title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2005 ve věci C-377/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State): Léon Van Parys NV proti Belgisch Interventie- en Restitutiebureau (BIRB) (Společná organizace trhu — Banány — GATT 1994 — Články I a XIII — Rámcová dohoda ze dne 23. dubna 1993 mezi EHS a Kartagenskou skupinou — Přímý účinek — Doporučení a rozhodnutí Orgánu pro řešení sporů WTO — Právní účinky)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 1. března 2005
   ve věci C-377/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State): Léon Van Parys NV proti Belgisch Interventie- en Restitutiebureau (BIRB) (1)

   (Společná organizace trhu - Banány - GATT 1994 - Články I a XIII - Rámcová dohoda ze dne 23. dubna 1993 mezi EHS a Kartagenskou skupinou - Přímý účinek - Doporučení a rozhodnutí Orgánu pro řešení sporů WTO - Právní účinky)
   (2005/C 106/06)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-377/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Raad van State (Belgie) ze dne 7. října 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 21. října 2002, v řízení mezi Léon Van Parys NV proti Belgisch Interventie- en Restitutiebureau (BIRB), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris předseda senátu, P. Jann, C. W. A. Timmermans a A. Borg Barthet, předsedové senátů, J.-P. Puissochet a R. Schintgen (zpravodaj), N. Colneric, S. von Bahr, G. Arestis, M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 1. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               Hospodářský subjekt za okolností, jako jsou ty ve věci v původním řízení, se nemůže před soudem členského státu dovolávat toho, že právní úprava Společenství je neslučitelná s některými pravidly Světové obchodní organizace, a to i tehdy, pokud Orgán pro řešení sporů, stanovený v čl. 2 odst. 1 Ujednání o pravidlech a řízení při řešení sporů, které představuje přílohu 2 Dohody o zřízení této organizace, schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994, o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), prohlásil tuto právní úpravu za neslučitelnou s uvedenými pravidly.

      (1)  Úř. věst. C 7, 11.1.2003.


title: Věc C-507/14: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal de Justiça – Portugalsko) – P v. M „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — Neexistence rozumné pochybnosti — Příslušnost v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 2201/2003 — Článek 16 odst. 1 písm. a) — Určení data zahájení soudního řízení — Návrh na přerušení řízení — Neexistence vlivu“

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/12

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal de Justiça – Portugalsko) – P v. M
   (Věc C-507/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Neexistence rozumné pochybnosti - Příslušnost v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 16 odst. 1 písm. a) - Určení data zahájení soudního řízení - Návrh na přerušení řízení - Neexistence vlivu“)
   (2015/C 320/16)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal de Justiça

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: P

      Žalovaný: M

      Výrok

   Článek 16 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že se má za to, že soudní řízení bylo zahájeno k datu, kdy byl dotčenému soudu podán návrh na zahájení řízení či rovnocenný dokument, i když bylo řízení mezitím na návrh žalobce přerušeno, aniž by uvedené řízení bylo oznámeno žalované straně, a aniž by žalovaná strana o něm věděla či se jej jakkoli účastnila, pokud žalobce následně nezanedbal přijetí opatření, která měl přijmout, aby byl akt oznámen či sdělen žalovanému.

      (1)  Úř. věst. C 65, 23.2.2015.


title: Věc T-397/13: Žaloba podaná dne 6. srpna 2013 — Tilly-Sabco v. Komise

text:
               5.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 291/4

         Žaloba podaná dne 6. srpna 2013 — Tilly-Sabco v. Komise
   (Věc T-397/13)
   2013/C 291/04
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francie) (zástupci: R. Milchior a F. Le Roquais, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu na neplatnost prováděcího nařízení Komise (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. EU L 196/13 ze dne 19. července 2013) za přípustnou;

               —

               zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. EU L 196/13 ze dne 19. července 2013);

               —

               Uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze zneužití řízení s ohledem na porušení procesních pravidel výboru, jelikož Komise mu neumožnila zkoumat všechny podklady potřebné k vydání jeho stanoviska k návrhu textu, který měl být přijat v souladu s postupem podle nařízení č. 182/2011 (1).

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z chyb řízení a nedostatku pravomoci, jelikož je pod napadeným nařízením podepsán generální ředitel pro zemědělství a rozvoj venkova jménem předsedy Komise, přičemž nebylo prokázáno, že existují rozhodnutí o delegování a prohlášení vlastní certifikace.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí, jelikož

                           —

                           jeho bod odůvodnění 6 nemůže představovat dostatečné odůvodnění pro nařízení, které ukončuje obvyklou praxi Komise spočívající ve stanovení výše vývozních náhrad v závislosti na rozdílu mezi cenami dotčených výrobků na trhu Společenství a cenami na světovém trhu,

                           —

                           odůvodnění je nekonzistentní a rozporuplné, jelikož je totožnou kopií předcházejícího prováděcího nařízení č. 360/2013 bez zohlednění vyvíjejících se kritérií stanovených v článku 164 nařízení č. 1234/2007.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zákona nebo přinejmenším ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož informace, které Komise poskytla výboru, neodpovídají kritériím podle čl.164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 (2).

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení legitimního očekávání, jelikož žalobce v návaznosti na ujištění Komise legitimně očekával pokračování režimu pozitivních náhrad až do ukončení aktuální společné zemědělské politiky.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. EU L 55, s. 13).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. EU L 299, s. 1).


title: Věc C-199/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État dne  2. května 2006  – Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la culture et de la communication v. Société internationale de diffusion et d'édition

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État dne 2. května 2006 – Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la culture et de la communication v. Société internationale de diffusion et d'édition
   (Věc C-199/06)
   (2006/C 154/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Conseil d'État
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la culture et de la communication

      Odpůrkyně: Société internationale de diffusion et d'édition
   Předběžné otázky

               1)

               Zaprvé – umožňuje článek 88 Smlouvy o založení Evropského společenství státu, jehož podpora poskytnutá podniku je protiprávní, přičemž protiprávnost určily soudy tohoto státu z toho důvodu, že tato podpora nebyla předem oznámena Evropské Komisi za podmínek stanovených tímto čl. 88 odst. 3, aby nevymáhal tuto podporu od hospodářského subjektu, který byl jejím příjemcem, proto, že Komise, na niž se obrátila třetí osoba, prohlásila podporu za slučitelnou s pravidly společného trhu, a zajistila tak účinným způsobem výlučnou kontrolu, kterou nad touto slučitelností vykonává?

               2)

               Zadruhé – bude-li potvrzeno, že zde povinnost vrácení existuje, je namístě zohlednit při výpočtu výše částek, které je třeba vrátit, dobu, během níž byla dotčená podpora prohlášena Evropskou Komisí za slučitelnou s pravidly společného trhu, před tím, než byla tato rozhodnutí zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství?


title: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) 19. ledna 2005 ve věci C-206/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division): Commissioners of Customs & Excise proti SmithKline Beecham plc (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Společný celní sazebník — Položky sazebního zařazení zboží — Nikotinové náplasti — Právní hodnota stanoviska Světové celní organizace k zařazení)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/10

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   19. ledna 2005
   ve věci C-206/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division): Commissioners of Customs & Excise proti SmithKline Beecham plc (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Společný celní sazebník - Položky sazebního zařazení zboží - Nikotinové náplasti - Právní hodnota stanoviska Světové celní organizace k zařazení)
   (2005/C 106/18)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-206/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division (Spojené království) ze dne 7. prosince 2000, došlým Soudnímu dvoru dne 14. května 2003, v řízení Commissioners of Customs & Excise proti SmithKline Beecham plc, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, N. Colneric, K. Schiemann, E. Juhász a E. Levits, soudci; generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 19. ledna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Nikotinové náplasti, jako jsou náplasti dotčené ve věci v původním řízení, musí být zařazeny pod položku 3004 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2086/97 ze dne 4. listopadu 1997.

               2)

               Pokud vydal příslušný orgán nesprávnou závaznou informaci o sazebním zařazení zboží, je vnitrostátní soud povinen na základě článku 10 ES přijmout v rámci svých pravomocí veškerá nezbytná opatření, aby uvedená informace byla zrušena a byla vydána nová závazná informace o sazebním zařazení zboží, jež bude v souladu s právem Společenství.
               Za tohoto stavu se podmínky a účinky rozhodnutí přijatých vnitrostátním soudem v rámci opravného prostředku řídí v mezích zásady rovnocennosti a efektivity vnitrostátním právem.
               V tomto ohledu čl. 12 odst. 5 nařízení Rady (EHS) č. 2913/12 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, nebrání tomu, aby vnitrostátní soudce zrušil rozhodnutí celního orgánu, které, i když je slučitelné se stanoviskem WCO k zařazení, je v rozporu s kombinovanou nomenklaturou uvedenou v příloze I k nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 2086/97, a prohlásil, že výrobek má být zařazen jinak, než stanoví uvedené stanovisko k zařazení.

      (1)  Úř. věst. C 158, 5.7.2003.


title: Věc C-158/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itálie) dne 16. dubna 2008 – Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste v. Pometon SpA

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itálie) dne 16. dubna 2008 – Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste v. Pometon SpA
   (Věc C-158/08)
   (2008/C 158/19)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione Tributaria Regionale di Trieste
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste

      Odpůrkyně: Pometon SpA
   Předběžné otázky

               1)

               Je oprávněné domnívat se, že režim aktivního zušlechťovacího styku tak, jak byl proveden POMETON S.p.A., může porušit zásady celní politiky Společenství, a především zásady obecných a speciálních antidumpingových právních předpisů, kromě zásad obsažených v celním kodexu Společenství (nařízení ES č. 2913/1992) (1)? Zvláště je kladena otázka, zda má být článek 13 nařízení ES č. 384/1996 (2) vykládán jako zásada obecného významu, použitelná jakožto obecné ustanovení právního řádu Společenství, přímo použitelná také ve vztazích mezi vnitrostátními orgány a poplatníky, kromě řízení o uložení antidumpingového cla; může například být tato zásada použita při provádění celních kontrol podle definice uvedené v čl. 4 bodu 14 celního kodexu Společenství (nařízení ES č. 2913/1992)?

               2)

               Mohou být ustanovení článku 13 nařízení ES č. 384/1996, pokud jde o obcházení antidumpingových právních předpisů, ve vzájemném spojení s články 114 a násl. celního kodexu Společenství (nařízení ES č. 2913/1992) v oblasti aktivního zušlechťovacího styku a články 202, 204, 212 a 214, pokud jde o vznik celního dluhu, vykládána v tom smyslu, že podrobení zboží antidumpingovému clu není vyloučeno v případě předem stanovené koupě stejného výrobku subjektem, který má státní příslušnost země, která nepodléhá antidumpingovému clu, který ho sám koupil v zemi podléhající tomuto opatření, a aniž by ho jakýmkoli způsobem zpracoval, ho dočasně dovezl do Společenství v režimu aktivního zušlechťovacího styku, aby ho poté zpětně dovezl zpracovaný, avšak dočasně a na několik hodin, a aby ho okamžitě zpětně prodal stejné společnosti v zemi Společenství, která zajistila aktivní zušlechtění?

               3)

               Může v případě neexistence sankčních ustanovení Společenství, vzhledem k tomu, že je tento soud nenalezl, soud členského státu použít ustanovení vlastního právního řádu, která umožňují prohlásit, jsou-li splněny předpoklady, neplatnost smluv o provedení aktivního zušlechtění a o prodeji zušlechtěného výrobku, jakými jsou články 1343 (protiprávnost věci), 1344 (smlouva obcházející zákon) a 1345 (protiprávní důvod) italského občanského zákoníku a články 1414 a násl. italského občanského zákoníku, pokud jde o fingování, v případě prokázaného porušení výše uvedených zásad Společenství?

               4)

               Je také z jiných důvodů či výkladových kritérií, které Soudní dvůr označí, výše popsaná operace, směřuje-li k obcházení antidumpingového cla, v souladu s režimem aktivního zušlechťovacího styku nebo skutečně porušuje celní zásady v oblasti použití antidumpingového cla, které Soudní dvůr určí?

               5)

               Také z jiných důvodů či výkladových kritérií, které Soudní dvůr označí, předmětná operace odpovídá trvalému dovozu výrobku podléhajícímu antidumpingovému clu?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 56, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. listopadu 2004 ve věci C-447/03: Komise Evropských společenství proti Italské republice (Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Správa odpadů — Továrna a skládky v provincii Foggia — Směrnice 75/442/EHS ve znění směrnice 91/156/EHS — Články 4 a 8)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 25. listopadu 2004
   ve věci C-447/03: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Správa odpadů - Továrna a skládky v provincii Foggia - Směrnice 75/442/EHS ve znění směrnice 91/156/EHS - Články 4 a 8)
   (2005/C 19/10)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci C-447/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 22. října 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: R. Amorosi a M. Konstantinidis) proti Italské republice (zmocněnec: I. M. Braguglia ve spolupráci s M. Fiorillim), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení C. Gulmann, předseda pátého senátu, G. Arestis a J. Klučka (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 25. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Italská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná pro zajištění toho, aby odpady odložené nebo uložené na skládku, vyskytující se na místě bývalé továrny Enichem v Manfredonia (provincie Foggia, Itálie) a na skládce komunálních odpadů Pariti I, která se nachází v okolí Manfredia, byly zpracovány nebo odstraněny bez ohrožování lidského zdraví a bez nutnosti použití postupů či metod způsobilých poškozovat životní prostředí, a tím, že nepřijala předpisy nezbytné k tomu, aby držitel odpadů odložených nebo uložených na skládku, vyskytujících se na místě bývalé továrny Enichem, a držitel odpadů vyskytujících se na skládce Pariti I, jakož i na skládce komunálních odpadů Conte di Troia, která se rovněž nachází v okolí Manfredia, tyto odpady předali soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí činnosti uvedené v přílohách II A nebo II B směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, nebo je sami zpracovali nebo odstranili, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 uvedené směrnice.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 7, 10.1.2004.


title: Věc C-455/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. září 2010 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/17

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. září 2010 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-455/09) (1)

   2011/C 80/32
   Jednací jazyk: polština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-52/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/37

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-52/06) (1)

   (2006/C 294/71)

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/39

         Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T-689/13
   (
         Úřední věstník Evropské unie C 85 ze dne 22. března 2014
      )
   2014/C 129/47
   Sdělení v Úředním věstníku ve věci T-689/13 Bilbaina de Alquitranes a další v. Komise se nahrazuje následujícím zněním:

         „Žaloba podaná dne 20. prosince 2013 – Bilbaina de Alquitranes a další v. Komise
         (Věc T-689/13)
         2014/C 85/37
         Jednací jazyk: angličtina

            Účastníci řízení

            Žalobci: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Španělsko); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika); Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Španělsko); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dánsko); Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Spojené království); Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Nizozemsko); Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Německo); Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgie); Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polsko); Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Spojené království); Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Španělsko); SGL Carbon GmbH (Meitingen, Německo); SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Rakousko); SGL Carbon (Passy, Francie); SGL Carbon, SA (La Coruña, Španělsko); SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polsko); ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Německo), a Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Německo) (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)

            Žalovaná: Evropská komise

            Návrhová žádání

         Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                     —

                     určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná,

                     —

                     zrušil napadnutý akt v rozsahu, v němž klasifikuje látku pitch, coal tar, high temp (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní) do kategorií H400 a H410,

                     —

                     uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

            Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Žalobci se domáhají částečného zrušení nařízení Komise (EU) č. 944/2013 ze dne 2. října 2013, kterým se pro účely přizpůsobení vědeckotechnickému pokroku mění nařízení (ES) č. 1272/2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí („nařízení CLP“) (Úř. věst. L 261, s. 5), v rozsahu, v němž klasifikuje látku pitch, coal tar, high temp (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní) číslo CAS 65996-93-2 („CTPHT“) do kategorií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410) („napadený akt“).
         Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody:

                     1.

                     První žalobní důvod spočívá v tom, že napadený akt je protiprávní, jelikož porušuje ustanovení REACH a CLP o klasifikaci látek jakožto toxických pro vodní prostředí a o studiích, které musí být akceptovány pro tento účel, jakož i zásadu rovného zacházení, jelikož neakceptuje studie provedené v souladu s pokyny REACH a OECD a vyžaduje testování, aniž stanoví akceptovanou standardizovanou metodu.

                     2.

                     Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že je napadený akt protiprávní, jelikož se zakládá na zjevně nesprávném posouzení, neboť nezohledňuje inertní vlastnosti, jimiž se vyznačuje CTPHT, které mají zejména značný vliv na testování UV záření a uplatnění sumační metody; jelikož stanovilo multiplikační faktory pro složky PAH (polychlorované aromatické uhlovodíky) bez řádného posouzení studií, na něž je odkazováno, a neakceptovalo informace poskytnuté žalobci bez řádného odůvodnění.

                     3.

                     Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že napadené rozhodnutí je protiprávní, jelikož je v rozporu s unijní právní zásadou transparentnosti a práva na obhajobu.“


title: Věc C-239/12 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. května 2013 — Abdulbasit Abdulrahim v. Rada Evropské unie, Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) — Omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem — Nařízení (ES) č. 881/2002 — Žaloba na neplatnost — Vyškrtnutí žalobce ze seznamu dotyčných osob a subjektů — Právní zájem na podání žaloby“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/34

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. května 2013 — Abdulbasit Abdulrahim v. Rada Evropské unie, Evropská komise
   (Věc C-239/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Nařízení (ES) č. 881/2002 - Žaloba na neplatnost - Vyškrtnutí žalobce ze seznamu dotyčných osob a subjektů - Právní zájem na podání žaloby)
   2013/C 225/57
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Abdulbasit Abdulrahim (zástupci: P. Moser, QC, a E. Grieves, barrister, zmocnění H. Millerem, solicitor)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan a G. Étienne, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: E. Paasivirta a G. Valero Jordana, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) ze dne 28. února 2012, Abdulrahim v. Rada a Komise (T-127/09), kterým Tribunál rozhodl o nevydání rozhodnutí o žalobě směřující k částečnému zrušení nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ze dne 22. prosince 2008, kterým se po sto třetí mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem (Úř. věst. L 345, s. 60) — Vyškrtnutí žalobce ze seznamu dotyčných osob a entit

      Výrok

               1)

               Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 28. února 2012, Abdulrahim v. Rada a Komise (T-127/09), se v rozsahu, v němž Tribunál rozhodl, že o návrhu na zrušení, který k němu podal Abdulbasit Abdulrahim, již není třeba rozhodovat, zrušuje.

               2)

               Věc se vrací Tribunálu Evropské unie k novému rozhodnutí o návrhu Abdulbasita Abdulrahima na zrušení.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 200, 7.7.2012.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. prosince 2004 ve věcech T-120/01 a T-300/01, Carlo De Nicola proti Evropské investiční bance (Zaměstnanci Evropské investiční banky — Přípustnost — Pracovní podmínky — Disciplinární řízení — Zproštění funkcí — Okamžité zrušení pracovního poměru)

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/19

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 16. prosince 2004
   ve věcech T-120/01 a T-300/01, Carlo De Nicola proti Evropské investiční bance (1)

   (Zaměstnanci Evropské investiční banky - Přípustnost - Pracovní podmínky - Disciplinární řízení - Zproštění funkcí - Okamžité zrušení pracovního poměru)
   (2005/C 19/42)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věcech T-120/01 a T-300/01, Carlo De Nicola, s bydlištěm v Římě (Itálie), zastoupený L. Isolou, advokátem, proti Evropské investiční bance (zmocněnci: C. Gómez de la Cruz a F. Mantegazza, ve spolupráci s C. Camilliou, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je ve věci T-120/01 v podstatě jednak zrušení dopisu ředitele lidských zdrojů Evropské investiční banky ze dne 6. března 2001 týkajícího se podmínek reintegrace žalobce v důsledku rozsudku Soudu ze dne 23. února 2001, De Nicola v. EIB (T-7/98, T-208/98 a T-109/99, Recueil FP s. I-A-49 a II-185), a zrušení rozhodnutí prezidenta Banky ze dne 22. května 2001 o zproštění jeho funkcí a jednak získání náhrady škody, a jejímž předmětem je ve věci T-300/01 v podstatě jednak zrušení rozhodnutí prezidenta Banky ze dne 6. září 2001 o okamžitém zrušení jeho pracovního poměru bez odstupného a jednak získání náhrady škody, Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a A. W. H. Meij, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 16. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rozhodnutí žalované ze dne 22. května 2001 o zproštění funkcí žalobce se zrušuje.

               2)

               Rozhodnutí žalované ze dne 6. září 2001 o zrušení pracovního poměru s žalobcem se zrušuje.

               3)

               Žalovaná je povinna uhradit žalobci z důvodu částečného nesplnění bodu 2 výroku rozsudku ze dne 23. února 2001 částku 3 716 EUR, případně zvýšenou o finanční vyrovnání odpovídající dnům nevyčerpané dovolené a zvýšenou o úroky z prodlení od 1. června 2001 do okamžiku skutečného zaplacení. Uplatnitelná sazba úroků z prodlení je vypočítána na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, uplatnitelné během dotyčného období, zvýšená o dva body.

               4)

               Žalovaná je povinna uhradit žalobci částku 2 315 EUR z důvodu nevybrané odměny za období od 1. března 2001 do 31. srpna 2001, zvýšenou o úroky z prodlení od 1. června 2001 do okamžiku skutečného zaplacení. Uplatnitelná sazba úroků z prodlení je vypočítána na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, uplatnitelné během dotyčného období, zvýšená o dva body.

               5)

               Žalovaná je povinna uhradit žalobci nedoplatek nevybrané odměny od 1. září 2001, zvýšený o úroky z prodlení odečtením částky 1 290 EUR uhrazené žalobci jako příspěvek na zeměpisnou mobilitu za měsíc září 2001. Uplatnitelná sazba úroků z prodlení je vypočítána na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, uplatnitelné během dotyčného období, zvýšená o dva body.

               6)

               Žalované se ukládá uhradit žalobci částku 10 000 EUR jako náhradu jeho morální újmy.

               7)

               Žalovaná ponese své náklady řízení, včetně nákladů spojených s řízeními o předběžném opatření a polovinu nákladů vzniklých žalobci ve věcech T-120/01 a T-300/01 a během řízení o předběžném opatření v těchto věcech.

               8)

               Ve zbývající části se žaloby zamítají.

      (1)  Úř. věst. C 227, 11.8.2001 a Úř. věst. C 44, 16.2.2002.


title: Věc T-48/11: Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — British Airways v. Komise

text:
               12.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/32

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — British Airways v. Komise
   (Věc T-48/11)
   2011/C 80/57
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: British Airways plc (Harmondsworth, Spojené království) (zástupci: K. Lasok, QC, R. O'Donoghue, Barristers a B. Louveaux, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje, že se žalobkyně účastnila protiprávního jednání týkajícího se provize z přirážky, nebo vrátit věc Komisi k novému rozhodnutí v dané věci;

               —

               zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje, že počátek protiprávního jednání spadal na 22. leden 2001, a nahradit toto datum dnem 1. října 2001, nebo vrátit věc Komisi k novému rozhodnutí v dané věci;

               —

               zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje, že záležitosti týkající se Hong Kongu, Japonska, Indie, Thajska, Singapuru, Koreje a Brazílie porušily článek 101 SFEU, článek 53 EHP a článek 8 dohody se Švýcarskem, nebo vrátit věc Komisi k novému rozhodnutí v dané věci;

               —

               zrušit nebo podstatně snížit pokutu uloženou žalobkyni rozhodnutím z hlediska všech bodů uvedených výše či každého z nich, či na základě neomezené pravomoci Tribunálu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 7694 v konečném znění ze dne 9. listopadu 2010, vydaného v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (Věc COMP/39.258— Letecká nákladní přeprava), které se týká koordinace při stanovování jednotlivých složek ceny ukládané za služby nákladní letecké dopravy na i) trasách mezi letišti v EHP; ii) trasách mezi letišti v EU a letišti mimo EHP; iii) trasách mezi letišti v zemích EHP, které nejsou členskými státy EU a třetími zeměmi; a dále na trasách mezi letišti v EU a Švýcarskem. Koordinace, která byla rozhodnutím zjištěna, se týká palivových přirážek, bezpečnostních přirážek a plateb provize z přirážek speditérům.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně sedm důvodů:

               1)

               První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a nedostatečného odůvodnění v rozsahu, v němž Komise nepředložila dostatečně konkrétní důkazy ohledně účasti žalobkyně na koordinaci plateb provize z přirážek, když nezohlednila významné důkazy, které měla k dispozici, jež prokazovaly opak.

               2)

               Ve druhém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila nesprávného posouzení a porušení povinnosti dostatečně právně prokázat datum počátku protiprávního jednání žalobkyně. V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že:

                           —

                           předložené důkazy nesplňují kritéria přesnosti a konzistence ohledně doby trvání protiprávního jednání;

                           —

                           konstatování Komise týkající se počátečního data protiprávního jednání je v rozporu se zásadou in dubio pro reo.

               3)

               Třetí žalobní důvod se týká nesprávného právního a skutkového posouzení, a rovněž zjevně nesprávného posouzení z toho důvodu, že Komise neměla pravomoc použít článek 101 SFEU nebo článek 53 EHP na situaci ohledně právního a správního režimu v oblasti letectví v Hong Kongu, Japonsku, Indii, Thajsku, Singapuru, Koreji a Brazílii, nebo nevykonala své pravomoci v souladu se zásadou mezinárodní zdvořilosti, nebo že při výkonu svých pravomocí nezohlednila zásadu mezinárodní zdvořilosti nebo ji nezohlednila řádně.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jež určuje, že tresty za trestný čin musí být přiměřené, a z porušení zásady rovného zacházení, jelikož pokuta uložená žalobkyni je nepřiměřená závažnosti protiprávního jednání. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že:

                           —

                           Komise je v případě objektivního protiprávního jednání při hodnocení a srovnávání jeho závažnosti povinna zohlednit „povahu“ a „vhodnost“ v jeho vlastním tržním a hospodářském kontextu;

                           —

                           při řádné analýze v této věci existovaly přesvědčivé důkazy, aby protiprávní jednání žalobkyně bylo kvalifikováno jako méně závažné, než jak je hodnotila Komise svým násobením závažnosti.

               5)

               Pátý žalobní důvod se týká porušení povinnosti uvést přiměřené odůvodnění a zásady proporcionality, když za účelem odradit od pokračování v protiprávní jednání zvýšila základní částku pokuty o dalších 16 %.

               6)

               V šestém žalobním důvodu je vytýkáno nesprávné právní a skutkové posouzení, jakož i zjevně nesprávné posouzení a porušení zásad legitimního očekávání nebo rovného zacházení a oznámení o shovívavosti, a to v rozsahu, v němž Komise žalobkyni přiznala nejnižší míru snížení pokuty v souvislosti se shovívavostí, i přesto, že žalobkyně byla prvním podnikem, který o snížení pokuty podle oznámení o shovívavosti požádal.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a porušení zásady rovného zacházení a zásady proporcionality tím, že žalobkyni nebylo přiznáno snížení pokuty prostřednictvím zmírnění v rozsahu, v němž Komise přiměřeně nezohlednila skutečnost, že žalobkyně měla pouze omezenou účast na protiprávním jednání a neúčastnila se celého protiprávního jednání.


title: Věc T-387/04: Žaloba podaná dne 27. září 2004 EnBW Energie Baden-Württemberg AG proti Komisi Evropských společenství

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/38

         Žaloba podaná dne 27. září 2004 EnBW Energie Baden-Württemberg AG proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-387/04)
   (2005/C 6/75)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství EnBW Energie Baden-Württemberg AG, se sídlem Karlsruhe (Německo), zastoupenou C.-D. Ehlermannem, M. Seyfarthem, A. Gutermuthem a M. Wissmannem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil podle článku 231 Smlouvy o ES rozhodnutí Komise ze dne 7. července 2004 o národním plánu přidělování povolenek pro emise skleníkových plynů, který Německo oznámilo podle směrnice 2003/87/ES (1);

               —

               uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Žalobkyně je německým energetickým podnikem. Pokud elektrárny provozované žalobkyní vypouštějí skleníkové plyny, podléhá žalobkyně od 1. ledna 2005 systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, který byl zaveden směrnicí 2003/87/ES.
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise, které s výjimkou některých skutečností, jež nejsou pro tento případ relevantní, potvrdilo národní plán přidělování povolenek pro emise skleníkových plynů oznámený Německem. Žalobkyně především vytýká pravidlo o převodu obsažené v plánu, podle nějž bude provozovateli jaderné elektrárny, který ukončí provoz starého zařízení a nahradí je zařízením novým, po dobu čtyř let připisováno množství povolenek, které by dostal pro zařízení, jehož provoz byl ukončen. Podle názoru žalobkyně tak dochází k nadměrnému vybavení povolenkami, které naplňuje skutkovou podstatu státní podpory podle čl. 87 odst. 1 ES a které nemůže být odůvodněno. Odchylné posouzení žalovanou v napadeném rozhodnutí trpí zjevně nesprávným odůvodněním a není z něj zřejmé dostatečné zjištění skutkového stavu. Napadené rozhodnutí tudíž porušuje čl. 87 odst. 3 a čl. 88 odst. 2 ES.
   Žalovaná dále nezahájila formální řízení o státní podpoře, čímž porušila čl. 88 odst. 2 ES, ačkoli musela mít značné pochyby o slučitelnosti tohoto pravidla se Smlouvou o ES.
   Napadené rozhodnutí mimoto porušuje čl. 9 odst. 3 a kritérium 5 přílohy III směrnice 2003/87/ES, neboť nadměrné vybavení povolenkami na emise představuje neodůvodněné zvýhodnění soutěžitelů žalobkyně, které je posíleno tím, že podniky, které stejně jako žalobkyně musejí v blízké budoucnosti ze zákona ukončit provoz jaderných elektráren, jsou neodůvodněně znevýhodněny.
   Napadené rozhodnutí konečně vzhledem k četným závažným chybám v odůvodnění porušuje článek 253.

      (1)  Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES, Úř. věst. L 275, 25.10.2003, s. 32.


title: Věc F-87/09: Žaloba podaná dne 21. října 2009 — Dekker v. Europol

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/80

         Žaloba podaná dne 21. října 2009 — Dekker v. Europol
   (Věc F-87/09)
   2010/C 24/153
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Abraham Dekker (Dordrecht, Nizozemsko) (zástupci: D. Dane a P. de Casparis, advokáti)

      Žalovaný: Europol

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 15. dubna 2009, které odmítlo zaručit částku invalidního důchodu přiznaného žalobci (jako náhradu jeho ostatních příjmů) představující čistý příjem ve výši 90 % posledního základního platu a ručit za pokles celkového čistého příjmu žalobce v důsledku daňového vyrovnání.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 15. dubna 2009, kterým žalovaný informuje žalobce, že není povinen zaručit zaměstnanci čistý příjem ve výši 90 % posledního základního platu a že jeho povinností není poskytovat náhradu za finanční újmu, pokud nizozemské daňové orgány budou trvat na zdanění;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 23. července 2009 týkající se stížnosti, kterým byly výtky vznesené žalobcem proti rozhodnutí ze dne 15. dubna 2009 prohlášeny za neopodstatněné;

               —

               uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne  26. ledna 2006  ve věci C-2/05 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel): Rijksdienst voor Sociale Zekerheid proti Herbosch Kiere NV (Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Určení použitelných právních předpisů — Pracovníci vyslaní do jiného členského státu — Dosah potvrzení E 101)

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   ze dne 26. ledna 2006
   ve věci C-2/05 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel): Rijksdienst voor Sociale Zekerheid proti Herbosch Kiere NV (1)

   (Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Určení použitelných právních předpisů - Pracovníci vyslaní do jiného členského státu - Dosah potvrzení E 101)
   (2006/C 86/16)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Ve věci C-2/05, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Arbeidshof te Brussel (Belgie) ze dne 23. prosince 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 5. ledna 2005, v řízení Rijksdienst voor Sociale Zekerheid proti Herbosch Kiere NV, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení N. Colneric (zpravodaj), zastupující předsedkyně čtvrtého senátu, J. N. Cunha Rodrigues a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 26. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Dokud potvrzení E 101 nebylo odvoláno nebo prohlášeno neplatným orgány členského státu, v němž bylo v souladu s čl. 11 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (EHS) č. 2001/83 ze dne 2. června 1983, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2195/91 ze dne 25. června 1991, vydáno, je závazné pro příslušnou instituci a soudy členského státu, do něhož jsou pracovníci vysláni. V důsledku toho není soud hostitelského členského státu zmíněných pracovníků oprávněn ověřit platnost potvrzení E 101, pokud jde o osvědčení skutečností, na základě kterých bylo takové potvrzení vydáno, zejména existenci organického vztahu ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 2001/83, ve znění nařízení č. 2195/91, ve spojení s bodem 1 rozhodnutí správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků č. 128 ze dne 17. října 1985 o použití čl. 14 odst. 1 písm. a) a čl. 14b odst. 1 nařízení č. 1408/71, mezi podnikem usazeným v jednom členském státě a pracovníky, které tento podnik vyslal na území jiného členského státu, v průběhu doby vyslání těchto pracovníků.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc T-170/09: Žaloba podaná dne 24. dubna 2009 — Shanghai Biaowu High- Tensile Fastener a Shanghai Prime Machinery v. Rada Evropské unie

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/45

         Žaloba podaná dne 24. dubna 2009 — Shanghai Biaowu High- Tensile Fastener a Shanghai Prime Machinery v. Rada Evropské unie
   (Věc T-170/09)
   2009/C 153/89
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Shanghai Biaowu High- Tensile Fastener (Shanghai, Čína) a Shanghai Prime Machinery (Shanghai, Čína) (zástupci: K. Adamantopoulos a Y. Melin, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky v rozsahu, v jakém:

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení nebyla dodržena tříměsíční lhůta pro zveřejnění závěrů řízení o žádosti o tržní zacházení;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) první částí první odrážky základního nařízení byly neodůvodněně zamítnuty žádosti žalobkyň o tržní zacházení;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) druhou částí první odrážky základního nařízení byly neodůvodněně zamítnuty žádosti žalobkyň o tržní zacházení;

                           —

                           v rozporu s povinností pečlivého a nestranného přezkumu veškerých relevantních aspektů každého jednotlivého případu, jak to ve správních řízeních zaručuje právní řád Společenství, jsou jeho závěry založeny na nedostačujících informacích;

                           —

                           na vyvážející výrobce žádající o tržní zacházení klade důkazní břemeno neslučitelné se základními zásadami práva Společenství, zejména se zásadou řádné správy;

                           —

                           v rozporu s čl. 1 odst. 1 a čl. 1 odst. 2, článkem 2, čl. 3 odst. 1, články 5, 6, 8, čl. 10 odst. 1, články 11 a 15 základního antisubvenčního nařízení bylo zamítnutí žádosti o tržní zacházení použito pro účely vyrovnání subvencí;

                           —

                           v rozporu s čl. 2 odst. 10 základního nařízení nebyla provedena úprava rozdílu, který prokazatelně ovlivňuje srovnatelnost cen;

                           —

                           v rozporu s článkem 253 ES neuvádí důvody pro zamítnutí žádosti o tržní zacházení;

                           —

                           jsou jeho závěry založeny na postupu, který je v rozporu se základním právem žalobkyň, právem na obhajobu, což jim zabránilo účinně zpochybnit některá zásadní zjištění týkající se výpočtu cel, jakož i výsledek šetření; a

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhají zrušení napadeného nařízení na základě následujících důvodů:
   Pokud jde o první část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že byl porušen druhý pododstavec čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, neboť rozhodnutí o tržním zacházení bylo zveřejněno po uplynutí tříměsíční lhůty stanovené v uvedeném článku, a poté, co Komise měla veškeré informace nezbytné pro výpočet dumpingového rozpětí žalobkyň.
   Pokud jde o druhou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu s první odrážkou čl. 2 odst. 7 písm. c), neboť žádosti žalobkyň o tržní zacházení byly zamítnuty, přestože žalobkyně prokázaly, že přijímají svá obchodní rozhodnutí výhradně v reakci na tržní signály, bez jakéhokoli státního zásahu. Podle žalobkyň napadené nařízení neurčilo jakoukoli skutečnost, která by naznačovala jakýkoli státní zásah před, během nebo po skončení šetření. Dále, pokud jde o třetí část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu s první odrážkou čl. 2 odst. 7 písm. c), neboť zamítlo žádosti žalobkyň o tržní zacházení poté, co žalobkyně unesly důkazní břemeno a prokázaly, že náklady hlavních vstupů se zakládají na tržní hodnotě.
   Pokud jde o čtvrtou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že skutkové okolnosti věci postrádají pečlivý a nestranný přezkum. Konkrétně tvrdí, že závěr, že ceny surovin v Číně jsou na základě subvencování zkreslené, který byl použit jako základ pro závěr, že žalobkyně nenakoupily vstupy za tržní hodnotu, byl založen na nedostačujících informacích, a že Komise řádně neposoudila důkazy týkající se odvětví oceli v Číně.
   Pokud jde o pátou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu s obecnými zásadami práva ES, a zejména se zásadou řádné správy, zakotvené rovněž v článku 41 Listiny základních práv, neboť na ně za účelem prokázání existence tržních podmínek podle čl. 2 odst. 7 písm. b) klade nepřiměřené důkazní břemeno.
   Pokud jde o šestou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je v rozporu se základním antisubvenčním nařízením, neboť údajně použilo zamítnutí žádostí o tržní zacházení v rámci antidumpingového šetření jako opatření za účelem vyrovnání subvencí, přičemž takové rozhodnutí může být přijato pouze v rámci řádného šetření podle základního antisubvenčního nařízení.
   Pokud jde o osmou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že neexistuje právní základ pro zamítnutí úpravy běžné hodnoty na základě argumentu, že ceny surovin jsou narušené, v rozporu s důvody uvedenými orgány EU za účelem zamítnutí jejich žádosti o úpravu podle čl. 2 odst. 10 písm. k) základního nařízení.
   Pokud jde o devátou část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že v konečném zveřejněném dokumentu, který navrhuje uložit konečná opatření, Komise pouze přeformulovala a zopakovala stejný argument použitý v rozhodnutí o žádosti o tržní zacházení, aniž by analyzovala předložené důkazy a uvedla důvody pro zamítnutí. Nadto žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení neuvedlo žádné důvody potvrzující zamítnutí jimi předložených důkazů.
   Konečně, pokud jde o poslední část jejich návrhového žádání, žalobkyně tvrdí, že byla porušena jejich práva na obhajobu, neboť jim bylo zabráněno v přístupu k zásadním informacím týkajícím se výpočtu běžné hodnoty a dumpingových rozpětí.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. července 2004 ve věci C-242/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative): Ministre des Finances proti Jean-Claudovi Weidertovi a Élisabeth Paulus (Volný pohyb kapitálu — Daň z příjmu — Zvláštní snížení pro částky určené pro nabytí akcií nebo podílů ve společnostech — Omezení možnosti požívat výhody na základě nabytí akcií nebo podílů ve společnosti u společností usazených v dotyčném členském státu)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/14

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve věci C-242/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative): Ministre des Finances proti Jean-Claudovi Weidertovi a Élisabeth Paulus (1)

   (Volný pohyb kapitálu - Daň z příjmu - Zvláštní snížení pro částky určené pro nabytí akcií nebo podílů ve společnostech - Omezení možnosti požívat výhody na základě nabytí akcií nebo podílů ve společnosti u společností usazených v dotyčném členském státu)
   (2004/C 228/26)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-242/03, jejímž předmětem je žádost Cour administrative (Lucembursko) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Ministre des Finances a Jean-Claudem Weidertem, Élisabeth Paulus, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu čl. 56 odst. 1 ES a čl. 58 odst. 1 písm. a) ES, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Rosas a R. Silva de Lapuerta, soudci, generální advokátka: J. Kokott, tajemník: R. Grass, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 56 odst. 1 ES a čl. 58 odst. 1 písm. a) ES brání právnímu ustanovení členského státu, které vylučuje přiznání snížení zdanitelného příjmu fyzickým osobám na základě nabytí akcií nebo podílů ve společnosti představujících peněžitý vklad do kapitálových společností usazených v jiných členských státech.

      (1)  Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


title: Věc C-317/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea hovrätt (Švédsko) dne 2. července 2012 — trestní řízení proti Danielovi Lundbergu

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea hovrätt (Švédsko) dne 2. července 2012 — trestní řízení proti Danielovi Lundbergu
   (Věc C-317/12)
   2012/C 258/21
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Svea hovrätt

      Účastník původního trestního řízení

   Daniel Lundberg

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být slovní spojení „neobchodní přeprav[a] zboží“ uvedené v čl. 3 písm. h) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 (1) ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, s. 1) vykládáno v tom smyslu, že zahrnuje přepravu zboží uskutečňovanou jednotlivcem v rámci své činnosti ve volném čase, která je však zčásti financována příspěvky třetích fyzických nebo právnických osob (sponzorství)?

               2)

               Mají následující skutečnosti vliv na posouzení toho, co představuje „neobchodní přepravu“:

                           a)

                           řidič neuskutečňuje žádnou jinou přepravu než přepravu na svůj účet,

                           b)

                           za samotnou přepravu mu není vyplacena žádná odměna,

                           c)

                           výše obdržených příspěvků nebo její poměr k celkovým výdajům na uvedenou činnost prováděnou ve volném čase?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, s. 1).


title: Věc C-434/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 4. srpna 2016 – Peter Nowak v. Data Protection Commissioner

text:
               3.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 4. srpna 2016 – Peter Nowak v. Data Protection Commissioner
      (Věc C-434/16)
      (2016/C 364/06)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Peter Nowak

         Odpůrce: Data Protection Commissioner

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mohou být informace či odpovědi uvedené účastníkem odborné zkoušky osobními údaji ve smyslu směrnice 95/46/ES (1)?

                  2)

                  Bude-li odpověď na první otázku znít tak, že osobními údaji ve smyslu směrnice mohou být veškeré takové informace nebo jejich část, jaké faktory budou relevantní pro určení, zda jsou takové písemné odpovědi v jakékoli konkrétní věci osobními údaji, a jakou váhu je třeba těmto faktorům přikládat?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31).


title: Věc T-245/17: Žaloba podaná dne 24. dubna 2017 – ViaSat v. Komise

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/33

         Žaloba podaná dne 24. dubna 2017 – ViaSat v. Komise
   (Věc T-245/17)
   (2017/C 213/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ViaSat, Inc. (Carlsbad, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: E. Righini, J. Ruiz Calzado, a A. Aresu, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               určil nečinnost Komise podle čl. 265 třetího pododstavce SFEU;

               —

               podpůrně zrušil v plném rozsahu nebo částečně, podle čl. 263 druhého a čtvrtého pododstavce SFEU, rozhodnutí Komise obsažené ve dvou dopisech zaslaných žalobkyni dne 14. a 21. února 2017;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod, uplatněný na podporu žaloby na určení nečinnosti, vycházející z toho, že Komise nepřijala rozhodnutí zabraňující jinému využití pásma 2 GHz.

                           —

                           Komise protiprávně nerozhodla, že používání spektra 2GHz pro mobilní satelitní služby na primárně pozemní síti představuje zásadní změnu využívání pásma 2 GHz, které je harmonizováno a přidělováno na úrovní Evropské unie prostřednictvím unijního výběrového řízení. Komise měla přijmout odpovědnost a konat, přičemž měla přijmout rozhodnutí, kterým by vnitrostátním regulačním orgánům zabránila povolit společnosti Inmarsat využívat pásmo 2 GHz primárně pro účely komunikace vzduch-země, namísto jeho primárního využití pro satelitní síť k poskytování mobilních satelitních služeb (mobile satellite services, MSS) v souladu s unijními rozhodnutími o MSS.

               2.

               Druhý žalobní důvod na podporu žaloby na určení nečinnosti vycházející z toho, že Komise nepodnikla kroky k zabránění tříštění vnitřního trhu.

                           —

                           Komise je povinna uplatňovat své pravomoci k zabránění rizika tříštění vnitřního trhu pro celoevropské mobilní satelitní služby, který poskytuje univerzální připojení, které by nastalo, pokud se některé vnitrostátní regulační orgány rozhodnou – samy o sobě – povolit konkrétní společnosti využívat pásmo 2 GHz k novému účelu. Nesplnění této povinnosti v odpověď na dopis žalobkyně a na žádosti vnitrostátních regulačních orgánů o pokyny skutečně zvýšilo riziko, že některé členské státy povolí využití pásma 2 GHz k novým účelům.

               3.

               Třetí žalobní důvod, uplatněný podpůrně na podporu žaloby na neplatnost, vycházející z nesprávného výkladu.

                           —

                           Rozhodnutí Komise obsažené ve výše zmíněných dopisech ze dne 14. a 21. února 2017 by mělo být zrušeno, jelikož Komise pochybila při výkladu i) ustanovení vymezujících její pravomoci v oblasti harmonizace spektra MSS; ii) rozsahu své povinnosti zajistit plný soulad s obecnými zásadami unijního práva veřejných zakázek použitelnými na tento případ; iii) svých povinností předcházet rozdílům mezi rozhodnutími přijatými členskými státy a zajistit, aby vnitřní trh pro celoevropské mobilní satelitní služby, který poskytuje univerzální připojení, nebyl roztříštěný, a iv) rozsahu své povinnosti loajální spolupráce s členskými státy při plnění úkolů vyplývajících ze Smluv.


title: Věc T-6/15: Žaloba podaná dne 8. ledna 2015 – Ice Mountain Ibiza v. OHIM – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean ibiza)

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/47

      Žaloba podaná dne 8. ledna 2015 – Ice Mountain Ibiza v. OHIM – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean ibiza)
      (Věc T-6/15)
      (2015/C 073/59)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Španělsko) (zástupci: J. L. Gracia Albero, advokát, F. Miazzetto, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Marbella Atlantic Ocean Club, SL (Puerto Banús, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před OHIM

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „ocean ibiza“ – přihláška č. 10 610 525

         Řízení před OHIM: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2014 ve věci R 2207/2013-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2014 ve věci R 2207/2013-1 tak, že námitka podaná společností Marbella Atlantic Ocean Club, SL bude zamítnuta a přihláška ochranné známky Společenství č. 10 610 525„ocean Ibiza“ (kombinovaná ochranná známka) bude připuštěna k zápisu do třídy 41; a

                  —

                  rozhodl, že žalovaný ponese náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, dosud vynaložených v nižších instancích u námitkového oddělení a prvního odvolacího senátu OHIM, která vedla k podání této žaloby.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-438/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Svoboda usazování — Směrnice 96/96/ES — Vnitrostátní právní úprava — Omezující podmínky pro přístup k činnosti technické kontroly motorových vozidel — Článek 45 ES — Činnosti spjaté s výkonem veřejné moci — Bezpečnost silničního provozu — Proporcionalita )

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/15

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-438/08) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Svoboda usazování - Směrnice 96/96/ES - Vnitrostátní právní úprava - Omezující podmínky pro přístup k činnosti technické kontroly motorových vozidel - Článek 45 ES - Činnosti spjaté s výkonem veřejné moci - Bezpečnost silničního provozu - Proporcionalita“)
   2009/C 297/17
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a M. Teles Romão, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a A. Pereira Miranda, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 43 ES — Právní úprava, která stanoví omezení svobody usazování pro subjekty, které chtějí v Portugalsku vykonávat činnost technické kontroly motorových vozidel

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že omezila svobodu usazování subjektů z jiných členských států, které chtěly v Portugalsku vykonávat činnost technické kontroly motorových vozidel, tím způsobem, že vydání povolení podmiňovala veřejným zájmem, požadovala základní kapitál ve výši nejméně 100 000 eur, omezovala předmět činnosti podniků a uplatňovala na jejich společníky, vedoucí pracovníky a členy statutárních orgánů pravidla o neslučitelnosti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES.

               2)

               Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


title: Věc T-60/13: Žaloba podaná dne 6. února 2013 — Reiner Appelrath-Cüpper v. OHIM — Ann Christine Lizenzmanagement (AC)

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/23

         Žaloba podaná dne 6. února 2013 — Reiner Appelrath-Cüpper v. OHIM — Ann Christine Lizenzmanagement (AC)
   (Věc T-60/13)
   2013/C 101/51
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: C. Schumann a A. Berger, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG (Braunschweig, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. listopadu 2012 ve věci R 108/2012-4 v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání a zamítlo přihlášku k zápisu ochranné známky Společenství;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladu řízení;

               —

               uložil vedlejší účastnici řízení náhradu nákladu řízení před OHIM.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „AC“, pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 14, 18, 25 a 35 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 9 070 021

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německé obrazové ochranné známky č. 30 666 076 a č. 30 666 074 a mezinárodní obrazová ochranná známka č. 948 259, jež se týká několika členských států Evropské unie, „AC ANNE CHRISTINE“, pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 14, 18, 25 a 35; ochranná známka Společenství č. 6 904 783, pro výrobky zařazené do tříd 3, 9, 14 a 25; ochranná známka Společenství č. 6 905 541 pro výrobky zařazené do tříd 3, 14 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnout námitky v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečně vyhovět odvolání a zrušit napadené rozhodnutí ve vztahu k výrobkům a službám zařazeným do tříd 9, 14, 18, 25 a 35; zamítnout přihlášku k zápisu ochranné známky Společenství pro tyto výrobky a služby a zamítnout odvolání ve zbývajícím rozsahu

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), článku 15 a čl. 42 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009.


title: Věc T-563/12: Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — Central Bank of Iran v. Rada

text:
               23.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/21

         Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — Central Bank of Iran v. Rada
   (Věc T-563/12)
   2013/C 55/37
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Central Bank of Iran (Teherán, Írán) (zástupce: M. Lester, Barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2012/635/SBZP ze dne 15. října 2012 (1) a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 (2) v rozsahu, v němž se tato opatření uplatní na žalobkyni,

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že není splněno žádné ze zákonných kritérií pro zařazení žalobkyně na tento seznam, že Rada zjevně pochybila v posouzení, že některá z kritérií pro zařazení žalobkyně na tento seznam byla splněna a že neexistuje platný právní základ, aby na něj byla zařazena.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Rada neposkytla přiměřené nebo dostatečné důvody pro uplatnění napadených opatření na žalobkyni.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Rada neuspěla při obraně práv žalobkyně na obhajobu a na účinný soudní přezkum.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že rozhodnutí Rady o zařazení žalobkyně na tento seznam bezdůvodně a nepřiměřeně porušilo základní práva žalobkyně včetně práv na ochranu majetku, obchodu a dobrého jména.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2012 L 282, s. 58)

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2012 L 282, s. 16)


title: Věc C-615/12 P: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 — Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Žaloba na náhradu škody — Podpory poskytnuté v rámci projektů financovaných programem „Kultura 2000“ — Žádosti o zaplacení různých částek — Obsah návrhu — Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“ )

text:
               21.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 377/3

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 — Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater v. Evropská komise
   (Věc C-615/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Podpory poskytnuté v rámci projektů financovaných programem „Kultura 2000“ - Žádosti o zaplacení různých částek - Obsah návrhu - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
   2013/C 377/05
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (zástupce: H. Karl, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a D. Roussanov)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 25. října 2012 ve věci Arbos v. Komise (T-161/06), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující k získání náhrady škody od Komise, jednak na zaplacení částky ve výši 38 585,42 eur, plus úroků ve výši 12 % počínaje dnem 1. ledna 2001, jakož i částky ve výši 27 618,91 eur plus úroků ve výši 12 % počínaje dnem 1. března 2003, a krom toho na zaplacení částky 26 459,38 eur bez DPH z důvodu nákladů na právní zastoupení, vzniklých při zastupování v řízení předcházejícím soudnímu řízení — Porušení čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 2.3.2013.


title: Věc F-123/05: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 3. května 2007 – Bracke v. Komise (Úředníci — Výběrové řízení — Vnitřní výběrové řízení — Podmínky připuštění — Oznámení o výběrovém řízení — Podmínky týkající se počtu let služby — Prozatímní zaměstnanci — Článek 27 služebního řádu — Zásada řádné správy — Zásada zákazu diskriminace)

text:
               9.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/25

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 3. května 2007 – Bracke v. Komise
   (Věc F-123/05) (1)

   (Úředníci - Výběrové řízení - Vnitřní výběrové řízení - Podmínky připuštění - Oznámení o výběrovém řízení - Podmínky týkající se počtu let služby - Prozatímní zaměstnanci - Článek 27 služebního řádu - Zásada řádné správy - Zásada zákazu diskriminace)
   (2007/C 129/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Jean-Marc Bracke (Etterbeeck, Belgie) (zástupce: P. Bruwier, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a L. Lozano Palacios)
   Předmět věci
   Jednak nepoužitelnost bodu III.1 oznámení o výběrovém řízení COM/PC/04 z důvodu porušení zásady zákazu diskriminace na základě článku 241 ES a jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování odmítajícího přijetí žalobce do zaměstnání, jakož i aktů přijatých v souvislosti s tímto rozhodnutím z důvodu, že porušuje článek 27 služebního řádu, zásadu zákazu diskriminace, zásadu řádné správy, zásadu nezávislosti výběrové komise, zásadu legitimního očekávání a že vychází z protiprávního ustanovení oznámení.
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně neopodstatněná.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006, s. 53.


title: Věc T-480/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2015 – Technion a Technion Research & Development Foundation v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty, k nimž bylo přihlédnuto v rámci finančního auditu zaměřeného na plnění některých smluv o výzkumu uzavřených v rámci šestého rámcového programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace — Odepření přístupu — Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu — Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum — Převažující veřejný zájem“

text:
               29.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2015 – Technion a Technion Research & Development Foundation v. Komise
   (Věc T-480/11) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty, k nimž bylo přihlédnuto v rámci finančního auditu zaměřeného na plnění některých smluv o výzkumu uzavřených v rámci šestého rámcového programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Převažující veřejný zájem“)
   (2015/C 213/45)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Technion – Israel Institute of Technology (Haifa, Izrael) a Technion Research & Development Foundation Ltd (Haifa) (zástupci: původně D. Grisay a D. Piccininno, poté D. Grisay a C. Hartman, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: původně P. Costa de Oliveira a C. ten Dam, poté F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30. června 2011, kterým byl Technion – Israel Institute of Technology odepřen přístup k dokumentům, k nimž bylo přihlédnuto v rámci finančního auditu zaměřeného na plnění některých smluv o výzkumu uzavřených v rámci šestého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícího k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002–2006).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Institutu Technion – Israel Institute of Technology a Technion Research & Development Foundation Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 340, 19.11.2011.


title: Věc T-130/09: Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Eliza v. OHIM — Went Computing Consultancy Group (eliza)

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/40

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Eliza v. OHIM — Went Computing Consultancy Group (eliza)
   (Věc T-130/09)
   2009/C 153/78
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eliza Corporation (Beverly, Spojené státy) (zástupce: R. Köbbing, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Went Computing Consultancy Group BV (Utrecht, Nizozemsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 2. února 2009 ve věci R 1244/2008-4; a

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „eliza“ pro výrobky a služby tříd 9,37 a 42.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastník řízení před odvolacím senátem.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní označení „ELISE“ zapsané jako ochranná známka Společenství pro výrobky a služby zařazené do tříd 9,16 a 42.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (1) (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009) tím, že odvolací senát dospěl k nesprávnému rozhodnutí, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny u relevantní veřejnosti.

      (1)  Nahrazené nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1


title: Věc T-262/04: Žaloba podaná dne 25. června 2004 společností BIC S.A. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/22

         Žaloba podaná dne 25. června 2004 společností BIC S.A. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu
   (Věc T-262/04)
   (2004/C 251/40)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. června 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu společností BIC S.A., se sídlem v Clichy (Francie), zastoupenou Michelem-Paulem Escandem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. dubna 2004 (věc R 468/2003-4) v rozsahu, v němž bylo rozhodnuto, že přihláška ochranné známky Společenství č. 1 738 392 musí být zamítnuta z důvodů uvedených v článku 7 nařízení č. 40/94, jelikož společnost BIC prokázala, že podmínky uplatnění tohoto článku byly splněny v projednávaném případě;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihláška ochranné známky Společenství:

               Prostorová ochranná známka ve formě zapalovače.

               Výrobky nebo služby:

               Výrobky třídy 34 (potřeby pro kuřáky, zapalovače) – přihláška č. 1 738 392.

               Rozhodnutí napadené u odvolacího senátu:

               Zamítnutí zápisu průzkumovým referentem.

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání.

               Žalobní důvody:

               Žalobkyně prokázala, že forma zapalovače, kterou požaduje zapsat jako ochrannou známku Společenství, je ve značné míře uznána spotřebiteli jako jí náležející.
               Žalobkyně prokázala, že forma zapalovače BIC získala rozlišovací způsobilost ve smyslu článku 7 nařízení (ES) č. 40/94.


title: Věc T-313/17: Žaloba podaná dne 22. května 2017 – Wajos v. EUIPO (tvar láhve)

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/50

         Žaloba podaná dne 22. května 2017 – Wajos v. EUIPO (tvar láhve)
   (Věc T-313/17)
   (2017/C 231/64)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wajos GmbH (Dohr, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte J. Schneiders, R. Krillke a B. Schneiders)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (tvar láhve) – Přihláška č. 14 886 097

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2017, ve věci R 1526/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-215/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 25. dubna 2017 – Nova Kreditna Banka Maribor d.d. v. Slovinská republika

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 25. dubna 2017 – Nova Kreditna Banka Maribor d.d. v. Slovinská republika
   (Věc C-215/17)
   (2017/C 213/28)
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Nova Kreditna Banka Maribor d.d.

      Odpůrkyně: Slovinská republika

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 1 odst. 2 písm. c) třetí odrážka směrnice 2003/98 ve znění směrnice 2013/37 (konsolidované znění), s ohledem na přístup spočívající v minimální harmonizaci, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava může umožňovat neomezený (absolutní) přístup ke všem informacím vyplývajícím ze smluv týkajících se autorských práv a poradenských smluv, i pokud jsou tyto informace definovány jako obchodní tajemství, a dotčené právní předpisy stanoví tento režim pouze ve vztahu k subjektům podléhajícím dominantnímu vlivu státu, ale nikoli i pro ostatní povinné subjekty, a má na výklad vliv i nařízení (EU) č. 575/2013 s ohledem na pravidla zveřejňování informací, a konkrétně v tom smyslu, že přístup k veřejným informacím na základě směrnice 2003/98 nemůže být širší, než je požadováno jednotnými pravidly pro zveřejňování údajů stanovenými uvedeným nařízením?

               2)

               Musí být nařízení č. 575/2013, posuzované z hlediska pravidel pro zveřejňování informací o obchodní činnosti bank, a konkrétně článek 446 a čl. 432 odst. 2 uvedené v části osmé tohoto nařízení, vykládány v tom smyslu, že tato ustanovení brání právním předpisům členského státu, které ukládají bance, která se nachází nebo nacházela pod dominantním vlivem subjektu veřejného práva, zveřejňovat informace týkající se uzavřených smluv o poskytování poradenských služeb, služeb advokátů, služeb autorů děl duševního vlastnictví a jiných služeb duševní povahy, a konkrétně informace o typu uzavřeného obchodu, smluvním partnerovi (v případě právnické osoby: název společnosti nebo obchodní firma, sídlo, obchodní adresa), hodnotě smlouvy, délce trvání obchodního vztahu a podobných údajích vyplývajících z příloh ke smlouvám – informace, které pocházejí z období dominantního vlivu – bez stanovení jakékoli výjimky z této povinnosti a bez možnosti vyvážení mezi zájmem veřejnosti na zpřístupnění údajů a zájmem banky na zachování obchodního tajemství, v případě, že nejde o případ, který má nadnárodní prvky?


title: Věc C-85/06: Žaloba podaná dne  10. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Řecké republice

text:
               25.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 74/13

         Žaloba podaná dne 10. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
   (Věc C-85/06)
   (2006/C 74/27)
   Jednací jazyk: řečtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 10. února 2006 předložena žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Ulrichem Wölkerem, právním poradcem, a Minou Konstantinidi, členskou právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy požadované pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (1), a v každém případě tím, že neoznámila dotčené předpisy Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 14. února 2005.

      (1)  Úř. věst. L 41, 14.2.2003, s. 26.


title: Věc T-116/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2013 Giorgiem Lebedefem proti usnesení vydanému dne 12. prosince 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-70/11, Lebedef v. Komise

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2013 Giorgiem Lebedefem proti usnesení vydanému dne 12. prosince 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-70/11, Lebedef v. Komise
   (Věc T-116/13 P)
   2013/C 147/35
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 12. prosince 2012 ve věci F-70/11, Lebedef v. Komise, jehož předmětem je návrh na zrušení žalobcova hodnotícího posudku za období od 1. 1. 2008 do 31. 12. 2008 a konkrétně části tohoto posudku, kterou za totéž období vyhotovil EUROSTAT,

               —

               vyhověl návrhovým žádáním žalobce uplatněným v řízení v prvním stupni,

               —

               podpůrně vrátil věc Soudu pro veřejnou službu,

               —

               rozhodl o nákladech řízení a uložil Komisi Evropské unie jejich náhradu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel čtyři důvody.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, neboť Soud pro veřejnou službu určil, že žalobce nebyl jmenován k účasti na vyjednávání a že se jeho vynětí z výkonu funkce v rozsahu poloviny pracovní doby pro účely odborových činností vztahuje i na jeho účast na tomto vyjednávání (body 41 až 45 napadeného usnesení).

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, neboť Soud pro veřejnou službu určil, že zvláštní systém hodnocení zástupců zaměstnanců pokrývá všechny odborové činnosti, a nesprávně vyložil důvody, proč žalobce nepracuje pro útvar, k němuž byl přidělen, z čehož dovodil závěr, že žalobce nemůže zpochybňovat pravomoc hodnotitelů (body 50 a 51 napadeného usnesení).

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, neboť Soud pro veřejnou službu vycházel z mylných úvah zejména ohledně oprávnění hodnotitelů hodnotit žalobce pouze na základě jeho práce pro útvar, k němuž byl přidělen, a skutečnosti, že se bude žalobce dovolávat svého vynětí z výkonu funkce v rozsahu poloviny pracovní doby pro účely odborových činností, aby tak odůvodnil to, že nepracoval pro útvar, k němuž byl přidělen (body 59 a 60 napadeného usnesení).

               4)

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, neboť Soud pro veřejnou službu dospěl k závěru, že se skutkové okolnosti v projednávané věci liší od skutkových okolností ve věci, v níž byl vydán rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 7. května 2008, Lebedef v. Komise (F-36/07, Sb. VS s. I-A-1-00143 a II-A-1-00759), a že žalobce mohl být právem zařazen do výkonnostní úrovně IV (body 69 až 70 napadeného usnesení).


title: Věc F-96/12: Žaloba podaná dne 11. září 2012 — ZZ v. Komise

text:
               10.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/23

         Žaloba podaná dne 11. září 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-96/12)
   2012/C 343/40
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/207/11, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí nezapsat žalobce na seznam uchazečů vhodných k přijetí, jelikož nesplnil některé zvláštní podmínky pro přijetí do uvedeného výběrového řízení a návrh na náhradu škody

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/206/11 (AD5) a EPSO/AD/207/11 (AD 7) ze dne 1. června 2012, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí ze dne 9. února 2012 nezapsat žalobce na seznam uchazečů vhodných k přijetí, jelikož nesplnil některé zvláštní podmínky pro přijetí;

               —

               pokud to bude nutné, zrušit rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/206/11 (AD5) a EPSO/AD/207/11 (AD 7) ze dne 9. února 2012;

               —

               přiznat žalobci předběžně částku 3 000 eur stanovenou ex aequo a bono jako náhradu nemajetkové újmy;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-561/14: Žaloba podaná dne 25. července 2014 – One of Us a další v. Parlament a další

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/45

         Žaloba podaná dne 25. července 2014 – One of Us a další v. Parlament a další
   (Věc T-561/14)
   2014/C 409/65
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Evropská občanská iniciativa One of Us a další (zástupce: C. de la Hougue, advokát)

      Žalovaní: Evropský parlament, Evropská komise a Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil sdělení COM(2014) 355 final,

               —

               podpůrně, zrušil čl. 10 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 211/2011, a

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nedostatečnosti odpovědi Komise na legislativní návrh a na otázky vznesené žalobci v rámci evropské občanské iniciativy One of us, jelikož Komise 1) neodpověděla na skutečnost, že embryo je lidskou bytostí, a 2) nezabývala se zjevnými rozpory.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení demokratického procesu, jelikož Komise:

                           —

                           neodůvodnila své odmítnutí předat návrh žalobců Parlamentu,

                           —

                           nesprávně vyložila požadavky nařízení č. 211/2011 (1) a trvala na svém monopolu v rámci legislativního procesu, čímž porušila ustanovení Smluv o institucionálním dialogu, a

                           —

                           nepředložila odděleně své právní a politické závěry, jak vyžaduje nařízení č. 211/2011.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesouladu nařízení č. 211/2011 se Smlouvami. Žalobci tvrdí, že:

                           —

                           cíle Lisabonské smlouvy týkající se zvýšení demokratické legitimity a podněcování občanů k účasti na demokratickém procesu jsou nenaplněny, pokud může být občanská iniciativa Komisí odmítnuta ze subjektivních nebo svévolných důvodů, aniž by byla přezkoumána Parlamentem, a

                           —

                           zásady právního státu jsou porušeny, pokud rozhodnutí Komise nepodléhá soudnímu přezkumu.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (Úř. věst. L 65, 11.3.2011, s. 1).


title: Věc C-150/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgie) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA ( „Zemědělství — Společná organizace trhů — Cukr — Povaha a rozsah přechodných kvót přidělených podniku vyrábějícímu cukr — Možnost podniku, který přijímá restrukturalizační podporu na hospodářský rok 2006/2007, využít přechodné kvóty, jež mu byla přidělena — Výpočet částky, kterou je třeba navrátit, a sankce použitelné v případě nedodržení závazků v rámci restrukturalizačního plánu — Zásada zákazu dvojího trestu“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/13

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgie) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) v. Beneo Orafti SA
   (Věc C-150/10) (1)

   (Zemědělství - Společná organizace trhů - Cukr - Povaha a rozsah přechodných kvót přidělených podniku vyrábějícímu cukr - Možnost podniku, který přijímá restrukturalizační podporu na hospodářský rok 2006/2007, využít přechodné kvóty, jež mu byla přidělena - Výpočet částky, kterou je třeba navrátit, a sankce použitelné v případě nedodržení závazků v rámci restrukturalizačního plánu - Zásada zákazu dvojího trestu)
   2011/C 269/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

      Žalovaná: Beneo Orafti SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de première instance de Bruxelles — Výklad článku 9 nařízení Komise (ES) č. 493/2006 ze dne 27. března 2006, kterým se stanoví přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru a kterým se mění nařízení (ES) č. 1265/2001 a (ES) č. 314/2002 (Úř. věst. L 89, s. 11) — Výklad článku 3 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 58, s. 42) — Výklad článků 26 a 27 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství (Úř. věst. L 176, s. 32) — Povaha a rozsah přechodných kvót přidělených podniku vyrábějícímu cukr — Slučitelnost přidělení přechodné kvóty podniku, který přijímá restrukturalizační podporu na hospodářský rok 2006/2007, s právními předpisy Unie — Výpočet částky, kterou je třeba navrátit, a sankce uplatnitelné v případě nedodržení závazků v rámci plánu restrukturalizace

      Výrok

               1)

               Článek 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „kvóta“, který je v něm uveden, zahrnuje rovněž přechodné kvóty ve smyslu článku 9 nařízení č. 493/2006 nařízení Komise (ES) č. 493/2006 ze dne 27. března 2006, kterým se stanoví přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru a kterým se mění nařízení (ES) č. 1265/2001 a (ES) č. 314/2002.

               2)

               Článek 3 odst. 1 písm. b) nařízení č. 320/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti, které jsou dány ve věci v původním řízení, se závazek, uvedený v tomto ustanovení — vzdát se kvóty na výrobu cukru, izoglukózy a inulinového sirupu přiznané určitému podniku, kterou posledně uvedený přidělil jednomu nebo více ze svých závodů — stává účinným k datu, ke kterému podnik přijímající tento závazek může s ohledem na informace, které jsou mu sděleny nebo jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie, jakožto podnik postupující s obvyklou péčí vědět, že z pohledu příslušných orgánů jsou podmínky pro získání restrukturalizační podpory stanovené v čl. 5 odst. 2 téhož nařízení splněny.

               3)

               Článek 26 odst. 1 a článek 27 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 320/2006, jakož i článek 15 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru, musejí být vykládány v tom smyslu, že za předpokladu, že taková výroba, jaká je předmětem věci v původním řízení, je v rozporu se závazkem stanoveným v čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení č. 320/2006, vzdát se kvóty na výrobu cukru, izoglukózy a inulinového sirupu přiznané určitému podniku, kterou posledně uvedený přidělil jednomu nebo více ze svých závodů, může vést k povinnosti navrátit podporu, uložení sankce a vybrání poplatku z přebytku, jak jsou upraveny v uvedených ustanoveních. Ohledně sankce stanovené v čl. 27 odst. 3 nařízení č. 968/2006 náleží předkládajícím soudu, aby posoudil, zda lze s přihlédnutím ke všem okolnostem v projednávané věci nesplnění kvalifikovat jako úmyslné, nebo zda lze mít za to, že je výsledkem hrubé nedbalosti. Zásady zákazu dvojího trestu, proporcionality a zákazu diskriminace je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání kumulativnímu uplatnění těchto opatření.

               4)

               Článek 26 odst. 1 nařízení č. 968/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že za předpokladu, že za takových podmínek, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, podnik dodržel svůj závazek částečně demontovat výrobní zařízení příslušných závodů, ale nedodržel svůj závazek, upravený v čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení č. 320/2006, vzdát se kvóty na výrobu cukru, izoglukózy a inulinového sirupu, která mu byla přiznána a kterou přidělil jednomu nebo více ze svých závodů, se částka podpory, která má být navrácena, rovná části podpory odpovídající nedodrženému závazku. Tato část podpory musí být určena na základě částek stanovených v čl. 3 odst. 5 nařízení č. 320/2006.

      (1)  Úř. věst. C 161, 19.6.2010.