že zbývající oznámené úpravy jsou v souladu s [belgickým NAP].

         Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

               28

               Žalobce, Valonský region, podal projednávanou žalobu návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 17. června 2009.

               29

               Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu téhož dne Valonský region požádal, aby byla věc projednána ve zrychleném řízení podle článku 76a jednacího řádu Tribunálu.

               30

               Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 9. července 2009 vzal Valonský region svou žádost o projednání věci ve zrychleném řízení zpět.

               31

               Valonský region navrhuje, aby Tribunál:

                        —

                        zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odmítá úpravu tabulky belgického „NAP“ týkající se alokace povolenek ve prospěch zařízení č. 116 na alokační období 2008 až 2012;

                        —

                        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               32

               Komise navrhuje, aby Tribunál:

                        —

                        zamítl žalobu;

                        —

                        uložil Valonskému regionu náhradu nákladů řízení.

               33

               V rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu požádal Tribunál účastníky řízení o předložení určitých dokumentů a o písemné odpovědi na otázky. Účastníci řízení těmto organizačním procesním opatřením vyhověli ve stanovených lhůtách.

               34

               Vzhledem k překážce na straně jednoho ze soudců určil předseda Tribunálu na základě čl. 32 odst. 3 jednacího řádu pro doplnění senátu jiného soudce.

               35

               Na základě zprávy soudce zpravodaje se Tribunál (první senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

               36

               Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 20. září 2011.

         Právní otázky

         Shrnutí žalobních důvodů směřujících k částečnému zrušení napadeného rozhodnutí

               37

               Na podporu své žaloby znějící na částečné zrušení napadeného rozhodnutí vznáší Valonský region čtyři žalobní důvody.

               38

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004. Tento důvod se dělí na dvě části týkající se nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení.

               39

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění ve smyslu článku 253 ES.

               40

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání.

               41

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení „zásady loajality Společenství a řádné správy“.

         K účinnosti žalobních důvodů vznesených žalobcem

               42

               Komise především tvrdí, že žalobní důvody směřující ke zrušení vznesené Valonským regionem jsou neúčinné.

               43

               Komise má za to, že v souladu s čl. 44 odst. 2 čtvrtým pododstavcem nařízení č. 2216/2004 musí členský stát znovu oznámit všechny změny NAP, které jsou neslučitelné s kritérii uvedenými v čl. 44 odst. 2 prvním podstavci uvedeného nařízení, a to postupem podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87, jelikož postupem, kterým se zaznamenávají úpravy v tabulce „NAP“, nelze nahradit tento oznamovací postup a pověřit Komisi, aby zaznamenala úpravy vyžadující změnu samotného NAP. V projednávaném případě se však Belgické království omezuje na to, že požaduje zaznamenání určitých úprav provedených v tabulce „NAP“, včetně úpravy týkající se zařízení č. 116, avšak tato úprava vyžaduje změnu belgického „NAP“ jako takového, jelikož nevychází z metodiky uvedené v daném NAP. V napadeném rozhodnutí tedy Komise nerozhodla o úpravě týkající se zařízení č. 116. Komise tvrdí, že požadovaná úprava se v napadeném rozhodnutí uvádí v bodě 3 odůvodnění, tedy nikoli ve výroku, nadbytečně pouze pro úplnost. Zmínka o nezaznamenání úpravy týkající se zařízení č. 116 tak podle ní nemůže změnit obsah nebo povahu napadeného rozhodnutí a přeměnit ho na rozhodnutí o implicitním odmítnutí v tomto ohledu, jak tvrdí žalobce.

               44

               Je třeba nicméně konstatovat, že Komise nemá pravdu, když tvrdí, že napadené rozhodnutí nemá závazné právní účinky, které nepříznivě zasahují do právního postavení Valonského regionu v tomto ohledu.

               45

               Z ustálené judikatury zajisté vyplývá, že právní účinky, a tudíž nepříznivě zasahovat do právního postavení, může vyvolávat pouze výrok rozhodnutí, a to nehledě na důvody, na nichž toto rozhodnutí spočívá. Naopak posouzení uvedené v odůvodnění rozhodnutí nemůže být jako takové předmětem žaloby na neplatnost a může podléhat kontrole legality soudu Společenství pouze tehdy, pokud jakožto odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení představuje nezbytný podklad pro výrok tohoto aktu (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 28. ledna 2004, Nizozemsko v. Komise, C-164/02, Recueil, s. I-1177, bod 21, a usnesení Tribunálu ze dne 30. dubna 2007, EnBW Energie Baden-Württemberg v. Komise, T-387/04, Sb. rozh. s. II-1195, bod 127). V projednávaném případě, i když výrok napadeného rozhodnutí výslovně neodmítá požadovanou úpravu týkající se zařízení č. 116 jako nepřípustnou, ze znění článku 2 přílohy, ve spojení s bodem 3 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, vyplývá, že tato úprava nebyla zahrnuta do přílohy obsahující úpravy, které byl podle článku 1 tohoto rozhodnutí hlavní správce pověřen zanést do tabulky belgického „NAP“, právě z důvodu nepřípustnosti uvedeného v tomto bodě odůvodnění.

               46

               I za předpokladu, jak tvrdí Komise, že Belgické království mělo v projednávaném případě oznámit pozměněný NAP podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 a že Komise nebyla oprávněna přezkoumat a odmítnout úpravu týkající se zařízení č. 116 podle čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, nic to nemění na tom, že z hlavního odůvodnění napadeného rozhodnutí v zásadě vyplývá, že Komise zaujala jednoznačné stanovisko k této žádosti a odmítla ji jako nepřípustnou.

               47

               Argument Komise, že nerozhodla o dotčené úpravě, ani argument, že bod 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí nemá dopad na jeho výrok, nezpochybňuje tento závěr, který Komise ostatně na jednání uznala. Bod 3 odůvodnění totiž tím, že upřesňuje rozsah působnosti jak článku 2, tak i přílohy napadeného rozhodnutí, které neobsahují požadovanou úpravu týkající se zařízení č. 116, představuje ve smyslu judikatury uvedené v bodě 45 výše nezbytný podklad nejen pro článek 2, ale i pro článek 1 uvedeného rozhodnutí, tedy ustanovení, která společně určují rozsah pověření hlavního správce ohledně úprav a která se musí vykládat ve světle uvedeného bodu odůvodnění.

               48

               Z toho vyplývá, že žalobní důvody znějící na zrušení, kterých se dovolává Valonský region na podporu své žaloby, jsou účinné a argumenty Komise k této otázce je třeba odmítnout.

         K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004

               49

               V rámci první části projednávaného žalobního důvodu, vycházející z nesprávného právního posouzení, Valonský region v podstatě tvrdí, že Komise nebyla oprávněna přijmout napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odmítá požadovanou úpravu týkající se zařízení č. 116, a založit ho na čl. 44 odst. 2 druhé větě nařízení č. 2216/2004, jejíž rozsah působnosti překročila. Na rozdíl od čl. 38 odst. 2 druhé věty téhož nařízení, která se použije na alokační období 2005 až 2007, neupravuje toto ustanovení odmítnutí úpravy v tabulce „NAP“ z důvodu uvedeného Komisí, tedy kvůli údajnému nesouladu dotčené úpravy s metodikou uvedenou v NAP.

               50

               V rámci druhé části, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, Valonský region tvrdí, že čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004 rozlišuje mezi dvěma typy úprav, které mohou členské státy provést v tabulce „NAP“, a to mezi úpravami v prvním pododstavci, které vychází z ustanovení NAP neodmítnutého Komisí a vyplývají ze zpřesnění údajů, a úpravami ve čtvrtém pododstavci, které předpokládají změnu NAP, a tedy vyžadují přezkum podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87. Valonský region má za to, že požadovaná úprava týkající se zařízení č. 116 vychází z belgického NAP a že není nezbytné tento NAP měnit druhým způsobem úprav stanoveným v čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004. V tomto ohledu v podstatě uvádí, že z přílohy Va belgického NAP jasně vyplývá, že alokace povolenek ve prospěch zařízení č. 116 se uskuteční „pokud dojde k doplnění rezerv“, což umožňuje postupnou alokaci povolenek s ohledem na rozpočtové požadavky a stav rezerv, zejména vzhledem k možnému uzavření stávajících zařízení a skutečné realizaci ohlášených průmyslových projektů.

               51

               Komise podpůrně tvrdí, že projednávaný žalobní důvod směřující ke zrušení není opodstatněný.

               52

               Co se týče první části žalobního důvodu, Komise v podstatě tvrdí, že tabulku „NAP“ lze považovat za tabulku vycházející z NAP pouze tehdy, pokud vychází z alokačních mechanismů uvedených v daném NAP, a nikoli z jiné metodiky, která není v tomto plánu uvedena. Podle čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004 musí být splněny dvě podmínky, tedy aby požadovaná úprava buď vycházela z NAP, nebo vyplývala ze zpřesnění údajů, přičemž v projednávané věci tomu tak nebylo. Komise má za to, že nezaznamenání sporné úpravy z toho důvodu, že nevychází z belgického NAP, v sobě zahrnuje důvod nesouladu této úpravy s metodikou uvedenou v daném NAP. Komise tedy mohla podle svého názoru odůvodnit napadené rozhodnutí a nezaznamenání sporné úpravy nesouladem této úpravy s metodikou uvedenou v belgickém NAP.

               53

               Co se týče druhé části žalobního důvodu, Komise v podstatě tvrdí, že alokace povolenek požadovaných ve prospěch zařízení č. 116 je v rozporu s metodikou uvedenou v belgickém NAP, který stanoví, že pro všechny nové účastníky bude o přidělení povolenek rozhodnuto na konci období 2008 až 2012. Mimoto podle uvedeného NAP nemá zařízení č. 116 přístup k rezervám a povolenky mu budou přiděleny pouze „pokud dojde k doplnění rezerv“. Tuto alokační metodu přitom nelze vykládat tak, že uděluje příslušnému orgánu diskreční pravomoc určit každý rok množství povolenek, které přidělí dotyčnému zařízení. Všechny alokační metody uvedené v belgickém NAP je naopak třeba vykládat soudržně a tak, že „ukládají příslušnému orgánu, aby v závislosti na stavu rezerv přidělil zařízení [č. 116] na celé období 2008 [až] 2012 povolenky, jejichž celkové množství a roční výše mohou být nižší než množství uvedená v příloze Va belgického NAP“.

               54

               Komise se domnívá, že tento závěr je v souladu s duchem směrnice 2003/87, a zejména s jejím čl. 9 odst. 1, podle něhož musí NAP dodržovat kritéria uvedená v příloze III, a zvláště pak kritéria č. 5 a 6 týkající se zásady zákazu diskriminace mezi podniky a povinnosti zajistit novým účastníkům přístup do systému pro obchodování s povolenkami. V tomto ohledu nelze přijmout argument vycházející z rozlišování mezi novými účastníky „prvního stupně“, na něž se jako jediné uplatní pravidla bodu 5 belgického NAP, a novými účastníky „druhého stupně“, kteří podléhají pravidlu dodatečné alokace, tedy alokace „pokud dojde k doplnění rezerv“, neboť obecná pravidla uvedeného bodu se musí uplatnit na všechny nové účastníky, včetně nových účastníků „druhého stupně“. Podle názoru Komise totiž v případě, že rezervy nepostačují k tomu, aby se povolenky mohly přidělit novým účastníkům „druhého stupně“, a že rezervy nejsou znovu doplněny, nedostanou tito noví účastníci žádnou povolenku, a to na základě pravidla „kdo dřív přijde, ten dřív dostane“. Komise z toho v souladu s pravidlem o alokaci povolenek na celé období 2008 až 2012 vyvozuje, že nový účastník „druhého stupně“, jakým je zařízení č. 116, musí dostat povolenky na období 2008 až 2012, a nikoli pouze na jeden nebo dva roky. Množství přidělovaných povolenek musí tedy být předem určeno na celé toto období – a nikoli na jednotlivé roky nebo diskrečně – do výše povolenek ve znovu doplněných rezervách, a to podle pravidla zákazu použití rezerv pro provedení dodatečných úprav v původní alokaci, která byla určena dotyčným zařízením. V projednávaném případě tak bylo pro zařízení č. 116 k dispozici pouze 700 000 povolenek na celé uvedené období.

               55

               Tribunál připomíná, že čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004 stanoví dvě kumulativní kritéria, která musí být splněna, aby mohla být provedena úprava v tabulce „NAP“ bez dodržení postupu o oznámení změny NAP podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87. Jednak tato úprava musí vycházet z NAP, který byl Komisi oznámen a který neodmítla, jednak musí vyplývat ze „zlepšení [zpřesnění] údajů“. Kromě toho, pokud jsou obě tato kumulativní kritéria splněna, má Komise povinnost pověřit hlavního správce, aby zanesl dotčenou úpravu do tabulky „NAP“ ve smyslu čl. 44 odst. 2 prvního pododstavce druhé věty nařízení č. 2216/2004.

               56

               Co se týče prvního z uvedených kritérií, je třeba posoudit, zda Komise prokázala, že byla oprávněna učinit v napadeném rozhodnutí závěr, že není třeba pověřit hlavního správce, aby zanesl do tabulky belgického „NAP“ požadovanou úpravu týkající se zařízení č. 116 z důvodu, že tato úprava „nevycházela z [NAP], který byl Komisi oznámen a který neodmítla“.

               57

               V tomto ohledu je třeba především uvést, že i když napadené rozhodnutí formálně vychází z čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, omezuje se bod 3 odůvodnění uvedeného rozhodnutí v podstatě na konstatování, že žádost o úpravu týkající se zařízení č. 116 je nepřípustná, jelikož není „v souladu s metodikou uvedenou v [belgickém NAP]“, což je důvod, který v zásadě odpovídá důvodu uvedenému v čl. 38 odst. 2 téhož nařízení, který se v projednávaném případě neuplatní, jelikož se týká prvního alokačního období 2005 až 2007.

               58

               Kromě toho, i kdyby byl přijat argument Komise, že kritérium, které uplatnila v projednávané věci, tedy kritérium vycházející ze souladu „s metodikou uvedenou v [NAP]“, splývá s kritériem vycházejícím z toho, že žádost o úpravu musí „vycházet z [NAP]“, důvod, proč požadovaná úprava týkající se zařízení č. 116 nevycházela z belgického NAP, který byl Komisi oznámen a který neodmítla ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, nevyplývá ani z napadeného rozhodní, ani z postojů Komise během řízení.

               59

               Dále je třeba konstatovat, že příloha Va belgického NAP, nadepsaná „Noví účastníci již uvedení v [NAP]“ a „Noví účastníci, jimž musí být od roku 2008 přiděleny povolenky“, obsahuje tabulku, ve které je pod číslem 11 uvedeno zařízení „Arcelor-Mittal vysoká pec 6“. V odpověď na písemné otázky Tribunálu účastníci řízení jednomyslně uznali, že toto zařízení se shoduje se zařízením „Arcelor – Cockerill Sambre_HF6_Seraing“, které bylo uvedeno jednak pod stejným číslem v tabulce přílohy VI uvedeného NAP a jednak pod číslem 116 v žádosti o spornou úpravy tabulky belgického „NAP“, kterou Belgické království zaslalo Komisi dopisem ze dne 18. února 2009 a která stanovila pro toto zařízení 700 000 povolenek jak na rok 2008, tak i na celé alokační období 2008 až 2012 (viz bod 23 výše).

               60

               Je rovněž nesporné, že tabulka přílohy Va belgického NAP na období 2008 až 2012 stanoví celkové množství 12 949 538 povolenek určených pro zařízení „Arcelor-Mittal vysoká pec 6“ s rozdělením na jednotlivé roky, a to 700 000 povolenek na rok 2008, 1 000 000 povolenek na rok 2009 a 3 749 846 povolenek na jednotlivé roky 2010 až 2012 (viz bod 16 výše), přičemž toto rozdělení se nenachází v tabulce přílohy VI belgického NAP, kde se ve sloupcích odpovídajících rokům 2008 až 2012 objevuje jen pojem „nový účastník“ (viz bod 19 výše).

               61

               Množství 700 000 povolenek určených pro zařízení č. 116 na rok 2008, které je předmětem žádosti o spornou úpravu tabulky belgického „NAP“, se tak zjevně shoduje s množstvím určeným ve prospěch téhož zařízení v tabulce přílohy Va belgického NAP. Komise přitom nepopírá tuto shodu ani skutečnost, že neměla námitky vůči obsahu tohoto NAP v rámci přezkumného řízení podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87.

               62

               V tomto ohledu se Komise v podstatě omezila na tvrzení, že těchto 700 000 povolenek má být považováno za maximální disponibilní množství pro zařízení č. 116 na celé alokační období 2008 až 2012, a nikoli pouze na rok 2008 (viz bod 54 výše). Takový výklad je zajisté potvrzen i zněním posledního sloupce tabulky pozměněného belgického „NAP“, jak byla oznámena Belgickým královstvím dne 18. února 2009, ve které se nachází, stejně jako v prvním sloupci pro rok 2008, celkové množství 700 000 povolenek na celé období 2008 až 2012. Tato okolnost však jako taková nemůže podpořit hlavní námitku Komise, že žádost o spornou úpravu nevychází z belgického NAP, který byl Komisi oznámen a který neodmítla ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, ale naopak potvrzuje, že celkové množství povolenek určených pro zařízení č. 116 požadované pro totéž období je o něco nižší než maximální množství povolenek uvedené v tabulce Va belgického NAP. Komise proto nemůže v průběhu řízení vytýkat Belgickému království, že předložilo žádost o úpravu předpokládající změnu množství povolenek, které budou k dispozici pouze pro rok 2008, a nikoli pro následující roky daného alokačního období.

               63

               Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že se Komise zmýlila v otázce použití čl. 44 odst. 2 nařízení č. 2216/2004, když tvrdila, že žádost o spornou úpravu týkající se zařízení č. 116 nevychází z belgického NAP, který byl Komisi oznámen a který neodmítla. Proto není nutné odpovídat na otázku, zda se tato žádost týkala „zpřesnění údajů“, tedy aspektu, k němuž se Komise ostatně nevyjádřila ani v napadeném rozhodnutí, ani ve svých písemnostech.

               64

               Konečně, Komise nemůže zpochybnit tento závěr tvrzením, že žádost o spornou úpravu byla přesto v rozporu s belgickým NAP, protože nebyla v souladu s metodikou uvedenou v daném NAP a dále proto, což Komise uváděla především na jednání, že maximální množství povolenek přidělených všem novým účastníkům má být určeno předem a dohromady na celé dotčené alokační období v souladu s obecnými zásadami upravujícími fungování systému pro obchodování s povolenkami.

               65

               Pokud jde o první argument, je třeba konstatovat, jak uznala samotná Komise, že tabulka přílohy Va belgického NAP obsahuje ustanovení nacházející se v poznámce pod čarou, ve kterém je uvedeno, že zařízením vyjmenovaným v této tabulce „budou povolenky přiděleny, pokud dojde k doplnění rezerv“. Komise přitom během přezkumného řízení belgického NAP podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 nevznesla v tomto ohledu žádnou námitku ani v průběhu řízení nenamítala, že toto ustanovení se týká konkrétní „metody alokace“ povolenek ve prospěch nových účastníků „druhého stupně“ (viz bod 53 výše). Podle vysvětlení Valonského regionu, která Komise nezpochybnila jako taková, toto ustanovení totiž povoluje belgickým orgánům přidělit dotyčným zařízením povolenky do výše maximálního ročního množství uvedeného v dané tabulce jedině v případě, že jsou rezervy dostatečně doplněné. Pokud tedy žádost o úpravu týkající se zařízení č. 116 skutečně vychází z této alokační metody, nemůže Komise uplatňovat její nesoulad s belgickým NAP (viz zejména bod 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Kromě toho je v této souvislosti neúčinný argument Komise, že tuto alokační metodu nelze vykládat tak, že dává příslušnému orgánu diskreční pravomoc určit každý rok množství povolenek, které má v úmyslu přidělit dotyčnému zařízení, jelikož žádost o spornou úpravu se výlučně omezuje na požadavek, aby do tabulky belgického „NAP“ bylo zaznamenáno totéž množství povolenek určených pro zařízení č. 116 na rok 2008, které je uvedeno v tabulce Va belgického NAP, jakož i množství povolenek o něco nižší, než je maximální množství uvedené v dané tabulce na celé období 2008 až 2012.

               66

               Pokud jde o druhý argument vycházející z nedodržení obecných zásad upravujících fungování systému pro obchodování s povolenkami, které od členských států vyžadují, aby pro dotyčná zařízení předem určili maximální množství disponibilních povolenek po celé alokační období, je třeba uvést, že tento argument nemá v napadeném rozhodnutí žádnou oporu. Kromě toho, jak již vyplývá z bodu 62 výše, Komise v projednávaném případě neprokázala, že poskytnutí 700 000 povolenek zařízení č. 116 jak na rok 2008, jak je uvedeno v prvním sloupci tabulky přílohy Va belgického NAP, tak na celé období 2008 až 2012, jak je uvedeno v posledním sloupci téže tabulky, je v rozporu s těmito obecnými zásadami. Vzhledem k obecnému pravidlu, které ve smyslu čl. 11 odst. 2, ve spojení s alokačními kritérii v příloze III směrnice 2003/87, vyžaduje, aby bylo předem stanoveno celkové množství povolenek disponibilních v průběhu dotyčného alokačního období, musí být daná kumulativní kritéria o „úpravě“ a „zpřesnění údajů“ vykládána restriktivně jakožto výjimky, aby tak byl zachován užitečný účinek oznamovacího postupu podle čl. 44 odst. 2 čtvrtého pododstavce nařízení č. 2216/2006, ve spojení s čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87. Pouze restriktivní výklad totiž může při pozdějších změnách, které jsou požadovány členským státem, zabezpečit úplný předběžný přezkum s ohledem na uvedená alokační kritéria. Z toho, co je uvedeno v bodě 62 výše přitom pouze vyplývá, že žádost o spornou úpravu má být vykládána jako žádost pokrývající celé období 2008 až 2012.

               67

               Za těchto podmínek je třeba vyhovět prvnímu žalobnímu důvodu a zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odmítá žádost o spornou úpravu týkající se zařízení č. 116, aniž je třeba přezkoumávat ostatní žalobní důvody a výtky vznesené Valonským regionem.

         K nákladům řízení

               68

               Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Valonský region požadoval náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

               Z těchto důvodů
               TRIBUNÁL (první senát)
               rozhodl takto:

                           1)

                           Rozhodnutí Komise ze dne 27. března 2009, kterým se pověřuje hlavní správce, aby zanesl do nezávislé evidence transakcí Společenství úpravy do tabulky belgického „Národního alokačního plánu“, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká odmítnutí pověřit tohoto správce, aby zanesl úpravy v alokaci povolenek ve prospěch zařízení č. 116 nazvaného „Arcelor – Cockerill Sambre_HF6_Seraing“, které požadovalo Belgické království ve svém dopise ze dne 18. února 2009.

                           2)

                           Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

                           Azizi

                           Martins Ribeiro

                           Frimodt Nielsen

                     Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 1. února 2012.
                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: francouzština.


Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 13. února 2014.#Evropská komise v. Belgické království.#Nesplnění povinnosti státem – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Normy pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy – Nařízení (ES) č. 2252/2004 – Biometrický pas – Zavedení otisků prstů – Neprovedení – Nevydávání ve lhůtě.#Věc C‑139/13.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 1988. # Pascal Van Eycke proti Société anonyme ASPA. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Vredegerecht Beveren - Belgie. # Státní opatření týkající se daňového osvobození výnosů ze spořících vkladů - Hospodářská soutěž mezi bankami v oblasti úroků z vkladů. # Věc 267/86.

text:
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA21. září 1988 (*)„Státní
 opatření týkající se osvobození výnosů ze spořicích vkladů od daně –
Hospodářská soutěž mezi bankami ve vztahu ke kreditním úrokům“Ve věci 267/86,jejímž
 předmětem je žádost, kterou Soudnímu dvoru podle článku 177 Smlouvy
o EHS zaslal Vredegerecht (smírčí soud) kantonu Beveren (Belgie),
směřující k získání, ve sporu projednávaném před tímto soudem meziPascalem Van Eyckem, s bydlištěm v Beverenu,aakciovou společností ASPA, se sídlem v Antverpách,rozhodnutí o předběžné otázce o výkladu článků 59 až 66, 85, 86 a 95 Smlouvy o EHS,SOUDNÍ DVŮR,ve
 složení G. Bosco, předseda senátu, zastupující předseda, J. C. Moitinha
 de Almeida, předseda senátu, T. Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann, Y.
Galmot, C. N. Kakouris, R. Joliet a F. A. Schockweiler, soudci,generální advokát: G. F. Mancinivedoucí soudní kanceláře: D. Louterman, radas ohledem na vyjádření předložená:–        za
 P. Van Eycka J. Cerfontainem, avocat, člen advokátní komory
v Antverpách,–        za
 Belgické království G. van Heckem a K. Lenaertsem, avocats,
a R. Hoebaerem a R. Devyverem, jako zmocněnci,–        za
 Komisi Evropských společenství T. van Rijnem, jako zmocněncem, ve
spolupráci s R. Overhoffem,s přihlédnutím ke zprávě k jednání a po jednání konaném dne 25. listopadu 1987,po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 28. dubna 1988,vydává tentoRozsudek1        Rozsudkem
 ze dne 28. října 1986, došlým Soudnímu dvoru dne 30. října
1986, položil Vredegerecht (smírčí soud) kantonu Beveren (Belgie) na
základě článku 177 Smlouvy o EHS tři předběžné otázky týkající se
výkladu článků 59 až 66, 85, 86 a 95 uvedené Smlouvy s cílem
posoudit slučitelnost vnitrostátní právní úpravy, která vztahuje
osvobození od daně, co se týče daně z příjmu získaného formou
kreditních úroků jen na určitou kategorii spořicích vkladů,
s právem Společenství.2        Tyto
 otázky byly vzneseny v rámci sporu mezi P. Van Eyckem (dále jen
„žalobce“) a akciovou společností ASPA, belgickou finanční
institucí, který se týkal sazby kreditních úroků ze spořicího účtu,
který si chtěl žalobce zřídit u společnosti ASPA. Ze spisu vyplývá,
 že žalobce se poté, co se seznámil s reklamou společnosti ASPA,
pokud jde o úrokové sazby ze spořicích vkladů, dostavil do této
finanční instituce, aby si za podmínek vyhlašovaných v reklamě
zřídil spořicí vklad. Když mu ASPA následně oznámila, že podle
královského výnosu ze dne 13. března 1986 musí uplatnit méně
příznivé podmínky, než které nabízela v reklamě, podal žalobce
žalobu k vnitrostátnímu soudu, kterou se domáhal, aby bylo uznáno,
že ASPA se nemůže dovolávat uvedeného královského výnosu, aby odůvodnila
 změnu svých podmínek pro spoření, neboť tento výnos porušuje články 85
a následující Smlouvy o EHS.3        Pro
 lepší pochopení výše uvedeného královského výnosu je třeba jej zasadit
do jeho právních a hospodářských souvislostí vyznačujících se tím,
že v Belgii dlouhá léta existuje osvobození od daně ve prospěch
části příjmů ze spořicích vkladů, které bylo zavedeno ze sociálních
důvodů a pro podporu spoření a jehož základní podmínky
upravuje čl. 19 odst. 7 zákona o daních z příjmů.4        Když
 začátkem osmdesátých let spořitelny ve vzrůstajícím počtu zaváděly
politiku zvýšených sazeb, chtěla belgická vláda omezit působnost
osvobození od daně a zákonem ze dne 28. prosince 1983 jej
podřídila určitému počtu podmínek, které měl vymezit královský výnos.5        Královský
 výnos ze dne 29. prosince 1983, přijatý k provedení výše
uvedeného zákona, v podstatě podřídil poskytnutí osvobození od daně
 dvěma podmínkám: výnos ze spořicích vkladů musí obsahovat jednak
základní úrok, pro který byl stanoven strop odpovídající průměrné
nejnižší sazbě na dotyčném trhu, a jednak věrnostní nebo růstovou
prémii, kterou si každá finanční instituce mohla stanovit volně.6        Belgické
 měnové orgány následně usoudily, že hospodářská soutěž v oblasti
věrnostních nebo růstových prémií je příliš živá a dostává se do
rozporu s obecnou tendencí ke snižování úrokových sazeb, která je
charakteristická pro ostatní nástroje spoření. Jelikož zachování vysoké
úrovně kreditních úroků u spořicích vkladů mělo podle názoru týchž
orgánů za následek zachování stejně tak vysoké úrovně debetních úroků
s neblahými důsledky na hospodářskou činnost země a na státní
dluh, adresovala v září 1985 belgická bankovní komise finančním
institucím doporučení, jehož cílem bylo omezit výnos ze spořicích
vkladů. Toto doporučení vedlo dne 30. prosince 1985 k uzavření
 samoregulační dohody mezi bankami, soukromými spořitelnami
a veřejnými úvěrovými institucemi, která snížila výši tohoto výnosu
 na maximální sazbu 7 %.7        Jelikož
 tuto dohodu všechny finanční instituce nedodržovaly, rozhodl se ministr
 financí pro režim, v němž budou veřejné orgány přímo určovat
podmínky pro výše uvedené osvobození od daně.8        Tento
 režim byl zaveden výše zmíněným královským výnosem ze dne
13. března 1986, který přímo stanovil jak maximální základní
úrokovou sazbu, tak maximální sazbu věrnostní nebo růstové prémie.9        Právě
 v této souvislosti položil vnitrostátní soud, na společný návrh
obou stran sporu v původním řízení, Soudnímu dvoru tyto předběžné
otázky:„1)      Je
 právní režim, zavedený královským výnosem ze dne 29. prosince 1983
 a potvrzený za některých úprav královským výnosem ze dne
13. března 1986, týkající se výnosů, které mohou být vypláceny
 finančními institucemi ze spořicích vkladů, který – v rozsahu,
v němž prodlužuje prostřednictvím právních předpisů dříve
existující mezibankovní dohody nebo souběžné postupy za účelem omezení
výnosu ze spořicích vkladů – spočívá v povinném stanovení tohoto
výnosu (těchto výnosů):a)      jako jednotné sazby pro všechny účastníky trhu,b)      krom toho jako hranice, kterou musejí účastníci trhu dodržovat při stanovování výnosů,pod
 sankcí úplné ztráty nároku spořicí klientely na zvýhodněný daňový režim
 platný pro běžné spořicí vklady, slučitelný s pravidly hospodářské
 soutěže ve Společenství, jak jsou definována v článcích 85
a následujících Smlouvy o EHS?2)      Pouze
 v případě kladné odpovědi na první otázku písm. a), je
závazné uložení, kromě jednotné sazby základního úroku připisovaného
finančními institucemi, i maximální hranice pro případné věrnostní
nebo růstové prémie, s vyloučením jakékoli jiné formy hospodářské
soutěže ve věci shromažďování vkladů, pod sankcí ztráty nároku na
zvýhodněný daňový režim uvedený v první otázce (královský výnos ze
dne 13. března 1986, článek 1), slučitelné s pravidly
hospodářské soutěže Společenství, jak jsou definována v článcích 85
 a následujících Smlouvy o EHS?3)      Neobnáší
 udělení daňových výhod, mezi nimi úplného osvobození od srážkové daně
z kapitálového výnosu ve prospěch spořicích vkladů zřízených pouze
v belgických francích pouze u finančních institucí se sídlem
v Belgii, diskriminaci na úkor podobných vkladů přijatých
finančními institucemi, které nemají sídlo v Belgii, nebo jsou
vedeny v jiných měnách nebo měnových koších, a je v důsledku
toho udělení takových daňových výhod slučitelné s ustanoveními
článků 59 až 66 a článku 95 Smlouvy o EHS?“10      Pro
 úplnější výklad skutkových okolností sporu v původním řízení,
vnitrostátního právního rámce a vyjádření předložených Soudnímu
dvoru se odkazuje na zprávu k jednání. Uvedené skutečnosti ze spisu
 jsou níže převzaty pouze v míře nezbytně nutné pro sled úvah
Soudního dvora. K pravomoci Soudního dvora11      Belgická
 vláda především tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné
otázce předložená vnitrostátním soudem není přípustná, jelikož řada
skutečností ukazuje, že spor v původním řízení má čistě fiktivní
povahu. Zadruhé tvrdí, že požadovaný výklad práva Společenství
v dané věci nemůže být v žádném ohledu relevantní pro řešení
sporu v původním řízení. Královský výnos ze dne
13. března 1986 totiž nijak nebrání společnosti ASPA
uplatňovat své dřívější podmínky spoření, výhodnější pro žalobce,
a spor v původním řízení se jej tedy nijak netýká.12      V tomto
 ohledu je třeba poukázat na to, že ze skutkových okolností uvedených
v předkládacím rozsudku nevyplývá zjevným způsobem, že by ve
skutečnosti šlo o fiktivní spor.13      Pokud
 jde o druhý argument uváděný belgickou vládou, stačí připomenout,
že podle ustálené judikatury Soudního dvora, potvrzené rozsudkem ze dne
12. června 1986, Bertini (98, 162 a 258/85, Recueil,
s. 1893), přísluší vnitrostátnímu soudci, aby s ohledem na
skutkové okolnosti věci posoudil nezbytnost předběžné otázky.14      Z těchto
 důvodů je třeba přistoupit k přezkoumání otázek položených
vnitrostátním soudem. K první a druhé otázce15      Tyto
 otázky je třeba chápat v podstatě jako otázky směřující ke
zjištění, zda vnitrostátní právní nebo správní ustanovení, jež vyhrazuje
 nárok na osvobození od daně, pokud jde o daň z příjmu, ve
prospěch výnosu z určité kategorie spořicích vkladů pouze pro
vklady, u kterých jsou dodržovány maximální úrokové sazby
a prémie stanovené právní úpravou, je, či není slučitelné se
závazky vyplývajícími pro členské státy z článku 5 Smlouvy
o EHS ve spojení s čl. 3 písm. f) a článkem 85
téže Smlouvy.16      V tomto
 ohledu je třeba připomenout, že články 85 a 86 Smlouvy se samy
o sobě týkají pouze chování podniků, a nevztahují se na právní
 nebo správní opatření členských států. Z ustálené judikatury
Soudního dvora nicméně vyplývá, že články 85 a 86 vykládané ve
spojení s článkem 5 Smlouvy ukládají členským státům nepřijímat ani
 neponechávat v platnosti opatření, a to ani opatření právní
nebo správní povahy, která jsou způsobilá vyloučit užitečný účinek
pravidel hospodářské soutěže použitelných na podniky. Tak je tomu, podle
 téže judikatury, když nějaký členský stát buďto ukládá nebo zvýhodňuje
uzavírání kartelových dohod, jež jsou v rozporu s článkem 85,
nebo zesiluje účinky takových dohod, nebo odjímá své vlastní právní
úpravě její státní povahu tím, že přenáší na soukromé subjekty
odpovědnost za rozhodování o zásazích v hospodářské oblasti.17      Je
 třeba především poznamenat, že podle zjištění obsažených
v předkládacím rozsudku existovaly před přijetím uvedené právní
úpravy mezibankovní dohody nebo jednání ve vzájemné shodě určené
k omezení výnosů ze spořicích vkladů. Z těchto zjištění ani
z vyjádření předložených Soudnímu dvoru však nevyplývá, že by
předmětná právní úprava mohla ukládat nebo zvýhodňovat uzavírání nových
kartelových dohod nebo provádění nových jednání ve vzájemné shodě. Pro
posouzení opravdového dosahu této právní úpravy s ohledem na
kritéria stanovená judikaturou Soudního dvora je tudíž třeba pouze
přezkoumat jednak to, zda na ni lze pohlížet jako na směřující
k posílení účinků již existujících kartelových dohod, a jednak
 to, zda některé okolnosti nejsou takové povahy, že této právní úpravě
odjímají její státní povahu.18      K prvnímu
 bodu postačuje poznamenat, že podle judikatury Soudního dvora
k tomu, aby se na určitou právní úpravu mohlo pohlížet jako na
právní úpravu, která směřuje k posílení účinků již existujících
kartelových dohod, musí být omezena pouze na to, že převezme úplně nebo
částečně prvky dohod, k nimž došlo mezi hospodářskými subjekty,
a zároveň zaváže nebo povzbudí tyto subjekty k jejich
dodržování. Jestliže úplná ztráta nároku na platný zvýhodněný daňový
režim vztahující se na spořicí vklady tvoří významný prvek pobídky
k dodržování dotyčné právní úpravy, z žádného zjištění
předkládacího rozsudku nevyplývá, že by tato úprava byla omezena na
potvrzení jak metody omezení výnosu z vkladů, tak úrovně
maximálních sazeb schválených již existujícími kartelovými dohodami nebo
 jednáními ve vzájemné shodě. Bude však na vnitrostátním soudu, aby
zaměřil svá zkoumání na tento bod, pokud shledá, že v tomto ohledu
mohou existovat pochybnosti.19      Pokud
 jde o druhý bod, vyplývá z dotyčné právní úpravy, že veřejné
orgány si vyhradily pravomoc stanovit samy maximální sazby výnosu ze
spořicích vkladů a nepřenesly tuto odpovědnost na žádný soukromý
subjekt. Tato právní úprava tak má státní povahu. Tuto povahu nelze
zpochybnit pouze na základě té skutečnosti, zdůrazněné žalobcem
v původním řízení, že z důvodové zprávy královského výnosu ze
dne 13. března 1986 vyplývá, že tento výnos byl přijat po
domluvě se zástupci sdružení úvěrových institucí.20      Na
 první a druhou otázku je tedy třeba odpovědět v tom smyslu,
že vnitrostátní právní nebo správní předpisy, které vyhrazují nárok na
osvobození od daně stanovené, co se týče daně z příjmu, ve prospěch
 výnosu z určité kategorie spořicích vkladů pouze pro vklady,
u nichž jsou dodržovány maximální úrokové sazby a prémie
určené právní úpravou, nejsou neslučitelné se závazky vyplývajícími pro
členské státy z článku 5 Smlouvy o EHS ve spojení
s čl. 3 písm. f) a článkem 85 téže Smlouvy,
s výhradou případného přezkoumání otázky, zda se dotyčný předpis
neomezil pouze na potvrzení jak metody omezení výnosů  z vkladů,
tak úrovně maximálních sazeb schválených již existujícími kartelovými
dohodami nebo jednáními ve vzájemné shodě, vnitrostátním soudem. Ke třetí otázce21      Touto
 otázkou se vnitrostátní soud v podstatě snaží zjistit, zda
vnitrostátní právní nebo správní předpisy, které vyhrazují výše popsané
osvobození od daně pouze pro spořicí vklady vedené v národní měně
u finančních institucí se sídlem v dotyčném členském státě,
jsou, nebo nejsou slučitelné s články 59 až 66
a s článkem 95 Smlouvy o EHS.22      Co
 se týče otázky, zda taková daňová právní úprava, která se dotýká výnosu
 z určité kategorie spořicích vkladů vedených u bank, je, nebo
 není slučitelná s články 59 a následujícími Smlouvy
o EHS týkajícími se volného pohybu služeb, je třeba připomenout, že
 podle čl. 61 odst. 2 téže Smlouvy musí být liberalizace bankovních
 služeb, které jsou spojeny s pohybem kapitálu, uskutečněna
v souladu s postupnou liberalizací pohybu kapitálu.23      Zřizování
 spořicích vkladů však tvoří součást kategorie pohybů kapitálu
s názvem „zřizování běžných účtů a vkladů a ukládání
peněžních prostředků na tyto účty a vklady, repatriace nebo použití
 zůstatků běžného účtu nebo vkladů u úvěrových institucí“ (neoficiální překlad)
 figurující na seznamu D přílohy I první směrnice Rady ze dne
11. května 1960 o provádění článku 67 Smlouvy (Úř. věst.
43, 12. 7. 1960, s. 921) a na seznamu C přílohy
I nahrazené směrnicí Rady 86/566 ze dne 17. listopadu 1986,
kterou se mění první směrnice (Úř. věst. L 332, s. 22). Tyto
pohyby kapitálu nebyly ještě liberalizovány.24      V důsledku
 toho v dané věci nemůže jít o porušení ustanovení Smlouvy
o EHS týkajících se volného pohybu bankovních služeb v oblasti
 pohybu kapitálu.25      Nakonec,
 co se týče použitelnosti článku 95 Smlouvy o EHS na dotyčnou
daňovou právní úpravu, stačí poznamenat, že zákaz ukládání vnitřních
diskriminačních nebo protekcionistických podmínek stanovený tímto
článkem se vztahuje pouze na „výrobky“ z jiných členských států.
Prostředky spoření uložené v té či oné měně přitom, jak již bylo
uvedeno výše, spadají do oblasti působnosti čl. 61 odst. 2
a článku 67 Smlouvy o EHS. Nejsou tedy výrobky ve smyslu
článku 95 této Smlouvy.26      Na
 třetí otázku je tedy třeba odpovědět v tom smyslu, že vnitrostátní
 právní nebo správní předpisy, které vyhrazují výše popsané osvobození
od daně pouze pro spořicí vklady vedené v národní měně
u finančních institucí se sídlem v dotyčném členském státě
nejsou neslučitelné s články 59 až 66 a s článkem 95
Smlouvy o EHS. K nákladům řízení27      Výdaje
 vzniklé Belgickému království a Komisi Evropských společenství,
které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem
k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky hlavního řízení,
povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před
vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení
příslušný uvedený soud.Z těchto důvodůSOUDNÍ DVŮRo otázkách, které mu předložil Vredegerecht kantonu Beveren rozsudkem ze dne 28. října 1986, rozhodl takto:1)      Vnitrostátní
 právní a správní předpisy, které vyhrazují nárok na osvobození od
daně stanovené, co se týče daně z příjmu, ve prospěch výnosu
z určité kategorie spořicích vkladů pouze pro vklady, u nichž
jsou dodržovány maximální úrokové sazby a prémie určené právní
úpravou, nejsou neslučitelné se závazky vyplývajícími pro členské státy
z článku 5 Smlouvy o EHS ve spojení s čl. 3 písm. f)
 a článkem 85 téže Smlouvy, s výhradou případného přezkoumání
otázky, zda se dotyčný předpis neomezil pouze na potvrzení jak metody
omezení výnosů  z vkladů, tak úrovně maximálních sazeb schválených
již existujícími kartelovými dohodami nebo jednáními ve vzájemné shodě,
vnitrostátním soudem.2)      Vnitrostátní
 právní nebo správní předpisy, které vyhrazují výše popsané osvobození
od daně pouze pro spořicí vklady vedené v národní měně
u finančních institucí se sídlem v dotyčném členském státě
nejsou neslučitelné s články 59 až 66 a s článkem 95
Smlouvy o EHS.BoscoMoitinho
 de
Almeida      Koopmans      Everling      Bahlmann      Galmot      Kakouris      JolietSchockweilerTakto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 21. září 1988.Vedoucí soudní kanceláře       PředsedaJ.‑G. Giraud       A. J. Mackenzie Stuart* Jednací jazyk: nizozemština.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. července 1976. # Lynne Watson a Alessandro Belmann. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Pretura di Milano - Itálie. # Věc 118-75.


Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 3. června 1999. # Télévision française 1 SA (TF1) proti Komisi Evropských společenství. # Státní podpory - Žaloba pro nečinnost - Přípustnost. # Věc T-17/96.


title: Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 9. září 2010.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Evropské komisi.#Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Úřadu pro úřední tisky - Poskytování počítačových služeb - Odmítnutí nabídky uchazeče - Žaloba na neplatnost - Zadávací kritéria a podkritéria - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Transparentnost - Zjevně nesprávné posouzení - Zneužití pravomoci - Žaloba na náhradu škody.#Věc T-387/08.

text:
      Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 9. září 2010 – Evropaïki Dynamiki v. Komise
      (Věc T-387/08)
      „Veřejné zakázky na služby – Nabídkové řízení Úřadu pro úřední tisky – Poskytování počítačových služeb – Odmítnutí nabídky uchazeče – Žaloba na neplatnost – Zadávací kritéria a podkritéria – Povinnost uvést odůvodnění – Rovné zacházení – Transparentnost – Zjevně nesprávné posouzení – Zneužití pravomoci – Žaloba na náhradu škody“
      1.                     Veřejné zakázky Evropských společenství – Zadání zakázky na základě nabídkového řízení – Posuzovací pravomoc orgánů – Soudní
            přezkum – Meze (srov. body 30, 77)
      2.                     Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah/rozsah/působnost (Článek. 253 ES; nařízení Rady č. 1605/2002, čl. 100 odst. 2;
            nařízení Komise č. 2342/2002, čl. 149 odst. 3) (srov. body 31–38, 58–60, 63–67)
      Předmět

               Návrh na zrušení rozhodnutí Úřadu pro publikace Evropské unie ze dne 20. června 2008 o odmítnutí nabídky předložené žalobkyní
                  v rámci nabídkového řízení č. AO 10185 pro počítačové služby údržby systémů SEI-BUD/AMD/CR a související služby, jakož i rozhodnutí
                  o udělení zakázky jinému uchazeči, a návrh na náhradu škody

            Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis ponese 90 % vlastních nákladů řízení
                     a nahradí 90 % nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí a Evropská komise ponese 10 % vlastních nákladů řízení a nahradí
                     10 % nákladů řízení vynaložených společností Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. června 1995. # Ahmet Bozkurt proti Staatssecretaris van Justitie. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Raad van State - Nizozemsko. # Volný pohyb pracovníků. # Věc C-434/93.


Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. února 1999. # Komise Evropských společenství proti Cascina Laura Sas di arch. Aldo Delbò & C. a Gariboldi Engineering Company Srl. # Rozhodčí doložka. # Věc C-65/97.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009. # Komise Evropských společenství proti Irsku. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/60/ES - Praní peněz a financování terorismu - Neprovedení ve stanovené lhůtě. # Věc C-532/08.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009 – Komise v. Irsko
      (Věc C‑532/08)
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2005/60/ES – Praní peněz a financování terorismu – Neprovedení ve stanovené lhůtě“
      Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Stav, který je třeba vzít v úvahu – Stav po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (Článek 226 ES) (viz bod 9)
      Předmět

               Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí opatření nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES
                  ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu ve stanovené lhůtě (Úř.
                  věst. L 309, s. 15)

            Výrok

                  1)

                  	Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES
                     ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu, nesplnilo povinnosti,
                     které pro něj vyplývají z této směrnice.

                  2)

                  	Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. října 2000. # Industrie des poudres sphériques proti Radě Evropské unie, Komisi Evropských společenství, Péchiney électrométallurgie a Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie. # Opravný prostředek - Antidumping - Přípustnost. # Věc C-458/98 P.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 1999. # Brentjens' Handelsonderneming BV proti Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Handel in Bouwmaterialen. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Kantongerecht Roermond - Nizozemsko. # Spojené věci C-115/97 až C-117/97.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 9. října 2001. # Italská republika proti Komisi Evropských společenství. # Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Opatření ohledně podniků námořní dopravy - Zakázky na veřejné služby - Neexistence podpory, existující podpory nebo nové podpory - Zahájení řízení stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES - Povinnost pozastavení. # Věc C-400/99.


Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. dubna 2016.#CP v. Evropský parlament.#Veřejná služba – Úředníci – Vedoucí oddělení – Zkušební doba – Nepotvrzení ve funkci vedoucího oddělení – Výkon zrušujícího rozsudku – Ztráta příležitosti.#Věc F-98/15.