title: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. listopadu 2014.#Rohm Semiconductor GmbH v. Hauptzollamt Krefeld.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf.#Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Sazební zařazení zboží – Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Čísla 8541 a 8543 – Moduly pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost – Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 – Pojem ‚části a součásti elektrických strojů a přístrojů‘.#Věc C‑666/13.

text:
         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
      20. listopadu 2014 (
            *1
         )
      „Řízení o předběžné otázce — Celní unie — Sazební zařazení zboží — Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Čísla 8541 a 8543 — Moduly pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost — Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 — Pojem ‚části a součásti elektrických strojů a přístrojů‘“
      Ve věci C‑666/13,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Finanzgericht Düsseldorf (Německo) ze dne 27. listopadu 2013, došlým Soudnímu dvoru dne 16. prosince 2013, v řízení

         Rohm Semiconductor GmbH

      proti

         Hauptzollamt Krefeld,

      SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
      ve složení C. Toader (zpravodajka), vykonávající funkci předsedkyně osmého senátu, E. Jarašiūnas a C. G. Fernlund, soudci,
      generální advokát: N. Jääskinen,
      vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:

               —

               za Rohm Semiconductor GmbH H. Nehmem, Rechtsanwalt,

               —

               za Evropskou komisi B.-R. Killmannem a A. Caeirosem, jako zmocněnci,

         s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento

         Rozsudek

               1

               Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čísel 8541 a 8543, jakož i podpoložek 8543 89 95 a 8543 90 80 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) ve znění nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002 (Úř. věst. L 290, s. 1, dále jen „KN“).

               2

               Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Rohm Semiconductor GmbH (dále jen „Rohm Semiconductor“) a Hauptzollamt Krefeld (hlavní celní úřad v Krefeldu) týkajícího se vymáhání cla v souvislosti s dovozem modulů pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost.

         Právní rámec

         Unijní právo

               3

               KN je založena na harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen „HS“), který byl vypracován Radou pro celní spolupráci, nyní Světovou celní organizací (WCO), a zaveden mezinárodní úmluvou o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, která byla uzavřena v Bruselu dne 14. června 1983 a schválena jménem Evropského hospodářského společenství rozhodnutím Rady 87/369/EHS ze dne 7. dubna 1987 (Úř. věst. L 198, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 288). KN přejímá šestimístnou klasifikaci čísel a položek HS, k níž doplňuje sedmé a osmé číslo v rámci vlastního podrobnějšího členění.

               4

               První část KN obsahuje soubor úvodních ustanovení. V této části, v rámci hlavy I, věnované všeobecným pravidlům, oddíl A, nadepsaný „Všeobecná pravidla pro výklad [KN]“, stanoví:
               „Zařazení zboží do [KN] se řídí těmito zásadami:

                        1.

                        Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak.

                        2.

                                 a)

                                 Každé uvedení výrobku v některém z čísel se vztahuje též na výrobek, který není kompletní nebo jehož zpracování není dokončeno, pokud již má při předložení podstatné rysy kompletního nebo dokončeného výrobku. Totéž platí pro zařazení kompletního nebo dokončeného výrobku (nebo výrobku zařazovaného podle tohoto pravidla jako kompletní nebo dokončený výrobek), který je předkládán v nesmontovaném nebo rozloženém stavu.

                  […]

                        6.

                        Zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. […]“

               5

               Druhá část KN, nazvaná „Celní sazebník“, obsahuje třídu XVI. Tato třída obsahuje mj. kapitolu 85, nazvanou „Elektrické stroje, přístroje a zařízení a jejich části a součásti; přístroje pro záznam a reprodukci zvuku, přístroje pro záznam a reprodukci televizního obrazu a zvuku, části, součásti a příslušenství k těmto přístrojům“.

               6

               Pod názvem této třídy je uvedena poznámka 2, která upřesňuje:
               „[…]

                        a)

                        části a součásti, které jsou zbožím zahrnutým v jakémkoliv z čísel kapitol 84 nebo 85 (jiném, než jsou čísla 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 a 8548), se ve všech případech zařazují do svých příslušných čísel bez ohledu na stroj, pro který jsou určeny;

                  […]

                        c)

                        všechny ostatní části a součásti se zařazují do odpovídajících čísel 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 nebo 8538, nebo popřípadě do čísel 8485 nebo 8548.“

               7

               Kapitola 85 zahrnuje mj. následující čísla, položky a podpoložky:
               „8529 Části a součásti vhodné pro použití výhradně nebo hlavně s přístroji čísel 8525 až 8528:
               […]
               8529 90 – Ostatní:
               8529 90 10 ‐ ‐ Sestavy a podsestavy sestávající ze dvou nebo více navzájem spojených částí, pro přístroje podpoložek 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 a 8526 92 10, pro použití v civilních letadlech […]
               ‐ ‐ Ostatní:
               8529 90 40 ‐ ‐ ‐ Části a součásti přístrojů podpoložek 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 a 8527 90 92
               ‐ ‐ ‐ Ostatní:
               ‐ ‐ ‐ ‐ Skříně a pouzdra:
               […]
               8541 Diody, tranzistory a podobná polovodičová zařízení; fotosenzitivní polovodičová zařízení, včetně fotovoltaických článků, též sestavených do modulů nebo zabudovaných do panelů; diody vyzařující světlo (LED); zamontované piezoelektrické krystaly:
               […]
               8543 Elektrické stroje a přístroje s vlastní individuální funkcí, jinde v této kapitole neuvedené ani nezahrnuté:
               […]
               – Ostatní stroje a přístroje:
               […]
               8543 89 – – Ostatní
               […]
               8543 89 95 – – – – Ostatní
               8543 90 – Části a součásti:
               […]
               8543 90 80 – – Ostatní
               […]“

               8

               Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 1255/96 ze dne 27. června 1996 o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku pro určité průmyslové výrobky a zemědělské produkty (Úř. věst. L 158, s. 1; Zvl. vyd. 02/07, s. 180), ve znění nařízení Rady (ES) č. 2264/2002 ze dne 19. prosince 2002 (Úř. věst. L 350, s. 1, dále jen „nařízení č. 1255/96“), stanovil, že všeobecná cla společného celního sazebníku pro produkty a výrobky uvedené v příloze tohoto nařízení se pozastaví na úrovni uvedené u jednotlivých položek. Podle této přílohy se na výrobky odpovídající podpoložce 8543 90 80 neuplatňovalo clo. Týkalo se to mj. souprav výrobků patřících do čísla 8541 nebo 8542 namontovaných na tištěné obvody, umístěné pod jedním krytem. Nařízení č. 1255/96 bylo zrušeno nařízením Rady (EU) č. 1344/2011 ze dne 19. prosince 2011 o pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku pro určité zemědělské produkty, produkty rybolovu a průmyslové výrobky a o zrušení nařízení (ES) č. 1255/96 (Úř. věst. L 349, s. 1). Nařízení č. 1255/96 je nicméně na okolnosti dotčené ve věci v původním řízení i nadále použitelné.

         Vysvětlivky k HS

               9

               WCO schvaluje za podmínek stanovených v článku 8 mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, uzavřené v Bruselu dne 14. června 1983, vysvětlivky a stanoviska k sazebnímu zařazení zboží přijaté Výborem pro HS.

               10

               Vysvětlivky k HS týkající se čísla 8541 obsahují v bodě B pod nadpisem „Fotosenzitivní polovodičová zařízení“ následující upřesnění:
               „Tato skupina obsahuje fotosenzitivní polovodičová zařízení, v nichž viditelné, infračervené nebo ultrafialové záření vyvolává prostřednictvím vnitřního fotoelektrického jevu změnu rezistivity.
               […]
               Fotosenzitivní polovodičová zařízení patří do tohoto čísla nezávisle na tom, zda jsou osazená, a tedy vybavená konektory, opatřená pouzdrem, nebo neosazená.“

               11

               Vysvětlivky k číslu 8543 HS znějí následovně:
               „Za stroje a přístroje ve smyslu tohoto čísla se považují elektrická zařízení s vlastní individuální funkcí. Ustanovení vysvětlivky k číslu 8479 týkající se strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí se uplatní obdobně na stroje a přístroje zařazené pod toto číslo.“

               12

               V tomto ohledu vysvětlivky k číslu 8479 HS stanovují:
               „Toto číslo zahrnuje mechanické stroje a přístroje s vlastní individuální funkcí, které nejsou:
               […]

                        c)

                        specificky zařazeny do jiného čísla této kapitoly z důvodu, že:
                        […]

                                 1)

                                 se funkčně nebo typově nevyznačují;

                  […]
               Stroje a přístroje zařazené do tohoto čísla se odlišují od částí a součástí strojů a přístrojů, které je třeba zařadit dle obecných ustanovení týkajících se částí a součástí, tím, že mají vlastní individuální funkci.“

         Spor v původním řízení a předběžné otázky

               13

               V roce 2003 Rohm Semiconductor celně deklarovala moduly sloužící, v kombinaci s dalšími elektronickými zařízeními, k přenosu a příjmu dat na krátké vzdálenosti prostřednictvím infračervených paprsků za účelem jejich propuštění do volného oběhu. Tyto moduly jsou určeny k použití v mobilních telefonech a noteboocích. Skládají se mj. z integrovaného obvodu obsahujícího fotodiody a elektroluminiscenční diody (dále jen „LED“).

               14

               V letech 2006 a 2007 uplatnil Hauptzollamt Krefeld na uvedené moduly celní sazbu ve výši 3,7 %, z důvodu že spadají do podpoložky 8543 89 95 KN. Vydal tedy dvě rozhodnutí o vyměření cla pro společnost Rohm Semiconductor v celkové výši 125397,15 eur.

               15

               Rohm Semiconductor podala proti těmto rozhodnutím žalobu k Finanzgericht Düsseldorf (finanční soud v Düsseldorfu). Má za to, že moduly dotčené ve věci v původním řízení patří pod číslo 8541 celního sazebníku, které zahrnuje mj. diody, tranzistory a podobná polovodičová zařízení, jakož i LED, a že uvedené moduly jsou proto od cla osvobozeny. Na podporu této argumentace se dovolává rozsudku X (C‑411/07, EU:C:2008:535), v němž Soudní dvůr konstatoval, že optočleny patří do čísla 8541 KN.

               16

               Hauptzollamt Krefeld relevantnost této argumentace zpochybňuje. Sporné moduly se totiž od optočlenů odlišují, jelikož na rozdíl od nich fungují díky interakci diod, které obsahují, s externími diodami v jiných elektronických přístrojích.

               17

               Zaprvé má za to, že pouhá okolnost, že tyto moduly nejsou optočleny, brání tomu, aby byly zařazeny pod číslo 8541. Světlo vysílající a světlo přijímající konstrukční části jsou totiž u optočlenů galvanicky oddělené, což vylučuje jakékoliv elektrické spojení mezi vzájemně si přiřazenými konstrukčními částmi. A naopak, v modulech dotčených ve věci v původním řízení nejsou LED a fotodiody k sobě přiřazeny, ale musí vyslat signál externím vzdáleným stanicím a přijmout ho od nich.

               18

               Dále mají tyto moduly jinou funkci než optočleny. Jakožto vysílací a přijímací moduly jsou totiž určeny pro bezdrátovou optickou komunikaci.

               19

               A konečně je tato funkce odlišná od funkce přístrojů, mobilních telefonů nebo notebooků, v nichž jsou použity. Uvedené moduly nejsou integrovanou nebo nedílnou funkční částí těchto přístrojů.

               20

               Vzhledem k předloženým argumentům má předkládající soud pochybnosti o tom, zda mají být uvedené moduly zařazeny na základě svého složení pod číslo 8541 KN, nebo na základě vlastní individuální funkce pod číslo 8543 KN.

               21

               Za těchto podmínek se Finanzgericht Düsseldorf rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

                        „1)

                        Vede okolnost, že zboží má vlastní individuální funkci ve smyslu čísla 8543 [KN], k tomu, že toto zboží navzdory svému složení nemůže být zařazeno pod číslo 8541?

                        2)

                        V případě kladné odpovědi na první otázku: Za jakých podmínek je třeba vysílací/přijímací moduly druhu blíže popsaného v odůvodnění, které mají vlastní individuální funkci ve smyslu čísla 8543, pokládat za části a součásti strojů nebo přístrojů zařazených pod toto číslo?“

         K předběžným otázkám

         K první otázce

               22

               Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být KN vykládána v tom smyslu, že moduly tvořené vzájemným propojením LED, fotodiody a několika dalších polovodičových zařízení, které mohou být používány jako infračervené vysílače a přijímače, jsou-li elektricky napájeny prostřednictvím přístrojů, v nichž jsou použity, spadají do čísla 8541, nebo do čísla 8543 KN.

               23

               Nejprve je třeba připomenout, že z ustálené judikatury Soudního dvora plyne, že rozhoduje-li tento v řízení o předběžné otázce ve věci sazebního zařazení, spočívá jeho úloha spíše v tom, že vnitrostátnímu soudu objasní kritéria, jejichž uplatnění umožní posledně uvedenému soudu výrobky dotčené ve věci v původním řízení správně zařadit v KN, než v tom, že zařazení provede samotný Soudní dvůr, a to tím spíše, že k tomu nutně nemá k dispozici všechny potřebné údaje. Vnitrostátní soud se v každém případě k provedení tohoto zařazení jeví jako povolanější. Soudní dvůr však může předkládajícímu soudu za účelem poskytnutí užitečné odpovědi v duchu spolupráce s vnitrostátními soudy poskytnout všechna vodítka, jež považuje za nezbytná (viz zejména rozsudky Data I/O, C‑370/08, EU:C:2010:284, bod 24 a citovaná judikatura, jakož i Data I/O, C‑297/13, EU:C:2014:331, bod 36 a citovaná judikatura).

               24

               Dále, jak tvrdí Rohm Semiconductor a Evropská komise, za účelem zajištění právní jistoty a usnadnění kontrol je třeba hledat rozhodující kritérium pro sazební zařazení zboží obecně v jeho objektivních charakteristikách a vlastnostech, jak jsou definovány zněním čísla a položky KN a poznámek k třídám nebo kapitolám (viz zejména rozsudky Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, bod 9; Codirex Expeditie, C‑400/06, EU:C:2007:519, bod 16 a citovaná judikatura, jakož i Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, bod 29).

               25

               A konečně poznámky ke KN vypracované Komisí a vysvětlivky k HS vypracované WCO přispívají významným způsobem k výkladu dosahu jednotlivých čísel a položek sazebníku, i když nejsou právně závazné (v tomto smyslu viz zejména rozsudky Data I/O, EU:C:2014:331, bod 33 a citovaná judikatura, jakož i Lukoil Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, bod 35 a citovaná judikatura).

               26

               Co se týče čísla 8541 KN, Soudní dvůr rozhodl, že do něj spadají mj. fotosenzitivní polovodičová zařízení, například optočleny (rozsudek X, EU:C:2008:535, bod 30).

               27

               Pokud jde dále o číslo 8543, to je použitelné pouze tehdy, když má elektrický stroj nebo přístroj vlastní individuální funkci a nemůže být zařazen pod jiná čísla kapitoly 85 KN (v tomto smyslu viz rozsudek X, EU:C:2008:535, body 27 a 28).

               28

               Jelikož předkládající soud konstatoval, že moduly dotčené ve věci v původním řízení jsou nadány vlastní individuální funkcí, je třeba zkoumat druhou z těchto podmínek.

               29

               Z podpůrné povahy čísla 8543 plyne, že toto zahrnuje výrobky, které patří do kapitoly 85 KN, ale neodpovídají žádnému jinému jejímu číslu (obdobně viz rozsudek Data I/O, EU:C:2014:331, bod 49).

               30

               Přitom je třeba zaprvé uvést, že charakteristiky výrobku dotčeného ve věci v původním řízení jsou složitější než v případě optočlenu.

               31

               Takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, se totiž odlišují od obyčejného polovodičového zařízení nebo diody tím, že se skládají, jak uvádí předkládající soud, z mnoha obvodů na několika polovodičových zařízeních, jakož i z LED a fotodiody. Proto žádná z těchto součástek nepřináší těmto modulům charakteristickou funkci, jelikož mohou být používány k vysílání i k příjmu signálů.

               32

               A dále, zatímco optočleny předávají signál z jednoho elektrického obvodu do druhého v rámci téhož výrobku, uvedené moduly umožňují komunikaci mimo rámec výrobků, v nichž jsou použity. Datová komunikace tak probíhá prostřednictvím týchž modulů mezi různými přístroji.

               33

               Zadruhé, jak poznamenala Komise ve svém písemném vyjádření, okolnost, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, sestávají z prvků, z nichž každý, je-li pojímán samostatně, může být zařazen do čísla 8541 KN, nemůže zpochybnit jejich zařazení do jiného čísla, pokud v důsledku spojení těchto prvků představují od nich odlišné výrobky (obdobně viz rozsudek Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, bod 29).

               34

               Jelikož jsou moduly, které jsou dotčeny ve věci v původním řízení, používány ve spojení s dalšími elektronickými zařízeními pro přenos a příjem dat na krátkou vzdálenost prostřednictvím infračervených paprsků, nadány vlastní individuální funkcí a jelikož tyto moduly, které jsou tvořeny vzájemným propojením LED, fotodiody a několika dalších polovodičových zařízení a jsou určeny k použití v rámci jiných přístrojů, z nichž jsou napájeny elektřinou, nepatří do žádného jiného čísla kapitoly 85 KN nežli čísla 8543, spadají uvedené moduly do tohoto čísla.

               35

               Ze všech těchto úvah plyne, že na první otázku je třeba odpovědět tak, že KN musí být vykládána v tom smyslu, že moduly tvořené vzájemným propojením LED, fotodiody a několika dalších polovodičových zařízení, které mohou být používány jako infračervené vysílače a přijímače, pokud jsou elektricky napájeny prostřednictvím přístrojů, v nichž jsou použity, spadají do čísla 8543 KN.

         Ke druhé otázce

      K přípustnosti

               36

               Rohm Semiconductor tvrdí, že druhá otázka je hypotetická, a proto navrhuje, aby ji Soudní dvůr prohlásil za nepřípustnou. V tomto ohledu poukazuje na definici výrazu „části a součásti“, kterou přijal Soudní dvůr v rozsudku X (EU:C:2008:535), a tvrdí, že jelikož moduly dotčené ve věci v původním řízení nemohou užitečně fungovat nezávisle na mobilních telefonech, pro něž jsou určeny, musí být považovány za „části a součásti“ těchto telefonů. Podle poznámky 2 písm. c) k třídě XVI KN by přitom tyto moduly měly být zařazeny do podpoložky 8529 90 40, jelikož jsou určeny právě k použití v mobilních telefonech.

               37

               Podle společnosti Rohm Semiconductor se tak druhá otázka týká určení toho, zda by v případě, že by znění čísla 8525 KN mobilní telefony vylučovalo, musely být takové moduly považovány, obdobně jako tyto telefony, za stroj nebo přístroj spadající do čísla 8543, jelikož mají vlastní individuální funkci odlišnou od funkce mobilního telefonu, nebo zda jsou navzdory této vlastní individuální funkci tyto moduly součástmi strojů spadajících do uvedeného čísla.

               38

               Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Zamítnutí žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané vnitrostátním soudem ze strany Soudního dvora je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že požadovaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které mu jsou položeny (viz zejména rozsudky Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, bod 27 a citovaná judikatura, jakož i Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, bod 38).

               39

               Vzhledem k odpovědi na první otázku, podle níž musí být KN vykládána v tom smyslu, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, spadají do čísla 8543 KN, je tím spíše prokázána nutnost a relevance poskytnutí odpovědi na druhou otázku předkládajícímu soudu pro řešení sporu v původním řízení.

               40

               A dále je třeba připomenout, že podle poznámky 2 písm. a) k třídě XVI KN se „části a součásti, které jsou zbožím zahrnutým v jakémkoliv z čísel kapitol 84 nebo 85 (jiném, než jsou čísla 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 a 8548), […] ve všech případech zařazují do svých příslušných čísel bez ohledu na stroj, pro který jsou určeny“. Toto pravidlo pro zařazení se použije tehdy, jestliže všechny dotčené části a součásti jsou tvořeny výrobky, které z důvodu vlastní individuální funkce spadají do specifického čísla celního sazebníku náležejícího do kapitoly 84 nebo 85 KN. Podle uvedeného pravidla jsou části a součásti strojů zařazovány na základě vlastních charakteristik jako samostatné výrobky pod specifické číslo, pod nějž patří tyto výrobky.

               41

               Toto upřesnění není samoúčelné, neboť jak uvádí předkládající soud, výběr cla je u některých výrobků spadajících pod položku 8543 90 KN podle nařízení č. 1255/96 pozastaven. Mezi výrobky spadajícími pod položku 8543 90 KN, pro které platí takové pozastavení, patří ty, které mají formu „[s]oupravy výrobků patřících do čísla 8541 nebo 8542 namontované na tištěné obvody, umístěné pod jedním krytem“. Jak bylo připomenuto v bodě 33 tohoto rozsudku, je možné, že výrobek dotčený ve věci v původním řízení, skládající se ze zařízení, která by samostatně posuzována všechna spadala pod číslo 8541 KN, může odpovídat tomuto popisu. K tomu, aby bylo takové pozastavení přiznáno, je však nutné, aby tento výrobek mohl být považován za „část“ nebo „součást“. Řešení sporu v původním řízení proto závisí na odpovědi na druhou otázku.

               42

               Z výše uvedených úvah vyplývá, že druhá otázka je přípustná.

         K věci samé

               43

               Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být KN vykládána v tom smyslu, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, které jsou použity v přístrojích, pro jejichž mechanickou nebo elektrickou funkčnost nejsou nezbytné, tvoří části nebo součásti ve smyslu podpoložky 8543 90 80 KN, nebo v tom smyslu, že tyto moduly spadají pod podpoložku 8543 89 95 KN, týkající se ostatních elektrických strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 KN neuvedených a nezahrnutých.

               44

               Pojem „části a součásti“ ve smyslu poznámky 2 k třídě XVI KN v ní není definován. V zájmu soudržného a jednotného použití společného celního sazebníku kladl Soudní dvůr důraz na jednotnou definici tohoto pojmu, společnou pro všechny kapitoly KN (v tomto smyslu viz rozsudek HARK, C‑450/12, EU:C:2013:824, bod 37).

               45

               Z judikatury Soudního dvora týkající se čísla 8473 KN a poznámky 2 písm. b) ke třídě XVI vyplývá, že pojem „části a součásti“ implikuje existenci celku, pro jehož funkci jsou tyto části nebo součásti nepostradatelné (rozsudky Peacock, EU:C:2000:573, bod 21, jakož i Data I/O, EU:C:2014:331, bod 35 a citovaná judikatura).

               46

               Aby bylo možné zboží kvalifikovat jako „část nebo součást“, nestačí pouze prokázat, že bez tohoto zboží nemůže daný stroj plnit potřeby, pro které je určen. Musí se ještě prokázat, že mechanické nebo elektrické fungování dotčeného stroje na tomto zboží závisí (rozsudky HARK, EU:C:2013:824, bod 36 a citovaná judikatura, jakož i Data I/O, EU:C:2014:331, bod 35 a citovaná judikatura).

               47

               Vysvětlivky k HS týkající se čísla 8543 uvádějí, že za stroje a přístroje ve smyslu tohoto čísla se považují elektrická zařízení s vlastní individuální funkcí. A upřesňují rovněž, že ustanovení vysvětlivky k číslu 8479 HS týkající se strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí se uplatní obdobně na stroje a přístroje v čísle 8543 HS.

               48

               V tomto ohledu vysvětlivky k HS týkající se čísla 8479 upřesňují, že toto číslo zahrnuje mechanické stroje a přístroje s vlastní individuální funkcí, které nejsou specificky zařazeny do jiného čísla kapitoly 84 HS z důvodu, že se nevyznačují funkčně nebo typově, a dále že stroje a přístroje zařazené do tohoto čísla se odlišují od částí a součástí strojů a přístrojů, které je třeba zařadit dle obecných ustanovení týkajících se částí a součástí, tím, že mají vlastní individuální funkci.

               49

               Podle společnosti Rohm Semiconductor Soudní dvůr konstatoval, že optočleny dotčené ve věci, v níž byl vydán rozsudek X (EU:C:2008:535, bod 28), nemohou být zařazeny pod číslo 8543, i kdyby se mělo za to, že nepatří pod číslo 8541 KN.

               50

               Je sice pravda, že se v bodě 28 německého znění uvedeného rozsudku hovoří o „částech a součástech strojů“, ale tento výraz neodkazuje na pojem „části a součásti“ ve smyslu KN, ale znamená, že optočlen je prvkem jiných strojů, což je důvodem pro jeho zařazení pod číslo 8541 KN.

               51

               Jak totiž uvádí Komise ve svém písemném vyjádření, francouzské znění rozsudku X (EU:C:2008:535) by mohlo být stejně zavádějící jako znění německé. Nicméně v bodě 28 anglického znění uvedeného rozsudku je v místě, kde je ve francouzském znění uveden výraz „parties de machine“, použit výraz „machine components“. Pokud by se jednalo o „části a součásti“ ve smyslu KN, byl by v daném bodě anglického znění uvedeného rozsudku použit výraz „parts of machines“, tak jak je mj. uveden v bodě 6 tohoto znění.

               52

               Jestliže měl Soudní dvůr skutečně za to, že takové optočleny, které byly dotčeny ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, nemohou spadat pod číslo 8543, bylo to, jak uvedl v bodě 29 rozsudku, právě z důvodu, že jsou určeny pro velké množství druhů strojů a přístrojů a nejen pro zbytkovou kategorii strojů a přístrojů uvedenou v čísle 8543 KN, která odpovídá elektrickým strojům a přístrojům s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 neuvedeným a nezahrnutým.

               53

               Jak uvedl předkládající soud, moduly dotčené ve věci v původním řízení jsou sice používány v mobilních telefonech a jiných přístrojích, ale nejsou pro jejich používání nezbytné. Jak tvrdila Komise ve svém písemném vyjádření, tyto moduly jako takové nemají při telefonování, zpracovávaní dat, tisku nebo zachycování fotografií a jejich reprodukci žádnou roli. Podle informací poskytnutých tímto soudem absence uvedených modulů v mobilních telefonech, noteboocích, tiskárnách nebo digitálních fotoaparátech nemá na jejich funkci žádný vliv.

               54

               Jelikož jejich přítomnost není pro funkčnost těchto přístrojů nezbytná, nemohou být tedy tyto moduly považovány za části a součásti ve smyslu podpoložky 8543 90 80 KN.

               55

               Proto je třeba na druhou otázku odpovědět, že KN musí být vykládána v tom smyslu, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, které jsou použity v přístrojích, pro jejichž mechanickou nebo elektrickou funkčnost nejsou nezbytné, netvoří části nebo součásti ve smyslu podpoložky 8543 90 80 KN, ale spadají pod podpoložku 8543 89 95 KN, týkající se ostatních elektrických strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 KN neuvedených a nezahrnutých.

         K nákladům řízení

               56

               Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

               Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:

                           1)

                           Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002, musí být vykládána v tom smyslu, že moduly tvořené vzájemným propojením LED, fotodiody a několika dalších polovodičových zařízení, které mohou být používány jako infračervené vysílače a přijímače, pokud jsou elektricky napájeny prostřednictvím přístrojů, v nichž jsou použity, spadají do čísla 8543 této nomenklatury.

                           2)

                           Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 1832/2002, musí být vykládána v tom smyslu, že takové moduly, jako jsou moduly dotčené ve věci v původním řízení, které jsou použity v přístrojích, pro jejichž mechanickou nebo elektrickou funkčnost nejsou nezbytné, netvoří části nebo součásti ve smyslu podpoložky 8543 90 80 této nomenklatury, ale spadají pod její podpoložku 8543 89 95, týkající se ostatních elektrických strojů a přístrojů s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 nomenklatury neuvedených a nezahrnutých.

                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. října 2008.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV proti deutsche internet versicherung AG.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesgerichtshof - Německo.#Směrnice 2000/31/ES - Článek 5 odst. 1 písm. c) - Elektronický obchod - Poskytovatel služeb prostřednictvím internetu - Elektronická pošta.#Věc C-298/07.

text:
      Věc C-298/07
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände –Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      v.
      deutsche internet versicherung AG
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof)
      „Směrnice 2000/31/ES – Článek 5 odst. 1 písm. c) – Elektronický obchod – Poskytovatel služeb prostřednictvím internetu – Elektronická pošta“
      Shrnutí rozsudku
      Sbližování právních předpisů – Elektronický obchod – Směrnice 2000/31 – Poskytování služeb prostřednictvím internetu
      ?Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31, čl. 5 odst. 1 písm. c)?

      Článek 5 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/31 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického
         obchodu, na vnitřním trhu musí být vykládán v tom smyslu, že poskytovatel služeb je povinen poskytnout příjemcům služby ještě
         před uzavřením smlouvy s nimi vedle adresy své elektronické pošty také další informace, jež umožňují rychlé navázání kontaktu
         a přímou a účinnou komunikaci. Těmito informacemi nemusí být nutně telefonní číslo. Mohou spočívat v elektronickém kontaktním
         formuláři, pomocí něhož se příjemci služby mohou obracet prostřednictvím internetu na poskytovatele služeb a na který poskytovatel
         služeb odpoví elektronickou poštou, s výjimkou situací, kdy příjemce služby, který po navázání kontaktu elektronickými prostředky
         s poskytovatelem služeb nemá přístup k elektronické síti, požádá uvedeného poskytovatele o přístup k jinému než elektronickému
         prostředku komunikace.

      (viz bod 40 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      16. října 2008 (*)

      „Směrnice 2000/31/ES – Článek 5 odst. 1 písm. c) – Elektronický obchod – Poskytovatel služeb prostřednictvím internetu – Elektronická pošta“
      Ve věci C‑298/07,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesgerichtshof
         (Německo) ze dne 26. dubna 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 22. června 2007, v řízení

      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      proti
      deutsche internet versicherung AG,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis a J. Malenovský (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV H. Büttnerem, Rechtsanwalt,
      –        za deutsche internet versicherung AG J. Kummerem, Rechtsanwalt,
      –        za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s F. Arenou, avvocato dello Stato,
      –        za polskou vládu T. Nowakowskim, jako zmocněncem,
      –        za švédskou vládu S. Johannesson, jako zmocněnkyní,
      –        za Komisi Evropských společenství E. Montaguti a G. Braunem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 15. května 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES
         ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním
         trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399, dále jen „směrnice“).

      2        Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale
         Bundesverband eV (dále jen „Bundesverband“) a společností deutsche internet versicherung AG (dále jen „DIV“) ohledně otázky,
         zda poskytovatel služeb, který podniká výlučně prostřednictvím internetu, musí svým zákazníkům povinně sdělit své telefonní
         číslo ještě před uzavřením smlouvy.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3        Článek 2 směrnice stanoví:

      „Pro účely této směrnice se rozumí:
      a)      ,službami informační společnosti‘ služby ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 98/34/ES [ze dne
         22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd.
         13/20, s. 308)] ve znění směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 98/48/ES [ze dne 20. července 1998 (Úř. věst. L 217, s. 18;
         Zvl. vyd. 13/21, s. 8)];

      b)      ,poskytovatelem‘ každá fyzická nebo právnická osoba, která poskytuje určitou službu informační společnosti;
      […]
      d)      ,příjemcem služby‘ každá fyzická nebo právnická osoba, která k profesním či jiným účelům využívá služeb informační společnosti,
         zejména pro vyhledávání či zpřístupňování informací;

      […]“
      4        Článek 5 odst. 1 směrnice stanoví:

      „1.      Vedle ostatních informačních požadavků podle práva Společenství dbají členské státy, aby poskytovatel služeb umožnil příjemcům
         služby a příslušným orgánům snadný, přímý a trvalý přístup přinejmenším k těmto informacím:

      a)      jméno poskytovatele služeb;
      b)      zeměpisná adresa, na níž je poskytovatel služeb usazen;
      c)      údaje, které umožňují rychlé navázání kontaktu s poskytovatelem služeb a přímou a účinnou komunikaci s ním, včetně adresy
         jeho elektronické pošty;

      […]“
       Vnitrostátní právní úprava
      5        Ustanovení § 5 odst. 1 body 1 a 2 zákona o elektronických médiích (Telemediengesetz) ze dne 26. února 2007 (BGBl. 2007 I,
         s. 179) stanoví:

      „1.      Poskytovatelé služeb jsou povinni umožnit pro elektronická média poskytovaná k obchodním účelům, zpravidla za úplatu, snadný,
         přímý a trvalý přístup k těmto informacím:

      1)      jméno a adresa, na níž je poskytovatel usazen, a v případě právnických osob právní forma a oprávnění zástupci, a pokud existují
         informace o základním kapitálu společnosti, základní kapitál, a nejsou-li splaceny všechny peněžité vklady, celková částka
         dosud nesplacených vkladů;

      2)      údaje, které umožňují rychlé navázání kontaktu a přímou komunikaci s poskytovatelem služeb elektronickou cestou, včetně adresy
         jeho elektronické pošty […]“

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      6        DIV je společnost, která nabízí pojištění motorových vozidel výlučně prostřednictvím internetu. Na svých internetových stránkách
         tato společnost uvádí svoji poštovní adresu a adresu elektronické pošty, ale neuvádí své telefonní číslo. Tento údaj poskytne
         až po uzavření pojistné smlouvy. Zájemci o služby DIV však mohou klást otázky prostřednictvím internetového kontaktního formuláře
         s tím, že odpovědi obdrží elektronickou poštou.

      7        Bundesverband, německá federace sdružení spotřebitelů, se nicméně domnívá, že DIV je povinna uvést své telefonní číslo na
         internetové stránce. Podle Bundesverband je to totiž jediný prostředek, který zajišťuje přímou komunikaci mezi potenciálním
         zákazníkem a touto pojišťovnou. Bundesverband proto podala k Landgericht Dortmund (zemský soud v Dortmundu) žalobu proti DIV,
         jíž se domáhala, aby DIV bylo nařízeno, aby přestala nabízet spotřebitelům pojišťovací služby prostřednictvím internetu bez
         možnosti přímého telefonického kontaktu s touto pojišťovnou.

      8        Landgericht Dortmund žalobě Bundesverband vyhověl. Odvolací soud ji naproti tomu zamítl. Tento soud měl za to, že není nezbytné
         uvádět telefonní číslo, aby byla umožněna přímá komunikace mezi zákazníkem a poskytovatelem služeb. Taková komunikace totiž
         může být zajištěna prostřednictvím elektronického kontaktního formuláře, neboť do komunikace mezi potenciálním zákazníkem
         a DIV nemůže zasáhnout žádná nezávislá třetí osoba. Krom toho byl splněn i požadavek rychlé komunikace, neboť DIV odpovídala
         na otázky spotřebitelů do 30 až 60 minut.

      9        Bundesverband podala opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof a domáhala se, aby bylo rozhodnuto v neprospěch DIV.

      10      Bundesgerichtshof se domnívá, že i když znění čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice nepožaduje uvádění telefonního čísla, z cíle
         tohoto ustanovení by tato povinnost mohla vyplývat. V Německu je ostatně tato otázka v judikatuře a právní nauce kontroverzní.
         Stejně tak důvodová zpráva k vládnímu návrhu zákona o elektronickém obchodu (Elektronischer Geschäftsverkehr-Gesetz) konstatovala
         nezbytnost uvádění telefonního čísla. Bundesgerichtshof rovněž uvádí, že komunikace ve formě slovní výměny ve smyslu skutečného
         dialogu je možná pouze prostřednictvím telefonu.

      11      Na druhou stranu by požadavek vyplývající z povinnosti odpovídat na telefonické dotazy potenciálních zákazníků mohl vést k tomu,
         že by DIV byla nucena změnit svůj obchodní model spočívající v získávání zákazníků výhradně prostřednictvím internetu, což
         by mělo za následek hrozbu vzniku překážek při podpoře elektronického obchodu. Krom toho by telefonní číslo zpoplatněné vyšším
         tarifem mohlo odradit spotřebitele od navázání kontaktu s poskytovatelem služeb, což by vedlo k tomu, že by se tento prostředek
         komunikace stal neúčinným.

      12      Za těchto podmínek se Bundesgerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Je poskytovatel služeb na základě čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice […] povinen uvést ještě před uzavřením smlouvy s příjemcem
         služby telefonní číslo, aby bylo umožněno rychlé navázání kontaktu a přímá a účinná komunikace?

      2)      V případě záporné odpovědi na první otázku:
      a)      Musí poskytovatel služeb podle čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice ještě před uzavřením smlouvy s příjemcem služby nabídnout vedle
         uvedení adresy elektronické pošty i druhý prostředek komunikace?

      b)      Je v případě kladné odpovědi jako druhý prostředek komunikace dostatečné to, že poskytovatel služeb zřídí kontaktní formulář,
         pomocí kterého se příjemce služby může prostřednictvím internetu obrátit na poskytovatele služeb, který odpoví na dotaz příjemce
         služby prostřednictvím elektronické pošty?“

       K předběžným otázkám
      13      Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice musí být
         vykládán v tom smyslu, že poskytovatel služeb je povinen poskytnout příjemcům služby ještě před uzavřením smlouvy s nimi vedle
         své adresy elektronické pošty i další informace, jež umožňují přístup k dalšímu komunikačnímu prostředku, a pokud taková povinnost
         existuje, zda tyto informace musejí nezbytně zahrnovat telefonní číslo, či zda je dostačující elektronický kontaktní formulář.

      14      Bundesverband, jakož i italská vláda mají za to, že poskytovatel služeb musí příjemci služby poskytnout vedle adresy elektronické
         pošty i další informace, jež umožňují přístup k dalšímu komunikačnímu prostředku. DIV, polská a švédská vláda, jakož i Komise
         Evropských společenství hájí opačnou tezi.

      15      Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je pro výklad ustanovení práva Společenství třeba vzít do úvahy
         nejen jeho znění, ale i kontext, ve kterém se nachází, a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (viz zejména rozsudky
         ze dne 18. května 2000, KVS International, C‑301/98, Recueil, s. I‑3583, bod 21; ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise,
         C‑156/98, Recueil, s. I‑6857, bod 50; ze dne 6. července 2006, Komise v. Portugalsko, C‑53/05, Sb. rozh. s. I‑6215, bod 20,
         a ze dne 23. listopadu 2006, ZVK, C‑300/05, Sb. rozh. s. I‑11169, bod 15).

      16      Na základě čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice je poskytovatel služeb povinen umožnit příjemcům služby přístup k některým minimálním
         informacím, mezi něž patří údaje, které umožňují rychlé navázání kontaktu s poskytovatelem služeb a přímou a účinnou komunikaci
         s ním, včetně adresy jeho elektronické pošty.

      17      Ze znění uvedeného čl. 5 odst. 1 písm. c), a zejména z obratu „včetně“, tak vyplývá, že zákonodárce Společenství měl v úmyslu
         uložit poskytovateli služeb povinnost, aby příjemcům služby poskytl vedle adresy své elektronické pošty i další informace,
         které umožňují dosáhnout výsledku sledovaného tímto ustanovením.

      18      Takový doslovný výklad je potvrzen kontextem čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice. Podle čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice patří
         k informacím, k nimž je poskytovatel služeb povinen umožnit přístup příjemcům služby, také jeho zeměpisná adresa. Ze znění
         posledně uvedeného ustanovení tudíž jednoznačně vyplývá, že zákonodárce Společenství neměl v úmyslu omezit možnost navázání
         kontaktu a komunikace s příjemcem služeb na jediný prostředek komunikace, jímž je elektronická pošta, nýbrž chtěl umožnit
         příjemcům služby i přístup k poštovní adrese.

      19      Pokud jde o cíle sledované směrnicí, je třeba nejprve poukázat na to, že podle čl. 1 odst. 1 směrnice, jakož i podle jejího
         třetího až šestého a osmého bodu odůvodnění je jejím cílem podpora rozvoje služeb informační společnosti a využití možností
         nabízených vnitřním trhem pro elektronický obchod.

      20      Zákonodárce Společenství sice měl v úmyslu podporovat rozvoj elektronického obchodu, avšak z žádného bodu odůvodnění směrnice
         nevyplývá, že by si přál izolovat elektronický obchod od zbývající části vnitřního trhu. Uvedení „adresy elektronické pošty“
         v čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice je tudíž výrazem vůle zákonodárce Společenství zajistit, aby poskytovatel služeb tuto informaci,
         která zpřístupňuje elektronickou komunikaci, obligatorně poskytl příjemcům služby, aniž by to však znamenalo, že by se zákonodárce
         Společenství chtěl zříct dalších druhů jiné než elektronické komunikace, jež mohou být používány doplňkově.

      21      Pokud by totiž příjemci služby nemohli případně využít jiného typu komunikace, bylo by jim v situaci, kdy by po navázání kontaktu
         s poskytovatelem služeb elektronickou cestou neměli po přechodnou dobu přístup k elektronické síti, znemožněno uzavřít smlouvu,
         a byli by tak vyloučeni z trhu. Toto vyloučení by mohlo oslabit a odříznout dotyčný sektor od zbývající části trhu, a tudíž
         být na překážku fungování vnitřního trhu, čímž by směrnice byla částečně zbavena užitečného účinku.

      22      Zadruhé zejména z čl. 1 odst. 3 směrnice a z jejího sedmého, desátého a jedenáctého bodu odůvodnění vyplývá, že jejím cílem
         je rovněž zajištění ochrany zájmů spotřebitelů. Taková ochrana musí být zajištěna v každé fázi kontaktu mezi poskytovatelem
         služeb a příjemci služby.

      23      Z toho vyplývá, že v rozsahu, v němž informace sdělované poskytovatelem služeb umožňují příjemcům služby posoudit rozsah svých
         budoucích závazků tím, že je chrání zejména před některými riziky omylů, jež by mohly vést k uzavření nevýhodné smlouvy, se
         může ukázat také nezbytnost dalšího prostředku komunikace před uzavřením smlouvy.

      24      Je-li příjemcům služby nabídnut další, případně i jiný než elektronický prostředek komunikace, nelze to mimoto považovat za
         vysokou ekonomickou zátěž pro poskytovatele služeb, který nabízí své služby prostřednictvím internetu. Tento poskytovatel
         se totiž obvykle obrací na spotřebitele, kteří mají snadný přístup k elektronické síti a jsou obeznámeni s tímto typem komunikace.
         Elektronická komunikace tedy bude nahrazena jinou než elektronickou komunikací pouze ve výjimečných případech.

      25      Z výše uvedených úvah vyplývá, že poskytovatel služeb je na základě čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice povinen poskytnout příjemcům
         služby vedle adresy své elektronické pošty také další rychlý, přímý a účinný prostředek komunikace.

      26      Je tudíž třeba položit si otázku, zda informace, které umožňují příjemcům služby přístup k tomuto dalšímu prostředku komunikace,
         musejí nezbytně zahrnovat telefonní číslo.

      27      Bundesverband a italská vláda na rozdíl od DIV, polské a švédské vlády a Komise tvrdí, že poskytovatel služeb je povinen sdělit
         příjemcům služby své telefonní číslo, neboť pouze telefon může splňovat požadavky přímé a účinné komunikace ve smyslu směrnice.
         Přímá komunikace totiž nezbytně znamená komunikaci mezi osobami a účinná komunikace znamená neopožděné, takřka okamžité zpracování
         předávaných informací.

      28      Je nesporné, že telefonická komunikace může být považována za přímou a účinnou komunikaci, i když za sebou nezanechává hmatatelnou
         stopu a po svém ukončení v zásadě neposkytuje žádný důkaz o svém obsahu.

      29      V tomto ohledu je třeba uvést, že přídavné jméno „přímý“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice nevyžaduje nezbytně komunikaci
         ve formě slovní výměny, tedy skutečný dialog, nýbrž pouze komunikaci bez prostředníka.

      30      Účinná komunikace mimoto nemusí znamenat, že otázka je zodpovězena okamžitě. Naopak je třeba mít za to, že komunikace je účinná,
         jestliže umožňuje získání odpovídajících informací ve lhůtě, která je slučitelná s potřebami nebo legitimními očekáváními
         příjemce.

      31      Je zjevné, že existují i jiné prostředky komunikace než komunikace vedená telefonicky, jež mohou splňovat kritéria přímé a účinné
         komunikace uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice, a sice dostatečně plynulé komunikace bez prostředníka, například na
         základě osobních kontaktů v prostorách poskytovatele služeb prostřednictvím odpovědné osoby nebo prostřednictvím telefaxu.

      32      Informace, jež umožňují přístup k tomuto jinému prostředku komunikace, který je poskytovatel služeb povinen dát k dispozici
         příjemcům služby ještě před uzavřením smlouvy s nimi, nemusejí vzhledem k výše uvedenému nezbytně zahrnovat telefonní číslo.

      33      Odpověď podaná v rámci předchozí analýzy umožňuje dát odpověď i na otázku, zda elektronický kontaktní formulář, pomocí něhož
         se příjemci služby mohou prostřednictvím internetu obrátit na poskytovatele služeb, který odpoví elektronickou poštou, splňuje
         požadavky směrnice.

      34      Bundesverband, k němuž se v podstatě připojila italská vláda, je toho názoru, že elektronický kontaktní formulář se nejeví
         jako patřičný nástroj, neboť neumožňuje rychlý, přímý a účinný kontakt. DIV a Komise se naproti tomu domnívají, že takový
         formulář je dostačující zejména proto, že směrnice nevyžaduje „paralelní simultánní“ komunikaci.

      35      Je pravda, že na elektronický kontaktní formulář lze nahlížet tak, že nabízí přímý a účinný komunikační prostředek ve smyslu
         čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice, jestliže, jak vyplývá ze spisu ve věci v původním řízení, poskytovatel služeb odpovídá na
         otázky spotřebitelů do 30 až 60 minut.

      36      Za spíše výjimečných okolností, kdy příjemce služby po navázání kontaktu elektronickými prostředky s poskytovatelem služeb
         nemá z nejrůznějších důvodů, jako jsou například cestování, dovolená nebo pracovní cesta, přístup k elektronické síti, však
         elektronický kontaktní formulář již nelze považovat za účinný ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice.

      37      Jelikož uvedený formulář představuje také elektronický komunikační prostředek, nutnost využít formuláře na internetu by totiž
         v takových situacích neumožňovala vedení plynulé, a tedy účinné komunikace mezi poskytovatelem služeb a příjemcem služby,
         což je v rozporu s čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice.

      38      V situacích popsaných v bodě 36 tohoto rozsudku není poskytnutí výhradně elektronického kontaktního formuláře ani slučitelné
         s vůlí zákonodárce Společenství, který, jak bylo řečeno v bodě 20 tohoto rozsudku, měl v úmyslu podporovat rozvoj elektronického
         obchodu, avšak nepřál si jej izolovat od zbývající části vnitřního trhu.

      39      V těchto situacích proto musí poskytovatel služeb umožnit příjemci služby na jeho žádost přístup k jinému než elektronickému
         prostředku, jenž mu umožní vést účinnou komunikaci.

      40      Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice musí být vykládán
         v tom smyslu, že poskytovatel služeb je povinen poskytnout příjemcům služby ještě před uzavřením smlouvy s nimi vedle adresy
         své elektronické pošty také další informace, jež umožňují rychlé navázání kontaktu a přímou a účinnou komunikaci. Těmito informacemi
         nemusí být nutně telefonní číslo. Mohou spočívat v elektronickém kontaktním formuláři, pomocí něhož se příjemci služby mohou
         obracet prostřednictvím internetu na poskytovatele služeb a na který poskytovatel služeb odpoví elektronickou poštou, s výjimkou
         situací, kdy příjemce služby, který po navázání kontaktu elektronickými prostředky s poskytovatelem služeb nemá přístup k elektronické
         síti, požádá uvedeného poskytovatele o přístup k jinému než elektronickému prostředku komunikace.

       K nákladům řízení
      41      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      Článek 5 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech
            služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“), musí
            být vykládán v tom smyslu, že poskytovatel služeb je povinen poskytnout příjemcům služby ještě před uzavřením smlouvy s nimi
            vedle adresy své elektronické pošty také další informace, jež umožňují rychlé navázání kontaktu a přímou a účinnou komunikaci.
            Těmito informacemi nemusí být nutně telefonní číslo. Mohou spočívat v elektronickém kontaktním formuláři, pomocí něhož se
            příjemci služby mohou obracet prostřednictvím internetu na poskytovatele služeb a na který poskytovatel služeb odpoví elektronickou
            poštou, s výjimkou situací, kdy příjemce služby, který po navázání kontaktu elektronickými prostředky s poskytovatelem služeb
            nemá přístup k elektronické síti, požádá uvedeného poskytovatele o přístup k jinému než elektronickému prostředku komunikace.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. července 2014.#Angelo Alberto Torresi a Pierfrancesco Torresi v. Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Consiglio Nazionale Forense.#Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb osob – Přístup k povolání advokáta – Možnost odmítnout zápis do seznamu advokátní komory v případě státních příslušníků členského státu, kteří získali odbornou kvalifikaci advokáta v jiném členském státě – Zneužití práva.#Spojené věci C‑58/13 a C‑59/13.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve spojených věcech C‑58/13 a C‑59/13,
            jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podané rozhodnutími Consiglio Nazionale Forense (Itálie) ze dne 29. září 2012, došlými Soudnímu dvoru dne 4. února 2013, v řízeních
            Angelo Alberto Torresi  (C‑58/13),
            Pierfrancesco Torresi (C‑59/13)
            proti
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata ,
            SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
            ve složení V. Skouris, předseda, K. Lenaerts, místopředseda, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, L. Bay Larsen (zpravodaj), E. Juhász a M. Safjan (předsedové senátů), A. Rosas, D. Šváby, M. Berger, S. Rodin, F. Biltgen a K. Jürimäe, soudci,
            generální advokát: N. Wahl,
            vedoucí soudní kanceláře: A. Impellizzeri, rada,
            s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. února 2014,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za A. A. Torresiho a P. Torresiho C. Torresim, avvocato,
            – za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s S. Fiorentinem, avvocato dello Stato,
            – za španělskou vládu A. Rubio Gonzálezem a S. Centeno Huerta, jako zmocněnci,
            – za rakouskou vládu A. Poschem, jako zmocněncem,
            – za polskou vládu B. Majczynou, jako zmocněncem,
            – za rumunskou vládu R.‑H. Raduem, R.‑I. Hatieganu a A.‑L. Crişan, jako zmocněnci,
            – za Evropský parlament M. Gómez-Leal a L. Visaggiem, jako zmocněnci,
            – za Radu Evropské unie A. Vitrem a P. Mahnič Bruni, jako zmocněnci,
            – za Evropskou komisi E. Montaguti a H. Støvlbækem, jako zmocněnci,
            po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. dubna 2014,
            vydává tento

            Odůvodnění rozsudku
            Rozsudek
            1. Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu a platnosti článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace (Úř. věst. L 77, s. 36; Zvl. vyd. 06/03, s. 83).
            2. Tyto žádosti byly podány v rámci dvou sporů mezi A. A. Torresim a Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata (rada advokátní komory v Macerata, dále jen „rada komory v Macerata“) a P. Torresim a Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata ohledně odmítnutí uvedené rady vyhovět jejich žádosti o zápis do zvláštní části seznamu advokátů.
            Právní rámec
            Unijní právo
            3. Bod 6 odůvodnění směrnice 2004/18 zní následovně:
            „vzhledem k tomu, že tento přístup je na úrovni Společenství odůvodněn také proto, že zatím pouze některé členské státy na svém území povolují činnost advokátů z jiných členských států vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, kromě činnosti ve formě poskytování služeb; že však i v členských státech, kde je tato možnost dána, platí značně odlišné podmínky týkající se například oboru působnosti a povinného zápisu u příslušných orgánů; že tato různorodost vede k nerovnosti a narušení hospodářské soutěže mezi advokáty z členských států a tvoří překážku volného pohybu; že tyto problémy může vyřešit a stejné příležitosti může advokátům a uživatelům právních služeb ve všech členských státech poskytnout pouze směrnice stanovující podmínky, které upravují výkon povolání advokátů vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě jinak než formou poskytování služeb.“
            4. Podle čl. 1 odst. 1 uvedené směrnice je jejím účelem usnadnit trvalý výkon povolání advokáta jako osoby samostatně výdělečně činné nebo jako osoby v pracovním poměru v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána odborná kvalifikace.
            5. Článek 2 směrnice 98/5, nadepsaný „Právo vykonávat činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě“, v prvním pododstavci stanoví:
            „Každý advokát má právo trvale vykonávat činnosti uvedené v článku 5 v každém jiném členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě.“
            6. Článek 3 téže směrnice, nadepsaný „Zápis u příslušného orgánu“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
            „1. Advokát, který si přeje vykonávat činnost v jiném členském státě než v tom, ve kterém získal odbornou kvalifikaci, je povinen se zapsat u příslušného orgánu v tomto státě.
            2. Příslušný orgán v hostitelském členském státě advokáta zapíše po předložení průkazu oprávnění potvrzujícího jeho zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě. Může požadovat, aby průkaz oprávnění příslušného orgánu domovského členského státu nebyl při předložení starší než tři měsíce. O zápisu vyrozumí příslušný orgán domovského členského státu.“
            Italské právo
            7. Italská republika provedla směrnici 98/5 do vnitrostátního práva legislativním nařízením č. 96 ze dne 2. února 2001 (běžný doplněk ke GURI č. 79 ze dne 4. dubna 2001, dále jen „legislativní nařízení č. 96/2001“). Jeho článek 6, nadepsaný „Zápis“, stanoví:
            „1. Za účelem trvalého výkonu povolání advokáta v Itálii jsou státní příslušníci členských států, kteří jsou držiteli některého z označení uvedených v článku 2, povinni zapsat se do zvláštní části seznamu vedeného v obvodu soudu, v němž si trvale zřídili bydliště nebo místo podnikání, při dodržení právní úpravy týkající se povinností v oblasti sociálního zabezpečení.
            2. Zápis do zvláštní části seznamu je podmíněn zápisem žadatele u příslušné profesní organizace domovského členského státu.
            3. K žádosti o zápis musí být přiloženy následující doklady:
            a) osvědčení o státní příslušnosti členského státu Evropské unie nebo odpovídající prohlášení;
            b) potvrzení o místě bydliště nebo odpovídající prohlášení, nebo prohlášení žadatele s uvedením místa podnikání;
            c) potvrzení o zápisu u profesní organizace domovského členského státu, vydané nejpozději tři měsíce přede dnem předložení, nebo odpovídající prohlášení.
            […]
            6. Rada komory do 30 dnů od podání žádosti nebo od jejího doplnění, po ověření splnění požadovaných podmínek a v případě, že tomu nebrání důvody neslučitelnosti, nařídí zápis do zvláštní části seznamu a informuje o něm příslušný orgán domovského členského státu.
            7. Žádost lze zamítnout pouze po předchozím vyslechnutí dotčené osoby. Rozhodnutí musí být odůvodněno a ve lhůtě 15 dní oznámeno v plném znění dotčené osobě a státnímu zástupci […]
            8. Pokud rada komory nerozhodne o žádosti ve lhůtě stanovené v odstavci 6, může dotčená osoba podat do 10 dnů od vypršení uvedené lhůty žalobu ke Consiglio Nazionale Forense [Národní rada advokátní komory], která rozhodne o meritu žádosti.
            9. Zápisem do zvláštní části seznamu získá usazený advokát právo volit, avšak nikoliv právo být volen.
            […]“
            8. Podle královského legislativního nařízení č. 1578 ze dne 27. listopadu 1933, transformovaného po změnách na zákon prostřednictvím zákona č. 36 z roku 1934, ve znění pozdějších změn ( Gazzetta Ufficiale č. 24 ze dne 30. ledna 1934), lze všechna rozhodnutí Consiglio Nazionale Forense napadnout opravným prostředkem založeným na důvodech legality u spojených senátů Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud).
            Spor v původním řízení a předběžné otázky
            9. Poté, co získali vysokoškolský titul v oboru právo v Itálii, získali A. A. a P. Torresi vysokoškolský titul v oboru právo ve Španělsku a dne 1. prosince 2011 byli zapsáni jako advokáti do seznamu Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife (advokátní komora v Santa Cruz de Tenerife, Španělsko).
            10. Dne 17. března 2012 podali A. A. a P. Torresi na základě článku 6 legislativního nařízení č. 96/2001 k radě komory v Macerata žádost o zápis do zvláštní části seznamu advokátů věnované advokátům, kteří jsou držiteli profesního označení udělovaného v jiném členském státě, než je Italská republika, a jsou usazeni v posledně uvedeném státě (dále jen „usazení advokáti“).
            11. Rada komory v Macerata se ve lhůtě 30 dnů stanovené v čl. 6 odst. 6 legislativního nařízení č. 96/2001 k žádostem o zápis nevyjádřila.
            12. Pánové A. A. a P. Torresi se tedy prostřednictvím žalob podaných dne 19. a 20. dubna 2012 obrátili na Consiglio Nazionale Forense, aby o jejich žádostech o zápis rozhodla. Na podporu svých žalob uvedli, že požadované zápisy podléhají jediné podmínce stanovené platnou právní úpravou, a to předložení „průkazu oprávnění potvrzujícího zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě“, kterým je v daném případě Španělské království.
            13. Consiglio Nazionale Forense má však za to, že případ osoby, která se poté, co získala diplom v oboru právo v členském státě, odebere do jiného členského státu za účelem získat zde titul advokáta a bezprostředně poté se vrátí do prvního členského státu, aby tam vykonávala profesní činnost, neodpovídá cílům směrnice 98/5 a může představovat zneužití práva.
            14. Consiglio Nazionale Forense, majíc pochybnosti o výkladu a platnosti článku 3 směrnice 98/5, připomněla, že Soudní dvůr určil, že má pravomoc podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce (rozsudek Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411), a rozhodla se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
            „1) Má být článek 3 [směrnice 98/5] vykládán ve světle obecné zásady zákazu zneužívání práva a čl. 4 odst. 2 SEU o respektování národní identity tak, že ukládá vnitrostátním správním orgánům povinnost, aby do seznamu usazených advokátů zapsaly italské státní příslušníky, kteří se dopustili jednání, jímž zneužili unijní právo, a brání vnitrostátní praxi, která těmto orgánům umožňuje zamítnout žádosti o zápis do seznamu usazených advokátů, pokud existují objektivní okolnosti, na jejichž základě se lze domnívat, že došlo ke zneužití unijního práva, aniž je dotčeno dodržování zásad proporcionality a zákazu diskriminace, a dále právo dotčené osoby podat žalobu a uplatňovat případné porušení práva na usazování, a tudíž soudní přezkum činnosti správního orgánu?
            2) Má být v případě [kladné] odpovědi na první otázku takto vykládaný článek 3 [směrnice 98/5] považován za neplatný ve světle čl. 4 odst. 2 SEU, jelikož umožňuje se vyhýbat právní úpravě členského státu, která podmiňuje přístup k povolání advokáta složením státní zkoušky, je-li tato zkouška stanovena ústavou uvedeného členského státu a patří-li mezi základní zásady ochrany uživatelů právních služeb a řádného výkonu spravedlnosti?“
            K předběžným otázkám
            K pravomoci Soudního dvora
            15. Na úvod A. A. a P. Torresi mimo jiné tvrdí, že Consiglio Nazionale Forense není soudem, a nemá tedy právo podávat žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 267 SFEU. Soudní funkce totiž vykonává pouze tehdy, když jedná v kárné oblasti, a nikoliv při vedení seznamu advokátů, což je oblast, v níž vykonává čistě správní funkci. Pokud je tedy věc předložena Consiglio Nazionale Forense na základě čl. 6 odst. 8 legislativního nařízení č. 96/2001, rozhoduje o zápisu jako správní orgán nadřízený radě místní komory, která nerozhodla ve lhůtě stanovené v odstavci 6 téhož článku.
            16. A. A. a P. Torresi, opírajíce se o rozsudek Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587), poukazují rovněž na to, že Consiglio Nazionale Forense nesplňuje podmínku nestrannosti, jelikož jejími členy jsou advokáti volení každou radou místní komory, včetně té, která je účastníkem původního řízení. Existuje tedy riziko, že řešení otázky, která je jí předložena, bude ovlivněno praktickým zájmem, jako je zájem omezit zápisy, místo aby bylo vedeno uplatněním právního pravidla.
            17. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pro účely posouzení toho, zda je předkládající orgán svojí povahou „soudem“ ve smyslu článku 267 SFEU, bere Soudní dvůr v úvahu všechny skutečnosti, jako je zákonný základ orgánu, jeho trvalost, závaznost jeho jurisdikce, kontradiktorní povaha řízení, použití právních předpisů orgánem, jakož i jeho nezávislost (viz zejména rozsudky Miles a další, C‑196/09, EU:C:2011:388, bod 37 a citovaná judikatura, jakož i Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, bod 38).
            18. Co se týče konkrétně nezávislosti předkládajícího orgánu, tento požadavek předpokládá, že je uvedený orgán chráněn před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly ohrozit nezávislost rozhodování jeho členů, pokud jde o spory, které jim jsou předloženy (viz rozsudek Wilson, EU:C:2006:587, bod 51).
            19. Kromě toho k určení, zda vnitrostátní orgán, kterému zákon svěřuje funkce jiné povahy, musí být považován za „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU, je nutno ověřit konkrétní povahu funkcí, které vykonává ve specifickém normativním kontextu, v jehož rámci jedná, když žádá o rozhodnutí Soudního dvora. Vnitrostátní soudy jsou oprávněny obrátit se na Soudní dvůr pouze tehdy, když před nimi probíhá spor a když rozhodují v rámci řízení, které má být ukončeno rozhodnutím, jež má charakter soudního rozhodnutí (viz rozsudek Belov, EU:C:2013:48, body 39 a 41).
            20. Co se týče prvních pěti aspektů uvedených v bodě 17 tohoto rozsudku, ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, vyplývá, že Consiglio Nazionale Forense byla zřízena zákonem a má trvalý charakter. Dále vzhledem k tomu, že její pravomoc rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím přijatým radami místních komor je stanovena zákonem, že nemá volitelný charakter a že rozhodnutí, která přijímá při výkonu této pravomoci, jsou vykonatelná, plyne z toho, že její jurisdikce je závazná. Konečně je nesporné, že řízení použitelné u Consiglio Nazionale Forense, které je do značné míry inspirováno pravidly civilního řízení, má jak v písemné, tak v ústní části kontradiktorní povahu, a že tento orgán rozhoduje podle práva.
            21. Pokud jde o požadavek nezávislosti, je třeba zaprvé uvést, že zejména z údajů italské vlády vyplývá, že i když je Consiglio Nazionale Forense orgánem, jehož členové jsou voleni členy jednotlivých rad místních komor z řad advokátů oprávněných vystupovat před Corte suprema di cassazione, přičemž členové těchto rad jsou sami voleni advokáty zapsanými do seznamu příslušné advokátní komory, funkce člena Consiglio Nazionale Forense je neslučitelná zejména s funkcí člena rady místní advokátní komory.
            22. Zadruhé je zjevné, že se na Consiglio Nazionale Forense vztahují záruky stanovené italskou ústavou v oblasti nezávislosti a nestrannosti soudu. Plní tak své funkce zcela samostatně, aniž je komukoliv podřízena, a od nikoho nepřijímá příkazy či pokyny. Kromě toho se na Consiglio Nazionale Forense plně vztahují ustanovení italského občanského soudního řádu v oblasti zdržení se hlasování a vyloučení pro podjatost.
            23. Zatřetí, jak potvrdila italská vláda na jednání, na rozdíl od rady místní advokátní komory, která je v rámci řízení zahájeného žalobou proti jejímu rozhodnutí účastníkem řízení u Consiglio Nazionale Forense, nemůže být posledně uvedený orgán účastníkem řízení u Corte suprema di cassazione proti rozhodnutí, kterým rozhodl o žalobě směřující proti dotčené radě komory. Consiglio Nazionale Forense tedy má, jak vyžaduje judikatura Soudního dvora (viz rozsudek Wilson, EU:C:2006:587, bod 49), postavení třetí osoby ve vztahu k orgánu, který přijal rozhodnutí, proti němuž byl podán opravný prostředek.
            24. A konečně ze spisu vyplývá, že podle ustálené praxe není člen Consiglio Nazionale Forense patřící do obvodu rady advokátní komory dotčené žádostí o zápis součástí kolegia Consiglio Nazionale Forense, které rozhoduje, přičemž není dotčena plná použitelnost pravidel upravujících zdržení se hlasování a vyloučení pro podjatost, která stanoví italský občanský soudní řád. Na jednání italská vláda uvedla, že i když jeden ze členů Consiglio nazionale forense je zapsán v advokátní komoře v Macerata, zdržel se účasti na řízení týkajícím se A. A. a P. Torresiho.
            25. Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že Consiglio Nazionale Forense splňuje požadavky nezávislosti a nestrannosti, které charakterizují soud ve smyslu článku 267 SFEU.
            26. Co se týče požadavku připomenutého v bodě 19 tohoto rozsudku, totiž že předkládající orgán je oprávněn obrátit se na Soudní dvůr pouze při výkonu soudní funkce, je třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí A. A. a P. Torresi, je-li ke Consiglio Nazionale Forense podána na základě čl. 6 odst. 8 legislativního nařízení č. 96/2001 žaloba proti tomu, že rada komory nerozhodla ve lhůtě 30 dní od podání žádosti o zápis do zvláštní části seznamu advokátů, neomezuje se uvedený orgán na rozhodnutí o této žádosti namísto dotčené rady komory. Jak vyplývá zejména z vysvětlení italské vlády a z protokolů z jednání týkajících se žalob, které podali A. A. a P. Torresi proti radě advokátní komory v Macerata, jež se konala dne 29. září 2012 u Consiglio Nazionale Forense, má tento orgán rozhodnout o opodstatněnosti implicitního rozhodnutí dotčené rady komory v rozsahu, v němž jím byla zamítnuta žádost dotčené osoby o zápis. V tomto případě, je-li opravnému prostředku vyhověno, přísluší Consiglio Nazionale Forense rozhodnout o meritu žádosti o zápis.
            27. Je rovněž nesporné, že podání žaloby ve smyslu čl. 6 odst. 8 legislativního nařízení č. 96/2001 vede k řízení, v němž mají účastníci uvést své argumenty písemně a ústně, na veřejném jednání a s pomocí advokáta. Své návrhy přednáší na jednání i státní zástupce. V projednávaném případě z protokolů zmíněných v předchozím bodě vyplývá, že státní zástupce navrhl zamítnutí žalob A. A. a P. Torresiho. Consiglio Nazionale Forense rozhoduje na neveřejném zasedání, rozhodnutím, které má formu, název i obsah rozsudku vyhlášeného jménem italského lidu.
            28. A konečně, jak bylo připomenuto v bodě 23 tohoto rozsudku, zatímco rada místní advokátní komory, jejíž rozhodnutí je předmětem žaloby ke Consiglio Nazionale Forense, je účastníkem řízení u tohoto orgánu, v případě, že rozhodnutí, kterým Consiglio nazionale forense rozhodla o uvedené žalobě, je předmětem opravného prostředku podaného ke Corte suprema di cassazione, není Consiglio Nazionale Forense účastníkem řízení u uvedeného soudu. Jak vyplývá zejména z rozsudku spojených senátů tohoto soudu vydaného dne 22. prosince 2011, kterého se dovolávají A. A. a P. Torresi ve svém písemném vyjádření, účastníkem řízení u Corte suprema di cassazione je i nadále dotčená rada advokátní komory.
            29. Z toho vyplývá, že Consiglio Nazionale Forense rozhoduje v projednávané věci spor, a to v rámci řízení, které má být ukončeno rozhodnutím, jež má charakter soudního rozhodnutí.
            30. Vzhledem ke všemu výše uvedenému je třeba konstatovat, že Consiglio Nazionale Forense představuje při výkonu kontroly na základě čl. 6 odst. 8 legislativního nařízení č. 96/2001 soud ve smyslu článku 267 SFEU, a Soudní dvůr tedy má pravomoc zodpovědět otázky, které mu uvedený orgán předložil.
            K přípustnosti předběžných otázek
            31. A. A. a P. Torresi a Rada Evropské unie tvrdí, že s ohledem na jednoznačnou judikaturu Soudního dvora v této oblasti patří otázky vznesené Consiglio Nazionale Forense do doktríny acte éclairé,  a jsou tedy nepřípustné.
            32. V tomto ohledu je třeba připomenout, že i v případě existence judikatury Soudního dvora, která řeší dotčenou právní otázku, mají vnitrostátní soudy nadále možnost se obrátit na Soudní dvůr, pokud to považují za vhodné (viz rozsudek Cilfit a další, 283/81, EU:C:1982:335, body 13 až 15), aniž okolnost, že ustanovení, jejichž výklad je požadován, již byla předmětem výkladu Soudního dvora, brání tomu, aby Soudní dvůr rozhodl znovu (v tomto smyslu viz rozsudek Boxus a další, C‑128/09 až 131/09, 134/09 a 135/09, EU:C:2011:667, bod 32).
            33. Z toho vyplývá, že žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jsou přípustné.
            K první otázce
            34. Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda článek 3 směrnice 98/5 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné orgány členského státu s poukazem na zneužití práva odmítly zápis do seznamu usazených advokátů v případě státních příslušníků tohoto členského státu, kteří se poté, co v tomto státě získali vysokoškolský titul, odebrali do jiného členského státu za účelem získat zde odbornou kvalifikaci advokáta a poté se vrátili do prvního členského státu, aby tam vykonávali povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v členském státě, ve kterém byla získána odborná kvalifikace.
            35. Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 1 odst. 1 směrnice 98/5 je jejím účelem usnadnit trvalý výkon povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána odborná kvalifikace.
            36. V tomto ohledu již měl Soudní dvůr příležitost konstatovat, že uvedená směrnice zavádí mechanismus vzájemného uznávání profesních označení migrujících advokátů, kteří chtějí vykonávat činnost pod označením udělovaným v domovském členském státě (viz rozsudek Lucembursko v. Parlament a Rada, C‑168/98, EU:C:2000:598, bod 56).
            37. Jak vyplývá z bodu 6 odůvodnění směrnice 98/5, kromě toho unijní zákonodárce touto směrnicí zamýšlel zejména odstranit rozdíly mezi vnitrostátními pravidly týkajícími se podmínek zápisu u příslušných orgánů, které byly původem nerovností a překážek volného pohybu (viz rozsudky Komise v. Lucembursko, C‑193/05, EU:C:2006:588, bod 34, a Wilson, EU:C:2006:587, bod 64).
            38. V tomto kontextu provádí článek 3 směrnice 98/5 úplnou harmonizaci předchozích podmínek vyžadovaných k využití práva usazování přiznaného touto směrnicí, když stanoví, že advokát, který si přeje vykonávat činnost v jiném členském státě než v tom, ve kterém získal odbornou kvalifikaci, je povinen se zapsat u příslušného orgánu v tomto státě, který musí tento zápis provést „po předložení průkazu oprávnění potvrzujícího jeho zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě“ (v tomto smyslu viz rozsudky Komise v. Lucembursko, EU:C:2006:588, body 35 a 36, jakož i Wilson, EU:C:2006:587, body 65 a 66).
            39. V této souvislosti již Soudní dvůr rozhodl, že předložení průkazu oprávnění potvrzujícího zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě příslušnému orgánu v hostitelském členském státě se tak jeví jako jediná podmínka, kterou má být podmíněn zápis dotyčného v hostitelském členském státě, který mu umožní výkon činnosti v tomto posledně uvedeném členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském členském státě (viz rozsudky Komise v. Lucembursko, EU:C:2006:588, bod 37, a Wilson, EU:C:2006:587, bod 67).
            40. Je tedy třeba uvést, že o státních příslušnících členského státu, jako jsou A. A. a P. Torresi, kteří předloží příslušnému orgánu tohoto členského státu průkaz oprávnění potvrzující jejich zápis u příslušného orgánu v jiném členském státě, je třeba mít v zásadě za to, že splňují všechny podmínky nezbytné k jejich zápisu pod profesním označením získaným v posledně uvedeném členském státě do seznamu usazených advokátů prvního členského státu.
            41. Podle předkládajícího soudu se však v projednávané věci A. A. a P. Torresi nemohou dovolávat článku 3 směrnice 98/5, jelikož jediným cílem získání odborné kvalifikace advokáta v jiném členském státě než v Italské republice bylo vyhnout se uplatnění práva posledně uvedeného státu upravujícího přístup k povolání advokáta, a toto získání tak představuje zneužití práva usazování, odporující cílům této směrnice.
            42. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se jednotlivci nemohou norem unijního práva dovolávat podvodně nebo zneužívajícím způsobem (viz zejména rozsudky Halifax a další, C‑255/02, EU:C:2006:121, bod 68, jakož i SICES a další, C‑155/13, EU:C:2014:145, bod 29).
            43. Pokud jde konkrétně o boj proti zneužívání svobody usazování, je členský stát oprávněn přijmout opatření, která mají zabránit tomu, aby se někteří z jeho státních příslušníků pokoušeli s využitím možností vytvořených Smlouvou o FEU vyhnout se zneužívajícím způsobem pravidlům jejich vnitrostátní právní úpravy (viz rozsudek Inspire Art, C‑167/01, EU:C:2003:512, bod 136).
            44. Ke zjištění existence zneužívajícího jednání je zapotřebí splnění objektivního a subjektivního prvku (viz rozsudek SICES a další, EU:C:2014:145, bod 31).
            45. Pokud jde o objektivní prvek, ze všech objektivních skutečností musí vyplývat, že i přes formální dodržení podmínek stanovených unijní právní úpravou nebylo dosaženo cíle sledovaného touto právní úpravou (viz rozsudek SICES a další, EU:C:2014:145, bod 32 a citovaná judikatura).
            46. Co se týče subjektivního prvku, musí být zjevné, že existuje vůle získat neoprávněnou výhodu vyplývající z unijní právní úpravy tím, že jsou uměle vytvořeny podmínky vyžadované pro její získání (v tomto smyslu viz rozsudek O. a B., C‑456/12, EU:C:2014:135, bod 58 a citovaná judikatura).
            47. Jak bylo připomenuto v bodě 35 tohoto rozsudku, cílem směrnice 98/5 je usnadnit trvalý výkon povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána odborná kvalifikace.
            48. V tomto ohledu je třeba mít za to, že právo státních příslušníků členského státu zvolit si jak členský stát, v němž chtějí získat svou odbornou kvalifikaci, tak členský stát, v němž mají v úmyslu vykonávat své povolání, je nedílnou součástí výkonu základních svobod zaručených Smlouvami na jednotném trhu (v tomto smyslu viz rozsudek Komise v. Španělsko, C‑286/06, EU:C:2008:586, bod 72).
            49. Skutečnost, že se státní příslušník členského státu, který v tomto státě získal vysokoškolský titul, odebere do jiného členského státu za účelem získat zde odbornou kvalifikaci advokáta a poté se vrátí do členského státu, jehož je státním příslušníkem, aby tam vykonával povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v členském státě, ve kterém byla získána odborná kvalifikace, tak představuje jeden z případů, kdy je dosaženo cíle směrnice 98/5, a nemůže sama o sobě představovat zneužití práva usazování vyplývajícího z článku 3 směrnice 98/5.
            50. Kromě toho okolnost, že se státní příslušník členského státu rozhodl získat odbornou kvalifikaci v jiném členském státě než ve státě svého bydliště s cílem využít tam výhodnějších právních předpisů, není sama o sobě dostačující k učinění závěru o zneužití této svobody, jak uvedl generální advokát v bodech 91 a 92 svého stanoviska.
            51. Takový závěr kromě toho nemůže být vyvrácen skutečností, že k podání žádosti o zápis do seznamu usazených advokátů u příslušného orgánu v hostitelském členském státě došlo krátce po získání profesního označení v domovském členském státě. Jak uvedl generální advokát v bodech 93 a 94 svého stanoviska, článek 3 směrnice 98/5 rozhodně nestanoví, že zápis advokáta, který si přeje vykonávat činnost v jiném členském státě než v tom, ve kterém získal odbornou kvalifikaci, u příslušného orgánu v hostitelském členském státě může být podmíněn splněním určité doby praxe advokáta v domovském členském státě.
            52. Vzhledem ke všemu výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, že článek 3 směrnice 98/5 musí být vykládán v tom smyslu, že zneužívající jednání nemůže představovat to, že se státní příslušník členského státu odebere do jiného členského státu za účelem získat zde po úspěšném absolvování vysokoškolského studia odbornou kvalifikaci advokáta a vrátí se do členského státu, jehož je státním příslušníkem, aby tam vykonával povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v členském státě, ve kterém byla tato odborná kvalifikace získána.
            Ke druhé otázce
            53. Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda článek 3 směrnice 98/5 je s ohledem na čl. 4 odst. 2 SEU neplatný.
            54. V této souvislosti je třeba nejprve připomenout, že na základě čl. 4 odst. 2 SEU Unie ctí národní identitu členských států, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech.
            55. Consiglio Nazionale Forense má za to, že článek 3 směrnice 98/5 tím, že italským státním příslušníkům, kteří získají profesní označení advokáta v jiném členském státě, než je Italská republika, umožňuje vykonávat jejich povolání v tomto státě, vede k obcházení čl. 33 odst. 5 italské ústavy, která podmiňuje přístup k povolání advokáta úspěšným složením státní zkoušky. Toto ustanovení sekundárního unijního práva je tedy v rozsahu, v němž umožňuje obejít právní úpravu, která je součástí italské národní identity, v rozporu s čl. 4 odst. 2 SEU, a mělo by být považováno za neplatné.
            56. V tomto ohledu je třeba uvést, že se článek 3 směrnice 98/5 týká pouze práva usadit se v členském státě za účelem výkonu povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v domovském členském státě. Toto ustanovení neupravuje přístup k povolání advokáta ani výkon tohoto povolání pod profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě.
            57. Z toho nutně plyne, že žádost o zápis do seznamu usazených advokátů podaná na základě článku 3 směrnice 98/5 neumožňuje vyhnout se uplatnění právních předpisů hostitelského členského státu týkajících se přístupu k povolání advokáta.
            58. Jak uznala italská vláda na jednání, je tedy třeba mít za to, že článek 3 směrnice 98/5 tím, že státním příslušníkům členského státu, kteří získají profesní označení advokáta v jiném členském státě, umožňuje vykonávat povolání advokáta ve státě, jehož jsou státními příslušníky, pod profesním označením udělovaným v domovském členském státě, nemůže mít v žádném případě vliv na základní politické a ústavní systémy ani základní funkce hostitelského členského státu ve smyslu čl. 4 odst. 2 SEU.
            59. Z toho vyplývá, že přezkum druhé předložené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 3 směrnice 98/5.
            K nákladům řízení
            60. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
            1) Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace, musí být vykládán v tom smyslu, že zneužívající jednání nemůže představovat to, že se státní příslušník členského státu odebere do jiného členského státu za účelem získat zde po úspěšném absolvování vysokoškolského studia odbornou kvalifikaci advokáta a vrátí se do členského státu, jehož je státním příslušníkem, aby tam vykonával povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v členském státě, ve kterém byla tato odborná kvalifikace získána.
            2) Přezkum druhé předložené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 3 směrnice 98/5.


Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. října 1983. # Lucchini Siderurgica SpA proti Komisi Evropských společenství. # Věc 179/82.


Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. září 1983. # Jean-Claude Renaud proti Komisi Evropských společenství. # Věc 148/82.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 4. října 2006. # Freixenet SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Tvar bílé broušené láhve - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (ES) - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Porušení práv obhajoby - Článek 73 nařízení č. 40/94. # Věc T-190/04.

text:
      Rozsudek Soudu (třetí senát) ze dne 4. října 2006 – Freixenet v. OHIM (Tvar bílé broušené láhve)
      (Věc T‑190/04)
      „Ochranná známka Společenství – Tvar bílé broušené láhve – Absolutní důvod pro zamítnutí – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (ES) – Neexistence rozlišovací způsobilosti – Porušení práv obhajoby – Článek 73 nařízení č. 40/94“
      1.                     Ochranná známka Společenství – Přezkumné řízení (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 63 odst. 3 a 6) (viz body 15–18, 44–47)
      2.                     Ochranná známka Společenství – Rozhodnutí Úřadu – Dodržování práv obhajoby (Nařízení Rady č. 40/94, článek 73) (viz body 28–30,
            41–42)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. února 2004 (Věc R 97/2001-4) týkajícímu se zápisu
                  ochranné známky ve tvaru bílé broušené láhve jako ochranné známky Společenství.

            Věc

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Freixenet, SA

               Dotčená ochranná známka:

               Trojrozměrná známka ve formě bílé broušené láhve, pro výrobky zařazené do třídy 33 – přihláška k zápisu č. 32532

               Rozhodnutí průzkumového referenta:

               Zamítnutí přihlášky.

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání.

         Výrok
      1.         Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. února
         2004 (věc R 97/2001-4) se zrušuje.

      2.         Žaloba se ve zbývající části zamítá.
      3.         OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené žalobkyní.


Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 12. dubna 2013. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) proti Evropské komisi. # Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny. # Věc T-420/08.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 21. června 1996. # Paul Dischamp SA proti Komisi Evropských společenství. # Věc T-226/94.