title: Věc C-540/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Regeringsrätten — Švédsko) — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp v. Skatteverket ( „Řízení o předběžné otázce — Šestá směrnice o DPH — Článek 13 část B, písm. d) bod 5 — Osvobození od daně — Záruka za upsání emise ( „underwriting guarantee“ ) poskytovaná za provizi úvěrovou institucí emitujícím společnostem v rámci vydávání akcií na kapitálovém trhu — Operace zahrnující cenné papíry“ )

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/8

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Regeringsrätten — Švédsko) — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp v. Skatteverket
   (Věc C-540/09) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Článek 13 část B, písm. d) bod 5 - Osvobození od daně - Záruka za upsání emise („underwriting guarantee“) poskytovaná za provizi úvěrovou institucí emitujícím společnostem v rámci vydávání akcií na kapitálovém trhu - Operace zahrnující cenné papíry)
   2011/C 139/12
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Regeringsrätten

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp

      Žalovaný: Skatteverket

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten) — Výklad čl. 13 části B šesté směrnice Rady 77/388/ES ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození od daně — Záruka za upsání emise, poskytovaná za provizi bankou společnosti vydávající nové akcie — Plnění spočívající v závazku banky koupit část akcií emitující společnosti v případě, že počet akcií upsaných v dané lhůtě bude nedostatečný, jehož účelem je zajistit emitující společnosti finanční prostředky, které měly být touto emisí získány (underwriting)

      Výrok

   Článek 13 část B písm. d) bod 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně z přidané hodnoty upravené v tomto ustanovení zahrnuje služby, které úvěrová instituce poskytuje ve formě záruky za upsání emise a za protiplnění společnosti, která hodlá vydat akcie, s tím, že se tato instituce zavazuje koupit akcie, které nebudou upsány ve stanovené lhůtě.

      (1)  Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


title: Věc T-266/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2008 Petrusem Kerstensem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 8. května 2008 ve věci F-119/06, Kerstens v. Komise

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2008 Petrusem Kerstensem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 8. května 2008 ve věci F-119/06, Kerstens v. Komise
   (Věc T-266/08 P)
   (2008/C 247/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Petrus Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání navrhovatele

               —

               zrušit napadený rozsudek;

               —

               vrátit věc Soudu pro veřejnou službu Evropské unie;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Projednávaným kasačním opravným prostředkem se navrhovatel domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 8. května vydaného ve věci Kerstens v. Komise, F-119/06, kterým byla zamítnuta žaloba, jíž navrhovatel navrhoval jednak zrušení rozhodnutí řídícího výboru Úřadu pro správu a vypořádávání individuálních nároků ze dne 8. prosince 2005 o změně organizačního schématu uvedeného úřadu v rozsahu, v němž má toto rozhodnutí za účinek převedení navrhovatele, v té době vedoucí odboru „Zdroje“, na funkci, jejíž náplní jsou studie a prognózy, a jednak návrh na náhradu škody.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatel dovolává důvodu vycházejícího ze zkreslení skutkového stavu a důkazů, jakož i z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS při použití článku 7 služebního řádu úředníků Společenství a ustanovení služebního řádu v oblasti disciplinárního opatření a zneužití pravomoci, jelikož SVS z nesprávných skutkových zjištění vyvodil, že zmíněný článek 7 nebyl porušen.
   Navrhovatel krom toho poukazuje na to, že SVS neodůvodnil napadený rozsudek dostatečným způsobem, pokud jde o posouzení služebního zájmu, který uplatnil Úřad pro správu a vypořádání individuálních nároků a o zřízení dalšího útvaru studií a prognóz ve světle chronického nedostatku zaměstnanců Úřadu.
   Zatřetí má navrhovatel za to, že jeho práva obhajoby byla porušena, jelikož SVS založil několik úvah na posudku o vývoji služebního postupu za období od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2006, který Komise poprvé předložila na jednání, aniž by navrhovatel měl příležitost uplatnit svůj postoj vůči těmto úvahám.


title: Věc F-121/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Maynard v. Europol „Veřejná služba — Zaměstnanci Europolu — Úmluva o Europolu — Služební řád pro zaměstnance Europolu — Rozhodnutí 2009/371/SVV — Použitelnost pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie na zaměstnance Europolu — Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou — Odmítnutí poskytnout smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/69

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Maynard v. Europol
   (Věc F-121/12) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád pro zaměstnance Europolu - Rozhodnutí 2009/371/SVV - Použitelnost pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí poskytnout smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“)
   2014/C 253/96
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ginny Maynard (Den Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J. Ghosez, advokát)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: původně D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu neobnovit smlouvu žalobkyně na dobu neurčitou a návrh na uložení Europolu, aby zaplatil rozdíl mezi odměnou, kterou by nadále pobírala v Europolu a jakýmkoliv jiným příjmem, který skutečně pobírala

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Ginny Maynard ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.

      (1)  Úř. věst. C 379, 8.12.2012, s. 36.


title: Věc T-552/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2013 — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Smlouva o finanční pomoci Unie ve prospěch projektu v oblasti lékařské spolupráce — Oznámení o dluhu — Smluvní povaha sporu — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost — Vzájemný návrh na zaplacení“ )

text:
               24.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/8

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2013 — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise
   (Věc T-552/11) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Smlouva o finanční pomoci Unie ve prospěch projektu v oblasti lékařské spolupráce - Oznámení o dluhu - Smluvní povaha sporu - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost - Vzájemný návrh na zaplacení)
   2013/C 245/11
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atény, Řecko) (zástupce: E. Tzannini, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande a S. Lejeune, zmocněnci, ve spolupráci s E. Petritsi, advokátkou)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení oznámení o dluhu vydaného Komisí dne 9. září 2011 za účelem vrácení částky 83 001,09 eur vyplacených žalobkyni v rámci finanční pomoci ve prospěch projektu a vzájemný návrh směřující k uložení povinnosti žalobkyni zaplatit uvedenou částku, včetně úroků.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba na neplatnost se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE se ukládá zaplatit Evropské komisi jistinu ve výši 83 001,09 eur a úroky z prodlení ve výši 11,37 eur za každý den počínaje dnem 25. října 2011 do zaplacení hlavního dluhu.

               3)

               Společnosti Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 6, 7.1.2012.


title: Věc T-501/15: Žaloba podaná dne 31. srpna 2015 – Nizozemsko v. Komise

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/35

         Žaloba podaná dne 31. srpna 2015 – Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-501/15)
   (2015/C 346/40)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, B. Koopman a H. Stergiou)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí,

                           —

                           v rozsahu, v němž se týká finanční opravy ve výši 336 064,53 eur (2009), 403 863,66 eur (2010) a 230 786,49 eur (2011) provedené v souvislosti se skutečností, že Evropská komise měla za to, že sankční režim je uplatňován příliš shovívavě,

                           —

                           v rozsahu, v němž se týká finanční opravy provedené v souvislosti s částečnou kontrolou tří povinných požadavků v roce 2009 (1 597 182 eur, 15,53 eur a 358,20 eur), čtyř povinných požadavků v roce 2010 (1 630 540,68 eur a 6 520,50 eur) a čtyř povinných požadavků v roce 2011 (1 631 326,51 eur), pokud jde o posouzení Evropské komise, že Nizozemsko porušilo povinný požadavek na hospodaření č. 8,

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobce se domáhá částečného zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/1119 ze dne 22. června 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) [oznámeno pod číslem C(2015) 4076] (Úř. věst. L 182, s. 39).
   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 24 nařízení (ES) č. 73/2009 (1) a článku 71 nařízení (ES) č. 1122/2009 (2) v důsledku závěru o přílišné shovívavosti při uplatňování nizozemského sankčního režimu, který je v rozporu s těmito ustanoveními.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článků 3, 4 a 5 nařízení (ES) č. 73/2009 v důsledku závěru, který je v rozporu s těmito ustanoveními a se zásadou právní jistoty a spočívá v tom, že Nizozemsko údajně provedlo částečnou kontrolu povinného požadavku na hospodaření (SMR) č. 8 stanoveného v příloze II nařízení (ES) č. 73/2009. Komise se podle názoru žalobce nesprávně domnívala, že nizozemský sankční režim nesplňuje všechny požadavky stanovené nařízením (ES) č. 21/2004 (3) a články 3, 4 a 5 nařízení (ES) č. 73/2009.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, s. 65).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 21/2004 ze dne 17. prosince 2003 o stanovení systému identifikace a evidence ovcí a koz a o změně nařízení (ES) č. 1782/2003 a směrnic 92/102/EHS a 64/432/EHS (Úř. věst. L 5, s. 8).


title: Věc C-151/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 25. března 2013 — Le Rayon d'Or SARL v. Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 25. března 2013 — Le Rayon d'Or SARL v. Ministre de l'Économie et des Finances
   (Věc C-151/13)
   2013/C 171/35
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative d'appel de Versailles

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Le Rayon d'Or SARL

      Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances

      Předběžné otázky

   Musí být čl. 11 část A odst. 1 písm. a) šesté směrnice (1), převzatý v článku 73 směrnice 2006/112/ES (2), vykládán v tom smyslu, že „paušál za poskytování péče“, který zdravotní pojišťovny vyplácejí ubytovacím zařízením pro starší osoby závislé na péči jiných osob v souladu s ustanoveními článku L. 174 — 7 code de la sécurité sociale a který je podle ustanovení čl. 261 odst. 4 bodu 1ter code général des impôts osvobozen od daně z přidané hodnoty, představuje dotaci přímo vázanou na cenu péče poskytované klientům a podléhající z tohoto titulu dani z přidané hodnoty?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).

      (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-291/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no. 8 de Barcelona (Španělsko) dne 23. května 2016 – Schweppes S.A. v. Exclusivas Ramírez S.L. a další

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no. 8 de Barcelona (Španělsko) dne 23. května 2016 – Schweppes S.A. v. Exclusivas Ramírez S.L. a další
   (Věc C-291/16)
   (2016/C 305/19)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Juzgado de lo Mercantil no. 8 de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Schweppes S.A.

      Žalované: Exclusivas Ramírez S.L., Red Paralela S.L., Carboniques Montaner S.L., Orangina Schweppes Holding BV y Schweppes International Ltd

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelné s článkem 36 Smlouvy o fungování Evropské unie (1), čl. 7 odst. 1 směrnice 2008/95/ES (2) a čl. 15 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2436 (3), aby majitel ochranné známky v jednom či více členských státech bránil současnému dovozu či uvádění na trh produktů se shodnou či v podstatě shodnou ochrannou známkou v majetku třetí osoby, které pochází z jiného členského státu, pokud uvedený majitel umocnil globální dojem z ochranné známky spojený s členským státem, odkud pocházejí výrobky, jejichž dovoz chce zakázat?

               2)

               Je slučitelný s článkem 36 Smlouvy o fungování Evropské unie, čl. 7 odst. 1 směrnice 2008/95/ES a čl. 15 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2436 prodej produktu s ochrannou známkou, která je v Evropské unii všeobecně známá a jejíž zapsaní majitelé zachovávají v celém EHS globální dojem z ochranné známky, když v důsledku uvedeného prodeje dochází ke zmatení průměrného spotřebitele ohledně obchodního původu produktu?

               3)

               Je slučitelné s článkem 36 Smlouvy o fungování Evropské unie, čl. 7 odst. 1 směrnice 2008/95/ES a čl. 15 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2436, aby majitel totožných nebo podobných národních ochranných známek v různých členských státech bránil dovozu do členského státu, kde je majitelem ochranné známky, produktů označených totožnou či podobnou ochrannou známkou, které pocházejí z jiného členského státu, kde není majitelem ochranné známky, pokud alespoň v jednom dalším členském státě, kde je majitelem ochranné známky, explicitně nebo implicitně s dovozem těchto produktů souhlasil?

               4)

               Je slučitelné s čl. 7 odst. 1 směrnice 2008/95/ES, čl. 15 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2436 a článkem 36 Smlouvy o fungování Evropské unie, aby majitel A ochranné známky X ve členském státě bránil dovozu produktů označených uvedenou ochrannou známkou, pokud uvedené produkty pochází z jiného členského státu, kde je ochranná známka totožná s ochrannou známkou X (známka Y) zapsaná majitelem B, který ji obchodně využívá a:

                           —

                           oba majitelé A a B udržují intenzivní obchodní a hospodářské styky, ačkoli nejsou v přímé závislosti ohledně společného využívání ochranné známky X;

                           —

                           oba majitelé A a B udržují koordinovanou strategii ohledně ochranných známek a vědomě vůči relevantní veřejnosti používají ochrannou známku jako jedinou a globální, nebo

                           —

                           oba majitelé A a B udržují intenzivní obchodní a hospodářské styky, ačkoli nejsou v přímé závislosti ohledně společného využívání ochranné známky X a navíc udržují koordinovanou strategii ohledně ochranných známek a vědomě vůči relevantní veřejnosti používají ochrannou známku jako jedinou a globální?

      (1)  Úř. věst. C 202 ze dne 7.6.2002

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008 , kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 299, s. 25).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 336, s. 1).


title: Věc C-309/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 20. dubna 2004 ve věci Fleisch-Winter GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 20. dubna 2004 ve věci Fleisch-Winter GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Věc C-309/04)
   (2004/C 239/03)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesfinanzhof ze dne 20. dubna 2004 ve věci Fleisch-Winter GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 21. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Bundesfinanzhof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Vylučuje již samotná skutečnost, že na základě šetření celního úřadu existuje podezření, že zboží podléhá zákazu vývozu stanovenému právem Společenství, podle kterého je uvedení výrobku na trh z některého členského státu do jiných členských států nebo do třetích zemích zakázáno, existenci spolehlivé a prodejné kvality ve smyslu čl. 13 věty první nařízení (EHS) č. 3665/87 (1), aniž by záleželo na skutečné povaze nebo konkurenceschopnosti výrobku v jednotlivém případě?

               2)

               Patří záruka spolehlivé a prodejné kvality poskytnutá ve vnitrostátním platebním příkazu ve smyslu čl. 13 věty první nařízení (EHS) č. 3665/87 mezi údaje podle čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce ve spojení s článkem 3 nařízení (EHS) č. 3665/87?

      (1)  Úř. věst. L 351, s. 1.


title: Věc C-366/15: Žaloba podaná dne 14. července 2015 – Evropská komise v. Rumunsko

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/5

         Žaloba podaná dne 14. července 2015 – Evropská komise v. Rumunsko
   (Věc C-366/15)
   (2015/C 346/05)
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Sanfrutos Cano, L. Nicolae, zmocněnci)

      Žalované: Rumunsko

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rumunsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2013/28/EU ze dne 17. května 2013, kterou se mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES o vozidlech s ukončenou životností (1), nebo v každém případě tím, že jejich znění nesdělilo Komisi, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 1 této směrnice;

               —

               uložit Rumunsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 22. srpna 2013.

      (1)  Úř. věst. L 135, s. 14.


title: Výmaz věci C-395/03

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/29

         Výmaz věci C-395/03 (1)

   (2005/C 143/48)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 25. února 2005 rozhodl předseda šestého senátu Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-395/03, Komise Evropských společenství proti Nizozemskému království.

      (1)  Úř. věst. C 264, 1.11.2003


title: Věc T-719/14: Žaloba podaná dne 10. října 2014 – Tri Ocean Energy v. Rada

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/34

         Žaloba podaná dne 10. října 2014 – Tri Ocean Energy v. Rada
   (Věc T-719/14)
   (2014/C 448/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Tri Ocean Energy (Káhira, Egypt) (zástupci: P. Saini, QC, B. Kennelly, Barrister, a N. Sheikh, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nedodržela kritérium pro zařazení na seznam, a to kritérium, že dotyčná osoba je „odpovědná za násilné represe vůči civilnímu obyvatelstvu v Sýrii“, nebo je osobou, která „poskytuje podporu syrskému režimu a má z něj prospěch“, nebo je s takovými osobami spojena. Radě se nepodařilo prokázat opodstatněnost důvodů, kterých se vůči dotyčnému subjektu dovolávala.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila právo žalobkyně na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu. Žalobkyně nikdy neobdržela „závažné a věrohodné důkazy“ nebo „konkrétní důkazy a informace“, které by odůvodňovaly přijetí omezujících opatření vůči ní, jak to vyžaduje judikatura Soudního dvora.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada dostatečně neodůvodnila rozhodnutí o jejím zařazení na seznam.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada vážně porušila základní právo žalobkyně vlastnit majetek a právo na dobrou pověst. Omezující opatření byla uložena bez odpovídajících záruk, které by žalobkyni umožnily vysvětlit svůj případ Radě. Rada neprokázala, že tento vážný zásah do práva žalobkyně vlastnit majetek je oprávněný a přiměřený. Zásah do práv žalobkyně má kromě finančního dopadu také za následek poškození její pověsti.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení. Krom jediného důvodu pro její zařazení chybí jakékoliv informace či důkazy o tom, že žalobkyně skutečně „podporovala syrský režim“, a měla z něj prospěch. Rada rovněž nesprávně označovala žalobkyni jako „Tri Ocean Trading“ nebo jako „Tri-Ocean Energy“, což by naznačovalo, že se jedná o jednu a tutéž společnost. Žalobkyně je přitom samostatná společnost, která se liší od společnosti Tri Ocean Trading.


title: Věc T-153/10: Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Schneider España de Informática v. Komise

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/45

         Žaloba podaná dne 6. dubna 2010 — Schneider España de Informática v. Komise
   (Věc T-153/10)
   2010/C 148/74
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Schneider España de Informática, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: P. De Baere a P. Muñiz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 22 v konečném znění ze dne 18. ledna 2010, kterým bylo konstatováno, že v určitém konkrétním případě je dodatečné zaúčtování dovozního cla odůvodněné a vrácení tohoto cla není odůvodněné (REM 02/08);

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá, na základě článku 263 SFEU, zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. ledna 2010, v němž žalovaná konstatovala, že dotčené dovozní clo z barevných televizorů je nutno zaúčtovat, jelikož nebyly splněny podmínky pro použití čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu Společenství (1). V napadeném rozhodnutí bylo rovněž konstatováno, že prominutí dovozního cla nebylo podle čl. 239 Celního kodexu Společenství odůvodněné.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně tyto žalobní důvody:

               Jednak žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila její práva obhajoby, jelikož vydala rozhodnutí, které se zakládalo pouze na dokumentech předložených žalobkyní.

               Dále žalovaná porušila čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu Společenství ve spojení s článkem 236 celního kodexu Společenství, jelikož

                           —

                           žalovaná měla nesprávně za to, že antidumpingové předpisy přijaté proti dovozům z třetích zemí se automaticky uplatní na zboží ve volném oběhu v celní unii EU-Turecko;

                           —

                           žalovaná neinformovala účastníky hospodářského styku, že se nařízení Rady (ES) č. 2584/98 (2) použije též na zboží ve volném oběhu v celní unii EU-Turecko;

                           —

                           alternativně žalovaná měla nesprávně za to, že se příslušné orgány nedopustily nesprávného posouzení, jelikož turecké orgány nesprávně potvrdily, že se antidumpingová cla ukládaná na zboží ze třetích zemí neuplatní na zboží ve volném oběhu v celní unii EU-Turecko;

                           —

                           žalovaná se nesprávně domnívala, že se příslušné orgány nedopustily nesprávného posouzení, jelikož španělské celní orgány měly nesprávně za to, že zboží s osvědčením původu nepodléhá dalším clům nebo ochranným obchodním opatřením, a tudíž neinformovaly hospodářské subjekty, že jejich dovozy z Turecka mohou podléhat obchodním opatřením i tehdy, jestliže se takovéto zboží nachází ve volném oběhu.

               Žalobkyně krom toho uvádí, že nesprávné posouzení, jehož se dopustily příslušné celní orgány, nemohlo být rozumně zjištěno osobou povinnou zaplatit clo, která jednala v dobré víře a dodržela veškerá platná ustanovení týkající se celních prohlášení.

               Konečně žalobkyně uvádí, že se nachází ve zvláštní situaci ve smyslu článku 239 celního kodexu Společenství a že žalobkyni nelze přičítat podvodné jednání nebo hrubou nedbalost podle tohoto ustanovení.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 2584/98 ze dne 27. listopadu 1998, kterým se mění nařízení (ES) č. 710/95, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo z dovozu barevných televizních přijímacích přístrojů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska (Úř. věst. L 324, s. 1).


title: Věc T-421/08: Žaloba podaná dne 29. září 2008 – Performing Right Society v. Komise

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/42

         Žaloba podaná dne 29. září 2008 – Performing Right Society v. Komise
   (Věc T-421/08)
   (2008/C 313/78)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Performing Right Society Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Rivas Andrés a M. Nissen, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC) z důvodu neuvedení počátečního dne porušení a tudíž jejich trvání,

               —

               zrušit článek 3 a/nebo čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC),

               —

               zrušit podpůrně článek 3 a/nebo čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá na základě článku 230 ES úplného nebo částečného zrušení rozhodnutí Komise K(2008)3435 v konečném znění ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC).
   Žalobkyně svým prvním žalobním důvodem tvrdí, že odůvodnění v napadeném rozhodnutí nedokládá existenci porušení pro kterýkoliv z následujících tří způsobů provozování: satelitní vysílání, on-line a kabelový přenos. Na základě toho žalobce uplatňuje, že Komise neposkytla důkaz týkající se domnělé existence jednání ve vzájemné shodě, kterého se členové CISAC pocházející z EHP dopustili tím, že omezili rozsah svých vzájemných mandátů na jim příslušející území. Toto podle žalobkyně představuje nesprávné posouzení a porušení článku 81 ES a článku 253 ES. Žalobkyně tvrdí, že mezi všemi členy CISAC pocházející z EHP neexistuje paralelní postup, jak prokazují výjimky z územního rozdělení uvedené v napadeném rozhodnutí samém. Krom toho žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je stiženo nedostatečným odůvodněním, jelikož neuvádí nic, pokud jde o den, kdy začala porušování, a tudíž ani o jejich trvání, zejména jednání ve vzájemné shodě, čímž rovněž porušuje čl. 2 a čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003 (1).
   Druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že odůvodnění napadeného rozhodnutí je chybné, neboť neprokazuje, že se žalobkyně zúčastnila domnělého jednání ve vzájemné shodě. Dále podle žalobkyně existuje přijatelné vysvětlení jejího jednání, které je odlišné od jednání ve vzájemné shodě, konkrétně to, že si zvolila ta řešení, která považuje za obchodně výhodnější. Krom toho tvrdí, že Komise v souladu s ustálenou judikaturou měla přihlédnout k tomu, zda je racionálním ekonomickým jednáním ustanovit jednu nebo více dodatečných inkasních společností, aby mohly soutěžit, jak s místní inkasní společností, tak udělující společností, která se zabývá přímými licencemi.
   Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že prostředky uložené čl. 4 odst. 2 napadeného rozhodnutí jsou právně nejisté, neopodstatněné, nejsou nutné a/nebo jsou nepřiměřené pro ukončení domnělého porušení.
   Začtvrté, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její právo být vyslechnuta tím, že ji neinformovala o svých důvodech, pro které nepřijala nabízené závazky.

      (1)  Nařízení Rady ES č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 2003, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc C-281/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. listopadu 2011 — Evropská komise v. Španělské království ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/552/EHS — Televizní vysílání — Reklamní šoty — Vysílací čas“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/3

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. listopadu 2011 — Evropská komise v. Španělské království
      (Věc C-281/09) (1)

      (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/552/EHS - Televizní vysílání - Reklamní šoty - Vysílací čas)
      (2012/C 25/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a C. Vrignon, zmocněnci)

         Žalované: Španělské království (zástupkyně: N. Díaz Abad, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastník podporující žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Behzadi-Spencer a S. Hathaway, zmocněnci)

         Předmět věci

      Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 3 odst. 2 a čl. 18 odst. 2 směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) — Vysílací čas vyhrazený reklamním šotům

         Výrok

                  1)

                  Španělské království tím, že umožnilo, aby některé druhy reklam, jako jsou informační reklamy (infomercials), šoty televizní propagace, sponzorované reklamní šoty a reklamní mikrosdělení, byly vysílány španělskými televizními stanicemi po dobu přesahující maximální omezení 20 % vysílacího času v průběhu jedné celé hodiny stanovené v čl. 18 odst. 2 směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice.

                  2)

                  Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc T-341/08: Žaloba podaná dne 19. srpna 2008 – Hess Group v. OHIM – Coloma Navarro (COLOMÉ)

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/41

         Žaloba podaná dne 19. srpna 2008 – Hess Group v. OHIM – Coloma Navarro (COLOMÉ)
   (Věc T-341/08)
   (2008/C 272/81)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hess Group AG (Bern, Švýcarsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: José Félix Coloma Navarro (Badajoz, Španělsko)
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit, že žaloba proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. května 2008 byla podána řádně a včas, a na základě vhodného řízení uvedené rozhodnutí zrušit a výslovně uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „COLOMÉ“ pro výrobky třídy 33 (vína) (přihláška č. 2 140 283)

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: José Félix Coloma Navarro

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Španělská obrazová ochranná známka „COLOMA“ pro výrobky třídy 33 (vína)

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení ustanovení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


title: Věc T-166/05: Žaloba podaná dne 29. dubna 2005 Borax Europe Ltd. proti Komisi Evropských společenství

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/29

         Žaloba podaná dne 29. dubna 2005 Borax Europe Ltd. proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-166/05)
   (2005/C 155/56)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 29. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností Borax Europe Ltd., se sídlem v Guildfordu (Velká Británie), zastoupenou D. Vandermeerschem a K. Nordlanderem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise SG/B/2/IS/md D(2005) 1644 ze dne 21. února 2005;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty předložené žalobkyní jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty předloženými ve věci T-121/05.


title: Věc T-142/16: Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Dröge a další v. Komise

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/55

      Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Dröge a další v. Komise
      (Věc T-142/16)
      (2016/C 211/69)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Katharina Dröge (Berlín, Německo), Britta Haßelmann (Berlín) a Anton Hofreiter (Berlín) (zástupce: profesor W. Cremer)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil nezveřejněný, ústně vyjádřený projev vůle směřující k uzavření dohody závazné pro smluvní strany, Evropskou unii a Spojené státy americké, pokud jde o podmínky přístupu k dokumentům z jednání týkajícího se transatlantického obchodního a investičního partnerství (dále jen „dokumenty TTIP“) v rozsahu, v němž je poslancům parlamentů členských států přísně zakázáno, aby byli doprovázeni spolupracovníky (kteří prošli bezpečnostní kontrolou), a to včetně spolupracovníků politické skupiny, při studiu dokumentů ve studovně TTIP, která byla zřízena za tímto účelem (pokud jde o režim přístupu viz příloha III dokumentu Rady č. 14029/15), a podpůrně prohlásit tento projev za odporující unijnímu právu;

                  —

                  zrušil předchozí rozhodnutí žalované, které zjevně nebylo zveřejněno (vyjádřeno ústně) ohledně výše uvedeného projevu vůle týkajícího se souhlasu s dohodou (dále jen „rozhodnutí o souhlasu“), v rozsahu, v němž je podle tohoto rozhodnutí přísně zakázáno, aby členové parlamentů členských států byli doprovázeni spolupracovníky (kteří prošli bezpečnostní kontrolou), a to včetně spolupracovníků politické skupiny, při studiu dokumentů ve studovně TTIP, která byla zřízena za tímto účelem;

                  —

                  zrušil (ústní) rozhodnutí žalované související se sjednáním nezávazné smlouvy nebo politické dohody se Spojenými státy americkými ohledně režimu přístupu k TTIP a definující tento režim jako závazný podle unijního práva v rozsahu, v němž je přísně zakázáno, aby poslanci parlamentů členských států byli doprovázeni spolupracovníky (kteří prošli bezpečnostní kontrolou), a to včetně spolupracovníků politické skupiny, při studiu dokumentů ve studovně TTIP, která byla zřízena za tímto účelem;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 10 odst. 3 třetí věty SEU ve spojení s čl. 1 odst. 2 SEU

                              —

                              Žalobci tvrdí, že čl. 10 odst. 3 druhá věta SEU stanoví objektivní právní zásadu, která je pro Unii a její orgány, aby svá rozhodnutí přijímaly co možná nejotevřeněji. Tato zásada optimalizace, která je posílena čl. 1 odst. 2 SEU a má za cíl co možná nejširší transparentnost jednání Unie se bezpochyby neuplatní pouze v konkrétním případě, kdy jí může bránit důvod ve formě legitimního cíle unijního práva a omezení je vhodné, nezbytné a přiměřené k dosažení dotčeného cíle. Pokud jde o možnost, aby členové vnitrostátních parlamentů byli doprovázeni spolupracovníky politické skupiny, kteří prošli bezpečnostní kontrolou při přístupu k dokumentům TTIP, takové důvody neexistují.

                              —

                              Kromě toho nelze odůvodnit, že občané Unie nemohou mít přístup k dokumentům TTIP, které se nacházejí ve studovně TTIP.

                              —

                              Jedná se navíc o porušení čl. 10 odst. 3 druhé věty SEU, protože mandát žalované pro sjednání TTIP zahrnuje otázky, které spadají do pravomoci členských států.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 15 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 1 odst. 2 SEU, a to z důvodů uvedených v prvním žalobním důvodu.


title: Věc C-402/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 30. srpna 2007 – Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon v. Condor Flugdienst GmbH

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 30. srpna 2007 – Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon v. Condor Flugdienst GmbH
   (Věc C-402/07)
   (2007/C 283/21)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon

      Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba při výkladu pojmu „zrušení“ [k výkladu čl. 2 písm. l) a čl. 5 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1)] považovat za rozhodující, zda bylo upuštěno od původně plánovaného letu, takže zpoždění, bez ohledu na jeho dobu trvání, nepředstavuje zrušení, jestliže letecká společnost neupustí od uskutečnění původně plánovaného letu?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku: Za jakých okolností zpoždění plánovaného letu již nepředstavuje zpoždění, nýbrž je třeba je považovat za zrušení? Závisí odpověď na tuto otázku na době zpoždění?

      (1)  Úř. věst. L 46, s. 1, Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


title: Věc T-128/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2014 – LG Display et LG Display Taiwan v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Celosvětový trh s obrazovkami z tekutých krystalů (LCD) — Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen a výrobní kapacity — Interní prodeje — Právo na obhajobu — Pokuty — Částečná ochrana před pokutou — Jediné a pokračující protiprávní jednání — Zásada ne bis in idem“

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2014 – LG Display et LG Display Taiwan v. Komise
   (Věc T-128/11) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Celosvětový trh s obrazovkami z tekutých krystalů (LCD) - Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen a výrobní kapacity - Interní prodeje - Právo na obhajobu - Pokuty - Částečná ochrana před pokutou - Jediné a pokračující protiprávní jednání - Zásada ne bis in idem“)
   2014/C 102/50
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: LG Display Co. Ltd (Soul, Jižní Korea) a LG Display Taiwan Co. Ltd (Tajpej, Tchaj-wan) (zástupci: A. Winckler a F.-C. Laprévote, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Van Nuffel a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s S. Kingston, barrister)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 8761 final ze dne 8. prosince 2010 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (věc COMP/39.309 – LCD) a snížení pokuty uložené uvedeným rozhodnutím žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               Výše pokuty uložená společně a nerozdílně společnostem LG Display Co. Ltd a LG Display Taiwan Co. Ltd v článku 2 rozhodnutí Komise C (2010) 8761 final ze dne 8. prosince 2010 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (věc COMP/39.309 – LCD) se stanovuje na 210 000 000 eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnosti LG Display a LG Display Taiwan ponesou vlastní náklady a nahradí tři čtvrtiny nákladů vynaložených Evropskou komisí.

               4)

               Komise ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 130, 30.4.2011.


title: Věc C-86/17 P: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 7. června 2017 – Redpur GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH „Kasační opravný prostředek — Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora — Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Redpur — Zamítnutí přihlášky“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/12

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 7. června 2017 – Redpur GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH
   (Věc C-86/17 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Redpur - Zamítnutí přihlášky“)
   (2017/C 283/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Redpur GmbH (zástupce: S. Schiller, zmocněnec)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Redwell Manufaktur GmbH

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Redpur GmbH ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


title: Věc T-392/14: Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Gutser v. Komise

text:
               28.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/28

         Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Gutser v. Komise
   (Věc T-392/14)
   2014/C 245/38
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Gutser, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz a J. Corral García, advokáti)

      Žalovaná: Evropská Komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totožné s rozhodnutím napadeným ve věci T-515/13, Komise v. Španělsko, která se týká daňového režimu určitých dohod o finančním leasingu známého též pod názvem „španělský systém zdanění leasingu“.
   Na podporu žaloby vznáší žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je stiženo porušením zásadních formálních procesních požadavků a porušuje články 20, 21 a čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, protože bylo přijato na základě vyšetřování, při kterém došlo k závažným pochybením.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 107 a 108 SFEU učiněním závěru, že opatření, která byla předmětem sporu, představují státní podporu, aniž by byla prokázána jejich selektivita.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení článků 107 a 108 SFEU učiněním závěru, že opatření, která byla předmětem sporu, představují státní podporu, aniž by byl prokázán jejich vliv na obchod v rámci Společenství.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, čímž porušila článek 107 Smlouvy, když jako příjemce případné podpory identifikovala investory. Mimoto je rozhodnutí stiženo nedostatkem odůvodnění.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení při nařízení vrácení podpory v rozporu se zásadou právní jistoty, zásadou legitimního očekávání a zásadou rovného zacházení, jakož i v rozporu s článkem 14 nařízení (ES) č. 659/1999.


title: Věc C-60/14: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. ledna 2016 – Evropská komise v. Řecká republika

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/22

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. ledna 2016 – Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-60/14) (1)

   (2016/C 136/27)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 93, 29.3.2014.


title: Věc C-40/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 2. února 2015 – Minister Finansów v. BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. se sídlem ve Varšavě

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 2. února 2015 – Minister Finansów v. BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. se sídlem ve Varšavě
   (Věc C-40/15)
   (2015/C 155/09)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Minister Finansów

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. se sídlem ve Varšavě

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 135 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládat v tom smyslu, že se na takové služby, jako jsou služby popsané v projednávané věci, které poskytuje za pojišťovnu třetí osoba jménem a na účet pojistitele, přičemž třetí osoba nemá právní vztah k pojištěnci, vztahuje osvobození od daně uvedené v tomto ustanovení?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Spojené věci T-295/04 až T-297/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  8. září 2005  – ASAJA a další v. Rada ( Žaloba na neplatnost — Nařízení (ES) č. 864/2004 — Režim podpory v odvětví olivového oleje — Fyzické osoby a právnické osoby — Nedostatek osobního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/24

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2005 – ASAJA a další v. Rada
   (Spojené věci T-295/04 až T-297/04) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 864/2004 - Režim podpory v odvětví olivového oleje - Fyzické osoby a právnické osoby - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2005/C 296/53)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Centro Provincial de Jóvenes Agricultores de Jaén (ASAJA) Salvador Contreras Gila, José Ramiro López, Antonio Ramiro López, Cristóbal Gallego Martínez, Benito García Burgos a Antonio Parras Rosa (Jaén, Španělsko) [zástupce: J. Vázquez Medina, advokát]

      Žalovaná: Rada Evropské unie [zástupci: M. Balta a F. Florindo Gijón, zmocněnci]
   Předmět věci
   Návrh na zrušení čl. 1 bodu 7 nařízení Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se mění a z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii upravuje nařízení (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloby se odmítají jako nepřípustné.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou.

               3)

               Není namístě rozhodnout o návrhu Komise na vstup do řízení jako vedlejší účastník.

      (1)  Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


title: Věc C-176/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2013 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 29. ledna 2013 ve věci T-496/10, Bank Mellat v. Rada Evropské unie

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2013 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 29. ledna 2013 ve věci T-496/10, Bank Mellat v. Rada Evropské unie
   (Věc C-176/13 P)
   2013/C 171/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert a M. Bishop, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Bank Mellat a Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

   Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 29. ledna 2013 ve věci T-496/10;

               —

               vydal konečné rozhodnutí ve věci a zamítl žalobu podanou Bank Mellat proti napadeným opatřením;

               —

               uložil Bank Mellat náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v rámci řízení v prvním stupni a tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Rada se domnívá, že rozsudek Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 ve věci T-496/10, Bank Mellat v. Rada, je stižen následujícími právními vadami:

               1)

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že pokud jde o přípustnost žaloby, Bank Mellat měla právo se dovolávat základních práv a záruk bez ohledu na to, zda mohla být považována za součást iránského státu;

               2)

               Tribunál nesprávně rozhodl, že některé důvody pro uložení omezujících opatření proti Bank Mellat nebyly dostatečně konkrétní;

               3)

               Tribunál nesprávně použil judikaturu týkající se sdělování informací ze spisu Rady;

               4)

               Tribunál nesprávně došel k závěru, že důvody pro uložení omezujících opatření proti Bank Mellat nesplňovaly podmínky pro označení v příslušných právních aktech a nebyly opodstatněné, v rozsahu v němž:

                           —

                           nezohlednil zjištění Rady bezpečnosti OSN týkající se usnadňování transakcí pro iránské nukleární, raketové a obranné entity ze strany Bank Mellat,

                           —

                           nezohlednil skutečnost, že důkazy o podpoře iránských nukleárních aktivit ze strany Bank Mellat pocházejí z důvěrných zdrojů,

                           —

                           nesprávně došel k závěru, že poskytování bankových služeb entitě zapojené do iránských činností šíření jaderných zbraní, které Bank Mellat připustila, před tím, než byla tato entita označena Radou bezpečnosti OSN, nepostačuje k odůvodnění uložení omezujících opatření proti Bank Mellat.


title: Věc C-568/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2012 Doru Cristianem Ioanovicim proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. září 2012 ve věci T-313/12, Ioanovici v. Komise

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/53

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2012 Doru Cristianem Ioanovicim proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. září 2012 ve věci T-313/12, Ioanovici v. Komise
   (Věc C-568/12 P)
   2013/C 225/96
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Doru Cristian Ioanovici (zástupce: R. Neagu, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise
   Usnesením ze dne 27. června 2013 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-127/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. března 2015 – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. března 2015 – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH
   (Věc C-127/15)
   (2015/C 205/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Verein für Konsumenteninformation

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: INKO, Inkasso GmbH

      Předběžné otázky

               1)

               Působí společnost zabývající se vymáháním pohledávek, která v souvislosti s podnikatelským vymáháním pohledávek jménem svých pověřovatelů nabízí jejich dlužníkům uzavření ujednání o splátkách, přičemž si za svou činnost účtuje výdaje, které musejí nakonec hradit dlužníci, jako „zprostředkovatel úvěru“ ve smyslu čl. 3 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Je ujednání o splátkách, které je uzavřeno prostřednictvím společnosti zabývající se vymáháním pohledávek mezi dlužníkem a jeho věřitelem, „bezplatně odloženou platbou“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. j) směrnice 2008/48/ES, pokud se v něm dlužník zaváže pouze k placení nesplaceného dluhu, jakož i takových úroků a nákladů, které by musel platit z důvodu svého prodlení tak jako tak na základě zákona – tedy i bez takového ujednání?

      (1)  Úř. věst. L 133, s. 66.


title: Věc C-269/06: Žaloba podaná dne 15. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (středisko)

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/13

         Žaloba podaná dne 15. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (středisko)
   (Věc C-269/06)
   (2006/C 190/22)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-F. Pasquier a D. Martin, zmocněnci)

      Žalovaný: Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (středisko)
   Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí střediska o neodvedení příspěvku zaměstnavatele do důchodového systému Společenství

               —

               uložit středisku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Podle čl. 83a odst. 2 nového služebního řádu úředníků „agentury, které nejsou příjemci dotací ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, odvádějí do uvedeného rozpočtu plnou výši příspěvků nezbytných na financování důchodového systému“.
   Na tomto základě Komise požádala středisko, aby odvedlo do rozpočtu částky odpovídající části příspěvku zaměstnavatele do důchodového systému pro rok 2005 a následující roky.
   Středisko to však odmítlo, když zpochybnilo, že je samofinancovanou agenturou. Středisko tvrdí, že musí být pokládáno za dotovanou agenturu. Podle Komise je však nepochybné, že od roku 1998 středisko nebylo příjemcem žádné dotace na provozní náklady ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, ale pouze odměny odpovídající svým plněním týkajícím se interinstitucionální spolupráce v oblasti překladatelství.


title: Věc C-99/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2014 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. prosince 2013 ve věci T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) v. Rada Evropské unie

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/25

         Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2014 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. prosince 2013 ve věci T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) v. Rada Evropské unie
   (Věc C-99/14 P)
   2014/C 112/31
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (zástupci: K. Desai, solicitor, S. Cisnal de Ugarte, advokátka)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že kasační opravný prostředek je opodstatněný a přípustný,

               —

               zrušil usnesení Tribunálu vydané dne 10. prosince 2013 ve věci T-176/11, Carbunión v. Rada, a zrušil čl. 3 odst. 1 písm. a), b) a f) a čl. 3 odst. 3 (dále jen „napadená ustanovení“) rozhodnutí Rady 2010/787 (1) ze dne 10. prosince 2010 o státní podpoře k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů (dále jen „rozhodnutí“), a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v prvním stupni i v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku pět důvodů:

               —

               Zaprvé, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění, ve smyslu článku 36 statutu Soudního dvora, jelikož měl za to, že napadená ustanovení není možné oddělit od zbytku rozhodnutí.

               —

               Zadruhé, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož měl za to, že článek 7 rozhodnutí by bez napadených ustanovení přišel o svůj užitečný účinek.

               —

               Zatřetí, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 3 odst. 1 písm. a) rozhodnutí, jelikož neměl za to, že lhůta uvedená v tomto ustanovení vymezuje zvláštní časovou působnost rozhodnutí.

               —

               Začtvrté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu podmínek stanovených v čl. 3 odst. 1 písm. f) rozhodnutí, jelikož měl za to, že se jedná o podmínku slučitelnosti, a nikoliv o podmínku pro poskytnutí podpory k uzavření.

               —

               Zapáté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel k závěru, že oddělitelnost napadených ustanovení by postihla ducha a podstatu rozhodnutí.

      (1)  Úř. věst. L 336, s. 24


title: Věc C-226/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Wiesbaden (Německo) dne 29. dubna 2013 — Stefan Fahnenbrock v. Řecká republika

text:
               27.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 215/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Wiesbaden (Německo) dne 29. dubna 2013 — Stefan Fahnenbrock v. Řecká republika
   (Věc C-226/13)
   2013/C 215/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Wiesbaden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Stefan Fahnenbrock

      Žalovaná: Řecká republika

      Předběžná otázka

   Je článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností (1) ve věcech občanských a obchodních v členských státech nutno vykládat tak, že žaloba, kterou se nabyvatel dluhopisů, které vydala žalovaná a které byly uloženy na účtu cenných papírů žalobce u S Broker AG & Co., a s ohledem na které žalobce nepřijal žalobkyní koncem února 2012 předloženou nabídku, domáhá náhrady škody ve výši rozdílu v hodnotě s ohledem na v březnu 2012 přesto provedenou a pro žalobce hospodářsky nevýhodnou výměnu dluhopisů, má být považována za „věc občanskou nebo obchodní“ ve smyslu nařízení?

      (1)  Úř. věst. L 324, s. 79.


title: Věc T-84/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Samsung SDI a další v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Světový trh s katodovými trubicemi pro televizory a počítačové monitory — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP — Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů, objemu a produkce — Jediné a trvající protiprávní jednání — Doba trvání protiprávního jednání — Spolupráce v průběhu správního řízení — Sdělení o spolupráci z roku 2006 — Snížení pokuty — Výpočet výše pokuty — Zohlednění tržeb podniků dle kritéria místa dodání — Zohlednění průměrné hodnoty tržeb vykázaných za dobu trvání protiprávního jednání“

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Samsung SDI a další v. Komise
   (Věc T-84/13) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Světový trh s katodovými trubicemi pro televizory a počítačové monitory - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů, objemu a produkce - Jediné a trvající protiprávní jednání - Doba trvání protiprávního jednání - Spolupráce v průběhu správního řízení - Sdělení o spolupráci z roku 2006 - Snížení pokuty - Výpočet výše pokuty - Zohlednění tržeb podniků dle kritéria místa dodání - Zohlednění průměrné hodnoty tržeb vykázaných za dobu trvání protiprávního jednání“)
   (2015/C 346/20)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Samsung SDI Co. Ltd (Gyeonggi-do, Korejská republika), Samsung SDI Germany GmbH (Berlín, Německo) a Samsung SDI (Malaysia) Bhd (Negeri Sembilan Darul Khusus, Malajsie) (zástupci: původně G. Berrisch, advokát, D. Hull, solicitor, a L.-A. Grelier, advokát, poté M. Hull a L.-A. Grelier, poté L.-A. Grelier, D. Geradin, J. Ysewyn, P. Camesasca, advokáti, a J. Flynn, QC)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolna, G. Meessen a H. van Vliet, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2012) 8839 final ze dne 5. prosince 2012 týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.437 – Katodové trubice pro televizní obrazovky a počítačové monitory) a návrh na snížení pokut uložených žalobkyním.

      Výrok rozsudku

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodovat v rozsahu, v němž se týká společnosti Samsung SDI Germany GmbH.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Společnostem Samsung SDI Co. Ltd a Samsung SDI (Malaysia) Bhd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 108, 13.4.2013.


title: Věc T-166/15: Žaloba podaná dne 2. dubna 2015 – Gramberg v. OHIM – Mahdavi Sabet (Ochranné kryty pro mobilní telefony)

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/40

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2015 – Gramberg v. OHIM – Mahdavi Sabet (Ochranné kryty pro mobilní telefony)
   (Věc T-166/15)
   (2015/C 198/55)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Claus Gramberg (Essen, Německo) (zástupce: S. Kettler, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastník v řízení před odvolacím senátem: Sorouch Mahdavi Sabet (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporného průmyslového vzoru: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

      Sporný průmyslový vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1 968 496 0002

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 13. ledna 2015, ve věci R 460/2013-3

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil a prohlásil (průmyslový) vzor Společenství č. 1 968 496-0002 za neplatný;
               podpůrně,

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a vrátil věc k novému rozhodnutí o neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství č. 1 968 496-0002 zpět odvolacímu senát;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 nařízení č. 6/2002.


title: Věc C-247/05: Žaloba podaná dne 9. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/26

         Žaloba podaná dne 9. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království
   (Věc C-247/05)
   (2005/C 217/51)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. června 2005 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Minasem Konstantinidisem a Michelem van Beekem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Nizozemské království tím, že neprovedlo správně směrnici Rady 96/61/ES (1) ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 6 a 11, čl. 5 odst. 1, čl. 9 odst. 3 až 6, čl. 13 odst. 2 druhé odrážky, čl. 14 druhé odrážky a z příloh III a IV této směrnice;

               —

               uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Nizozemská vláda tvrdí, že přijala včas právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí a že připravovaný návrh zákona slouží pouze k zdůraznění a vysvětlení částí směrnice.
   Komise poukazuje na to, že způsob, jakým členské státy musejí provést směrnice do vnitrostátního práva, je Soudním dvorem často opsán standardní klauzulí. V rozsudku ze dne 30. května 1991, C-361/88, Komise v. Německo, Recueil 1991, s. I-2567, použil Soudní dvůr následující formulaci:

      „… provedení směrnice do vnitrostátního práva nutně nevyžaduje, aby její ustanovení byla doslovně převzata do výslovného zvláštního zákonného předpisu; podle obsahu směrnice může dostačovat obecný právní rámec, jestliže zaručuje úplné použití směrnice skutečně tak jasně a určitě, že pokud má směrnice založit práva jednotlivců, mohou se oprávněné osoby seznámit se všemi svými právy a tato práva případně uplatnit před vnitrostátními soudy.“

   V tomto případě má Komise za to, že ohledně provedení směrnice do nizozemského práva nelze v mnoha ohledech hovořit o takovémto „dostatečném“ provedení.

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 26.


title: Věc T-272/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2005 – Fernández Gómez v. Komise („Veřejná služba — Dočasný zaměstnanec — Článek 2 písm. a) ŘOZ — Přípustnost — Potvrzující akt — Omezení trvání smlouvy — Možnost prodloužení — Pravidlo vyloučení souběhu — Doba odpracovaná jako vyslaný národní expert — Diskreční pravomoc Komise“)

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/9

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2005 – Fernández Gómez v. Komise
   (Věc T-272/03) (1)

   („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Článek 2 písm. a) ŘOZ - Přípustnost - Potvrzující akt - Omezení trvání smlouvy - Možnost prodloužení - Pravidlo vyloučení souběhu - Doba odpracovaná jako vyslaný národní expert - Diskreční pravomoc Komise“)
   (2005/C 257/17)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Maria Dolores Fernández Gómez (Brusel, Belgie) (zástupci: původně J. Iturriagagoitia Bassas a K. Delvolvé, poté J. Iturriagagoitia Bassas, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně J. Currall, H. Tserepa-Lacombe a F. Clotuche-Duvieusart, poté J. Currall a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh, domáhající se jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 12. května 2003 o zamítnutí žádosti o prodloužení smlouvy dočasného zaměstnance žalobkyně, a jednak uložení Komisi, aby uhradila částku 101 328,60 eur zvýšenou o úroky z prodlení jako náhradu vzniklé újmy
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 12. května 2003 o zamítnutí žádosti o prodloužení smlouvy žalobkyně se zrušuje.

               2)

               Komisi se ukládá, aby žalobkyni uhradila částku 50 000 eur (padesát tisíc eur) jako náhradu vzniklé újmy.

               3)

               Komise ponese své náklady řízení a náklady řízení vzniklé žalobkyni, včetně nákladů řízení vztahujících se k řízení o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 251, 18.10.2003.


title: Věc T-368/04: Žaloba podaná dne 13. září 2004 Lucem Verheydenem proti Komisi Evropských společenství

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/44

         Žaloba podaná dne 13. září 2004 Lucem Verheydenem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-368/04)
   (2004/C 300/87)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Lucem Verheydenem, s bydlištěm v Angera (Itálie), zastoupeným Ericem Boigelotem, advokátem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí nadřízeného žalobce ze dne 4. února 2004, 24. února 2004 a 27. února 2004;

               —

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování obsahující odpověď na stížnost (R/159/04) ze dne 1. června 2004, doručené dne 14. června 2004;

               —

               zrušil každé rozhodnutí, které bude přijato v průběhu řízení;

               —

               uložil žalované platbu náhrady za 30 dnů nevyčerpané a nezaplacené roční dovolené podle čl. 4 pododstavce 2 přílohy V služebního řádu s navýšením o úrok 5,25 % od data podání této žaloby;

               —

               přiznal náhradu škody a úroky za nemateriální újmu a za zásah do kariéry, ohodnocené ex aequo et bono na 12 500 eur s výhradou zvýšení nebo snížení v průběhu řízení;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce brojí proti rozhodnutí o nevyhotovení zprávy o dnech jeho dovolené za rok 2004. Na podporu své žaloby se žalobce dovolává porušení článků 25 a 57 služebního řádu, porušení článku 4 přílohy V služebního řádu určující způsoby udělování dovolené, jakož i zneuznání zásady řádné správy, zásady rovného zacházení, dodržování legitimního očekávání a zjevně nesprávného posouzení.


title: Věc C-98/11 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. května 2012 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Trojrozměrné označení ve formě čokoládového zajíčka s červenou stužkou“ )

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. května 2012 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-98/11 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Trojrozměrné označení ve formě čokoládového zajíčka s červenou stužkou)
   2012/C 200/04
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (zástupce: R. Lange, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2010 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli v. OHIM (T-336/08), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. června 2008, kterým bylo zamítnuto odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta, jenž zamítl zápis trojrozměrného označení ve tvaru čokoládového zajíčka s červenou stužkou jako ochranné známky Společenství pro některé výrobky náležející do třídy 30 — Rozlišovací způsobilost ochranné známky

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc F-59/11: Žaloba podaná dne 24. května 2011 — ZZ v. OHIM

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/34

         Žaloba podaná dne 24. května 2011 — ZZ v. OHIM
   (Věc F-59/11)
   2011/C 211/70
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: R. Adam et P. Ketter, advokáti)

      Žalovaný: OHIM

      Předmět a popis sporu

   Zaprvé zrušení rozhodnutí, jímž bylo zamítnuto druhé obnovení původní smlouvy dočasného zaměstnance uzavřené se žalobcem, a zadruhé zrušení jeho nové smlouvy dočasného zaměstnance, jakož i návrh na náhradu škody.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí prezidenta OHIM ze dne 29. září 2010, jímž bylo zamítnuto druhé obnovení smlouvy dočasného zaměstnance původně uzavřené s žalobcem dne 16. července 2005;

               —

               zrušit smlouvu dočasného zaměstnance na dobu určitou uzavřenou dne 1. srpna 2010, jelikož tato smlouva ve skutečnosti představuje druhé prodloužení výše uvedené původní smlouvy;

               —

               zrušit rozhodnutí prezidenta OHIM ze dne 18. února 2011;

               —

               určit existenci pracovního vztahu na dobu neurčitou;

               —

               podpůrně zrušit právní kvalifikaci původní smlouvy uzavřené dne 16. července 2005, jakož i pevný termín ukončení této smlouvy po jejím prodloužení, stanovený na den 16. července 2010, překvalifikovat tuto smlouvu na smlouvu na dobu neurčitou, a podpůrně určit, že se jedná o pracovní vztah na dobu neurčitou;

               —

               podpůrně zrušit právní kvalifikaci smlouvy uzavřené dne 1. srpna 2010, jakož i termín jejího ukončení stanovený na den 1. srpna 2013 a překvalifikovat tuto smlouvu na smlouvu na dobu neurčitou, a podpůrně určit, že se jedná o pracovní vztah na dobu neurčitou;

               —

               uložit žalovanému náhradu hmotné i psychické újmy utrpěné žalobcem z důvodu jednání OHIM, určenou předběžně, bez jakéhokoli uznání a s veškerými výhradami, zejména s výhradou rozšíření žaloby v průběhu řízení, částkou 6 113,79 eur za hmotnou újmu a 30 000,00 eur za nehmotnou újmu;

               —

               podpůrně pro případ, že Soud z nezjistitelných důvodů dospěje k závěru, že navzdory vytvoření pracovního vztahu na dobu neurčitou tento vztah skončil dne 16. července 2010 — čemuž tak není — uložit náhradu škody z důvodu protiprávní výpovědi smluvního vztahu;

               —

               podpůrněji pro případ, že Soud z nezjistitelných důvodů dospěje k závěru, že není možná rekvalifikace ani určení vztahu na dobu neurčitou — čemuž tak není — uložit náhradu škody za újmu utrpěnou žalobcem z důvodu chybného jednání OHIM;

               —

               vyhradit žalobci veškerá ostatní práva, důvody opravných prostředků, žalobní důvody a návrhy, zejména uložení náhradě škody OHIM ohledně utrpěné újmy;

               —

               vyhradit žalobci právo podat jakýmkoli právem stanoveným postupem, zejména výslechem svědků, důkaz vylíčeného skutkového stavu;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-660/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – SV Capital v. EBA „Hospodářská a měnová politika — Žádost o zahájení šetření údajného porušení unijního práva — Rozhodnutí EBA — Rozhodnutí odvolacího senátu evropských orgánů dohledu — Uplatnění i bez návrhu — Nepříslušnost autora aktu k jeho přijetí — Žaloba na neplatnost — Lhůta k podání žaloby — Opožděnost — Částečná nepřípustnost“

text:
               19.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – SV Capital v. EBA
   (Věc T-660/14) (1)

   („Hospodářská a měnová politika - Žádost o zahájení šetření údajného porušení unijního práva - Rozhodnutí EBA - Rozhodnutí odvolacího senátu evropských orgánů dohledu - Uplatnění i bez návrhu - Nepříslušnost autora aktu k jeho přijetí - Žaloba na neplatnost - Lhůta k podání žaloby - Opožděnost - Částečná nepřípustnost“)
   (2015/C 346/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SV Capital OÜ (Tallin, Estonsko) (zástupce: M. Greinoman, advokát)

      Žalovaný: Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) (zástupci: J. Overett Somnier a Z. Giotaki, zmocněnci, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a K. P. Wojcik, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí EBA C 2013 002 ze dne 21. února 2014, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o zahájení šetření estonského a finského orgánu dohledu nad finančním sektorem podle čl. 17 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES (Úř. věst. L 331, s. 12) z důvodu údajného porušení práva Evropské unie, a dále návrh na zrušení rozhodnutí odvolacího senátu evropských orgánů dohledu 2014-C1-02 ze dne 14. července 2014, kterým bylo zamítnuto odvolání podané proti výše uvedenému rozhodnutí

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí odvolacího senátu evropských orgánů dohledu 2014-C1-02 ze dne 14. července 2014 se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


title: Věc T-799/14: Žaloba podaná dne 5. prosince 2014 – Gazprom Neft v. Rada

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/22

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2014 – Gazprom Neft v. Rada
   (Věc T-799/14)
   (2015/C 081/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Gazprom Neft OAO (Petrohrad, Rusko) (zástupci: L. Van den Hende, advokát, a S. Cogman, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 odst. 3 rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze dne 8. září 2014 (1), kterým se do rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP doplňuje článek 4a;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 3 nařízení Rady č. 960/2014 ze dne 8. září 2014 (2), kterým se do nařízení Rady č. 833/2014 doplňuje článek 3a;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 1 a přílohu rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP v rozsahu, v němž doplňují čl. 1 odst. 2 písm. b) až d), čl. 1 odst. 3 a přílohu III do rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP v rozsahu, v jakém se tato ustanovení týkají žalobkyně;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 5, čl. 1 odst. 9 a přílohu III nařízení Rady (EU) č. 960/2014 v rozsahu, v němž doplňují čl. 5 odst. 2 písm. b) až d), čl. 5 odst. 3 a přílohu VI do nařízení Rady č. 833/2014 v rozsahu, v jakém se tato ustanovení týkají žalobkyně;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 4 rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP, kterým se nahrazuje čl. 7 odst. 1 písm. a) rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP v rozsahu, v jakém se toto ustanovení týká žalobkyně;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 5a nařízení Rady (EU) č. 960/2014, kterým se nahrazuje čl. 11 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EU) č. 833/2014 v rozsahu, v jakém se toto ustanovení týká žalobkyně; a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v tomto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 296 SFEU z důvodu nedostatku odůvodnění, neboť ani rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP, ani nařízení Rady (EU) č. 960/2014 nevysvětlují, proč jsou nekonvenční ropné projekty žalobkyně předmětem cílených omezujících opatření.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že článek 215 SFEU nepředstavuje vhodný právní základ pro sporná ustanovení nařízení Rady (EU) č. 960/2014 a článek 29 SEU nepředstavuje vhodný právní základ pro sporná ustanovení rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že sporná ustanovení porušují dohodu o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a Ruskem (3).

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality a základních práv. Sporná ustanovení nepřiměřeně zasahují do svobody podnikání žalobkyně a jejího práva vlastnit majetek. Nejsou vhodná pro dosažení svých cílů (a nejsou tedy potřebná) a každopádně ukládají břemena, která výrazně překračují veškeré případné výhody.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze dne 8. září 2014, kterým se mění rozhodnutí 2014/512/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 271, s. 54).

      (2)  Nařízení Rady (EU) č. 960/2014 ze dne 8. září 2014, kterým se mění nařízení (EU) č. 833/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 271, s. 3).

      (3)  Rozhodnutí Rady a Komise ze dne 30. října 1997 o uzavření Dohody o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Ruskou federací na straně druhé (Úř. věat. L 327, s. 1).


title: Věc T-115/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2006 – Jiménez Martínez v. Komise ( Úředníci — Invalidita — Výbor pro otázky invalidity — Přípravný akt — Právní zájem na podání žaloby — Vada postupu před zahájením soudního řízení — Zjevná nepřípustnost )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/42

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2006 – Jiménez Martínez v. Komise
   (Věc T-115/05) (1)

   („Úředníci - Invalidita - Výbor pro otázky invalidity - Přípravný akt - Právní zájem na podání žaloby - Vada postupu před zahájením soudního řízení - Zjevná nepřípustnost“)
   (2006/C 331/92)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: José Juan Jiménez Martínez (Brusel, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a K. Hermann, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Výboru pro otázky invalidity ze dne 21. dubna 2004 a ze dne 22. července 2004 a jednak návrh na náhradu škody za újmu údajně vzniklou v důsledku těchto rozhodnutí.
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


title: Věc T-700/14: Žaloba podaná dne 24. září 2014 – TV1 v. Komise

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/60

         Žaloba podaná dne 24. září 2014 – TV1 v. Komise
   (Věc T-700/14)
   2014/C 409/81
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: TV1 GmbH (Unterföhring, Německo) (zástupci: C. Scherer-Leydecker, J. Mey a A. Rausch, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise o zadání zakázky týkající se části IV výběrového řízení PO/2014-03/A4 a rozhodnutí žalované o neudělení zakázky žalobkyni, oznámeno dne 25. července 2014, jakož i rozhodnutí žalované o udělení zakázky na část IV jinému podniku, oznámeno dne 1. srpna 2014;

               —

               zrušil smlouvu o poskytování služeb uzavřenou na základě nebo po udělení zakázky;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně případných nákladů soudního řízení, případných nákladů na znalce a nákladů na procesně nutné výdaje žalobkyně, zejména výdaje na cestovné a pobyt, jakož i výdaje na advokátní odměnu;

               —

               prostřednictvím organizačního procesního opatření na základě čl. 64 odst. 3 písm. d) jednacího řádu Tribunálu vyzval žalovanou k předložení zadávacího spisu a jiných relevantních dokumentů a k tomu, aby žalobkyni v plném rozsahu umožnila doposud odmítnuté nahlédnutí do spisu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v podstatě čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z neobvykle nízké nabídky podniku, který zakázku získal.
               Žalobkyně tvrdí, že Komise neprovedla pečlivý přezkum nabídky podniku, který zakázku získal, jež je podle názoru žalobkyně zjevně neobvykle nízká, a tuto nabídku, resp. tohoto uchazeče ze zadávacího řízení nevyloučila. Komise tím porušila svoji povinnost řádné správy vyplývající z čl. 110 odst. 2 nařízení č. 966/2012 (1) ve spojení s článkem 151 nařízení č. 1268/2012 (2), jakož i čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z chybných podkladů nabídkového řízení.
               Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila zásady práva veřejných zakázek, zejména zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace a zajištění spravedlivé hospodářské soutěže, jakož i článek 102 nařízení č. 966/2012.
               Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise nedodržela požadavky článku 105 nařízení č. 966/2012 týkající se úplnosti, jasnosti a přesnosti podkladů nabídkového řízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z chybného posouzení nabídky podniku, který zakázku získal.
               Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že posouzení nabídky podniku, který zakázku získal, nesplňuje povinnost uvést odůvodnění a vychází z nesprávně zjištěných skutkových okolností, jakož i ze zjevně nesprávných posouzení a ze zneužití pravomoci.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení nabídky žalobkyně.
               Žalobkyně kromě toho namítá, že informace Komise týkající se nabídky žalobkyně nesplňovaly povinnost uvést odůvodnění a Komise se při posuzování nabídky žalobkyně dopustila zjevně nesprávných posouzení a chyb v uvážení.

      (1)  Nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. L 362, 31.12.2012, s. 1).


title: Věc C-94/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Bonn (Německo) dne  20. února 2007 – Dr. Andrea Raccanelli v. Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V.

text:
               26.5.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 117/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Bonn (Německo) dne 20. února 2007 – Dr. Andrea Raccanelli v. Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V.
   (Věc C-94/07)
   (2007/C 117/04)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Arbeitsgericht Bonn
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Dr. Andrea Raccanelli

      Žalovaná: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V.
   Předběžné otázky

               1.

               Je třeba žalobce ve smyslu pojmu pracovníka podle práva Společenství považovat za pracovníka, pokud není zavázán k většímu výkonu práce než doktorandi s pracovní smlouvou BAT/2?

               2.

               V případě, že je třeba otázku 1 zodpovědět záporně:
               Je článek 7 nařízení (EHS) č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (1) třeba vykládat v tom smyslu, že neexistenci diskriminace lze konstatovat pouze tehdy, pokud měl žalobce před zahájením své doktorandské činnosti u žalovaného přinejmenším právo si vybrat mezi pracovní smlouvou a stipendiem?

               3.

               V případě, že je třeba otázku 2 zodpovědět tak, že žalobci měla být poskytnuta možnost uzavřít pracovní smlouvu, je třeba položit otázku:
               Které právní důsledky vzniknou v případě diskriminace cizích státních příslušníků?

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 2.


title: Věc C-376/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. května 2011 — Evropská komise v. Maltská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Nařízení (ES) č. 2037/2000 — Článek 4 odst. 4 písm. v) a článek 16 — Povinnost vyřadit z provozu systémy požární ochrany a hasicí přístroje s obsahem halonů pro nekritická použití na palubách lodí — Výjimky — Kritická použití halonů 1301 a 2402“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. května 2011 — Evropská komise v. Maltská republika
   (Věc C-376/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (ES) č. 2037/2000 - Článek 4 odst. 4 písm. v) a článek 16 - Povinnost vyřadit z provozu systémy požární ochrany a hasicí přístroje s obsahem halonů pro nekritická použití na palubách lodí - Výjimky - Kritická použití halonů 1301 a 2402)
   2011/C 204/12
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a E. Depasquale, zmocněnci)

      Žalovaná: Maltská republika (zástupci: S. Camilleri a A. Buhagiar, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 4 odst. 4 písm. v) a článku 16 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (Úř. věst. L 244, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 190) — Omezení uvádění na trh a používání regulovaných látek — Halony — Povinnost vyřadit z provozu systémy požární ochrany a hasicí přístroje s obsahem halonů — Systémy ochrany a hasicí přístroje na lodích

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc F-59/10: Žaloba podaná dne 20. července 2010 — Barthel a další v. Soudní dvůr

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/28

         Žaloba podaná dne 20. července 2010 — Barthel a další v. Soudní dvůr
   (Věc F-59/10)
   ()
   2010/C 260/38
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Yvette Barthel (Arlon, Belgie) a další (zástupci: S.Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáty)

      Žalovaný: Soudní dvůr

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým Soudní dvůr zamítl žádost žalobců o příspěvek při práci na směny stanovený v čl. 1 odst. 1 první odrážce nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 ze dne 9. února 1976 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny (Úř. věst. L 38, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 78).

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí vedoucího soudní kanceláře Soudního dvora Evropské unie, kterým byla zamítnuta žádost žalobců ze dne 8. června 2009 o požívání, od 20. prosince 2006, příspěvku při práci na směny stanoveného v čl. 1 odst. 1 první odrážce nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 ze dne 9. února 1976;

               —

               uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.