201807060351994072018/C 259/053822016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805315511Věc C-382/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Rheinland-Pfalz – Německo) – Hornbach-Baumarkt-AG v. Finanzamt Landau „Řízení o předběžné otázce — Svoboda usazování — Daň z příjmu právnických osob — Právní úprava členského státu — Určení zdanitelného příjmu společností — Výhoda poskytnutá bezúplatně společností-rezidentem ve prospěch společnosti-nerezidenta, s níž je ve vztahu závislosti — Oprava zdanitelných příjmů společnosti-rezidenta — Neexistence opravy zdanitelných příjmů v případě totožné výhody poskytnuté společností-rezidentem ve prospěch společnosti-nerezidenta, s níž je v takovém vztahu — Omezení svobody usazování — Odůvodnění“
 ---documentbreak--- C2592018CS510120180531CS00055151Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Rheinland-Pfalz – Německo) – Hornbach-Baumarkt-AG v. Finanzamt Landau
   (Věc C-382/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Svoboda usazování — Daň z příjmu právnických osob — Právní úprava členského státu — Určení zdanitelného příjmu společností — Výhoda poskytnutá bezúplatně společností-rezidentem ve prospěch společnosti-nerezidenta, s níž je ve vztahu závislosti — Oprava zdanitelných příjmů společnosti-rezidenta — Neexistence opravy zdanitelných příjmů v případě totožné výhody poskytnuté společností-rezidentem ve prospěch společnosti-nerezidenta, s níž je v takovém vztahu — Omezení svobody usazování — Odůvodnění““2018/C 259/05Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Finanzgericht Rheinland-Pfalz

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hornbach-Baumarkt-AG

      Žalovaný: Finanzamt Landau

      Výrok

   S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že článek 43 ES (nyní článek 49 SFEU) ve spojení s článkem 48 ES (nyní článek 54 SFEU) musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž je nutno příjmy společnosti usazené v jednom členském státě, která poskytla společnosti usazené v jiném členském státě, s níž je ve vztahu závislosti, výhodné podmínky, které se odchylují od podmínek, na nichž by se ve stejné či podobné situaci dohodly na sobě nezávislé třetí osoby, vypočítat tak, jako by jich bylo dosaženo, kdyby se uplatnily podmínky dohodnuté těmito třetími osobami, a musejí být předmětem opravy, třebaže taková oprava zdanitelných příjmů se neprovede v případě, že tyto výhody byly poskytnuty společností-rezidentem jiné společností-rezidentovi, s níž je ve vztahu závislosti. Vnitrostátnímu soudu nicméně přísluší ověřit, zda právní úprava dotčená v původním řízení umožňuje daňovému poplatníku rezidentovi prokázat, že podmínky byly dohodnuty z obchodních důvodů vyplývajících z jeho postavení společníka společnosti-nerezidenta.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 343, 19.9.2016.


201807060271993522018/C 259/23732018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180202171711Věc C-73/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2018 společností Cotécnica, S.C.C.L., proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 20. listopadu 2017 ve věci T-465/16, Cotécnica v. EUIPO – Visán Industrias Zootécnicas (Cotecnica OPTIMA)
 ---documentbreak--- C2592018CS1710120180202CS0023171171Kasační opravný prostředek podaný dne 2. února 2018 společností Cotécnica, S.C.C.L., proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 20. listopadu 2017 ve věci T-465/16, Cotécnica v. EUIPO – Visán Industrias Zootécnicas (Cotecnica OPTIMA)
   (Věc C-73/18 P)2018/C 259/23Jednací jazyk: španělština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cotécnica, S.C.C.L. (zástupci: J. C. Erdozain López, J. Galán López a L. Montoya Terán, abogados)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví a Visán Industrias Zootécnicas
   Usnesením ze dne 7. června 2018 Soudní dvůr (sedmý senát) zamítl kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný a rozhodl, že Cotécnica, S.C.C.L., ponese vlastní náklady řízení.


201807060041993992018/C 259/372932018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180426262722Věc C-293/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 26. dubna 2018 – Sindicato Nacional de CCOO de Galicia v. Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega
 ---documentbreak--- C2592018CS2620120180426CS0037262272Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 26. dubna 2018 – Sindicato Nacional de CCOO de Galicia v. Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega
   (Věc C-293/18)2018/C 259/37Jednací jazyk: španělština
      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Sindicato Nacional de CCOO de Galicia

      Žalovaní: Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega

      Předběžné otázky

            1)

            Spadají zaměstnanci přijatí na základě článku 20 Ley 14/2001 de 1 de junio de la Ciencia, Tecnología y la Innovación (zákon 14/2001 ze dne 1. června 2001 o vědě, technologiích a inovacích) do působnosti Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která vedla k přijetí směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (
                  1
               )?

            2)

            Má být odstupné za vypovězení pracovní smlouvy považováno za pracovní podmínku podle ustanovení 4 rámcové dohody?

            3)

            V případě kladných odpovědí na první dvě otázky: mají být považovány za srovnatelné situace vypovězení pracovní smlouvy zaměstnanců přijatých podle Ley 14/2001 de 1 de junio de la Ciencia, Tecnología y la Innovación (zákon 14/2001 ze dne 1. června 2001 o vědě, technologiích a inovacích) a situace vypovězení z objektivních důvodů smlouvy na dobu neurčitou podle článku 52 Estatuto de los Trabajadores (zákoník práce)?

            4)

            V případě kladné odpovědi: existuje nějaký zákonný důvod pro tyto odlišnosti?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


201807060151993632018/C 259/241402018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180222171822Věc C-140/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 22. února 2018 – Humbert Jörg Köfler a další
 ---documentbreak--- C2592018CS1720120180222CS0024172182Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 22. února 2018 – Humbert Jörg Köfler a další
   (Věc C-140/18)2018/C 259/24Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

      Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Další účastník řízení: Finanzpolizei

      Předběžné otázky

            1)

            Je třeba článek 56 SFEU, jakož i směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (
                  1
               ) a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES (
                  2
               ) vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce, jako je neposkytnutí mzdových podkladů ze strany poskytovatele pracovníků zaměstnavateli, ukládá velmi vysoké pokuty a zejména vysoké minimální pokuty, které jsou ukládány kumulativně za každého dotčeného pracovníka?

            2.

            Pokud již odpověď na otázku 1 nebude kladná:
            Je třeba článek 56 SFEU, jakož i směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby se za nesplnění formálních povinností při přeshraničním výkonu práce ukládaly kumulativní pokuty bez pevné horní hranice?

            3.

            Pokud již odpověď na otázku 1 nebo 2 nebude kladná:
            Je třeba čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nedbalostní delikty stanoví neomezeně vysoké pokuty a víceleté náhradní tresty odnětí svobody?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 1997, L 18, s. 1.
   (
         2
      ) – Úř. věst. 2014, L 159, s. 11.


201807060081993462018/C 259/064262016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805295622Věc C-426/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW a další v. Vlaams Gewest „Řízení o předběžné otázce — Ochrana dobrých životních podmínek zvířat při usmrcování — Zvláštní metody pro porážku předepsané náboženskými obřady — Muslimský svátek oběti — Nařízení (ES) č. 1099/2009 — Článek 2 písm. k) — Článek 4 odst. 4 — Povinnost provádět rituální porážku na jatkách splňujících požadavky stanovené v nařízení (ES) č. 853/2004 — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Článek 10 — Svoboda náboženského vyznání — Článek 13 SFEU — Respektování vnitrostátních zvyklostí týkajících se náboženských obřadů“
 ---documentbreak--- C2592018CS520120180529CS00065262Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW a další v. Vlaams Gewest
   (Věc C-426/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Ochrana dobrých životních podmínek zvířat při usmrcování — Zvláštní metody pro porážku předepsané náboženskými obřady — Muslimský svátek oběti — Nařízení (ES) č. 1099/2009 — Článek 2 písm. k) — Článek 4 odst. 4 — Povinnost provádět rituální porážku na jatkách splňujících požadavky stanovené v nařízení (ES) č. 853/2004 — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Článek 10 — Svoboda náboženského vyznání — Článek 13 SFEU — Respektování vnitrostátních zvyklostí týkajících se náboženských obřadů““2018/C 259/06Jednací jazyk: nizozemština
      Předkládající soud

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, lslamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

      Žalovaný: Vlaams Gewest

      Za přítomnosti: Global Action in the Interest of Animals (GAIA) VZW

      Výrok

   Přezkum předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 4 ve spojení s čl. 2 písm. k) nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 o ochraně zvířat při usmrcování ve světle práva na svobodu náboženského vyznání z hlediska článku 10 Listiny základních práv a svobod Evropské unie a z hlediska článku 13 SFEU.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


201807060181993502018/C 259/251462018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180223181811Věc C-146/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 23. února 2018 – Humbert Jörg Köfler
 ---documentbreak--- C2592018CS1810120180223CS0025181181Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 23. února 2018 – Humbert Jörg Köfler
   (Věc C-146/18)2018/C 259/25Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Humbert Jörg Köfler

      Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Další účastník řízení: Finanzpolizei

      Předběžná otázka

   Je třeba články 47 a 49 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která stanoví povinný příspěvek na náklady odvolacího řízení ve výši 20 % uloženého trestu?


201807060381994052018/C 259/074832016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805316721Věc C-483/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Zsolt Sziber v. ERSTE Bank Hungary Zrt „Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitelů — Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách — Směrnice 93/13/EHS — Článek 7 odst. 1 — Smlouvy o úvěru vedené v cizí měně — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví zvláštní procesní požadavky pro napadení zneužívajícího charakteru — Zásada rovnocennosti — Listina základních práv Evropské unie — Článek 47 — Právo na účinnou soudní ochranu“
 ---documentbreak--- C2592018CS610120180531CS00076172Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Zsolt Sziber v. ERSTE Bank Hungary Zrt
   (Věc C-483/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Ochrana spotřebitelů — Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách — Směrnice 93/13/EHS — Článek 7 odst. 1 — Smlouvy o úvěru vedené v cizí měně — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví zvláštní procesní požadavky pro napadení zneužívajícího charakteru — Zásada rovnocennosti — Listina základních práv Evropské unie — Článek 47 — Právo na účinnou soudní ochranu““2018/C 259/07Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Fővárosi Törvényszék

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Zsolt Sziber

      Žalovaná: ERSTE Bank Hungary Zrt

      Za přítomnosti: Mónika Szeder

      Výrok

            1)

            Článek 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví takové zvláštní procesní požadavky, jako jsou procesní požadavky, o něž se jedná ve věci v původním řízení a jež jsou kladeny na žaloby spotřebitelů, kteří uzavřeli smlouvy o úvěru vyjádřené v cizí měně, jež obsahují ujednání týkající se rozpětí směnného kurzu, který má být použit na poskytnutí úvěru, a směnného kurzu, který má být použit na jeho splácení, nebo ujednání týkající se možnosti jednostranné změny, které poskytovateli úvěru umožňuje zvýšit úroky, poplatky a náklady, pokud určení zneužívající povahy ujednání obsažených v takové smlouvě umožňuje obnovit právní a faktickou situaci, ve které by se spotřebitel nacházel, kdyby tato zneužívající ujednání nebyla sjednána.

            2)

            Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že se použije i na situace bez přeshraničního prvku.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 419, 14.11.2016.


201807060631994542018/C 259/663382018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180531495021Věc T-338/18: Žaloba podaná dne 31. května 2018 – Saleh Thabet v. Rada
 ---documentbreak--- C2592018CS4910120180531CS0066491502Žaloba podaná dne 31. května 2018 – Saleh Thabet v. Rada
   (Věc T-338/18)2018/C 259/66Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Suzanne Saleh Thabet (Káhira, Egypt) (zástupci: B. Kennelly QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin a C. Enderby Smith, solicitors)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/466 ze dne 21. března 2018, kterým se mění rozhodnutí 2011/172/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě, a zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/465 ze dne 21. března 2018, kterým se provádí nařízení (EU) č. 270/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě, v rozsahu, v němž se vztahují na žalobkyni;

            —

            konstatoval, že čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 2011/172/SZBP ze dne 21. března 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě a čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 270/2011 ze dne 21. března 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě se na žalobkyni neuplatní; a
            uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila nesprávného posouzení, když měla za to, že kritérium pro zařazení žalobkyně do čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí a do čl. 2 odst. 1 napadeného nařízení bylo splněno.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí a čl. 2 odst. 1 napadeného nařízení jsou protiprávní, protože a) postrádají platný právní základ a/nebo b) porušují zásadu proporcionality.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z porušení práv žalobkyně podle článku 6 SEU ve spojení s články 2 a 3 SEU a podle článků 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie v důsledku toho, že Rada předpokládala, že soudní řízení v Egyptě bylo v souladu se základními lidskými právy.


201807060341994042018/C 259/085172016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805307711Věc C-517/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Polsko) – Stefan Czerwiński v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Koordinace systémů sociálního zabezpečení — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Věcná oblast působnosti — Článek 3 — Prohlášení členských států podle článku 9 — Překlenovací důchod — Kvalifikace — Systémy zákonných předdůchodových dávek — Vyloučení pravidla o sčítání dob podle článku 66“
 ---documentbreak--- C2592018CS710120180530CS00087171Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Polsko) – Stefan Czerwiński v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku
   (Věc C-517/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Koordinace systémů sociálního zabezpečení — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Věcná oblast působnosti — Článek 3 — Prohlášení členských států podle článku 9 — Překlenovací důchod — Kvalifikace — Systémy zákonných předdůchodových dávek — Vyloučení pravidla o sčítání dob podle článku 66““2018/C 259/08Jednací jazyk: polština
      Předkládající soud

   Sąd Apelacyjny w Gdańsku

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Stefan Czerwiński

      Žalovaný: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku

      Výrok

            1)

            Kvalifikace určité dávky sociálního zabezpečení jako dávky spadající do jedné z oblastí sociálního zabezpečení uvedených v článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, kterou provedl příslušný vnitrostátní orgán v prohlášení učiněném členským státem podle čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení, není konečná. Kvalifikaci určité dávky sociálního zabezpečení může provést dotčený vnitrostátní soud autonomně a s ohledem na základní znaky dotčené dávky sociálního zabezpečení s tím, že se v případě potřeby obrátí na Soudní dvůr s předběžnou otázkou.

            2)

            Taková dávka, jako je dávka dotčená ve věci v původním řízení, musí být považována za „dávku ve stáří“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. d) nařízení č. 883/2004.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


201807060721993312018/C 259/516082017TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180606363722Věc T-608/17: Usnesení Tribunálu ze dne 6. června 2018 – Grupo Bimbo v. EUIPO – DF World of Spices (TAKIS FUEGO) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky k zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“
 ---documentbreak--- C2592018CS3620120180606CS0051362372Usnesení Tribunálu ze dne 6. června 2018 – Grupo Bimbo v. EUIPO – DF World of Spices (TAKIS FUEGO)
   (Věc T-608/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky k zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé““2018/C 259/51Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexiko, Mexiko) (zástupce: N. A. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: V. Ruzek, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: DF World of Spices GmbH (Dissen, Německo) (zástupce: A. Ebert-Weidenfeller, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. července 2017 (věc R 2300/2016-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi DF World of Spices GmbH a Grupo Bimbo, SAB de CV.

      Výrok

            1.

            O žalobě již není třeba rozhodnout.

            2.

            Společnosti Grupo Bimbo, SAB de CV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 369, 30.10.2017.


201807060751994162018/C 259/673492018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180605505011Věc T-349/18: Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Hauzenberger v. EUIPO (TurboPerformance)
 ---documentbreak--- C2592018CS5010120180605CS0067501501Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Hauzenberger v. EUIPO (TurboPerformance)
   (Věc T-349/18)2018/C 259/67Jednací jazyk: němčina
      Účastníci řízení

      Žalobce: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Německo) (zástupce: B. Bittner, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „TurboPerformance“ – Přihláška č. 16 053 431

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. dubna 2018, ve věci R 2206/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

            —

            napadené rozhodnutí zrušil;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


201807060391994092018/C 259/095262016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805317822Věc C-526/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 2018 – Evropská komise v. Polská republika „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2011/92/EU — Posouzení vlivů na životní prostředí v případě vrtů prováděných za účelem vyhledávání a průzkumu břidlicového plynu — Hlubinný vrt — Výběrová kritéria — Určení prahových hodnot“
 ---documentbreak--- C2592018CS720120180531CS00097282Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 2018 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-526/16) (
         1
      )
   „„Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2011/92/EU — Posouzení vlivů na životní prostředí v případě vrtů prováděných za účelem vyhledávání a průzkumu břidlicového plynu — Hlubinný vrt — Výběrová kritéria — Určení prahových hodnot““2018/C 259/09Jednací jazyk: polština
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Owsiany-Hornung, D. Milanowska a C. Zadra, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, D. Krawczyk, M. Orion Jędrysek, H. Schwarz a K. Majcher, zmocněnci)

      Výrok

            1)

            Polská republika tím, že z řízení, jehož cílem bylo určit, zda je nezbytné provést posouzení vlivů na životní prostředí, vyloučila záměry spočívající ve vyhledávání nebo průzkumu ložisek břidlicového plynu pomocí vrtů s hloubkou do 5000 m, s výjimkou vrtů s hloubkou od 1000 m v oblastech zásob vody a ochrany vnitrozemských vod, jakož i v zónách, na které se vztahují režimy ochrany přírody v podobě národních parků, přírodních rezervací, krajinných oblastí a oblastí „Natura 2000“, a ve vnějších chráněných zónách těchto oblastí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 a 3 ve spojení s přílohami II a III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí.

            2)

            Polská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


201807060461994202018/C 259/522802018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180503373821Věc T-280/18: Žaloba podaná dne 3. května 2018 – ABLV Bank v. SRB
 ---documentbreak--- C2592018CS3710120180503CS0052371382Žaloba podaná dne 3. května 2018 – ABLV Bank v. SRB
   (Věc T-280/18)2018/C 259/52Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ABLV Bank AS (Riga, Lotyšsko) (zástupce: O. Behrends, M. Kirchner a L. Feddern, advokáti)

      Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 23. února 2018 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně a její dceřiné společnosti ABLV Bank Luxembourg, SA,

            —

            uložil SRB náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně třináct žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že SRB neměl pravomoc rozhodnout o likvidaci.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že SRB tím, že oznámil formální rozhodnutí o nepřijetí opatření k řešení krize, porušil práva žalobkyně.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil práva žalobkyně svým nesprávným posouzením podle čl. 18 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 806/2014 (
                  1
               ).

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil práva žalobkyně svým nesprávným posouzením podle čl. 18 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 806/2014.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobkyně být vyslechnuta a další její procesní práva.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobkyně na řádně odůvodněné rozhodnutí.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že SRB důkladně a nestranně nepřezkoumal a neposoudil všechny relevantní skutečnosti.

            8.

            Osmý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu proporcionality.

            9.

            Devátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu rovného zacházení.

            10.

            Desátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobkyně vlastnit majetek a její svobodu podnikání.

            11.

            Jedenáctý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu nemo auditur.

            12.

            Dvanáctý žalobní důvod vychází z toho, že se SRB dopustil zneužití pravomoci.

            13.

            Třináctý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobkyně plynoucí z článku 41 Listiny základních svobod Evropské unie, jelikož nezajistil projednání věcí žalobkyně příslušnými unijními orgány a institucemi.

      (
         1
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014 L 225, s. 1)


201807060621993562018/C 259/683502018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180605505122Věc T-350/18: Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Euronet Consulting v. Komise
 ---documentbreak--- C2592018CS5020120180605CS0068502512Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Euronet Consulting v. Komise
   (Věc T-350/18)2018/C 259/68Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Euronet Consulting EEIG (Brusel, Belgie) (zástupci: P. Peeters a R. van Cleemput, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí žalované neznámého data, které bylo sděleno žalobkyni dopisem ze dne 26. března 2018 a kterým se zamítá nabídka týkající se položky 2 zadávacího řízení EuropeAid/138778/DH/SER/Multi – Framework contract for the implementation of external aid 2018 (FWC SIEA 2018), a kterým se zadává zakázka deseti jiným uchazečům

            —

            Uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z toho, že v rámci jedné položky byla jedna právní skupina zastoupena dvakrát.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že jedna právnická osoba vystupovala dvakrát jako vedoucí konsorcia a potřetí jako člen konsorcia.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že jedna právní skupina byla zastoupena ve více než dvou položkách.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že jedna právní skupina vystupovala jako vedoucí ve více než dvou položkách.


201807060071993362018/C 259/105422016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805318921Věc C-542/16: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag v. Dödsboet efter Ingvar Mattsson a Jan-Erik Strobel a další v. Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2002/92/ES — Působnost — Pojem ‚zprostředkování pojištění‘ — Směrnice 2004/39/ES — Působnost — Pojem ‚investiční poradenství‘ — Poradenství poskytnuté v rámci zprostředkování pojištění a týkající se investování kapitálu v rámci kapitálového životního pojištění — Kvalifikace činnosti zprostředkovatele pojištění, pokud jeho úmyslem nebylo uzavření skutečné pojistné smlouvy“
 ---documentbreak--- C2592018CS810120180531CS00108192Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag v. Dödsboet efter Ingvar Mattsson a Jan-Erik Strobel a další v. Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag
   (Věc C-542/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2002/92/ES — Působnost — Pojem ‚zprostředkování pojištění‘ — Směrnice 2004/39/ES — Působnost — Pojem ‚investiční poradenství‘ — Poradenství poskytnuté v rámci zprostředkování pojištění a týkající se investování kapitálu v rámci kapitálového životního pojištění — Kvalifikace činnosti zprostředkovatele pojištění, pokud jeho úmyslem nebylo uzavření skutečné pojistné smlouvy““2018/C 259/10Jednací jazyk: švédština
      Předkládající soud

   Högsta domstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Erik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Dödsboet efter Tommy Jönsson, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson a Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

      Žalovaní: Dödsboet efter Ingvar Mattsson a Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

      Výrok

            1)

            Článek 2 bod 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „zprostředkování pojištění“ spadají i přípravné práce pro uzavření pojistné smlouvy, a to i v případě, kdy dotyčný zprostředkovatel pojištění nemá v úmyslu pojistnou smlouvu skutečně uzavřít.

            2)

            Finanční poradenství týkající se investování kapitálu poskytnuté v rámci zprostředkování uzavření smlouvy o kapitálovém životním pojištění spadá do působnosti směrnice 2002/92, a nikoliv do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 14, 16.1.2017.


201807060591994152018/C 259/693532018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180528515221Věc T-353/18: Žaloba podaná dne 28. května 2018 – Promeco v. EUIPO – Aerts (nádobí)
 ---documentbreak--- C2592018CS5110120180528CS0069511522Žaloba podaná dne 28. května 2018 – Promeco v. EUIPO – Aerts (nádobí)
   (Věc T-353/18)2018/C 259/69Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Promeco NV (Kortrijk, Belgie) (zástupci: H. Hartwig a A. von Mühlendahl, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Aerts NV (Geel, Belgie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 218 193-0010

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí velkého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. února 2018, ve věci R 459/2016-G

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            napadené rozhodnutí zrušil;

            —

            zamítl odvolání podané Aerts NV proti rozhodnutí zrušovacího oddělení EUIPO ze dne 8. ledna 2016, věc ICD 9842;

            —

            uložil EUIPO náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní před velkým odvolacím senátem;

            —

            uložil Aerts NV v případě, že vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice, nahradit náklady řízení včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní před velkým odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení čl. 25 odst. 1 ve spojení s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


201807060111993612018/C 259/261482018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180223181812Věc C-148/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 23. února 2018 – Humbert Jörg Köfler a další
 ---documentbreak--- C2592018CS1820120180223CS0026182181Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakousko) dne 23. února 2018 – Humbert Jörg Köfler a další
   (Věc C-148/18)2018/C 259/26Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatelé: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

      Žalovaný orgán: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Zúčastněná strana: Finanzpolizei

      Předběžná otázka

   Je třeba čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní normě, která za nedbalostní delikty stanoví neomezeně vysoké pokuty, zejména vysoké minimální tresty a víceleté náhradní tresty odnětí svobody?


201807060361993922018/C 259/116332016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL201805319911Věc C-633/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sø- og Handelsretten – Dásnko) – Ernst & Young P/S v. Konkurrencerådet „Řízení o předběžné otázce — Kontrola spojování podniků — Nařízení (ES) č. 139/2004 — Článek 7 odst. 1 — Uskutečnění spojení před oznámením Evropské komisi a prohlášením slučitelnosti se společným trhem — Zákaz — Rozsah — Pojem ‚spojování podniků‘ — Ukončení dohody o spolupráci s třetí stranou jedním z podniků účastnících se spojení“
 ---documentbreak--- C2592018CS910120180531CS00119191Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sø- og Handelsretten – Dásnko) – Ernst & Young P/S v. Konkurrencerådet
   (Věc C-633/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Kontrola spojování podniků — Nařízení (ES) č. 139/2004 — Článek 7 odst. 1 — Uskutečnění spojení před oznámením Evropské komisi a prohlášením slučitelnosti se společným trhem — Zákaz — Rozsah — Pojem ‚spojování podniků‘ — Ukončení dohody o spolupráci s třetí stranou jedním z podniků účastnících se spojení““2018/C 259/11Jednací jazyk: dánština
      Předkládající soud

   Sø- og Handelsretten

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Ernst & Young P/S

      Žalovaná: Konkurrencerådet

      Výrok

   Článek 7 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (nařízení ES o spojování) musí být vykládán v tom smyslu, že spojení podniků je uskutečněno pouze operací, která zcela či zčásti, fakticky či právně přispívá ke změně kontroly cílového podniku. Vypovězení dohody o spolupráci za okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, jejichž ověření přísluší předkládajícímu soudu, nelze považovat za vedoucí k uskutečnění spojení, a to nezávisle na otázce, zda má toto vypovězení účinky na trhu.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 46, 13.2.2017.


201807060251993662018/C 259/382952018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180430272711Věc C-295/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação do Porto (Portugalsko) dne 30. dubna 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA v. Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
 ---documentbreak--- C2592018CS2710120180430CS0038271271Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação do Porto (Portugalsko) dne 30. dubna 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA v. Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
   (Věc C-295/18)2018/C 259/38Jednací jazyk: portugalština
      Předkládající soud

   Tribunal da Relação do Porto

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA

      Odpůrkyně: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

      Předběžné otázky

            1)

            Má být článek 2 směrnice 2007/64/ES (
                  1
               ) vykládán v tom smyslu, že je třeba mít za to, že do působnosti této směrnice, jak je vymezena v tomto článku, spadá provedení příkazu k inkasu vydaného třetí stranou k účtu, jehož není majitelkou, a jehož majitel neuzavřel s úvěrovou institucí smlouvu o platební službě pro jednorázový úkon ani rámcovou smlouvu o poskytování platebních služeb?

            2)

            V případě kladné odpovědi na první otázku a za stejných okolností, lze uvedeného majitele účtu považovat za uživatele platebních služeb ve smyslu článku 58 uvedené směrnice?

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES (Úř. věst. 2007, L 319, s. 1).


201807060141993622018/C 259/126472016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL2018053191022Věc C-647/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Lille – Francie) – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (EU) č. 604/2013 — Určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané v některém z členských států státním příslušníkem třetí země — Řízení týkající se převzetí a přijetí zpět — Článek 26 odst. 1 — Přijetí a oznámení rozhodnutí o přemístění před souhlasem dožádaného členského státu s žádostí o přijetí zpět“
 ---documentbreak--- C2592018CS920120180531CS001292102Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Lille – Francie) – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais
   (Věc C-647/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Nařízení (EU) č. 604/2013 — Určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané v některém z členských států státním příslušníkem třetí země — Řízení týkající se převzetí a přijetí zpět — Článek 26 odst. 1 — Přijetí a oznámení rozhodnutí o přemístění před souhlasem dožádaného členského státu s žádostí o přijetí zpět““2018/C 259/12Jednací jazyk: francouzština
      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Lille

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Adil Hassan

      Žalovaný: Préfet du Pas-de-Calais

      Výrok

   Článek 26 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát, jenž jinému členskému státu, který považuje za příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu podle kritérií stanovených v uvedeném nařízení, zaslal žádost o převzetí nebo přijetí zpět osoby uvedené v čl. 18 odst. 1 uvedeného nařízení, přijal rozhodnutí o přemístění a oznámil ho této osobě předtím, než dožádaný členský stát vyjádří výslovný či implicitní souhlas s touto žádostí.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 70, 6.3.2017.


201807060531993882018/C 259/532812018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180503383921Věc T-281/18: Žaloba podaná dne 3. května 2018 – ABLV Bank v. ECB
 ---documentbreak--- C2592018CS3810120180503CS0053381392Žaloba podaná dne 3. května 2018 – ABLV Bank v. ECB
   (Věc T-281/18)2018/C 259/53Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ABLV Bank AS (Riga, Lotyšsko) (zástupci: O. Behrends, M. Kirchner a L. Feddern, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 23. února 2018 o tom, že žalobkyně a ABLV Bank Luxembourg, SA jsou v selhání nebo jejich selhání je pravděpodobné,

            —

            uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že posouzení ECB ohledně splnění kritéria selhání ze strany žalobkyně a její dceřiné společnosti ABLV Bank Luxembourg bylo v mnoha ohledech nesprávné a nedostatečné.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobkyně být vyslechnuta a další její procesní práva.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobkyně na řádně odůvodněné rozhodnutí.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že ECB důkladně a nestranně nepřezkoumala a neposoudila všechny relevantní skutečnosti.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu proporcionality.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu rovného zacházení.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobkyně vlastnit majetek a její svobodu podnikání.

            8.

            Osmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu nemo auditur.

            9.

            Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se ECB dopustila zneužití pravomoci.

            10.

            Desátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobkyně plynoucí z článku 41 Listiny základních svobod, jelikož nezajistila projednání věcí žalobkyně příslušnými unijními orgány a institucemi.


201807060131994342018/C 259/393212018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180509282811Věc C-321/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Belgie) dne 9. května 2018 – Terre wallonne ASBL v. Région wallonne
 ---documentbreak--- C2592018CS2810120180509CS0039281281Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Belgie) dne 9. května 2018 – Terre wallonne ASBL v. Région wallonne
   (Věc C-321/18)2018/C 259/39Jednací jazyk: francouzština
      Předkládající soud

   Conseil d’État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Terre wallonne ASBL

      Žalovaný: Région wallonne

      Předběžné otázky

            1)

            Představuje vyhláška – kterou orgán členského státu stanoví cíle ochrany pro síť Natura 2000 podle směrnice 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (
                  1
               ) – plán nebo program ve smyslu směrnice 2001/42/ES o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, (
                  2
               ) konkrétně ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a), nebo ve smyslu čl. 3 odst. 4 uvedené směrnice?

            2)

            V případě kladné odpovědi, musí být taková vyhláška předmětem posouzení vlivů na životní prostředí podle směrnice 2001/42/ES, zatímco se takové posouzení nevyžaduje podle směrnice 92/43/EHS, na jejímž základě byla vyhláška přijata?

      (
         1
      ) – Úř. věst. L 206, s. 7.
   (
         2
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30).


201807060211994402018/C 259/272142018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180326191911Věc C-214/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Sopocie (Polsko) dne 26. března 2018 – H. W.
 ---documentbreak--- C2592018CS1910120180326CS0027191191Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Sopocie (Polsko) dne 26. března 2018 – H. W.
   (Věc C-214/18)2018/C 259/27Jednací jazyk: polština
      Předkládající soud

   Sąd Rejonowy w Sopocie

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: H. W.

      Za přítomnosti: PSM „K“ w G., Komornika Sądowego przy Sądzie Rejonowym w Sopocie Aleksandry Treder

      Předběžné otázky

            1)

            Je ve světle systému daně z přidané hodnoty vycházejícího ze směrnice Rady 2006/112/ES (
                  1
               ) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1, ve znění pozdějších změn, dále jen „směrnice o DPH“), a zejména z jejího článku 1, článku 2 odst. 1 písm. a) a c) a článku 73 ve spojení s čl. 78 prvním pododstavcem písm. a) a z nich odvozené zásady neutrality DPH, která je obecnou zásadou unijního práva, přípustné – vezme-li se v úvahu obsah článku 29a odst. 1 a článku 29a odst. 6 bodu 1 ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zákon ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb, konsolidované znění, Dz.U. 2017, položka 1221, dále jen „u.p.t.u.“) ve spojení se zněním článku 49 odst. 1, článku 35 a článku 63 odst. 4. ustawy z dnia 29 sierpnia 1997 r. o komornikach sądowych i egzekucji (zákon ze dne 29. srpna 1997 o soudních exekutorech a exekuci, konsolidované znění, Dz.U. 2017, položka 1277, dále jen „u.k.s.e.“) – přijmout stanovisko, že exekuční poplatky vybírané soudními exekutory v sobě zahrnují částku daně ze zboží a služeb (tj. DPH)?
            V případě kladné odpovědi na první otázku:

            2)

            Je ve světle zásady proporcionality, která je obecnou zásadou unijního práva, přípustné přijmout stanovisko, že exekutor jako osoba povinná k DPH v rámci své exekuční činnosti fakticky disponuje veškerými právními nástroji pro řádné plnění daňové povinnosti, která předpokládá, že exekuční poplatek vybíraný na základě ustanovení u.k.s.e. v sobě zahrnuje částku daně ze zboží a služeb (tj. DPH)?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


201807060121993482018/C 259/136602016CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180531101121Spojené věci C-660/16 a C-661/16: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt Dachau v. Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen v. Erich Wirtl (C-661/16) „Řízení o předběžné otázce — Daně — Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Dodání zboží — Článek 65 — Článek 167 — Zálohová platba za nabytí zboží, které nebylo následně dodáno — Odsouzení zákonných zástupců dodavatele za trestný čin podvodu — Platební neschopnost dodavatele — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Podmínky — Články 185 a 186 — Oprava provedená vnitrostátním daňovým orgánem — Podmínky“
 ---documentbreak--- C2592018CS1010120180531CS0013101112Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt Dachau v. Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen v. Erich Wirtl (C-661/16)
   (Spojené věci C-660/16 a C-661/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Daně — Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Dodání zboží — Článek 65 — Článek 167 — Zálohová platba za nabytí zboží, které nebylo následně dodáno — Odsouzení zákonných zástupců dodavatele za trestný čin podvodu — Platební neschopnost dodavatele — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Podmínky — Články 185 a 186 — Oprava provedená vnitrostátním daňovým orgánem — Podmínky““2018/C 259/13Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Finanzamt Dachau (C-660/16), Finanzamt Göppingen (C-661/16)

      Žalovaní: Achim Kollroß (C-660/16), Erich Wirtl (C-661/16)

      Výrok

            1)

            Články 65 a 167 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věcí v původních řízeních, nemůže být nárok na odpočet daně z přidané hodnoty související se zálohovou platbou odepřen případnému nabyvateli dotčeného zboží, jestliže tato záloha byla zaplacena a převzata a v okamžiku této platby je možné mít za to, že tento nabyvatel znal všechny relevantní znaky budoucího dodání zboží, a dodání tohoto zboží se tedy jevilo jako jisté. Takový nárok může být nicméně uvedenému nabyvateli odepřen, jestliže je s ohledem na objektivní skutečnosti prokázáno, že v okamžiku zálohové platby věděl nebo nemohl rozumně nevědět, že uskutečnění tohoto dodání zboží je nejisté.

            2)

            Články 185 a 186 směrnice 2006/112 musí být vykládány v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věcí v původních řízeních, nebrání vnitrostátním právním předpisům nebo praktikám, které podřizují opravu daně z přidané hodnoty související se zálohovou platbou za dodání zboží vrácení této zálohy dodavatelem.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 86, 20.3.2017.


201807060651994562018/C 259/542822018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180503394021Věc T-282/18: Žaloba podaná dne 3. května 2018 – Bernis a další v. SRB
 ---documentbreak--- C2592018CS3910120180503CS0054391402Žaloba podaná dne 3. května 2018 – Bernis a další v. SRB
   (Věc T-282/18)2018/C 259/54Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobci: Ernests Bernis (Jurmala, Lotyšsko), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Lotyšsko) a Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zástupci: O. Behrends, M. Kirchner a L. Feddern, advokáti)

      Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 23. února 2018 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně a její dceřiné společnosti ABLV Bank Luxembourg, SA,

            —

            uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci třináct žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že SRB neměl pravomoc rozhodnout o likvidaci.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že SRB tím, že oznámil formální rozhodnutí o nepřijetí opatření k řešení krize, porušil práva žalobců.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil práva žalobců svým nesprávným posouzením podle čl. 18 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 806/2014 (
                  1
               ).

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil práva žalobců svým nesprávným posouzením podle čl. 18 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 806/2014.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobců být vyslechnuti a další jejich procesní práva.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobců na řádně odůvodněné rozhodnutí.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že SRB důkladně a nestranně nepřezkoumal a neposoudil všechny relevantní skutečnosti.

            8.

            Osmý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu proporcionality.

            9.

            Devátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu rovného zacházení.

            10.

            Desátý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobců vlastnit majetek a jejich svobodu podnikání.

            11.

            Jedenáctý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil zásadu nemo auditur.

            12.

            Dvanáctý žalobní důvod vychází z toho, že se SRB dopustil zneužití pravomoci.

            13.

            Třináctý žalobní důvod vychází z toho, že SRB porušil právo žalobců plynoucí z článku 41 Listiny základních svobod Evropské unie, jelikož nezajistil projednání věcí společnosti ABLV Bank SA příslušnými unijními orgány a institucemi.

      (
         1
      ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014 L 225, s. 1)


201807060171993492018/C 259/403452018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180525282922Věc C-345/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. května 2018 společnostmi Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA a Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. března 2018 ve věci T-211/16, Caviro Distillerie a další v. Komise
 ---documentbreak--- C2592018CS2820120180525CS0040282292Kasační opravný prostředek podaný dne 25. května 2018 společnostmi Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA a Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. března 2018 ve věci T-211/16, Caviro Distillerie a další v. Komise
   (Věc C-345/18 P)2018/C 259/40Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA a Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (zástupce: R. MacLean, solicitor)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

            —

            zrušil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž uvedený soud při přezkumu druhého žalobního důvodu navrhovatelek nesprávně nahradil jejich úvahy svými vlastními úvahami,

            —

            zrušil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž uvedený soud zjevně zkreslil důkazy, které mu byly předloženy ohledně vývoje a konečného stavu podílu výrobního odvětví Unie na trhu,

            —

            vyhověl druhému důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se nesprávného posouzení Tribunálu ohledně podílů na trhu, a využil své pravomoci sám v tomto ohledu rozhodnout a vydat konečný rozsudek,

            —

            podpůrně, vrátil věc Tribunálu, aby odpovídajícím způsobem rozhodl o bodech návrhových žádání navrhovatelek v tomto ohledu,

            —

            rozhodl, že se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení a porušil čl. 3 odst. 2 a 5 základního nařízení (
                  1
               ) tím, že došel k závěru, že se Komise tím, že přijala své závěry ohledně podstatné újmy, nedopustila zjevně nesprávného posouzení,

            —

            rozhodl, že rozsudek Tribunálu je odůvodněn nedostatečně a rozporně,

            —

            uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelky na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňují tři důvody. Všechny souvisejí s druhým žalobním důvodem uplatněným před Tribunálem. Uvedené tři důvody kasačního opravného prostředku se dají shrnout následovně:

            1.

            Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nahradil úvahy Komise týkající se vyhodnocení podílu výrobního odvětví Unie na trhu v absolutním i relativním vyjádření svými vlastními úvahami nebo že zjevně zkreslil mu předložené důkazy ohledně poklesu podílu výrobního odvětví Unie na trhu.

            2.

            Tribunál se dopustil zjevně nesprávného posouzení a porušil čl. 3 odst. 2 a 5 tím, že došel k závěru, že se Komise tím, že přijala své závěry ohledně podstatné újmy, nedopustila zjevně nesprávného posouzení.

            3.

            Tribunál v tomto ohledu své rozhodnutí odpovídajícím způsobem neodůvodnil, jelikož nevysvětluje, proč pochybení Komise týkající se jejího podílu výrobního odvětví Unie na trhu neodůvodňuje zrušení napadeného rozhodnutí, jak navrhovaly navrhovatelky. Mimoto je odůvodnění Tribunálu rozporné, jelikož konstatuje nesprávné posouzení Komise při jejím vyhodnocování podílu výrobního odvětví Unie na trhu, ale následně se vyslovuje ve prospěch uvedeného orgánu.

      (
         1
      ) – Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


201807060051994002018/C 259/141902017CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180531111111Věc C-190/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španělsko) – Lu Zheng v. Ministerio de Economía y Competitividad „Řízení o předběžné otázce — Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící — Nařízení (ES) č. 1889/2005 — Rozsah působnosti — Článek 63 SFEU — Volný pohyb kapitálu — Státní příslušník třetí země přepravující ve svých zavazadlech neohlášenou vysokou částku peněžní hotovosti — Ohlašovací povinnost spojená s tím, že tato částka opouští španělské území — Sankce — Přiměřenost“
 ---documentbreak--- C2592018CS1110120180531CS0014111111Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španělsko) – Lu Zheng v. Ministerio de Economía y Competitividad
   (Věc C-190/17) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící — Nařízení (ES) č. 1889/2005 — Rozsah působnosti — Článek 63 SFEU — Volný pohyb kapitálu — Státní příslušník třetí země přepravující ve svých zavazadlech neohlášenou vysokou částku peněžní hotovosti — Ohlašovací povinnost spojená s tím, že tato částka opouští španělské území — Sankce — Přiměřenost““2018/C 259/14Jednací jazyk: španělština
      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Lu Zheng

      Žalované: Ministerio de Economía y Competitividad

      Výrok

   Články 63 a 65 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví, že za nesplnění povinnosti ohlásit při vstupu nebo opuštění území tohoto členského státu vysoké částky peněžní hotovosti bude uložena pokuta, která může činit až dvojnásobek neohlášené částky.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 221, 10. 7. 2017.


201807060261994522018/C 259/282602018CJC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180416192022Věc C-260/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Warszawie (Polsko) dne 16. dubna 2018 – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak v. Raiffeisen Bank Polska SA
 ---documentbreak--- C2592018CS1920120180416CS0028192202Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Warszawie (Polsko) dne 16. dubna 2018 – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak v. Raiffeisen Bank Polska SA
   (Věc C-260/18)2018/C 259/28Jednací jazyk: polština
      Předkládající soud

   Sąd Okręgowy w Warszawie

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Kamil Dziubak, Justyna Dziubak

      Žalovaná: Raiffeisen Bank Polska SA

      Předběžné otázky

            1)

            Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (
                  1
               ) vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy jsou určitá smluvní ujednání, která určují způsob plnění smluvního závazku stranami (jeho výši), považována za zneužívající, což by vedlo k neplatnosti celé smlouvy nevýhodné pro spotřebitele, lze nahradit chybějící ujednání smlouvy nikoliv aplikací dispozitivních právních norem, které výslovně nahrazují zneužívající ujednání, nýbrž aplikací ustanovení vnitrostátního práva, která určují účinky právního jednání i podle zásady spravedlnosti (zásad společenského soužití) nebo zavedené praxe?

            2)

            Musí být případné důsledky neplatnosti celé smlouvy pro spotřebitele posuzovány s ohledem na okolnosti existující v okamžiku uzavření smlouvy, nebo v okamžiku vzniku sporu mezi stranami ohledně platnosti určitého smluvního ujednání (jestliže spotřebitel namítne, že se jedná o zneužívající ujednání), a jaký význam má názor spotřebitele v průběhu takového sporu?

            3)

            Je možné ponechat v platnosti ujednání, která jsou ve světle směrnice 93/13/EHS zneužívajícími ujednáními, pokud by takovéto řešení bylo v okamžiku rozhodování sporu objektivně výhodné pro spotřebitele?

            4)

            Je ve světle znění čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS možné, aby uznání smluvního ujednání upravujícího výši a způsob plnění za zneužívající, vedlo k tomu, že se právní vztah v podobě, jak je upraven smlouvou po vypuštění zneužívajících ujednání, bude lišit od toho, co strany zamýšlely jako hlavní plnění; je konkrétně možné, aby se po uznání smluvního ujednání za zneužívající nadále použila ostatní ujednání týkající se hlavního závazku spotřebitele, která nebyla kvalifikována jako zneužívající, pokud jsou podle dohody stran (obsažené ve smlouvě) obsahově neoddělitelná od ujednání napadeného spotřebitelem?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 1993, L 95, s. 29, Zvl. vyd. 15/02 s. 288.


201807060741994112018/C 259/552832018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180503404121Věc T-283/18: Žaloba podaná dne 3. května 2018 – Bernis a další v. ECB
 ---documentbreak--- C2592018CS4010120180503CS0055401412Žaloba podaná dne 3. května 2018 – Bernis a další v. ECB
   (Věc T-283/18)2018/C 259/55Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobci: Ernests Bernis (Jurmala, Lotyšsko), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Lotyšsko) a Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zástupci: O. Behrends, M. Kirchner a L. Feddern, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí ECB ze dne 23. února 2018 o tom, že ž ABLV Bank, AS a ABLV Bank Luxembourg, SA jsou v selhání nebo jejich selhání je pravděpodobné,

            —

            uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci deset žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že posouzení ECB ohledně splnění kritéria selhání ze strany ABLV Bank a její dceřiné společnosti ABLV Bank Luxembourg bylo v mnoha ohledech nesprávné a nedostatečné.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobců být vyslechnuti a další jejich procesní práva.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobců na řádně odůvodněné rozhodnutí.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že ECB důkladně a nestranně nepřezkoumala a neposoudila všechny relevantní skutečnosti.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu proporcionality.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu rovného zacházení.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo žalobců vlastnit majetek a jejich svobodu podnikání.

            8.

            Osmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu nemo auditur.

            9.

            Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se ECB dopustila zneužití pravomoci.

            10.

            Desátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo společnosti ABLV Bank plynoucí z článku 41 Listiny základních svobod, jelikož nezajistila projednání věcí společnosti ABLV Bank příslušnými unijními orgány a institucemi.


201807060511993962018/C 259/415682016TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180614303011Spojené věci T-568/16 a T-599/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2018 – Spagnolli a další v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Úmrtí manžela úředníka — Oprávněné osoby zesnulého úředníka — Pozůstalostní důchod — Sirotčí důchod — Změna pracovního zařazení úředníka, pozůstalého manžela — Úprava platu — Metoda výpočtu pozůstalostního a sirotčího důchodu — Článek 81a služebního řádu — Oznámení o úpravě nároků na důchod — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu článku 91 služebního řádu — Článek 85 služebního řádu — Vrácení neoprávněných plateb — Podmínky — Návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy“
 ---documentbreak--- C2592018CS3010120180614CS0041301301Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2018 – Spagnolli a další v. Komise
   (Spojené věci T-568/16 a T-599/16) (
         1
      )
   „„Veřejná služba — Úředníci — Úmrtí manžela úředníka — Oprávněné osoby zesnulého úředníka — Pozůstalostní důchod — Sirotčí důchod — Změna pracovního zařazení úředníka, pozůstalého manžela — Úprava platu — Metoda výpočtu pozůstalostního a sirotčího důchodu — Článek 81a služebního řádu — Oznámení o úpravě nároků na důchod — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu článku 91 služebního řádu — Článek 85 služebního řádu — Vrácení neoprávněných plateb — Podmínky — Návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy““2018/C 259/41Jednací jazyk: italština
      Účastníci řízení

      Žalobci: Alberto Spagnolli (Parma, Itálie) Francesco Spagnolli (Parma), Maria Alice Spagnolli (Parma) a Bianca Maria Elena Spagnolli (Parma) (zástupci: C. Cortese a B. Cortese, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFEU a znějící ve věci T 568/16 na zrušení oznámení o změně č. 3 PMO/04/LM/2015/ARES Úřadu „pro správu a vyplácení individuálních nároků“ Evropské komise (PMO) ze dne 6. února 2015, které obsahuje nové částky pozůstalostního a sirotčího důchodu přiznaného žalobcům a ve věci T 599/16 jednak na zrušení rozhodnutí PMO/04/LM/2015/ARES/3406787, které přijal PMO dne 17. srpna 2015, jehož předmětem je vrácení neoprávněně vyplacených částek z titulu pozůstalostního a sirotčího důchodu a jednak na náhradu újmy, kterou žalobci údajně utrpěli

      Výrok rozsudku

            1)

            Ve věci T 568/16 se žaloba zamítá.

            2)

            Ve věci T 599/16 se rozhodnutí PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 Úřadu „pro správu a vyplácení individuálních nároků“ Evropské komise (PMO) ze dne 17. srpna 2015 o vrácení neoprávněně vyplacených částek žalobcům z titulu pozůstalostního a sirotčího důchodu zrušuje a ve zbývající části se žaloba zamítá.

            3)

            Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení vynaložené v každé této věci.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 111, 29.3.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-140/15 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


201807060581993892018/C 259/562992018TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180516414221Věc T-299/18: Žaloba podaná dne 16. května 2018 – Strabag Belgium v. Parlament
 ---documentbreak--- C2592018CS4110120180516CS0056411422Žaloba podaná dne 16. května 2018 – Strabag Belgium v. Parlament
   (Věc T-299/18)2018/C 259/56Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Strabag Belgium (Antverpy, Belgie) (zástupci: M. Schoups, K. Lemmens a M. Lahbib, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            prohlásil tuto žalobu na neplatnost za přípustnou a opodstatněnou,

            —

            v důsledku toho rozhodl o zrušení i) rozhodnutí ze dne 19. dubna 2018, kterým se potvrzuje rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. listopadu 2017 o přidělení zakázky týkající se rámcové smlouvy na všeobecné stavební práce na budovách Evropského parlamentu v Bruselu (zadávací řízení č. 06/D20/2017/M036) pěti jiným uchazečům než společnosti SA Strabag Belgium, a ii) zprávy o posouzení nabídek (dodatku) ze dne 26. března 2018 vypracované hodnotícím výborem jmenovaným příslušnou schvalující osobou,

            —

            uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, založený na porušení:

            i)

            čl. 110 odst. 5 Evropského parlamentu a Rady (ES, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 2015/1929 ze dne 28. října 2015 (Úř. věst. 2015, L 286, s. 1), kterým stanoví, že Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 210, kterými stanoví pravidla týkající se kritérií pro zadání veřejné zakázky, včetně kritérií ekonomicky nejvýhodnější nabídky,

            ii)

            článku 151 pozměněného nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2462 ze dne 30. října 2015, kterým se mění nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2015, L 342, s. 7), stanovujícího pravidla pro neobvykle nízké nabídky, jakož i

            iii)

            článku 102 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012, zakotvujícího obecné zásady transparentnosti, proporcionality, rovného zacházení a zákazu diskriminace v oblasti veřejných zakázek.

      Žalobkyně má za to, že tyto pravidla byla porušena tím, že napadené rozhodnutí:

            i)

            uvádí, že žádný poznatek uvedený v předložených nabídkách nebo v následně vyžádaných doplňkových vysvětlivkách neumožňuje tvrdit, že nabídka jedné ze společností, kterým byla veřejná zakázka zadána, byla s ohledem na použitelnou právní úpravu neobvykle nízká a

            ii)

            označuje bez odpovídajícího odůvodnění výše uvedenou nabídku za nejnižší řádnou nabídku, přestože jí daná nabídka zjevně nebyla, obsahovala neobvykle nízké ceny a měla být prohlášena za nestandardní a po konkrétnějším a podrobnějším přezkumu Evropského parlamentu vyřazena.


201807060501993952018/C 259/425972016TC25920180723CS01CSINFO_JUDICIAL20180607313111Věc T-597/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2018 – OW v. EASA „Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Přidělení v zájmu službu — Přeřazení na nové pracovní místo — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Zneužití pravomoci“
 ---documentbreak--- C2592018CS3110120180607CS0042311311Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2018 – OW v. EASA
   (Věc T-597/16) (
         1
      )
   „„Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Přidělení v zájmu službu — Přeřazení na nové pracovní místo — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Zneužití pravomoci““2018/C 259/42Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: OW (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (zástupci: původně F. Manuhutu a A. Haug, poté A. Haug, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duron, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí 2015/155/ED ze dne 20. července 2015, kterým výkonný ředitel agentury EASA přidělil žalobkyni na nové pracovní místo.

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            OW se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 296 ze dne 16.8.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pode číslem F-27/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


201807130362004222018/C 268/1062017CJC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL201806078922Věc C-6/17 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. června 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Rozhodčí doložky — Dohody Perform a Oasis uzavřené na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007 – 2013) — Způsobilé náklady — Vrácení vyplacených částek — Protinávrh“
 ---documentbreak--- C2682018CS820120180607CS00108292Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. června 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias v. Evropská komise
   (Věc C-6/17 P) (
         1
      )
   „„Kasační opravný prostředek — Rozhodčí doložky — Dohody Perform a Oasis uzavřené na základě sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007 – 2013) — Způsobilé náklady — Vrácení vyplacených částek — Protinávrh““2018/C 268/10Jednací jazyk: řečtina
      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zástupce: S. Paliou, dikigoros)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a A. Kyratsou, zmocněnci)

      Výrok

            1)

            Kasační opravný prostředek se zamítá.

            2)

            Společnosti ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 63, 27.2.2017.


title: Věc C-414/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 22. června 2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo v. Banca d’Italia

text:
               3.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 22. června 2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo v. Banca d’Italia
      (Věc C-414/18)
      (2018/C 311/09)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Žalovaná: Banca d’Italia

         Předběžná otázka

      Brání čl. 5 odst. 1 zejména písm. a) a f) nařízení 2015/63 (1), vykládané ve světle zásad nacházejících se v tomto právním předpise, jakož i ve směrnici 2014/59 (2), nařízení č. 806/2014 (3) a v článku 120 Smlouvy o fungování EU a na základě základních zásad rovného zacházení, zákazu diskriminace a proporcionality podle článku 21 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i zákazu dvojího příspěvku pro účely výpočtu příspěvků podle čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59, použití stanoveného režimu vnitroskupinových závazků i v případě „faktické“ skupiny, anebo každopádně v případě vzájemných propojení existujících mezi institucí a jinými bankami téhož systému; může se, taktéž ve světle výše uvedených zásad, příznivější zacházení vyhrazené pro podpůrné závazky uvedené v článku 5 analogicky uplatnit také na závazky banky tzv. „druhé úrovně“ vůči ostatním bankám (úvěrového družstevního) systému, anebo tato poslední charakteristika instituce, která konkrétně působí jako centrální instituce v rámci propojeného a integrovaného uskupení malých bank, a to i ve vztazích s ECB a s finančním trhem, musí na základě platných právních předpisů v každém případě vést k určité úpravě při předkládání finančních údajů ze strany vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize orgánům Společenství a při určení příspěvků, které je instituce povinna zaplatit do fondu pro řešení krizí na základě svých skutečných závazků a svého skutečného rizikového profilu?

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, s. 190).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, s. 1).


title: Věc C-362/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Székesfehérvári Törvényszék (Maďarsko) dne 5. června 2018 – Hochtief AG v. Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Székesfehérvári Törvényszék (Maďarsko) dne 5. června 2018 – Hochtief AG v. Fővárosi Törvényszék
      (Věc C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Székesfehérvári Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Hochtief AG

         Žalovaný: Fővárosi Törvényszék

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mají být základní zásady a ustanovení unijního práva (konkrétně čl. 4 odst. 3 SEU a požadavek jednotného výkladu), jak je vyložil Soudní dvůr, zejména v rozsudku vydaném ve věci Köbler, vykládány v tom smyslu, že určení odpovědnosti soudu členského státu, který rozhoduje v posledním stupni, za rozsudek porušující unijní právo, může být založeno výhradně na vnitrostátním právu nebo na kritériích stanovených vnitrostátním právem? Mají být v případě záporné odpovědi základní zásady a ustanovení unijního práva, zejména tři kritéria pro určení odpovědnosti „státu“, které Soudní důr Evropské unie stanovil ve věci Köbler, vykládány v tom smyslu, že splnění podmínek odpovědnosti členského státu za porušení unijního práva, kterého se dopustily soudy tohoto státu, se má posuzovat na základě vnitrostátního práva?

                  2)

                  Mají být základní zásady a ustanovení unijního práva (zejména čl. 4 odst. 3 SEU a požadavek účinné soudní ochrany), zejména rozsudky Soudního dvora Evropské unie týkajíce se odpovědnosti členského státu vydané mimo jiné ve věcech Francovich a další, Brasserie du pêcheur a Köbler, vykládány v tom smyslu, že nabytí právní moci rozsudků, které porušují unijní právo, vydaných soudy členského státu, které rozhodovaly v posledním stupni, vylučuje určení odpovědnosti členského státu za škodu?

                  3)

                  Mají být zásada „efektivity“ a zásada rovnocennosti, zavedené směrnicemi 89/665/ES (1), 92/13/ES (2) a 2007/66/ES (3) a rozsudky Soudního dvora Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti, a Transportes Urbanos y Servicios Generales, vykládány v tom smyslu, že v rámci přezkumného řízení se účastník již nemůže dovolávat posouzení obsažených v rozsudku Soudního dvora vydaného v rámci řízení o předběžné otázce zahájeného na návrh soudu druhého stupně v původním řízení, s ohledem na to, že ve sporu v původním řízení nebyla tato posouzení zohledněna, konkrétně v případě, kdy soud členského státu rozhodující ve vyšším stupni zamítl opravný prostředek podaný proti rozsudku vydanému v původním řízení na základě okolnosti, že účastník řízení neuplatnil posouzení obsažená v rozsudku Soudního dvora včas?

                  4)

                  Mají být směrnice uvedené ve třetí předběžné otázce, z nich vycházející judikatura Soudního dvora, konkrétně rozsudky Impresa Pizzarotti (C 213/13), Kapferer (C 234/04), Kühne & Heitz (C 453/00) a Transportes Urbanos y Servicios Generales (C 118/08), ve vztahu k přípustnosti návrhu na přezkum, a základní zásady stanovené Soudním dvorem ve věcech C 470/99, C 327/00 a C 241/06, ve vztahu ke lhůtám stanoveným vnitrostátním právem pro řízení o opravném prostředku v oblasti veřejných zakázek, vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soudy jednají správně, když nezohlední – z důvodu pozdního uplatnění účastníkem řízení ve druhém stupni – rozsudek Soudního dvora vydaný na žádost soudu druhého stupně v řízení, o kterém rozhoduje, nebo rozsudek Soudního dvora, jehož znění v úředním jazyce členského státu nebylo až do řízení ve druhém stupni dostupné, a když přesto zamítne návrh na přezkum podaný účastníkem řízení na základě uplatňovaných rozsudků Soudního dvora, aniž by byly zohledněny, a skutkových okolností relevantních pro účely uvedených rozsudků?

                  5)

                  Mají být směrnice uvedené ve třetí předběžné otázce a z nich vycházející judikatura Soudního dvora, konkrétně rozsudky Impresa Pizzarotti (C 213/13), Kapferer (C 234/04), Kühne & Heitz (C 453/00) a Transportes Urbanos y Servicios Generales (C 118/08), vykládány v tom smyslu, že v případě, kdy strana sporu odkáže na rozsudek Soudního dvora ve věci Kempter (C 2/06) — podle kterého není třeba se na ně odvolávat, protože je má soud uplatnit bez návrhu — vnitrostátní soudy jednají správně, když na základě vnitrostátních procesních předpisů nezohledňují rozsudky Soudního dvora, a v rozporu s tím, co je uvedeno v rozsudku [Kempter], takže tato okolnost není vůbec zmíněna v usnesení, kterým se ukončuje řízení či v jeho odůvodnění, a když přesto zamítnou návrh na přezkum podaný účastníkem řízení na základě uplatňovaných rozsudků Soudního dvora, aniž by byly zohledněny, a skutkových okolností relevantních pro účely uvedených rozsudků?

                  6)

                  Má být požadavek týkající se dostatečně závažného porušení stanovený v rozsudcích Köbler a Traghetti del Mediterraneo vykládán v tom smyslu, že o takové porušení nejde, pokud soud rozhodující v posledním stupni nepřipustí návrh na přezkum ve zjevném rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, která byla citovaná s nejvyšší mírou podrobnosti – a která se dokonce opírá o různá právní stanoviska –, bez odkazu na ní, bez jakéhokoli odůvodnění tohoto rozhodnutí s ohledem na unijní právo a jasně bez toho, aby přezkoumal či alespoň odkázal na potřebu předat věc Soudnímu dvoru, navzdory tomu, že pro účely odůvodnění této potřeby byla s nejvyšší mírou podrobnosti citována relevantní judikatura Soudního dvora? Má vnitrostátní soud s přihlédnutím k rozsudku Soudního dvora CILFIT (C 283/81) odůvodnit své rozhodnutí, když odchylně od závazného výkladu ustálené judikatury Soudního dvora nepřipustí návrh na přezkum a v tomto ohledu odmítne položit předběžnou otázku bez uvedení odůvodnění?

                  7)

                  Mají být zásada účinné soudní ochrany a zásada ekvivalence uvedené v článku 19 SEU a čl. 4 odst. 3 SEU, svoboda usazování a volný pohyb služeb stanovené v článku 49 SFEU, a směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, jakož i směrnice 89/665/EHS, 92/13/EHS a 2007/66/ES vykládány v tom smyslu, že [nebrání tomu], aby příslušné orgány a soudy ve zjevném rozporu s použitelným unijním právem postupně zamítly všechny opravné prostředky podané žalobcem z toho důvodu, že se nemohl účastnit postupu zadávání veřejných zakázek, přičemž při podání uvedených opravných prostředků je třeba vypracovat řadu dokumentů, které vyžadují vynaložení značného množství času a peněz, nebo se účastnit slyšení, a ačkoli je pravda, že teoreticky existuje možnost určit odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu soudní moc, relevantní právní úprava žalobci odnímá možnost žádat od soudu náhradu škody způsobené v důsledku protiprávních opatření?

                  8)

                  Mají být zásady stanovené v rozsudcích Köbler, Traghetti del Mediterraneo a Sa[n] Giorgio vykládány v tom smyslu, že nelze nahradit škodu způsobenou tím, že soud členského státu rozhodující v posledním stupni v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora nevyhověl návrhu na obnovu řízení včas podanému jednotlivcem, který v jeho rámci mohl žádat o náhradu vynaložených nákladů?

                  9)

                  Pokud je v souladu s vnitrostátním právem nutné připustit přezkumné řízení z důvodu existence nového usnesení Ústavního soudu a to v zájmu obnovení ústavnosti, nemělo by přezkumné řízení být připuštěno, s ohledem na zásadu rovnocennosti a na obsah rozsudku Soudního dvora ve věci Transportes Urbanos y Servicios Generales (C 118/08), také v případě, kdy ve sporu v hlavním řízení nebyly na základě ustanovení vnitrostátního práva týkajících se procesních lhůt zohledněny dříve vydaný rozsudek Soudního dvora v jiné věci, rozsudek Soudního dvora vydaný na žádost soudu ve sporu v hlavním řízení a okolnosti relevantní pro účely uvedených rozsudků?

         (1)  Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33).

         (2)  Směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úr. věst. L 76, 23.3.1992, s. 14).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007 , kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. 2007, L 335, s. 31).


title: Věc T-408/18: Žaloba podaná dne 3. července 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis v. Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)

text:
               10.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/18

      Žaloba podaná dne 3. července 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis v. Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)
      (Věc T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Soluň, Řecko) (zástupce: S. Paliou, advokát)

         Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil, že návrh žalované uvedený ve výzvě k úhradě č. 3241804913 ze dne 16. dubna 2018, aby žalobkyně vrátila část dotace, kterou obdržela v rámci ENHSA, je neopodstatněný, pokud jde o částku 77 169,78 eur, a prohlásil, že tato částka odpovídá opodstatněným výdajům;

                  —

                  prohlásil, že návrh žalované uvedený výzvě k úhradě č. 3241804682 ze dne 9. dubna 2018, aby žalobkyně vrátila část dotace, kterou obdržela v rámci ARCHI-MUNDUS ve výši 28 976,83 eur, je neopodstatněný a prohlásil, že tato částka odpovídá opodstatněným výdajům;

                  —

                  vyzval žalovanou, aby výše uvedené částky zaplatila společně se zákonným úrokem;

                  —

                  uložil Výkonné agentuře pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast náhradu nákladů řízení žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      V předložené žalobě Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis napadá žádost, kterou EACEA uvedla ve výzvě k úhradě č. 3241804913 ze dne 16. dubna 2018 částky 84 955,12 eur týkající se k akci ENHSA. Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis rovněž zpochybňuje žádost, kteoru EACEA uvedla ve výzvě k úhradě č. 3241804682 ze dne 9. dubna 2018 částky 28 976,83 eur týkající se akce ARCHI-MUNDUS.
      Tyto žádosti byly předloženy poté, co EACEA provedla místní šetření v prostorách žalobkyně, kdy EACEA zpochybnila opodstatněnost výdajů týkajících se paušálních denních příspěvků souvisejících s konferencemi, které se konaly v rámci akcí ENHSA a ARCHI-MUNDUS.
      Za těchto okolností žalobkyně žádá, aby Tribunál Evropské unie prohlásil, že paušální denní příspěvky (per diem) pro účastníky konferencí, kteří nemluví řecky, vyplácené v rámci uvedených dvou akcí odpovídají opodstatněným výdajům.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis trvá na tom, že výdaje, které EACEA zpochybňuje, jsou opodstatněné. To potvrzují dokumenty, které žalobkyně předložila EACEA v průběhu místního šetření a v rámci následné korespondence.


title: Věc T-438/17: Usnesení Tribunálu ze dne 11. července 2018 – The Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/26

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. července 2018 – The Scotch Whisky Association v. EUIPO – José Estévez (JOHN COR)
      (Věc T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 309, 18.9.2017.


title: Věc T-426/18: Žaloba podaná dne 11. července 2018 – Bizbike a Hartmobile v. Komise

text:
               24.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 341/21

      Žaloba podaná dne 11. července 2018 – Bizbike a Hartmobile v. Komise
      (Věc T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bizbike (Wielsbeke, Nizozemsko), Hartmobile BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupce: R. MacLean, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/671 ze dne 2. května 2018, kterým se zavádí celní evidence dovozu elektrických jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky, (1) z důvodů uvedených v žalobě; a

                  —

                  uložil Evropské komisi a případným vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení skutkového a právního stavu, které mělo za následek porušení čl. 10 odst. 4 písm. c) nařízení 2016/1036 (2) a konkrétně podmínky prokázat, že si byl dovozce dostatečně vědom existence dumpingu a újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie, za účelem zavedení celní evidence dovozu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že při uplatnění čl. 10 odst. 4 písm. c) nařízení 2016/1036 byly porušeny zásady právní jistoty a legitimního očekávání.
                  Žalobkyně tvrdí, že nařízení 2018/671 porušuje zásadu právní jistoty tím, že žalobkyním přičetlo domnělé povědomí o tvrzené existenci dumpingu a újmy a povědomí o skutkovém stavu před tím, než bylo přijato jakékoliv právní opatření.
                  Nařízení 2018/671 rovněž porušuje zásadu legitimního očekávání tím, že vykládá domnělé povědomí v nařízení 2018/671 takovým způsobem, že by postup celní evidence dovozu a podmínky pro jeho zavedení ztratily svou výjimečnou povahu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že zjevně nesprávné posouzení skutkového a právního stavu mělo za následek porušení čl. 10 odst. 4 písm. d) nařízení 2016/1036 a čl. 16 odst. 4 písm. d) nařízení 2016/1037 (3) tím, že nebyly posouzeny všechny relevantní důkazy ohledně relevantních hospodářských činitelů, které ovlivňují výkonnost výrobního odvětví Unie, za účelem zjištění újmy a příčinné souvislosti s dovozem dotčeného výrobku.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že právo žalobkyň na obhajobu bylo porušeno tím, že jim nebyl poskytnut rychlý přístup ke klíčovým vyjádřením stěžovatelů, což bylo na úkor možnosti žalobkyň patřičně a účinně vyvrátit tvrzení stěžovatelů ohledně splnění právních podmínek pro zavedení celní evidence dovozu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že v nařízení 2018/671 chybí dostatečné odůvodnění jeho klíčových zjištění, které by odůvodnilo celní evidenci dovozu a které by konkrétně patřičně odůvodnilo, proč by pokračující nárůst dovozu z Čínské lidové republiky za údajně stále nižší ceny údajně způsobil další újmu, přičemž nebyla dostatečně zohledněna vyjádření žalobkyň prokazující opak.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/671 ze dne 2. května 2018, kterým se zavádí celní evidence dovozu elektrických jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 113, 3.5.2018, s. 4).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 21).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 55).