201807130722004362018/C 268/483062018TC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL20180516394021Věc T-306/18: Žaloba podaná dne 16. května 2018 – Maďarsko v. Komise
 ---documentbreak--- C2682018CS3910120180516CS0048391402Žaloba podaná dne 16. května 2018 – Maďarsko v. Komise
   (Věc T-306/18)2018/C 268/48Jednací jazyk: maďarština
      Účastníci řízení

      Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér, G. Koós a G. Tornyai, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2018/262 ze dne 14. února 2018 o navrhované občanské iniciativě s názvem „We are a welcoming Europe, let us help!“ (
                  1
               );

            —

            uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 písm. b), c) a d) a odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (
                  2
               )
            První a druhá část evropské občanské iniciativy zaregistrované napadeným rozhodnutím spadá zjevně mimo rámec pravomocí Komise na předložení návrhu právního aktu Unie pro účely provedení Smluv. Registrace občanské iniciativy je tak v rozporu s čl. 4 odst. 2 písm. b) a odst. 3 nařízení (EU) č. 211/2011. První část iniciativy je navíc zneužívající, takže je v rozporu i s čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 211/2011, a v souvislosti s druhou částí je nutno shledat, že může vést k výsledku neslučitelnému s hodnotami Unie zakotvenými v článku 2 SEU, takže je v rozporu i s čl. 4 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 211/2011.

            2.

            Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení článku 296 SFEU a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie
            Napadené rozhodnutí nesplňuje požadavky vyplývající z povinnosti uvést odůvodnění, takže je v rozporu s povinností uvést odůvodnění stanovenou v článku 296 SFEU a s právem na řádnou správu zakotveným v článku 41 Listiny základních práv. V napadeném rozhodnutí se prakticky vůbec neuvádí, na základě jakých důvodů dospěla Komise u třetí části iniciativy k závěru, že existuje náležitý právní základ i legislativní pravomoc Unie, tedy že v souvislosti s registrací je splněn požadavek stanovený v čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení (EU) č. 211/2011.

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2018, L 49, s. 64.
   (
         2
      ) – Úř. věst. 2011, L 65, s. 1; oprava Úř. věst. 2012, L 94, s. 49.


201807130352003532018/C 268/22622018CJC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL20180130171711Věc C-62/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2018 společností Merck KGaA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 17. listopadu 2017 ve věci T-802/16, Endoceutics v. EUIPO – Merck
 ---documentbreak--- C2682018CS1710120180130CS0022171171Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2018 společností Merck KGaA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 17. listopadu 2017 ve věci T-802/16, Endoceutics v. EUIPO – Merck
   (Věc C-62/18 P)2018/C 268/22Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Merck KGaA (zástupci: M. Best, U. Pfleghar, S. Schäffner, Rechtsanwälte, M. Giannakoulis, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Endoceutics, Inc.
   Usnesením ze dne 31. května 2018 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl, že je kasační opravný prostředek nepřípustný.


201807130742004382018/C 268/604252017TC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL20180612494911Věc T-425/17: Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2018 – Capo d’Anzio v. Komise
 ---documentbreak--- C2682018CS4910120180612CS0060491491Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2018 – Capo d’Anzio v. Komise
   (Věc T-425/17) (
         1
      )2018/C 268/60Jednací jazyk: italštinaPředseda devátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 277, 21.8.2017.


201807130122003822018/C 268/231282018CJC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL20180216171822Věc C-128/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Německo) dne 16. února 2018 – Trestní řízení proti Dumitru-Tudorovi Dorobantovi
 ---documentbreak--- C2682018CS1720120180216CS0023172182Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Německo) dne 16. února 2018 – Trestní řízení proti Dumitru-Tudorovi Dorobantovi
   (Věc C-128/18)2018/C 268/23Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

   Generalstaatsanwaltschaft Hamburg
   proti
   Dumitru-Tudorovi Dorobantovi

      Předběžné otázky

            1.

            Jaké minimální požadavky musí být kladeny na vězeňské podmínky v kontextu rámcového rozhodnutí (
                  1
               ) v souladu s článkem 4 Listiny?

                     a.

                     Je z pohledu unijního práva zejména stanovena „absolutní“ minimální hranice ohledně velikosti vězeňské cely, při jejímž nedodržení se vždy jedná o porušení článku 4 Listiny?

                              i.

                              Je při určení individuální části vězeňské cely rozhodující, zda se jedná o samostatnou nebo společnou celu?

                              ii.

                              Je při výpočtu velikosti vězeňské cely nutno odečíst plochu, kterou zabírá nábytek (postel, skříň atd.?

                              iii.

                              Jaké stavební podmínky jsou ohledně vězeňských podmínek slučitelných s unijním právem příp. relevantní? Jaký význam má příp. přímý (nebo jen nepřímý) přístup k sanitárním či jiným prostorám z vězeňské cely a zásobování studenou a teplou vodou, topením, osvětlením atd.?

                     b.

                     Jakou roli hrají při hodnocení různé „režimy výkonu vazby“, konkrétně různé doby vycházek a různá míra svobody pohybu v rámci věznice?

                     c.

                     Smí být – jak to učinil senát ve svých rozhodnutích o povolení vydání – zohledněny také právní a organizační vylepšení ve vystavujícím členském státu (zavedení ombudsmana, zavedení soudů vykonávajících dohled nad výkonem trestu, atd.)?

            2.

            Podle jakých měřítek mají být hodnoceny vězeňské podmínky z pohledu základních unijních práv? Nakolik ovlivňují tato měřítka výklad pojmu „skutečné nebezpečí“ ve smyslu judikatury Soudního dvora ve věci Aranyosi a Căldăraru?

                     a.

                     Jsou justiční orgány vykonávajícího členského státu v tomto smyslu oprávněny provádět obsáhlou kontrolu vězeňských podmínek ve vystavujícím členském státu nebo se musí omezit na „evidenční kontrolu“?

                     b.

                     Pokud Soudní dvůr v odpovědi na první předkládanou otázku dospěje k závěru, že unijní právo stanoví „absolutní“ požadavky na vězeňské podmínky: Znamenalo by nedosažení těchto minimálních podmínek „překážku ve zvažování“ v tom smyslu, že by se vždy jednalo o „skutečné nebezpečí“ zakazující vydání, nebo smí vykonávající členský stát jednat dle svého uvážení? Smí být přitom zohledněna hlediska, jako je zachování vnitroevropského systému právní pomoci, funkčnost evropského trestního soudnictví nebo zásady vzájemné důvěry a vzájemného uznávání?

      (
         1
      ) – Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1).


201807130092003812018/C 268/241372018CJC26820180730CS01CSINFO_JUDICIAL20180222181811Věc C-137/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Dresden (Německo) dne 22. února 2018 – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
 ---documentbreak--- C2682018CS1810120180222CS0024181181Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Dresden (Německo) dne 22. února 2018 – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
   (Věc C-137/18)2018/C 268/24Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Landgericht Dresden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: hapeg dresden gmbh

      Žalovaná: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

      Předběžná otázka

   Je třeba unijní právo a zejména čl. 15 odst. 3 písm. b) a c), jakož i první, druhou a třetí větu písm. b) a c) článku 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (
         1
      ) ze dne 12. prosince 2006 (směrnice o službách) vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava použitelná v původním řízení, podle níž není ve smlouvách s architekty nebo inženýry povoleno sjednat odměnu, která je nižší, než činí minimální sazby odměny, která musí být určena podle Honorarordnung für Architekten und Ingenieure (nařízení o odměnách pro architekty a inženýry)?
   (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu, Úř. věst. 2006, L 376, s. 36.


title: Věc T-621/17: Žaloba podaná dne 14. září 2017 – Taminco a Arysta LifeScience Great Britain v. EFSA

text:
               6.11.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 374/46

         Žaloba podaná dne 14. září 2017 – Taminco a Arysta LifeScience Great Britain v. EFSA
   (Věc T-621/17)
   (2017/C 374/69)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Taminco BVBA (Gent, Belgie), Arysta LifeScience Great Britain Ltd (Edinburgh, Spojené království) (zástupci: C. Mereu a M. Grunchard, advokáti)

      Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin ze dne 18. července 2017, oznámené žalobkyním dne 20. července 2017, o posouzení důvěrnosti návrhů učiněných v souvislosti s žádostí o obnovené schválení látky Thiram jako účinné látky;

               —

               uložil EFSA náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že pro zveřejnění chybí právní základ

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že zveřejnění by bylo ultra vires, neboť neexistuje právní základ, kterým by žalovaný mohl zveřejnění odůvodnit, ať už se jedná o nařízení č. 1107/2009, nařízení č. 178/2002 nebo prováděcí nařízení Komise č. 844/2012.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že v rámci navrhované klasifikace látky Thiram jednal žalovaný ultra vires, neboť jediným orgánem, který je v souladu s právem příslušný ke klasifikování či překlasifikování látek, je Evropská agentura pro chemické látky, jak stanoví nařízení č. 1272/2008, a žalovanému k tomu schází pravomoc.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaný porušil základní právo na obhajobu tím, že žalobkyním nezaručil plnou, skutečnou a účinnou možnost vyjádřit se k navrhovanému překlasifikování látky.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaný porušil článek 63 nařízení č. 1107/2009, když se rozhodl zveřejnit informaci, v jejímž případě si žalobkyně přály, aby s ní bylo nakládáno jako s informací důvěrnou, čímž by mohly být porušeny její obchodní zájmy.


title: Věc T-23/18: Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Nova Brands v. EUIPO – Natamil (Natamil)

text:
               12.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 94/31

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Nova Brands v. EUIPO – Natamil (Natamil)
   (Věc T-23/18)
   (2018/C 094/42)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Nova Brands SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: V. Wellens, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Natamil GmbH (Mnichov, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie slovní ochranné známky „natamil“ – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 235 069

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. října 2017, ve věci R 1910/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení článku 75 nařízení č. 207/2009 a článku 296 SFEU týkajícího se povinnosti uvést odůvodnění.


201806080101931272018/C 221/284632017TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503232422Věc T-463/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Raise Conseil v. EUIPO – Raizers (RAISE) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie RAISE — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Rozlišovací způsobilost získaná užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení 2017/1001) — Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 59 odst. 1 a 2 nařízení 2017/1001)“
 ---documentbreak--- C2212018CS2320120180503CS0028232242Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Raise Conseil v. EUIPO – Raizers (RAISE)
   (Věc T-463/17) (
         1
      )
   „„Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie RAISE — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] — Rozlišovací způsobilost získaná užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení 2017/1001) — Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 59 odst. 1 a 2 nařízení 2017/1001)““2018/C 221/28Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Raise Conseil (Paříž, Francie) (zástupci: F. Fajgenbaum a T. Lachacinski, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Raizers (Paříž) (zástupce: E. Fortunet, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. května 2017 (věc R 1606/2016-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Raizers et Raise Conseil.

      Výrok

            1.

            Žaloba se zamítá.

            2.

            Společnosti Raise Conseil se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 330, 2.10.2017.


201806080091931262018/C 221/196532016TC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL20180503171821Věc T-653/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Malta v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty v držení Komise — Dokumenty pocházející z členského státu — Dokumenty vyměňované v rámci kontrolního režimu k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky — Článek 113 nařízení (ES) č. 1224/2009 — Přístup veřejnosti k dokumentům v návaznosti na žádost podanou nevládní organizací — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Loajální spolupráce — Volba právního základu“
 ---documentbreak--- C2212018CS1710120180503CS0019171182Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Malta v. Komise
   (Věc T-653/16) (
         1
      )
   „„Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty v držení Komise — Dokumenty pocházející z členského státu — Dokumenty vyměňované v rámci kontrolního režimu k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky — Článek 113 nařízení (ES) č. 1224/2009 — Přístup veřejnosti k dokumentům v návaznosti na žádost podanou nevládní organizací — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Loajální spolupráce — Volba právního základu““2018/C 221/19Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Republika Malta (zástupce: A. Buhagiar, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Evropské komise ze dne 13. července 2016, kterým bylo rozhodnuto o potvrzující žádosti organizace Greenpeace o přístup k dokumentům, které se týkají údajně protiprávního přemístění živého tuňáka modroploutvého z Tuniska na rybí farmu k chovu tuňáků nacházející se na Maltě, v rozsahu, v němž poskytuje organizaci Greenpeace přístup k dokumentům pocházejícím od maltských orgánů.

      Výrok rozsudku

            1)

            Rozhodnutí generálního tajemníka Evropské komise ze dne 13. července 2016, kterým bylo rozhodnuto o potvrzující žádosti organizace Greenpeace o přístup k dokumentům, které se týkají údajně protiprávního přemístění živého tuňáka modroploutvého z Tuniska na Maltu, se zrušuje v rozsahu, v němž zpřístupňuje organizaci Greenpeace dokumenty označené v příloze B uvedeného rozhodnutí pod čísly 112 až 230.

            2)

            Ve zbývající části se žaloba zamítá.

            3)

            Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 428, 21.11.2016.


201806080461931632018/C 221/03752018CJC22120180625CS01CSINFO_JUDICIAL201802062322Věc C-75/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. února 2018 – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
 ---documentbreak--- C2212018CS220120180206CS00032232Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 6. února 2018 – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Věc C-75/18)2018/C 221/03Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Předběžné otázky

            1)

            Musí být články 49, 54, 107 a 108 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání takovému opatření členského státu, v jehož rámci spočívá skutečná daňová zátěž v důsledku právní úpravy tohoto členského státu (a sice zákona, kterým se ukládá zvláštní telekomunikační daň) na osobách povinných k dani, jejichž vlastníkem je zahraniční subjekt? Je uvedený důsledek nepřímo diskriminační?

            2)

            Brání články 107 a 108 SFEU takové právní úpravě členského státu, která daňovou povinnost stanoví progresivní daňovou sazbou a podle které předmětem daně je obrat? Je nepřímo diskriminační, spočívá-li v jejím důsledku skutečná daňová zátěž, v jejím nejvyšším pásmu, především na osobách povinných k dani, jejichž vlastníkem je zahraniční subjekt? Představuje tento důsledek zakázanou státní podporu?

            3)

            Musí být článek 401 směrnice o DPH (
                  1
               ) vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, která rozlišuje mezi zahraničními a tuzemskými osobami povinnými k dani? Je třeba mít za to, že daná zvláštní daň má povahu daně z obratu? Jinými slovy, jde o daň slučitelnou, nebo neslučitelnou se směrnicí o DPH?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


201806150411954962018/C 231/152272018CJC23120180702CS01CSINFO_JUDICIAL20180403121321Věc C-227/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budai Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 3. dubna 2018 – VE v. WD
 ---documentbreak--- C2312018CS1210120180403CS0015121132Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budai Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 3. dubna 2018 – VE v. WD
   (Věc C-227/18)2018/C 231/15Jednací jazyk: maďarština
      Předkládající soud

   Budai Központi Kerületi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: VE

      Žalovaná: WD

      Předběžné otázky

            1)

            Má se vycházet z toho, že smluvní ujednání, na jehož základě nese spotřebitel devizové riziko, formulované (jako všeobecná smluvní podmínka, kterou používá podnikatel, který je smluvní stranou, a která nebyla individuálně sjednaná) na základě informační povinnosti, která je nezbytně všeobecně stanovená v zákoně, ale v které není výslovně uvedeno, že výše splátek úvěru, které mají být placeny podle smlouvy o úvěru, může být vyšší než výše příjmů spotřebitele zjištěných v rámci posuzování úvěrové bonity provedeného podnikatelem, který je smluvní stranou, není zneužívající, tedy že je jasné a srozumitelné se zřetelem na hospodářské následky, a to i s ohledem na to, že příslušný vnitrostátní předpis vyžaduje, aby bylo riziko vymezené písemně, přičemž nestačí samotné konstatování existence rizika, jakož i s ohledem na to, že Soudní dvůr Evropské unie v bodě 74 rozsudku ve věci C-26/13 určil, že podnikatel, který je smluvní stranou, má nejen seznámit spotřebitele s rizikem, ale že je rovněž nutné, aby spotřebitel mohl na základě této informace posoudit možné významné hospodářské důsledky pro svoji osobu plynoucí z devizového rizika, které přebírá, a teda i celkové náklady svého úvěru?

            2)

            Má se vycházet z toho, že smluvní ujednání, na jehož základě nese spotřebitel devizové riziko, formulované (jako všeobecná smluvní podmínka, kterou používá podnikatel, který je smluvní stranou, a která nebyla individuálně sjednaná) na základě informační povinnosti, která je nezbytně všeobecně stanovená v zákoně, ale v které není výslovně uvedeno, že smlouva o úvěru nestanoví žádnou horní hranici pro změny směnného kurzu, a to i s přihlédnutím k tomu, že Soudní dvůr Evropské unie v bodě 74 rozsudku vydaného ve věci C-26/13 určil, že podnikatel, který je smluvní stranou, má nejen seznámit spotřebitele s rizikem, ale je rovněž třeba, aby spotřebitel mohl na základe uvedené informace posoudit potenciálně významné hospodářské důsledky pro svoji osobu plynoucí z devizového rizika, které přebírá, a tedy celkové náklady úvěru?

            3)

            Má být směrnice 93/13 (
                  1
               ), a zejména poslední bod jejího odůvodnění, bod 1 písm. o) přílohy a její čl. 3 odst. 3 a čl. 6 odst. 1, vykládána v tom smyslu, že zejména s přihlédnutím, mimo jiné, k požadavku stanovenému v rozsudku C-42/15, podle kterého jsou nezbytné účinné, přiměřené a odrazující sankce na ochranu spotřebitelů, je v rozporu s unijním právem judikatura, právní výklad či ustanovení právního předpisu členského státu, podle kterých právní následek (úplná neplatnost z důvodu porušení právní normy či dokonce náhrada škody nebo jiný následek na základě jakéhokoli právního titulu), který v daném členském státě vyplývá z posouzení úvěru, které není důkladné a podrobné, nechrání dlužníka a není obezřetné (například když nezkoumá vliv devizového rizika spočívajícího ve výrazném zvýšení splátek úvěru a dlužné jistiny), je méně výhodný pro spotřebitele, než uvedení do původního stavu (restitutio in integrum), jehož prostřednictvím se spotřebitel, který je dlužníkem, zbavuje devizového rizika, to znamená zvýšení splátek úvěru v důsledku změn směnného kurzu a případně je mu umožněno postupné splácení jistiny úvěru?

            4)

            Je nutné se v souvislosti s výkladem možnosti prověření všech smluvních ujednání, na kterou odkazuje bod dvacet odůvodnění směrnice 93/13, a požadavku jasnosti a srozumitelnosti, který je stanoven v čl. 4 odst. 2 a v článku 5 téže směrnice, domnívat, že příslušná smluvní ujednání nejsou zneužívající, pokud je v úvěrové smlouvě uveden pouze některý ze základních prvků (předmět smlouvy, tj. částka úvěru, výše splátek a úroky z dané transakce) ve spojení s výrazem „pro informaci“, aniž je upřesněno, zda je tento jednotlivý prvek, který byl sdělen jen pro informaci, právně závazný, případně zda má zakládat nároky a závazky?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o [zneužívajících ujednáních] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


201806150881955092018/C 231/402442018TC23120180702CS01CSINFO_JUDICIAL20180420313222Věc T-244/18: Žaloba podaná dne 20. dubna 2018 – Synergy Hellas v. Komise
 ---documentbreak--- C2312018CS3120120180420CS0040312322Žaloba podaná dne 20. dubna 2018 – Synergy Hellas v. Komise
   (Věc T-244/18)2018/C 231/40Jednací jazyk: řečtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Atény, Řecko) (zástupce: K. Damis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            prohlásil žalobu za přípustnou;

            —

            zrušil rozhodnutí Komise C(2018) 1115 final ze dne 19. února 2018 týkající se zaplacení částky 76282,02 eur zvýšené o úroky společností „d.d.Synergy HELLAS ANONYMI EMPORIKI ETAIREIA PAROCHIS YPIRESION PLIROFORIKIS“;

            —

            uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z porušení článku 85 nařízení Komise (ES/Euroatom) č. 2342/2002 (
                  1
               ).

                     —

                     Odmítnutí Komise vyhovět legitimní žádosti o prodloužení lhůty k placení je v rozporu s ustanoveními tohoto článku, neboť 73 % kapitálu již bylo zaplaceno, a to včetně všech úroků, a byla dána záruka požadovaná Komisí na celou původně stanovenou částku spolu s úroky;

                     —

                     odůvodnění Komise týkající se legality napadeného aktu po meritorní stránce není opodstatněné;

                     —

                     Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění napadeného rozhodnutí.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející z porušení a/nebo překročení diskreční pravomoci a porušení zásady „řádné správy“.

                     —

                     Komise překročila meze své diskreční pravomoci tím, že přijala napadené rozhodnutí, aniž zohlednila faktické údaje předložené žalobkyní, a stanovila řešení, která by mohla vést k likvidaci žalobkyně.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality.

                     —

                     Napadené rozhodnutí není nezbytným opatřením k dosažení sledovaného cíle, jelikož žalobkyně i nadále poskytuje platby, a navíc na ni klade příliš velké břemeno, které podstatně ohrožuje její existenci.

      (
         1
      ) – Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 357, s. 1).


201808030832050912018/C 294/663512018TC29420180820CS01CSINFO_JUDICIAL20180605515222Věc T-351/18: Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Ukrselhosprom PCF a Versobank v. ECB
 ---documentbreak--- C2942018CS5120120180605CS0066512522Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Ukrselhosprom PCF a Versobank v. ECB
   (Věc T-351/18)2018/C 294/66Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ukrselhosprom PCF LLC (Solone, Ukrajina) a Versobank AS (Talin, Estonsko) (zástupci: O. Behrends, L. Feddern a M. Kirchner, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)

      Návrhová žádání

            —

            zrušit rozhodnutí Evropské centrální banky ECB/SSM/2018–EE-1 WHD-2017-0012 ze dne 26. března 2018, kterým byla společnosti Versobank AS odebrána bankovní licence,

            —

            uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vychází z toho, že ECB neměla pravomoc přijmout rozhodnutí týkající se likvidace společnosti Versobank AS.

            2.

            Druhý žalobní důvod vychází z toho, že ECB neprovedla vlastní posouzení problematiky boje proti praní špinavých peněz a boje proti financování terorismu.

            3.

            Třetí žalobní důvod vychází z toho, že ECB neprovedla šetření a obezřetné a nestranné posouzení veškerých relevantních okolností věci, zejména pokud jde o rizika boje proti praní špinavých peněz a boje proti financování terorismu a dodržování předpisů.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že ECB protiprávně odmítla jiné možnosti, zejména prodej společnosti Versobank nebo umožnit jí dobrovolnou likvidaci.

            5.

            Pátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu rovného zacházení.

            6.

            Šestý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu proporcionality.

            7.

            Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu legitimního očekávání a právní jistoty.

            8.

            Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se ECB dopustila zneužití pravomoci.

            9.

            Devátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo být slyšen.

            10.

            Desátý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila právo na obhajobu.

            11.

            Jedenáctý žalobní důvod vychází z toho, že ECB nevydala náležitě odůvodněné rozhodnutí.


201808030302049812018/C 294/177312017CJC29420180820CS01CSINFO_JUDICIAL20171223131311Věc C-731/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. prosince 2017 společností Nap Innova Hoteles, S.L., proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 4. prosince 2017 ve věci T-522/17, Nap Innova Hoteles v. SRB
 ---documentbreak--- C2942018CS1310120171223CS0017131131Kasační opravný prostředek podaný dne 23. prosince 2017 společností Nap Innova Hoteles, S.L., proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 4. prosince 2017 ve věci T-522/17, Nap Innova Hoteles v. SRB
   (Věc C-731/17 P)2018/C 294/17Jednací jazyk: španělština
      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Nap Innova Hoteles, S.L. (zástupce: L. Hernández Cabeza, abogado)

      Další účastník řízení: Jednotný výbor pro řešení krizí
   Usnesením ze dne 5. července 2018 Soudní dvůr (devátý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že Nap Innova Hoteles, S.L., ponese vlastní náklady řízení.


201808030122050382018/C 294/504032018CJC29420180820CS01CSINFO_JUDICIAL20180614373711Věc C-403/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2018 Alcogroup a Alcodis proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. dubna 2018 ve věci T-274/15, Alcogroup a Alcodis v. Komise
 ---documentbreak--- C2942018CS3710120180614CS0050371371Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2018 Alcogroup a Alcodis proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 10. dubna 2018 ve věci T-274/15, Alcogroup a Alcodis v. Komise
   (Věc C-403/18 P)2018/C 294/50Jednací jazyk: francouzština
      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alcogroup, Alcodis (zástupci: P. de Bandt, J. Dewispelaere, J. Probst, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone, Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles

      Návrhová účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

            —

            zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 10. dubna 2018 ve věci T-274/15;

            —

            prohlásil žalobu proti dvěma napadeným rozhodnutím za přípustnou;

            —

            vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé o žalobě na neplatnost;

            —

            uložil Komisi náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

            —

            První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a porušil povinnost uvést odůvodnění;

            —

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál porušil právo žalobkyň na účinnou soudní ochranu.


201808030222050122018/C 294/022032016CJC29420180820CS01CSINFO_JUDICIAL201806282321Věc C-203/16 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Dirk Andres, jednající jako insolvenční správce společnosti Heitkamp BauHolding GmbH) v. Evropská komise, Spolková republika Německo „Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Osobně dotčená osoba – Článek 107 odst. 1 SFEU – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Určení referenčního rámce – Právní kvalifikace skutkového stavu“
 ---documentbreak--- C2942018CS210120180628CS00022132Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Dirk Andres, jednající jako insolvenční správce společnosti Heitkamp BauHolding GmbH) v. Evropská komise, Spolková republika Německo
   (Věc C-203/16 P) (
         1
      )
   „„Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU — Osobně dotčená osoba — Článek 107 odst. 1 SFEU — Pojem ‚státní podpora‘ — Podmínka týkající se selektivity — Určení referenčního rámce — Právní kvalifikace skutkového stavu““2018/C 294/02Jednací jazyk: němčina
      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Dirk Andres, jednající jako insolvenční správce společnosti Heitkamp BauHolding GmbH) (zástupci: W. Niemann, S. Geringhoff, Rechtsanwalt a P. Dodos, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, T. Maxian Rusche a K. Blanck-Putz, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a R. Kanitz, zmocněnci)

      Výrok

            1)

            Kasační opravný prostředek se zamítá.

            2)

            Body 2 a 3 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 4. února 2016, Heitkamp BauHolding v. Komise (T 287/11, EU:T:2016:60), se zrušují.

            3)

            Rozhodnutí Komise 2011/527/EU ze dne 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) na základě klauzule o restrukturalizaci stanovené zákonem o dani z příjmu právnických osob („KStG, Sanierungsklausel“) se zrušuje.

            4)

            Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a náhradí náklady řízení vynaložené D. Andresem, jednajícím jako insolvenční správce společnosti Heitkamp BauHolding GmbH, jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

            5)

            Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 211, 13.6.2016.


201808030722050972018/C 294/673632018TC29420180820CS01CSINFO_JUDICIAL20180605525431Věc T-363/18: Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Nippon Chemi-Con Corporation v. Komise
 ---documentbreak--- C2942018CS5210120180605CS0067521543Žaloba podaná dne 5. června 2018 – Nippon Chemi-Con Corporation v. Komise
   (Věc T-363/18)2018/C 294/67Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nippon Chemi-Con Corporation (Tokio, Japonsko) (zástupci: H. Niemeyer, M. Röhrig, D. Schlichting a I. Stoicescu, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            zrušil zcela nebo zčásti rozhodnutí Evropské Komise ze dne 21. března 2018 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Věc AT.40136 – Capacitors);

            —

            podpůrně zrušil čl. 2 písm. g) rozhodnutí Evropské Komise ze dne 21. března 2018;

            —

            podpůrně snížil pokutu, která byla uložena žalobkyni podle čl. 2 písm. g) rozhodnutí Evropské Komise ze dne 21. března 2018, vykonáním své pravomoci přezkumu v plné jurisdikci podle článku 261 SFEU a článku 31 of nařízení 1/2003;

            —

            uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

            1.

            První žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut a článku 41 Listiny základních práv.
            Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její právo být vyslechnuta, neboť jí neumožnila přístup ke všem materiálům případu, na které odkazovala ve sporném rozhodnutí, neposkytla jí veškeré případné důkazy v její prospěch, nevydala místo dopisu popisujícího skutkové okolnosti dodatečné prohlášení o námitkách, kterým by byly napraveny nedostatky původního prohlášení o námitkách, a neposkytla jí odpovídající přístup k zápisům z jednání s dalšími zúčastněnými.

            2.

            Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise nepředložila přesné a soudržné důkazy o protiprávním jednání, které mělo dopad na EHP po celou dobu trvání údajného protiprávního jednání.
            Komise nepředložila přesné a soudržné důkazy o protiprávním jednání, které mělo dopad na EHP po celou dobu trvání údajného protiprávního jednání, zejména pokud jde o období, v němž se konala setkání ECC (1998-2003), a trojstranná a vícestranná setkání a jejich dopad na EHP v období let 2009 až 2012.

            3.

            Třetí žalobní důvod vycházející z neexistence dostatečného důkazu jediného a trvajícího protiprávního jednání.
            Žalobkyně tvrdí, že Komise neprokázala existenci jediného a trvajícího protiprávního jednání, které zahrnuje veškeré typy údajných setkání v souvislosti s veškerými hliníkovými elektrolytickými kondenzátory a veškerými tantalovými elektrolytickými kondenzátory během období čtrnácti let s dopadem na EHP, neboť na požadované úrovni nevymezila celkový plán sledující jediný protisoutěžní hospodářský cíl, ani neprokázala existenci spojitosti mezi různými setkáními.

            4.

            Čtvrtý žalobní důvod vycházející z neexistence protiprávního jednání z hlediska účelu
            Komise rovněž údajně neprokázala, že protisoutěžní jednání bylo protiprávním jednáním z hlediska účelu, neboť k údajné výměně informací o budoucích cenách a nabídce a ke kontaktům relevantním z hlediska prodeje v EHP docházelo ojediněle a v malém rozsahu.

            5.

            Pátý žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci Komise
            Komise rovněž nesprávně tvrdí, že má pravomoc ve věci údajného protiprávního jednání, neboť nepředložila dostatečné důkazy o spojitosti údajného protiprávního jednání s EHP. Komise nepřihlédla k důkazu, že žádný ze dvou a třístranných kontaktů neměl dopad na prodeje do EHP, neboť tyto kontakty se zaměřovaly na zákazníky mimo Evropu. Komise neprokázala své tvrzení, podle kterého se japonští výrobci kondenzátorů účastnili setkání za účelem omezení hospodářské soutěže v EHP.

            6.

            Šestý žalobní důvod vycházející porušení čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 (
                  1
               ), Pokynů Komise pro výpočet pokut (
                  2
               ) a základních zásad stanovení pokut, zejména zásad rovného zacházení a proporcionality.
            Žalobkyně konečně tvrdí, že Komise porušila čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003, pokyny Komise pro výpočet pokut a základní zásady stanovení pokut, zejména zásady rovného zacházení a proporcionality, neboť zohlednila nepřiměřenou hodnotu prodeje a nezohlednila omezenou spojitost údajného protiprávního jednání s EHP.

      (
         1
      ) – Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1, Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
   (
         2
      ) – Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).


title: Věc C-405/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 19. června 2018 – AURES Holdings a.s. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               27.8.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 19. června 2018 – AURES Holdings a.s. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-405/18)
      (2018/C 301/25)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AURES Holdings a.s.

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Předběžné otázky

                  1)

                  Lze pod pojem svoboda usazování ve smyslu čl. 49 Smlouvy (1) o fungování Evropské unie podřadit bez dalšího pouze přemístění místa vedení společnosti z jednoho členského státu do jiného členského státu?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, je v rozporu s čl. 49, čl. 52 a čl. 54 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud vnitrostátní úprava neumožňuje subjektu z jiného členského státu při přesunu místa výkonu podnikatelské činnosti, resp. přesunu místa vedení do České republiky uplatnit daňovou ztrátu vzniklou v tomto jiném členském státě?

         (1)  Úř. věst. 2012, C 326, s. 47


title: Věc T-29/18 R: Usnesení Tribunálu ze dne 4. července 2018 – Planet v. Komise „Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkající se smlouvy ‚Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)‘ – Implicitní odepření přístupu – Výslovné rozhodnutí přijaté po podání žaloby – Zrušení napadeného aktu tím, kdo jej vydal – Zánik předmětu sporu – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               27.8.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/37

      Usnesení Tribunálu ze dne 4. července 2018 – Planet v. Komise
      (Věc T-29/18 R) (1)

      („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se smlouvy ‚Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)‘ - Implicitní odepření přístupu - Výslovné rozhodnutí přijaté po podání žaloby - Zrušení napadeného aktu tím, kdo jej vydal - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2018/C 301/49)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Planet AE Parochis Symvouleftikon Ypiresion (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Ehrbar a M. Konstantinidis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení implicitního rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobkyně ze dne 6. listopadu 2017 o poskytnutí přístupu k určitým dokumentům týkajícím se smlouvy „Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)“.

         Výrok

                  1)

                  O žalobě již není důvodné rozhodnout.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc C-325/17 P: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. června 2018 – Windrush Aka LLP v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Jerry Dammers „Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení – Slovní ochranná známka The Specials – Skutečné užívání – Souhlas majitele ochranné známky“

text:
               27.8.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/11

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. června 2018 – Windrush Aka LLP v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Jerry Dammers
      (Věc C-325/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka The Specials - Skutečné užívání - Souhlas majitele ochranné známky“)
      (2018/C 301/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Windrush Aka LLP (zástupci: S. Malynicz, QC, pověřený S. Britton a S. Tregear, solicitors)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: D. Botis a J. Crespo Carrillo, zmocněnci), Jerry Dammers (zástupci: B. Brandreth, barrister, pověřený C. Fehler, solicitor)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se odmítá jako zjevně nepřípustný.

                  2)

                  Společnosti Windrush Aka LLP se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-446/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2018 – Taihan Electric Wire v. Komise „Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s elektrickými kabely – Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání, které je v rozporu s článkem 101 SFEU – Jediné a trvající protiprávní jednání – Nepřekonatelné překážky – Nepoužitelnost článku 101 SFEU – Doba trvání účasti – Rovné zacházení – Výpočet pokuty – Hodnota prodejů – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“

text:
               17.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2018 – Taihan Electric Wire v. Komise
      (Věc T-446/14) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s elektrickými kabely - Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání, které je v rozporu s článkem 101 SFEU - Jediné a trvající protiprávní jednání - Nepřekonatelné překážky - Nepoužitelnost článku 101 SFEU - Doba trvání účasti - Rovné zacházení - Výpočet pokuty - Hodnota prodejů - Závažnost protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)
      (2018/C 328/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-si, Jižní Korea) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan, C. Giolito a H. van Vliet, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2139 final ze dne 2. dubna 2014 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o [EHP] (věc AT.39610 – Silové kabely) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, jakož i na snížení částky pokuty, která jí byla uložena.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Taihan Electric Wire Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 282, 25.8.2014.


title: Věc C-164/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Edel Grace, Peter Sweetman v. An Bord Pleanala „Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Směrnice 92/43/ES – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Článek 6 odst. 3 a 4 – Posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu – Plán nebo projekt, který s lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný – Projekt větrné farmy – Směrnice 2009/147/ES – Ochrana volně žijících ptáků – Článek 4 – Zvláště chráněná oblast (ZCHO) – Příloha I – Moták pilich (Circus cyaneus) – Vhodné stanoviště proměnlivé v průběhu času – Dočasné či trvalé snížení rozlohy potřebných území – Opatření, která jsou součástí projektu a jejichž účelem je zajistit, aby po dobu trvání projektu nebyla rozloha, která může skutečně chránit přírodní stanoviště daného druhu, snížena a případně mohla být i zvýšena“

text:
               17.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/16

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Edel Grace, Peter Sweetman v. An Bord Pleanala
      (Věc C-164/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 92/43/ES - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Článek 6 odst. 3 a 4 - Posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu - Plán nebo projekt, který s lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný - Projekt větrné farmy - Směrnice 2009/147/ES - Ochrana volně žijících ptáků - Článek 4 - Zvláště chráněná oblast (ZCHO) - Příloha I - Moták pilich (Circus cyaneus) - Vhodné stanoviště proměnlivé v průběhu času - Dočasné či trvalé snížení rozlohy potřebných území - Opatření, která jsou součástí projektu a jejichž účelem je zajistit, aby po dobu trvání projektu nebyla rozloha, která může skutečně chránit přírodní stanoviště daného druhu, snížena a případně mohla být i zvýšena“)
      (2018/C 328/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Edel Grace, Peter Sweetman

         Žalovaná: An Bord Pleanala

         Výrok

      Článek 6 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin musí být vykládán v tom smyslu, že pokud má být projekt realizován v lokalitě určené k ochraně a zachování druhů, jejíž rozloha vhodná k uspokojení potřeb chráněného druhu se v průběhu času mění, a pokud takový projekt bude mít za následek, že některé části této lokality dočasně či trvale již nebudou s to poskytnout stanoviště vhodné pro dotčený druh, nelze okolnost, že tento projekt obsahuje opatření, jejichž cílem je zajistit – po provedení odpovídajícího posouzení důsledků uvedeného projektu a po dobu trvání uvedeného projektu – aby část uvedené lokality, která může v praxi poskytnout vhodné stanoviště, nebyla zmenšena, a případně mohla být zvětšena, zohlednit pro účely posouzení, které musí být provedeno podle odstavce 3 tohoto článku a jehož cílem je zajistit, aby dotčený projekt neměl nepříznivý účinek na celistvost dotyčné lokality, avšak případně spadá pod odstavec 4 téhož článku.

         (1)  Úř. věst. C 178, 6.6.2017.


title: Věc C-128/16 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2018 – Evropská komise v. Španělské království, Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA „Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daňový režim určitých dohod o finančním leasingu pro nákup plavidel (španělský systém zdanění leasingu) – Určení příjemců podpory – Podmínka selektivnosti – Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               17.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/3

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2018 – Evropská komise v. Španělské království, Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA
      (Věc C-128/16 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daňový režim určitých dohod o finančním leasingu pro nákup plavidel (španělský systém zdanění leasingu) - Určení příjemců podpory - Podmínka selektivnosti - Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2018/C 328/03)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, É. Gippini Fournier a P. Němečková, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Španělské království (zástupce: M. A. Sampol Pucurull, zmocněnec), Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA (zástupci: M. Merola, avvocato, M. Sánchez, abogado)

         Vedlejší účastníci podporující odpůrce: Bankia SA, Asociación Española de Banca, Unicaja Banco SA, Liberbank SA, Banco de Sabadell SA, Banco Gallego SA, Catalunya Banc SA, Caixabank SA, Banco de Santander SA, Santander Investment SA, Naviera Séneca AIE, Industria de Diseño Textil SA, Naviera Nebulosa de Omega AIE, Banco Mare Nostrum SA, Abanca Corporación Bancaria SA, Ibercaja Banco SA, Banco Grupo Cajatres SAU, Naviera Bósforo AIE, Joyería Tous SA, Corporación Alimentaria Guissona SA, Naviera Muriola AIE, Poal Investments XXI SL, Poal Investments XXII SL, Naviera Cabo Vilaboa C-1658 AIE, Naviera Cabo Domaio C-1659 AIE, Caamaño Sistemas Metálicos SL, Blumaq SA, Grupo Ibérica de Congelados SA, RNB SL, Inversiones Antaviana SL, Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU, Banco de Albacete SA, Bodegas Muga SL (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti), Aluminios Cortizo SAU (zástupci: A. Beiras Cal, advokát)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 17. prosince 2015, Španělsko a další v. Komise (T-515/13 a T-719/13, EU:T:2015:1004), se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

                  4)

                  Bankia SA, Asociación Española de Banca, Unicaja Banco SA, Liberbank SA, Banco de Sabadell SA, Banco Gallego SA, Catalunya Banc SA, Caixabank SA, Banco de Santander SA, Santander Investment SA, Naviera Séneca AIE, Industria de Diseño Textil SA, Naviera Nebulosa de Omega AIE, Banco Mare Nostrum SA, Abanca Corporación Bancaria SA, Ibercaja Banco SA, Banco Grupo Cajatres SAU, Naviera Bósforo AIE, Joyería Tous SA, Corporación Alimentaria Guissona SA, Naviera Muriola AIE, Poal Investments XXI SL, Poal Investments XXII SL, Naviera Cabo Vilaboa C 1658 AIE, Naviera Cabo Domaio, C 1659 AIE, Caamaño Sistemas Metálicos SL, Blumaq SA, Grupo Ibérica de Congelados SA, RNB SL, Inversiones Antaviana SL, Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU, Banco de Albacete SA, Bodegas Muga SL a Aluminios Cortizo SAU ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


title: Věc T-447/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2018 – NKT Verwaltungs a NKT v. Komise Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s elektrickými kabely – Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU – Jediné a trvající protiprávní jednání – Důkaz protiprávního jednání – Doba trvání účasti – Veřejné distancování se – Výpočet částky pokuty – Závažnost protiprávního jednání – Přezkum v plné jurisdikci“

text:
               17.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2018 – NKT Verwaltungs a NKT v. Komise
      (Věc T-447/14) (1)

      (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s elektrickými kabely - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Jediné a trvající protiprávní jednání - Důkaz protiprávního jednání - Doba trvání účasti - Veřejné distancování se - Výpočet částky pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Přezkum v plné jurisdikci“)
      (2018/C 328/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: NKT Verwaltungs GmbH, dříve nkt cables GmbH (Kolín, Německo) a NKT A/S, dříve NKT Holding A/S (Brøndby, Dánsko) (zástupci: M. Kofmann a B. Creve, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, H. van Vliet a C. Vollrath, zmocněnci, ve spolupráci s B. Dohertym, barrister)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2139 final ze dne 2. dubna 2014, v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o [EHP] (věc AT.39610 – Elektrické kabely), v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a jednak ke snížení částky pokuty uložené žalobkyním.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnostem NKT Verwaltungs GmbH a NKT A/S se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 282, 25.8.2014.


title: Věc C-374/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 7. června 2018 – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG a Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. v. Deutsche Post AG

text:
               17.9.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 7. června 2018 – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG a Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. v. Deutsche Post AG
      (Věc C-374/18)
      (2018/C 328/34)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG a Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V.

         Žalovaná: Deutsche Post AG

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006 (1) vykládat v tom smyslu, že právní předpis připouští odchylky od článků 5 až 9 nařízení (ES) č. 561/2006 pouze v případě, že vozidlo poskytovatele všeobecných služeb ve smyslu čl. 2 odst. 13 směrnice 97/69/ES (2) podle čl. 13 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 561/2006 přepravuje pouze a výhradně zásilky v rámci všeobecných služeb nebo jsou odchylky od článků 5 až 9 nařízení (ES) č. 561/2006 přípustné rovněž tehdy, pokud dotčená vozidla přepravují kromě zásilek, které jsou přepravovány v rámci všeobecných služeb, navíc i další zásilky, které nespadají do všeobecných služeb?

                  2)

                  V případě, že na otázku 1) je třeba odpovědět tak, že odchylky od článků 5 až 9 nařízení (ES) č. 561/2006 jsou přípustné i tehdy, pokud dotčená vozidla přepravují kromě zásilek, které jsou přepravovány v rámci univerzální služby, navíc i další zásilky, které nespadají do univerzální služby:

                              a)

                              jaký poměr musí v tomto případě minimálně představovat podíl zásilek, které vozidlo přepravuje v rámci všeobecných služeb?

                              b)

                              jaký poměr může v tomto případě maximálně představovat podíl zásilek, které nespadají do všeobecných služeb a které vozidlo současně přepravuje s poskytováním všeobecných služeb?

                              c)

                              jak musí být příslušný poměr, jak je uveden v písm. a) a b), v každém případě určen?

                              d)

                              musí příslušný poměr, jak je uveden v písm. a) a b), stanoven u každé jednotlivé cesty dotčeného vozidla nebo je dostačující příslušná průměrná hodnota vztahující se na všechny jízdy příslušného vozidla?

                  3)

                              a)

                              Je třeba vnitrostátní ustanovení unijního státu týkající se doby řízení a doby odpočinku pro vozidla a soupravy vozidel určených k přepravě nákladu s maximální hmotností vyšší než 2,81 a nepřevyšující 3,51, které doslovně přebírá znění čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006, vykládat pouze na základě unijního práva?

                              b)

                              Může vnitrostátní soud i přes doslovné převzetí unijního práva použít odchylující se kritéria pro výklad ustanovení převzatých z unijního práva?

                  4)

                  Brání kvalifikaci zásilky jako zásilky v rámci všeobecných služeb podle směrnice 97/67/ES, pokud v souvislosti s touto dodatečnou službou jsou nabízeny jako:

                              —

                              vyzvednutí (bez časového rozpětí),

                              —

                              vyzvednutí (s časovým rozpětím),

                              —

                              vizuální kontrola věku,

                              —

                              dobírka,

                              —

                              doručení za poplatek do 31,5 kg,

                              —

                              změna zásilky,

                              —

                              zaslání zpět na adresu odesílatele, pokud nelze zásilku doručit,

                              —

                              výběr dne doručení,

                              —

                              výběr hodiny doručení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. 2006, L 102, s. 1) naposledy pozměněné článkem 45 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 165/2014 ze dne 4. února 2014 o tachografech v silniční dopravě (Úř. věst. 2014, L 60, s. 1), ve znění korigenda ze dne 18. dubna 2015 (Úř. věst. 2015, L 101, s. 62).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. 1998, L 15, s. 14).


title: Věc C-478/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 23. července 2018 – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               15.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 373/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 23. července 2018 – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Věc C-478/18)
      (2018/C 373/10)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV

         Žalovaný: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být slovní spojení „pracovníků podílejících se na úředních kontrolách“ obsažené v příloze VI bodu 1 nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (nařízení č. 882/2004) (1) a slovní spojení „pracovníky podílející se na úředních kontrolách“ obsažené v příloze VI bodu 2 nařízení č. 882/2004 vykládat v tom smyslu, že v případě nákladů (na platy), které lze vzít v úvahu při výpočtu poplatků za úřední kontroly, může jít pouze o náklady (na platy) úředních veterinárních lékařů a úředních asistentů, kteří tyto úřední kontroly provádějí, anebo pod tento pojem lze zahrnout i náklady (na platy) jiných pracovníků Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (nizozemský úřad pro bezpečnost potravin a výrobků, dále jen „NVWA“) nebo Besloten Vennootschap Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (společnost s ručením omezeným pro kontrolu kvality v oblasti chovu hospodářských zvířat, dále jen „KDS“)?

                  2)

                  Bude-li odpověď na první otázku znít tak, že pod slovní spojení „pracovníků podílejících se na úředních kontrolách“ obsažené v příloze VI bodu 1 nařízení č. 882/2004 a slovní spojení „pracovníky podílející se na úředních kontrolách“ obsažené v příloze VI bodu 2 nařízení č. 882/2004 lze zahrnout i náklady (na platy) jiných pracovníků NVWA nebo KDS, za jakých okolností a v jakých mezích jsou pak náklady vynakládané na tyto jiné pracovníky a úřední kontroly ještě natolik úzce spjaty, že poplatky vybírané na tyto náklady (na platy) lze opírat o čl. 27 odst. 4 a přílohu VI body 1 a 2 nařízení č. 882/2004?

                  3)

                  Má být právní úprava obsažená v čl. 27 odst. 4 písm. a) a v příloze VI bodech 1 a 2 nařízení č. 882/2004 vykládána v tom smyslu, že čl. 27 odst. 4 a příloha VI body 1 a 2 brání tomu, aby byly jatkám účtovány poplatky za úřední kontroly, které se týkají čtvrthodin, které jatka nahlásila příslušnému orgánu, avšak ve skutečnosti nebyly věnovány úředním kontrolám?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 165, s. 1.


title: Věc T-508/18: Žaloba podaná dne 24. srpna 2018 – OLX v. EUIPO – Stra (STRADIA)

text:
               15.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 373/18

      Žaloba podaná dne 24. srpna 2018 – OLX v. EUIPO – Stra (STRADIA)
      (Věc T-508/18)
      (2018/C 373/20)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: OLX BV (Hoofddorp, Nizozemsko) (zástupci: G. Lodge, K. Gilbert, Solicitors a V. Jones, Barrister)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Stra Lda (Coimbra, Portugalsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „STRADIA“ – Přihláška č. 14 841 985.

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. června 2018 ve spojených věcech 2228/2017-4 a R 2229/2017-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  podpůrně, změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že námitka má být vrácena námitkovému oddělení k novému projednání námitky;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v tomto řízení a v souvislosti s ním, jakož i náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem. Podpůrně pro případ, že další účastnice řízení před odvolacím senátem vstoupí do tohoto řízení jako vedlejší účastnice, uložil EUIPO a vedlejší účastnici společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v tomto řízení a v souvislosti s ním, jakož i náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-510/18: Žaloba podaná dne 22. srpna 2018 – Kaddour v. Rada

text:
               15.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 373/19

      Žaloba podaná dne 22. srpna 2018 – Kaddour v. Rada
      (Věc T-510/18)
      (2018/C 373/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Khaled Kaddour (Damašek, Sýrie) (zástupci: V. Davies a V. Wilkinson, Solicitors)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil opatření z roku 2018 v rozsahu, v němž se vztahují na K. Kaddoura; a

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba směřuje proti Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP (1) o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, p. 16) a proti prováděcímu nařízení Rady EU) 2018/774 ze dne 28. května, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 (2) o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, p. 1), v rozsahu, v němž se tato opatření vztahují na žalobce (dále jen „opatření 2018“).
      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, kterým jsou stižena opatření 2018.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se na žalobce má použít článek 27 a čl. 28 odst. 2 rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP, ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1836 (3), a čl. 15 odst. 1b nařízení Rady (EU) č. 36/2012, ve znění nařízení Rady (EU) 2015/1828 (4).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že opatřeními 2018 byla porušena základní práva žalobce, která jsou chráněna Listinou základních práv Evropské unie a/nebo Evropskou úmluvou o lidských právech, pokud jde o právo žalobce na respektování jeho dobrého jména a právo na pokojné užívání majetku a zásadu proporcionality.

         (1)  Rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2013, L 147, s. 14).

         (2)  Nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011 (Úř. věst. 2012, L 16, s. 1).

         (3)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1836 ze dne 12. října 2015, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2015, L 266, p. 75).

         (4)  Nařízení Rady (EU) 2015/1828 ze dne 12. října 2015, kterým se mění nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2015, L 266, s. 1).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. června 2018 ve věci E-14/17 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 447/2013)

text:
               15.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. června 2018
      ve věci E-14/17
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) č. 447/2013)

      (2018/C 414/11)
      Ve věci E-14/17, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbb přílohy IX uvedené dohody (prováděcí nařízení Komise (EU) č. 447/2013 ze dne 15. května 2013, kterým se stanoví postup pro správce alternativních investičních fondů, kteří se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen a Bernd Hammermann (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 14. června 2018 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbb přílohy IX uvedené dohody (prováděcí nařízení Komise (EU) č. 447/2013 ze dne 15. května 2013, kterým se stanoví postup pro správce alternativních investičních fondů, kteří se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě.

                  2.

                  Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-582/18: Žaloba podaná dne 28. září 2018 – Boxer Barcelona v. EUIPO – X-Technology Swiss (XBOXER)

text:
               26.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 427/94

      Žaloba podaná dne 28. září 2018 – Boxer Barcelona v. EUIPO – X-Technology Swiss (XBOXER)
      (Věc T-582/18)
      (2018/C 427/124)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Boxer Barcelona, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: X-Technology Swiss GmbH (Wollerau, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky EU XBOXER – Přihláška č. 11 673 068

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. července 2018 ve věci R 2186/2017-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané důvody

                  —

                  Nedostatečné důkazy o užívání poskytnuté osobou, která podala námitky.

                  —

                  Neexistence záměny v souvislosti s podobností mezi namítanými ochrannými známkami a přihlášenou ochrannou známkou.


title: Spojené věci T-339/16, T-352/16 a T-391/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018 – Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Komise „Životní prostředí – Nařízení (EU) 2016/646 – Emise znečišťujících látek z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) – Stanovení hodnot, které nesmějí být překročeny (NTE), při zkouškách v reálných podmínkách řízení (RDE) pro emise oxidů dusíku – Žaloba na neplatnost – Pravomoc obecního orgánu v oblasti ochrany životního prostředí omezit provoz některých vozidel – Bezprostřední dotčení – Přípustnost – Nepříslušnost Komise – Dodržování právních norem vyšší právní síly – Úprava časových účinků zrušení – Mimosmluvní odpovědnost – Náprava újmy, kterou údajně utrpěly reputace a pověst“

text:
               4.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2018 – Ville de Paris, Ville de Bruxelles a Ayuntamiento de Madrid v. Komise
      (Spojené věci T-339/16, T-352/16 a T-391/16) (1)

      („Životní prostředí - Nařízení (EU) 2016/646 - Emise znečišťujících látek z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) - Stanovení hodnot, které nesmějí být překročeny (NTE), při zkouškách v reálných podmínkách řízení (RDE) pro emise oxidů dusíku - Žaloba na neplatnost - Pravomoc obecního orgánu v oblasti ochrany životního prostředí omezit provoz některých vozidel - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Nepříslušnost Komise - Dodržování právních norem vyšší právní síly - Úprava časových účinků zrušení - Mimosmluvní odpovědnost - Náprava újmy, kterou údajně utrpěly reputace a pověst“)
      (2019/C 82/48)
      Jednací jazyk: španělština a francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce ve věci T-339/16: Ville de Paris (Francie) (zástupce: J. Assous, advokát)

         Žalobce ve věci T-352/16: Ville de Bruxelles (Belgie) (zástupci: M. Uyttendaele a S. Kaisergruber, advokáti)

         Žalobce ve věci T-391/16: Ayuntamiento de Madrid (Španělsko) (zástupce: F. Zunzunegui Pastor, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. C. Becker, E. Sanfrutos Cano a J.-F. Brakeland, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrhy na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení nařízení Komise (EU) 2016/646 ze dne 20. dubna 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 692/2008 z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) (Úř. věst. 2016, L 109, s. 1), a dále návrh na základě článku 268 SFEU znějící na získání náhrady újmy, kterou mělo město Paříž údajně utrpět v důsledku přijetí tohoto nařízení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Bod 2 přílohy II nařízení Komise (EU) 2016/646 ze dne 20. dubna 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 692/2008 z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 6) se zrušuje v rozsahu, v jakém v bodech 2.1.1 a 2.1.2 přílohy III A nařízení Komise č. 692/2008 ze dne 18. července 2008, kterým se provádí a mění nařízení (ES) č. 715/2007, stanoví hodnotu konečného faktoru shody CF znečišťující látky a hodnotu faktoru shody CF dočasné znečišťující látky pro hmotnost oxidů dusíku.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloby zamítají.

                  3)

                  Účinky ustanovení zrušených podle bodu 1 tohoto výroku zůstávají zachovány, dokud nebude v přiměřené lhůtě přijata nová právní úprava nahrazující tato ustanovení, přičemž tato lhůta nesmí překročit dvanáct měsíců ode dne, kdy tento rozsudek nabude právní moci.

                  4)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených ville de Paris, ville de Bruxelles a ayuntamiento de Madrid.

         (1)  Úř. věst. C 314, 29.8.2016.


title: Věc C-168/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – SH v. TG „Řízení o předběžné otázce – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření s ohledem na situaci v Libyi – Řetězec smluv určených na zřízení záruky ve prospěch subjektu zařazeného na seznam týkající se zmrazení finančních prostředků – Platba nákladů na základě smluv o protizáruce – Nařízení (EU) č. 204/2011 – Článek 5 – Pojem ‚poskytnutí finančních prostředků subjektu uvedenému v příloze III nařízení č. 204/2011‘ – Článek 12 odst. 1 písm. c) – Pojem ‚nároky v rámci záruky‘ – Pojem ‚osoba nebo subjekt jednající jménem osoby uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. a) nebo b)‘“

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/4

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – SH v. TG
      (Věc C-168/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření s ohledem na situaci v Libyi - Řetězec smluv určených na zřízení záruky ve prospěch subjektu zařazeného na seznam týkající se zmrazení finančních prostředků - Platba nákladů na základě smluv o protizáruce - Nařízení (EU) č. 204/2011 - Článek 5 - Pojem ‚poskytnutí finančních prostředků subjektu uvedenému v příloze III nařízení č. 204/2011‘ - Článek 12 odst. 1 písm. c) - Pojem ‚nároky v rámci záruky‘ - Pojem ‚osoba nebo subjekt jednající jménem osoby uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. a) nebo b)‘“)
      (2019/C 93/05)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Kúria

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: SH

         Žalovaný: TG

         Za přítomnosti: UF

         Výrok

                  1)

                  Článek 5 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 204/2011 ze dne 2. března 2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi musí být vykládán v tom smyslu, že:

                              —

                              se použije na takovou situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, v níž musí být náklady, které mají být zaplaceny na základě smlouvy o protizáruce zaplaceny bankou Evropské unie libyjské bance, jejíž název je zařazen na seznam obsažený v příloze III tohoto nařízení, a

                              —

                              se v zásadě nepoužije na takovou situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, v níž musí být náklady, které mají být zaplaceny na základě smlouvy o protizáruce zaplaceny unijní bankou libyjské bance, jejíž název již není na seznamu obsaženém v příloze III tohoto nařízení, nebo unijní bankou jiné unijní bance, když je bankovní záruka poskytnutá libyjskou bankou ve prospěch subjektu, který je na tomto seznamu, pokud taková platba nevede z důvodu právních nebo finančních vazeb existujících mezi bankou, která je příjemcem těchto plateb a subjektem zařazeným na uvedený seznam, k nepřímému poskytnutí dotčených nákladů ve prospěch tohoto subjektu.

                  2)

                  Článek 12 nařízení č. 204/2011 musí být vykládán v tomto smyslu:

                              —

                              se v jeho původním znění použije, pokud náklady, které mají být zaplaceny na základě smluv o protizáruce, musí být zaplaceny bankou Evropské unie libyjské bance zařazené na seznam obsažený v příloze III tohoto nařízení, jakož i unijní bankou libyjské bance, která není na tomto seznamu, jestliže je bankovní záruka poskytnutá libyjskou bankou ve prospěch subjektu, který je uveden na tomto seznamu, za podmínky, že libyjská banka je považována za subjekt jednající jménem libyjské vlády, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu;

                              —

                              se ve znění vycházejícím z nařízení Rady (EU) č. 45/2014 ze dne 20. ledna 2014 nepoužije, když náklady, které mají být zaplaceny na základě smluv o protizáruce, musí být zaplaceny unijní bankou libyjské bance zařazené na seznam obsažený v příloze III tohoto nařízení, jakož i unijní bankou libyjské bance, která není na tomto seznamu, když je bankovní záruka poskytnutá libyjskou bankou ve prospěch subjektu, který je uveden na tomto seznamu, jestliže tyto náklady byly uhrazeny před vstupem uvedeného nařízení v platnost, a

                              —

                              se jak ve svém původním znění, tak ve znění vyplývajícím z nařízení č. 45/2014 nepoužije, pokud náklady, které mají být zaplaceny na základě smluv o protizáruce, musí být zaplaceny unijní bankou jiné unijní bance.

                  3)

                  Článek 9 nařízení č. 204/2011 musí být tedy vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na placení takových nákladů, jako jsou náklady, které mají být zaplaceny na základě jednotlivých smluv dotčených v původním řízení.

                  4)

                  Článek 17 odst. 1 nařízení Rady (EU) 2016/44 ze dne 18. ledna 2016 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi a o zrušení nařízení (EU) č. 204/2011 musí být proto vykládán v tom smyslu, že se použije na náklady na protizáruku, které má zaplatit unijní banka jiné unijní bance v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, kdy ke konečnému vyúčtování došlo po vstupu tohoto nařízení v platnost.

         (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc C-626/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Roma (Itálie) dne 3. listopadu 2017 – Alberto Rossi a další v. Ministero della Giustizia

text:
               12.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Roma (Itálie) dne 3. listopadu 2017 – Alberto Rossi a další v. Ministero della Giustizia
   (Věc C-626/17)
   (2018/C 052/20)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Giudice di Pace di Roma

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Alberto Rossi a další

      Odpůrce: Ministero della Giustizia

      Předběžné otázky

               1)

               Zahrnuje pojem „zaměstnanec s pracovním poměrem na dobu určitou“ podle ustanovení čl. 1 odst. 3 a článku 7 směrnice 2003/88/ES (1), ve spojení s ustanovením 2 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70/ES (2), a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, službu smírčího soudce, který je v této věci navrhovatelem?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je možno pro účely uplatnění ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70, považovat řádného soudce nebo soudce „v taláru“ za srovnatelného zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou ve vztahu k zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou, kterým je smírčí soudce?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, představuje odlišný postup při náboru řádných soudců do stálého poměru, v porovnání se zákonem stanoveným postupem výběru pro účely náboru dočasných smírčích soudců, objektivní důvod ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 nebo 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70, pokud jde o opodstatněnost neuplatnění – v rámci vnitrostátní judikatury, tj. rozsudku Corte di Cassazione a Sezioni unite (plénum kasačního soudu, Itálie) č. 13721/2017 a stanoviska Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) č. 464/2017 ze dne 8. dubna 2017 – stejných pracovních podmínek vztahujících se na srovnatelné řádné stálé soudce i na smírčí soudce, jakož i opodstatněnost neuplatnění preventivních a sankčních opatření proti zneužívání smluv na dobu určitou, ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70 a čl. 5 odst. 4a legislativního nařízení č. 368/2001, který tato pravidla provádí do vnitrostátního právního řádu, s ohledem na skutečnost, že ve vnitrostátním právu neexistuje žádná základní zásada ani ústavní pravidlo, jež by mohly odůvodnit jednak diskriminaci týkající se pracovních podmínek, jednak úplný zákaz změnit dočasnou službu smírčích soudců na stálý služební poměr, a to i s ohledem na předchozí vnitrostátní právní úpravu (článek 1 zákona č. 217/1974), v níž bylo již stanoveno zrovnoprávnění pracovních podmínek a přeměna pracovního poměru čestných soudců, kteří opakovaně vykonávali své funkce na dobu určitou, na pracovní poměr na dobu neurčitou?

               4)

               V každém případě v situaci, o jakou jde v projednávané věci, brání čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a pojem nezávislý a nestranný soud podle práva Evropské unie tomu, aby smírčí soudce, který má zájem na konkrétním rozhodnutí sporu ve prospěch navrhovatele, jenž jako svou jedinou práci vykonává stejnou soudcovskou funkci jako uvedený smírčí soudce, nahradil zákonného soudce z důvodu, že nejvyšší italský justiční orgán – Corte di Cassazione a Sezioni unite (plénum kasačního soudu) odmítl zajistit účinnou ochranu dovolávaných práv, čímž zákonnému soudci uložil povinnost, aby se v případě podaného návrhu k přiznání dovolávaného práva prohlásil nepříslušným, přestože základ předmětného nároku – kterým je v projednávané věci náhrada platu za dovolenou – spočívá v primárním a sekundárním právu Evropské unie, a že „unijní“ právo má vůči státu přímý účinek? V případě, že Soudní dvůr potvrdí rozpor s článkem 47 Listiny, vnitrostátní soud též požaduje, aby Soudní dvůr určil, jaké jsou vnitrostátní prostředky nápravy, kterými lze předejít tomu, aby porušení ustanovení primárního práva Unie vedlo ve vnitrostátním právu k úplnému odepření ochrany základních práv zaručených v projednávané věci unijním právem?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9).

      (2)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43).


title: Věc T-609/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2017 – PB v. Komise „Veřejná služba — Úředníci — Přijímání do zaměstnání — Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/309/15 (AD 11) — Lékaři pro pracoviště Lucemburk — Nepřipuštění ke zkouškám v hodnotícím středisku — Zúžení výběru druhého jazyka na omezený počet úředních jazyků Unie — Námitka protiprávnosti — Zjevně nesprávné posouzení — Odpovědnost — Nemajetková újma“

text:
               12.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2017 – PB v. Komise
   (Věc T-609/16) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Přijímání do zaměstnání - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/309/15 (AD 11) - Lékaři pro pracoviště Lucemburk - Nepřipuštění ke zkouškám v hodnotícím středisku - Zúžení výběru druhého jazyka na omezený počet úředních jazyků Unie - Námitka protiprávnosti - Zjevně nesprávné posouzení - Odpovědnost - Nemajetková újma“)
   (2018/C 052/37)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: PB (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a L. Radu Bouyon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 270 SFEU znějící jednak na zrušení rozhodnutí výběrové komise ve výběrovém řízení EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Lékaři pro pracoviště Lucemburk a Ispra (oblast: lékaři pro Lucemburk) ze dne 28. září 2015 o nepřipuštění žalobkyně k výběrovým zkouškám pořádaným v hodnotícím středisku Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) a jednak na náhradu újmy, která žalobkyni údajně vznikla.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí ze dne 28. září 2015, kterým výběrová komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Lékaři pro pracoviště Lucemburk a Ispra (oblast: lékaři pro Lucemburk) odmítla připustit PB k výběrovým zkouškám pořádaným v hodnotícím středisku Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO), se zrušuje.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-39/16 a předaná Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


title: Věc C-45/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2018 Claire Staelen proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 28. listopadu 2017 ve věci T-217/11, Staelen v. Evropský veřejný ochránce práv

text:
               19.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/23

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2018 Claire Staelen proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 28. listopadu 2017 ve věci T-217/11, Staelen v. Evropský veřejný ochránce práv
   (Věc C-45/18 P)
   (2018/C 104/29)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Claire Staelen (zástupkyně: V. Olona, advokátka)

      Další účastník řízení: Evropský veřejný ochránce práv

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil usnesení T-217/11 REV;

               —

               prohlásil návrh na přezkum rozsudku T-217/11 REV za přípustný;

               —

               uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení ve všech stupních řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého opravného prostředku se navrhovatelka dovolává několika důvodů, které vycházejí

               —

               z částečné protiprávnosti článku 169 jednacího řádu Tribunálu;

               —

               z porušení čl. 169 prvního pododstavce jednacího řádu Tribunálu;

               —

               ze zkreslení skutkového stavu a z nesprávného právního posouzení spočívajících v tom, že Tribunál kvalifikoval rozhodnutí ze dne 19. května 2005 zároveň jako seznam vhodných kandidátů a jako rozhodnutí o prodloužení platnosti seznamu vhodných kandidátů;

               —

               z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že se podle Tribunálu lze dovolávat rozhodnutí, jež nebylo oznámeno všem svým adresátům, a z porušení zásady rovného zacházení;

               —

               ze zkreslení skutkového stavu a ze zjevně rozporných závěrů Tribunálu ohledně údajného nedostatku náležité péče na straně navrhovatelky a z porušení zásad právní jistoty a legitimního očekávání;

               —

               z nedostatku odůvodnění k rozhodné povaze nových skutečností.


title: Věc C-628/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 8. listopadu 2017 – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów v. Orange Polska S.A. w Warszawie

text:
               19.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 8. listopadu 2017 – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów v. Orange Polska S.A. w Warszawie
   (Věc C-628/17)
   (2018/C 104/15)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Najwyższy

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku (žalovaný): Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku (žalobkyně): Orange Polska S.A. w Warszawie

      Předběžná otázka

   Je třeba vykládat článek 8 ve spojení s čl. 9 odst. 2 písm. j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (1), v tom smyslu, že uvádí-li obchodník vzorová ujednání ve smlouvách o poskytování telekomunikačních služeb uzavíraných na dálku, o nichž musí spotřebitel učinit rozhodnutí o obchodní transakci v okamžiku, kdy je u něj přítomen doručovatel, jenž doručuje návrh smlouvy, je to třeba považovat za agresivní obchodní praktiku z důvodu nepatřičného ovlivňování, a to:

               a)

               pokaždé, když se spotřebitel v okamžiku návštěvy doručovatele nemůže nerušeně seznámit s obsahem návrhu smlouvy;

               b)

               pouze tehdy, pokud spotřebitel neobdržel předem a individuálně (např. na svou e-mailovou adresu či adresu bydliště) úplný návrh smlouvy, ač měl možnost, aby se sám před návštěvou doručovatele seznámil s obsahem tohoto návrhu na internetové stránce obchodníka;

               c)

               pouze tehdy, pokud dodatečná ujednání nasvědčují tomu, že nekalé jednání nebo požadavky tohoto obchodníka měly za účel omezit svobodu rozhodování spotřebitele stran rozhodnutí o dotčené transakci?

      (1)  Úř. věst. 2005, L 149, s. 22.


title: Věc T-412/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2018 – Larko v. Komise „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Prodej určitých aktiv využívaných podnikem či v jeho vlastnictví v rámci programu privatizace — Neexistence hospodářské návaznosti — Žaloba příjemce podpory — Nedostatek právního zájmu — Nepřípustnost“

text:
               19.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2018 – Larko v. Komise
   (Věc T-412/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Prodej určitých aktiv využívaných podnikem či v jeho vlastnictví v rámci programu privatizace - Neexistence hospodářské návaznosti - Žaloba příjemce podpory - Nedostatek právního zájmu - Nepřípustnost“)
   (2018/C 104/30)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE (Atény, Řecko) (zástupci: I. Dryllerakis, N. Korogiannakis I. Soufleros, E. Triantafyllou, G. Psaroudakis a E. Rantos, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar, É. Gippini Fournier a B. Stromsky, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 1805 ze dne 27. března 2014 o státní podpoře SA.37954 (2013/N) – Řecko – Prodej některých aktiv společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company SA (Úř. věst. 2014, C 156, s. 1).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1.9.2014.


title: Věc C-632/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Siemianowicach Śląskich (Polsko) dne 9. listopadu 2017 – Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie v. Jacek Michalski

text:
               19.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Siemianowicach Śląskich (Polsko) dne 9. listopadu 2017 – Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie v. Jacek Michalski
   (Věc C-632/17)
   (2018/C 104/16)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie

      Odpůrce: Jacek Michalski

      Předběžná otázka

   Musí být ustanovení směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, zejména její čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, jakož i ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (2), zejména její článek 10 a čl. 22 odst. 1, vykládána v tom smyslu, že brání uplatnění nároku banky (úvěrový věřitel) vůči spotřebiteli (úvěrový dlužník) na základě výpisu z bankovních záznamů, který podepsaly osoby oprávněné činit prohlášení o majetkových právech a povinnostech banky a který je opatřen razítkem banky, jakož i dokladu o doručení písemné výzvy k zaplacení dlužníkovi, v rámci řízení o vydání platebního rozkazu podle článku 485 § 3 a násl. kodeksu postępowania cywilnego (občanský soudní řád)?

      (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288.

      (2)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.