title: Věc T-350/20: Žaloba podaná dne 9. června 2020 – Wagenknecht v. Komise

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/41

      Žaloba podaná dne 9. června 2020 – Wagenknecht v. Komise
      (Věc T-350/20)
      (2020/C 271/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Lukáš Wagenknecht (Pardubice, Česká republika) (zástupkyně: A. Dolejská, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že Evropská komise nepřijala v souladu s čl. 325 odst. 1 a čl. 319 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a s čl. 61 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 (1) závazné a odrazující opatření s cílem zamezit střetu zájmů předsedy vlády České republiky, pana Andreje Babiše, nebo tento střet zájmů řešit, jelikož nepřijala závazné opatření:

                              —

                              které by členům sboru komisařů, zejména jeho předsedovi, zabránilo v konání setkání a jednání s předsedou vlády České republiky, panem Andrejem Babišem, ohledně víceletého finančního rámce Evropské unie na roky 2021-2027 a unijního rozpočtu obecně;

                              —

                              které by zastavilo vyplácení přímých zemědělských plateb z unijního rozpočtu určitým společnostem, které předseda vlády České republiky, pan Andrej Babiš, ovládá a jejichž je skutečným majitelem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že žalobce v souladu s článkem 265 SFEU vyzval Evropskou komisi, aby konala, avšak Evropská komise se ve své odpovědi nezabývala obsahem žalobcovy výzvy a poskytla mu odpověď ve zcela odlišné záležitosti.

                              —

                              Komise obdržela žalobcovu výzvu ke konání, na niž sice odpověděla, avšak ve své odpovědi nezaujala žádný postoj k žalobcově výzvě, aby s českým předsedou vlády nekonala setkání a jednání ohledně víceletého finančního rámce na roky 2021-2027, ani k tomu, že Komise nezastavila vyplácení přímých zemědělských plateb společnostem z určitých skupin, které český předseda vlády ovládá a jejichž je skutečným majitelem. Namísto toho, aby Komise podala odpověď ve věci protiprávního vyplácení přímých zemědělských dotací těmto skupinám, poskytla informace o zastavení přísunu finančních prostředků ze strukturálních a zemědělských fondů pro jednu z těchto skupin, což je jiné téma, než které bylo předmětem žalobcovy výzvy ke konání. K druhé části žalobcovy výzvy, a sice že by úředníci Evropské komise neměli konat setkání a jednání s panem Andrejem Babišem ohledně víceletého finančního rámce na roky 2021-2027, se Komise vůbec nevyjádřila.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že je žalobce nekonáním Evropské komise bezprostředně dotčen, neboť i) k zamezení tomu, aby člen sboru komisařů, zejména jeho předseda, konal setkání a jednání s českým předsedou vlády ohledně víceletého finančního rámce na rok 2021-2027, není nutný žádný jiný zprostředkující akt a ii) žalobcova právní situace je dotčena v důsledku toho, že je zvoleným zástupcem Senátu Parlamentu České republiky, který je pověřen vyšetřováním střetu zájmů českého předsedy vlády jakožto člen zvláštního senátního výboru zřízeného pro tento účel, jemuž Komise protiprávně zadržovala dokumenty, aby mu znemožnila plnění jeho úkolů v rámci vyšetřování.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že je žalobce nekonáním Evropské komise ve věci střetu zájmů českého předsedy vlády, pana Andreje Babiše, osobně dotčen a že zájem na podání žaloby vyplývá i) z žalobcovy ústavněprávní povinnosti kontrolovat řádné přijímání unijních právních aktů, včetně unijního rozpočtu (víceletý finanční rámec na roky 2021-2027), ii) z žalobcovy ústavněprávní povinnosti zahrnující oprávnění kontrolovat českého předsedu vlády, pokud jde o jeho setkání s členy sboru komisařů, včetně povinnosti zodpovědně vykonávat funkci člena shora uvedeného zvláštního senátního výboru, iii) ze zvolení žalobce ve volbách do Senátu České republiky v roce 2018 a z jeho opozice vůči kandidátům strany „ANO“ kontrolované českým předsedou vlády, (iv) ze skutečnosti, že žalobce obdržel stejné výhrůžky smrtí jako členové Evropského parlamentu z Výboru pro rozpočtovou kontrolu (CONT) v únoru 2020, neboť se oba snaží jednat ve věci střetu zájmů Andreje Babiše.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že by došlo k odepření spravedlnosti, kdyby byla členu vnitrostátního parlamentu členského státu Unie odepřena aktivní legitimace v této věci, neboť by mu tak bylo zamezeno vykonávat byť i nepřímou kontrolu prostřednictvím Soudního dvora Evropské unie nad Evropskou komisí – výkonnou složkou unijního institucionálního systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila svou povinnost konat ve věci střetu zájmů českého předsedy vlády, pana Andreje Babiše, podle čl. 325 odst. 1 SFEU a čl. 319 odst. 3 SFEU ve spojení s usnesením Evropského parlamentu ze dne 13. prosince 2018 (2) a s čl. 61 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046. Všechny podmínky k tomu, aby Komise konala, byly splněny, tj. i) existence střetu zájmů pana Andreje Babiše, ii) účast pana Andreje Babiše na přípravných aktech k přijetí unijního rozpočtu a iii) skutečnost, že střet zájmů pana Andreje Babiše představuje „jiné protiprávní jednání ohrožující finanční zájmy Unie“ ve smyslu čl. 325 odst. 1 SFEU. Komise tedy byla povinna konat, avšak neučinila tak, jelikož nepřijala odrazující opatření k odstranění střetu zájmů českého předsedy vlády v souladu se svou povinností podle čl. 319 odst. 3 a čl. 325 odst. 1 SFEU a podle čl. 61 odst. 1 věty druhé nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046. Členové sboru komisařů, zejména jeho předseda, naopak od 2. srpna 2018 pokračovali v setkáních a jednáních s českým předsedou vlády ohledně víceletého finančního rámce na roky 2021-2027 a Komise v rozporu se zákazem střetu zájmů nadále vyplácela přímé zemědělské platby společnostem z určitých skupin, které pan Andrej Babiš ovládá a jejichž je skutečným majitelem.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).

         (2)  Usnesení Evropského parlamentu o střetech zájmů a ochraně rozpočtu EU v České republice P8_TA (2018) 0530 ze dne 13. prosince 2018 (2018/2975(RSP))


title: Věc T-357/20: Žaloba podaná dne 7. června 2020 – Kozhuvchanka uvoz-izvoz Kavadarci v. EUIPO (NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/42

      Žaloba podaná dne 7. června 2020 – Kozhuvchanka uvoz-izvoz Kavadarci v. EUIPO (NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER)
      (Věc T-357/20)
      (2020/C 271/53)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Drushtvo za proizvodvsto, trgovija I uslugi Kozhuvchanka d.o.o. uvoz-izvoz Kavadarci (Kavadarci, Severní Makedonie) (zástupkyně: А. Ivanova, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER“ – Přihláška č. 17 967 530

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. dubna 2020, ve věci R 1729/2019 1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vyhověl žalobě a rozhodl o přípustnosti přihlášky sporné ochranné známky

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-373/20: Žaloba podaná dne 15. června 2020 – Framery v. EUIPO – Smartblock (Přemístitelná stavba)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/43

      Žaloba podaná dne 15. června 2020 – Framery v. EUIPO – Smartblock (Přemístitelná stavba)
      (Věc T-373/20)
      (2020/C 271/54)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Framery Oy (Tampere, Finsko) (zástupce: P. Voutilainen, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Smartblock Oy (Helsinky, Finsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporného (průmyslového) vzoru: žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (průmyslový) vzor Evropské unie 3 303 994-00001

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. dubna 2020 ve věci R 616/2019-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a v celém rozsahu zamítl návrh na prohlášení neplatnosti,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 6/2002 v spojení s jeho čl. 25 odst. 1 písm. b), jelikož sporný (průmyslový) vzor má individuální povahu a odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení této povahy,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 6/2002, jelikož odvolací senát nesprávně akceptoval zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti,

                  —

                  porušení článku 62 nařízení Rady (ES) č. 6/2002, jelikož odvolací senát neuvedl odůvodnění tohoto akceptování,

                  —

                  porušení čl. 63 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002, jelikož odvolací senát založil svoje rozhodnutí na skutečnostech, důkazech a tvrzeních, které se specificky týkaly údajných charakteristik a zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru, jež nebyly uplatněny žádným z účastníků.


title: Věc T-380/20: Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Tubes Radiatori v. EUIPO – Antrax It (Radiátory na topení)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/44

      Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Tubes Radiatori v. EUIPO – Antrax It (Radiátory na topení)
      (Věc T-380/20)
      (2020/C 271/55)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tubes Radiatori Srl (Resana, Itálie) (zástupci: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero a P. Menapace, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Antrax It Srl (Resana, Itálie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství – (Průmyslový) vzor Společenství č. 169 370 - 0002 (Radiátory na topení)

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. března 2020 ve věci R 1275/2017-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  určil a prohlásil, že (průmyslový) vzor Společenství č. 169 370-0002, jehož majitelkou je společnost Tubes Radiatori Srl, je platný, neboť je nový a má individuální povahu,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 6 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-382/20: Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Lee v. EUIPO (Jídelní nože, vidličky a lžíce)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/44

      Žaloba podaná dne 17. června 2020 – Lee v. EUIPO (Jídelní nože, vidličky a lžíce)
      (Věc T-382/20)
      (2020/C 271/56)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Keun Jig Lee (Pchadžu, Korejská republika) (zástupci: F. Jacobacci a B. La Tella, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         (Průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Evropské unie č. 5 866 514-0001

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. dubna 2020, ve věci R 2559/2019-3

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

                  —

                  prohlásil žádost o navrácení do původního stavu za přípustnou a vyhověl jí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 67 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 6/2002;

                  —

                  Porušení čl. 67 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc T-386/20: Žaloba podaná dne 16. června 2020 – Micron Technology v. EUIPO (INTELLIGENCE, ACCELERATED)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/45

      Žaloba podaná dne 16. června 2020 – Micron Technology v. EUIPO (INTELLIGENCE, ACCELERATED)
      (Věc T-386/20)
      (2020/C 271/57)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Micron Technology, Inc. (Boise, Idaho, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie INTELLIGENCE, ACCELERATED – Přihláška č. 17 959 758

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. dubna 2020, ve věci R 2873/2019-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  podpůrně změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že přihláška ochranné známky Evropské unie není v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) nebo čl. 7 odst. 1 písm. c) nebo s oběma ustanoveními;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souvislosti s touto žalobou.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 72 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-394/20: Žaloba podaná dne 29. června 2020 – Hypo Vorarlberg Bank v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/46

      Žaloba podaná dne 29. června 2020 – Hypo Vorarlberg Bank v. SRB
      (Věc T-394/20)
      (2020/C 271/58)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Rakousko) (zástupci: G. Eisenberger a A. Brenneis, Rechtsanwälte)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o výpočtu předem uložených příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí pro rok 2020 (SRB/ES/2020/24) („Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/24)“) včetně příloh, a sice v každém případě v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí včetně příloh týká příspěvku, který má platit žalobkyně, a

                  —

                  uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o čtyři důvody, které jsou v zásadě srovnatelné nebo podobné důvodům, které byly uvedeny ve věci T-479/19, Hypo Vorarlberg Bank/SRB. (1).

         (1)  Úř. věst.. 2019, C 305, s. 58


title: Věc T-396/20: Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Riviera-Airport v. EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORTS)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/46

      Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Riviera-Airport v. EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORTS)
      (Věc T-396/20)
      (2020/C 271/59)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aeroporto di Villanova d’Albenga SpA (Riviera-Airport) (Villanova d’Albenga, Itálie) (zástupce: G. Casucci, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Aéroports de la Côte d’Azur (Nice, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: barevná obrazová ochranná známka Evropské unie RIVIERA AIRPORTS – ochranná známka Evropské unie č. 16 397 309

         Řízení před EUIPO: řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. dubna 2020 ve věci R 2172/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tomto smyslu:

                              —

                              vyhověl návrhu žalobkyně,

                              —

                              v plném rozsahu vyhověl návrhu žalobkyně na zrušení č. 20 825 C, kterým se domáhá zrušení sporné ochranné známky,

                              —

                              uložil majitelce ochranné známky Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v řízeních před odvolacím senátem a zrušovacím oddělení,

                              —

                              podpůrně, vrátil věc zrušovacímu oddělení k jejímu přezkumu z pohledu čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  přiznal žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Neodpovídající výklad vhodné judikatury týkající se přihlášek nepodaných v dobré víře,

                  —

                  chybná a neúplná analýza a hodnocení relevantních nepřímých důkazů požadovaných pro celkové a individuální posouzení přihlášek nepodaných v dobré víře,

                  —

                  nezohlednění všech ostatních relevantních nepřímých důkazů a dostupných důkazů absence dobré víry podle požadavku, že přihláška nepodaná v dobré víře musí být posuzována globálně a individuálně,

                  —

                  chybný výklad a použití čl. 12 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625,

                  —

                  skutečnost, že odvolací senát neprovedl vhodnou analýzu.


title: Věc T-398/20: Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Riviera-Airport v. EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORT)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/47

      Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Riviera-Airport v. EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORT)
      (Věc T-398/20)
      (2020/C 271/60)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Aeroporto di Villanova d’Albenga SpA (Riviera-Airport) (Villanova d’Albenga, Itálie) (zástupce G. Casucci, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Aéroports de la Côte d’Azur (Nice, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: barevná obrazová ochranná známka Evropské unie RIVIERA AIRPORTS – ochranná známka Evropské unie č. 16 392 731

         Řízení před EUIPO: řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. dubna 2020 ve věci R 2174/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tomto smyslu:

                  —

                  vyhověl návrhu žalobkyně,

                              —

                              v plném rozsahu vyhověl návrhu žalobkyně na zrušení č. 20 824 C, kterým se domáhá zrušení sporné ochranné známky,

                              —

                              uložil majitelce ochranné známky Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v řízeních před odvolacím senátem a zrušovacím oddělení,

                              —

                              podpůrně, vrátil věc zrušovacímu oddělení k jejímu přezkumu z pohledu čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  přiznal žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Neodpovídající výklad vhodné judikatury týkající se přihlášek nepodaných v dobré víře,

                  —

                  chybná a neúplná analýza a hodnocení relevantních nepřímých důkazů požadovaných pro celkové a individuální posouzení přihlášek nepodaných v dobré víře,

                  —

                  nezohlednění všech ostatních relevantních nepřímých důkazů a dostupných důkazů absence dobré víry podle požadavku, že přihláška nepodaná v dobré víře musí být posuzována globálně a individuálně,

                  —

                  chybný výklad a použití čl. 12 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625,

                  —

                  skutečnost, že odvolací senát neprovedl vhodnou analýzu.


title: Věc T-399/20: Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Cole Haan v. EUIPO – Samsøe & Samsøe (Ø)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/48

      Žaloba podaná dne 26. června 2020 – Cole Haan v. EUIPO – Samsøe & Samsøe (Ø)
      (Věc T-399/20)
      (2020/C 271/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Cole Haan LLC (Greenland, New Hampshire, Spojené státy) (zástupce G. Vos, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Samsøe & Samsøe Holding A/S (Kodaň, Dánsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Ø – Přihláška č. 17 429 044

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. dubna 2020, ve věci R 1375/2019-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení v tomto řízení;

                  —

                  uložil další účastnici řízení povinnost nahradit náklady řízení před námitkovým oddělením a odvolacím senátem.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Nesprávné určení vizuální, fonetické a konceptuální podobnosti;

                  —

                  Nesprávné celkové posouzení pravděpodobnosti záměny.


title: Věc T-402/20: Žaloba podaná dne 30. června 2020 – Zippo Manufacturing a další v. Komise

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/49

      Žaloba podaná dne 30. června 2020 – Zippo Manufacturing a další v. Komise
      (Věc T-402/20)
      (2020/C 271/62)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Zippo Manufacturing Co. (Bradford, Pennsylvania, Spojené státy), Zippo GmbH (Emmerich am Rhein, Německo), Zippo SAS (Paříž, Francie) (zástupce: R. MacLean, Solicitor)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/502 ze dne 6. dubna 2020 o některých opatřeních obchodní politiky týkajících se určitých výrobků pocházejících ze Spojených států amerických, v rozsahu, v němž se tato opatření týkají žalobkyň;

                  —

                  uložil žalované a případným vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality při výběru produktů žalobkyň, na které se uplatní dodatečná cla podle sporného nařízení, jelikož tato opatření: a) nejsou vhodná k dosažení sledovaných cílů; b) jdou nad rámec toho, co je nutné k dosažení těchto cílů a c) mají za následek nepříznivé účinky na žalobkyně, které nejsou nutné.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu diskriminace a rovnosti zacházení při výběru produktů žalobkyň, na které se na základě sporného nařízení uplatní dodatečná cla, jelikož pro ně dodatečná cla vytvářejí nerovné podmínky na trhu Unie bez dostatečného odůvodnění toho, že je taková diskriminace objektivně odůvodněná.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného právního a skutkového posouzení z důvodu nedostatečného odůvodnění ve sporném nařízení a sporných opatřeních ohledně výběru produktů žalobkyň, na které se uplatní dodatečná cla, jelikož Evropská komise neposkytla dostatečné a přiměřené odůvodnění pro uplatnění opatření na jejich produkty.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného právního posouzení v souvislosti s porušením povinností Unie podle Dohody Světové obchodní organizace, jelikož Evropská komise byla podle Dohody WTO o zárukách a článku 22 odst. 3 Ujednání WTO o řešení sporů povinna pozastavit koncese či jiné závazky v tomtéž sektoru jako je ten, v němž na úkor ekonomických a obchodních zájmů žalobkyň došlo ke zrušení nebo zmenšení výhody podle relevantních opatření Spojených státu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy při výběru produktů žalobkyň pro uplatnění dodatečných cel podle sporného nařízení, jelikož konzultační proces, který tomu předcházel, nebyl transparentní, byl neúčinný s ohledem na informování žalobkyň o tomto procesu, žalobkyně byly zbaveny práva být slyšeny a byla porušena jejich legitimní očekávání, že se na ně taková opatření nebudou vztahovat.


title: Věc T-405/20: Žaloba podaná dne 2. července 2020 – DZ Hyp v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/50

      Žaloba podaná dne 2. července 2020 – DZ Hyp v. SRB
      (Věc T-405/20)
      (2020/C 271/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DZ Hyp AG (Hamburk, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“)
                  Žalobkyně tvrdí, že žalovaný měl rozhodnutí závazně odůvodnit v německém jazyce. Žalovaný dále v několika ohledech porušil povinnost uvést odůvodnění, protože rozhodnutí, včetně jeho příloh ani v anglické verzi, která byla prohlášena za závaznou, ani náznakem neobjasňuje, jak a na základě jakých úvah žalovaný vypočítal příspěvek žalobkyně.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut podle čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. a) Listiny z důvodu, že žalobkyně nebyla vyslechnuta

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 81 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (1) ve spojení s článkem 3 nařízení Rady č. 1 (2)

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady účinné soudní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož v praxi je nemožné podrobit rozhodnutí soudnímu přezkumu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 4 druhé věty nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (3) proti právu vyššího stupně
                  V rámci pátého žalobního důvodu je vytýkáno, že čl. 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 porušuje čl. 113 odst. 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (4) a čl. 103 odst. 7 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (5), jakož i požadavek vyměření příspěvku na základě rizika, protože daná právní úprava připouští objektivně nevhodné a nepřiměřené rozlišování mezi členy bezpečnostního systému souvisejícího s institutu, jakož i relativizování ukazatele IPS dvojím zohledněním ukazatele rizika pro „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“ k tíži institutů podléhajících příspěvkové povinnosti.
                  Tato právní úprava navíc porušuje zásadu určitosti, požadavek úplného zohlednění skutkového stavu a ve spojení s dalšími ustanoveními nařízení v přenesené pravomoci brání zajištění účinné právní ochrany.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje právní předpisy s vyšší právní silou při použití multiplikátoru pro ukazatel IPS (Institutional Protection Scheme)
                  Žalobkyně tvrdí, že žalovaný provedl požadavky vyplývající z čl. 7 odst. 4 věty 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 za současného porušení čl. 103 odst. 7 písm. h) směrnice 2014/59/EU, čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, jakož i článků 16, 20, 41 a 52 Listiny a na žalobkyni v plném rozsahu nepoužil indikátor IPS. Rozlišování mezi instituty na úrovni ukazatele IPS je v rozporu se systémem a svévolné z důvodu komplexního ochranného účinku bezpečnostního systému souvisejícího s institutem.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že článek 6, 7 a 9 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 a příloha I uvedeného nařízení v přenesené pravomoci porušují právní předpisy s vyšší právní silou
                  V rámci sedmého žalobního důvodu je vytýkáno, že čl. 6, 7 a 9 a příloha I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 porušují požadavek vyměření příspěvku na základě rizika, články 16 a 20 Listiny, zásadu proporcionality a zásadu úplného zohlednění skutkového stavu tím, že uvádějí ustanovení na základě idealistického obrazu rizikových ukazatelů a postupů a vzorců pro jejich kombinaci, které neodrážejí skutečné okolnosti všech institutů podléhajících příspěvkové povinnosti.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z porušení článku 16 Listiny a zásady proporcionality, jelikož žalovaný vypočítal multiplikátory úpravy rizika, které v plném rozsahu a přiměřeně nezohledňovaly výrazně nižší pravděpodobnost vyřešení krize na straně žalobkyně

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z porušení článků 16, 20, 41 a 52 Listiny tím, že žalovaný vypočítal multiplikátory úpravy rizika v souladu s požadavky nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, aniž by využil svůj prostor pro uvážení a přizpůsobil použití ukazatelů rizika v případě žalobkyně

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že čl. 20 odst. 1 věta první a druhá nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 porušuje čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, jakož i požadavek vyměření příspěvku na základě rizika

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 4 až 9 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 a příloha I výše uvedeného nařízení v přenesené pravomoci porušují zásadu účinné právní ochrany a zásadu právní jistoty

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).

         (2)  Nařízení Rady ze dne 15. dubna 1958 č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 1958, 17, s. 385; Zvl. vyd. 01/01, s. 3).

         (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).


title: Věc T-407/20: Žaloba podaná dne 2. července 2020 – DVB Bank v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/52

      Žaloba podaná dne 2. července 2020 – DVB Bank v. SRB
      (Věc T-407/20)
      (2020/C 271/65)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DVB Bank SE (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o deset žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-405/20, DZ Hyp v. SRB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


title: Věc T-410/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – DZ Bank v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/53

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – DZ Bank v. SRB
      (Věc T-410/20)
      (2020/C 271/66)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o jedenáct žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-405/20, DZ Hyp v. SRB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


title: Věc T-411/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Bayerische Landesbank v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/53

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Bayerische Landesbank v. SRB
      (Věc T-411/20)
      (2020/C 271/67)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bayerische Landesbank (Mnichov, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o jedenáct žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-405/20, DZ Hyp v. SRB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


title: Věc T-412/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/54

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale v. SRB
      (Věc T-412/20)
      (2020/C 271/68)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a K. Helle, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), včetně jeho příloh, v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně přílohy I a přílohy II týká příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o jedenáct žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-405/20, DZ Hyp v. SRB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


title: Věc T-413/20: Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale v. SRB

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/54

      Žaloba podaná dne 3. července 2020 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale v. SRB
      (Věc T-413/20)
      (2020/C 271/69)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (zástupci: D. Flore a J. Seitz, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované ze dne 15. dubna 2020 včetně příslušné přílohy o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), jakož i detaily výpočtu v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut

                              —

                              Žalovaný nevyslechl žalobkyni před přijetím napadeného rozhodnutí, a tím porušil čl. 41 odst. 1 a 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení procesně-právních pravidel

                              —

                              Napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s obecnými procesními požadavky, které vyplývají z článku 41 Listiny, článku 298 SFEU, obecných právních zásad a jednacího řádu žalovaného.

                              —

                              Žalobkyně krom toho nemůže ověřit, zda napadené rozhodnutí dodrželo minimální lhůtu stanovenou pro písemné jednání.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí

                              —

                              Napadené rozhodnutí není dostatečně odůvodněno; odůvodnění chybí zejména vztah s konkrétním případem, jakož i uvedení relevantních úvah v rámci proporcionality/volného uvážení.

                              —

                              Výpočet ročního příspěvku není krom toho srozumitelný.

                              —

                              Odstranění nedostatečného odůvodnění, které přijme Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht [Spolkový orgán pro dohled nad finančními službami], je z právních a skutkových důvodů vyloučeno.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení základního práva na účinnou právní ochranu (čl. 47 odst. 1 Listiny) z důvodu nemožnosti přezkumu napadeného rozhodnutí

                              —

                              Nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí značně ztěžuje žalobkyni soudní přezkum. V tomto ohledu je pro žalobkyni téměř nemožné vypracovat jednotlivé žalobní důvody a napadnout důvody vydání napadeného rozhodnutí.

                              —

                              Žalovaný porušil v tomto ohledu zejména zásadu kontradiktornosti, podle níž účastníci řízení musí mít možnost uplatnit kontradiktorně skutkové a právní okolnosti, které mohou mít vliv na výsledek řízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že použití ukazatele IPS (Institutional Protection Scheme) uvedeného v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1) je v rozporu s právem vyšší právní síly

                              —

                              Komise nemá při přijetí nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 jako aktu v přenesené pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU diskreční pravomoc, který by vedl k omezenému soudnímu přezkumu. Totéž platí pro použití nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze strany žalované.

                              —

                              Při použití ukazatele IPS byl znám význam členství žalobkyně v institucionálním systému ochrany jako důležité kritérium pro stanovení příspěvků, přičemž zejména rozdělení do tří tříd a zařazení žalobkyně do třídy s profilem s nejvyšším riziem je právně nesprávné.

                              —

                              Podle čl. 6 odst. 5 druhé věty nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 měl žalovaný při stanovení příspěvků zohlednit i pravděpodobnost řešení krizových situací dotčené instituce, a tedy použití prostředků z jednotného fondu pro řešení krizí.

                              —

                              Žalovaný při rozdělování do tříd a přidělení korekčního faktoru pro ukazatel IPS porušil zásadu proporcionality.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že použití koeficientu na úpravu rizika uvedeného v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je v rozporu s právem vyšší právní síly

                              —

                              Použití koeficientu na úpravu rizika, který má žalovaný stanovit podle kroku 6 přílohy I a čl. 9 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, je v rozporu se zásadou orientace podle rizikového profilu.

                              —

                              Stanovení koeficientu na úpravu rizika na hodnotu 1,388146345995 resp. 1,384564814222 představuje rovněž porušení svobody podnikání žalobkyně zakotveného v článku 16 Listiny.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod (podpůrně) vycházející ze skutečnosti, že čl. 7 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je v rozporu s právem vyšší právní síly

                              —

                              Článek 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je protiprávní, jelikož úprava ukazatele IPS prostřednictvím ukazatele rizika pro „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“ podle čl. 7 odst. 4 druhé věty nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 porušuje povinnost koherentnosti stanovenou v čl. 113 odst. 7 nařízení Evropskéhho parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (2) v rámci institucionálního systému ochrany, a tím vede k neodůvodněnému rozdílnému zacházení s různými institucemi, které jsou členy institucionálního systému ochrany.

                              —

                              Článek 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 je rovněž v rozporu se zásadou proporcionality z důvodu mnohočetného zohlednění ukazatelů částečného rizika uvedených v čl. 7 odst. 4 první větě písm. a) uvedeného nařízení v přenesené pravomoci.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1)..


title: Věc T-527/19: Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2020 – Sánchez Cano v. EUIPO – Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)

text:
               17.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/56

      Usnesení Tribunálu ze dne 17. června 2020 – Sánchez Cano v. EUIPO – Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)
      (Věc T-527/19) (1)

      (2020/C 271/70)
      Jednací jazyk: španělština
      Předseda šestého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 312, 16.9.2019.


title: Žaloba podaná dne 10. července 2020 Kontrolním úřadem ESVO proti Norskému království (Věc E-9/20) 2020/C 275/03

text:
               20.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 275/4

      Žaloba podaná dne 10. července 2020 Kontrolním úřadem ESVO proti Norskému království
      (Věc E-9/20)
      (2020/C 275/03)
      Dne 10. července 2020 podal Kontrolní úřad ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel), zastoupený svými zmocněnci Stewartem Watsonem, Claire Simpsonovou, Erlendem M. Leonhardsenem, Catherine Howdleovou a Carstenem Zatschlerem, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu na Norské království.
      Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

                  1.

                  určil, že Norské království tím, že ponechalo v platnosti ustanovení, jako jsou § 6–11 odst. 1 a 6–36 odst. 2 zákona o akciových společnostech, § 6–11 odst. 1 zákona o společnostech s ručením omezeným a § 7–5 a 8–4 odst. 5 zákona o finančních podnicích, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 31 a 28 Dohody o EHP, čl. 1 odst. 1 aktu uvedeného v bodě 2 přílohy V Dohody o EHP (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie) a článku 2 aktu uvedeného v bodě 8 přílohy XXII Dohody o EHP (jedenáctá směrnice Rady 89/666/EHS ze dne 21. prosince 1989 o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu);

                  2.

                  uložil Norskému království uhradit náklady řízení.

         Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  Tato žaloba se týká různých požadavků na pobyt (a případně státní příslušnost) stanovených v norském právu obchodních společností, pokud jde o osoby, které zastávají určité vedoucí funkce ve společnostech zapsaných a založených v Norsku. Dotčené právní předpisy v různé míře vyžadují, aby určitý podíl zakladatelů společností, vedoucích pracovníků, členů řídících a dozorčích orgánů a podnikových shromáždění (dále jen „zástupci podniku“) měl bydliště v Norsku. Tyto předpisy zároveň stanoví, že se uvedené požadavky na pobyt nevztahují na občany členských států EHP, ale pouze pokud mají v takovém státě bydliště.

                  —

                  Ustanovení tak omezují schopnost společností zákonně usazených v jiném státě EHP zřizovat a provozovat činnost v Norsku, pokud mají zástupce podniku, kteří buď nejsou občany členského státu EHP, nebo kteří jsou občany členského státu EHP, avšak nemají v EHP bydliště. Omezují rovněž možnost, aby občané členských států EHP, kteří nemají bydliště v EHP, působili jako zástupci podniku norských společností.

                  —

                  Kontrolní úřad ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) tvrdí, že uvedená ustanovení především představují neodůvodněné omezení svobody usazování v Norsku pro společnosti, které byly založeny v souladu s právem státu EHP a které mají sídlo v EHP, a tudíž porušují článek 31 Dohody o EHP. Tyto požadavky jsou kromě toho neslučitelné se směrnicí 89/666. Navíc z pohledu osob, na něž se tato ustanovení zaměřují, porušují rovněž článek 28 Dohody o EHP a nařízení č. 492/2011.

                  —

                  Řízení bylo zahájeno v roce 2014 z podnětu Kontrolního úřadu. V průběhu komunikace s norskou vládou v následujících letech, zejména na základě výzvy ze dne 4. listopadu 2015 a odůvodněného stanoviska ze dne 12. října 2016, norská vláda vysvětlila, že požadavky na pobyt mají zajistit přístupnost vedení společností a umožnit vnitrostátním orgánům výkon pravomocí nad těmito společnostmi.

                  —

                  Norská vláda považovala tyto požadavky za nezbytné, vhodné a přiměřené pro daný účel.

                  —

                  Kontrolní úřad s tímto postojem nesouhlasí, zejména s ohledem na řadu rozhodnutí Soudního dvora ESVO i Soudního dvora EU, v nichž bylo shledáno, že podobné požadavky jsou v rozporu s článkem 31 Dohody o EHP a s článkem 49 Smlouvy o fungování EU.

                  —

                  Je třeba uvést, že norská vláda vypracovala návrhy s cílem tyto požadavky zmírnit. Veřejná konzultace v rámci legislativního procesu byla ukončena dne 16. ledna 2020. V době podání této žaloby nebyly tyto návrhy ještě přijaty.


title: Věc C-92/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – Francouzská republika v. Evropský parlament („Žaloba na neplatnost – Institucionální právo – Protokol o umístění sídel orgánů a některých institucí, subjektů a útvarů Evropské unie – Evropský parlament – Pojem ‚zasedání o rozpočtu‘ konající se ve Štrasburku (Francie) – Článek 314 SFEU – Výkon rozpočtové pravomoci na doplňujícím plenárním zasedání v Bruselu (Belgie)“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/2

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – Francouzská republika v. Evropský parlament
      (Věc C-92/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Institucionální právo - Protokol o umístění sídel orgánů a některých institucí, subjektů a útvarů Evropské unie - Evropský parlament - Pojem ‚zasedání o rozpočtu‘ konající se ve Štrasburku (Francie) - Článek 314 SFEU - Výkon rozpočtové pravomoci na doplňujícím plenárním zasedání v Bruselu (Belgie)“)
      (2020/C 279/02)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, J.-L. Carré, F. Alabrune, D. Colas a B. Fodda, poté E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, A. Daly a J.-L. Carré, zmocněnci)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: R. Crowe, U. Rösslein a S. Lucente, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Lucemburské velkovévodství (zástupci: původně D. Holderer, C. Schiltz a T. Uri, poté C. Schiltz a T. Uri, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

                  3)

                  Lucemburské velkovévodství ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 44, 4.2.2019.


title: Věc C-570/18 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – HF v. Evropský parlament („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Evropský parlament – Smluvní zaměstnanec – Články 12a a 24 služebního řádu úředníků Evropské unie – Psychické obtěžování – Žádost o pomoc – Právo být vyslechnut – Zamítnutí žádosti o pomoc – Článek 41 listiny základních práv Evropské unie – Rozsah soudního přezkumu“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/2

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – HF v. Evropský parlament
      (Věc C-570/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Evropský parlament - Smluvní zaměstnanec - Články 12a a 24 služebního řádu úředníků Evropské unie - Psychické obtěžování - Žádost o pomoc - Právo být vyslechnut - Zamítnutí žádosti o pomoc - Článek 41 listiny základních práv Evropské unie - Rozsah soudního přezkumu“)
      (2020/C 279/03)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HF (zástupkyně: A. Tymen, advokátka)

         Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: E. Taneva a T. Lazian, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 29. června 2018, HF v. Parlament (T-218/17, EU:T:2018:393), se zrušuje.

                  2)

                  Rozhodnutí generálního ředitele Evropského parlamentu pro personál, jednajícího jako orgán Parlamentu oprávněný k uzavírání pracovních smluv, ze dne 3. června 2016, kterým zamítl žádost HF o pomoc ve smyslu článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie, se zrušuje.

                  3)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                  Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené HF v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018.


title: Věc C-729/18 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. června 2020 – VTB Bank PAO, dříve VTB Bank OAO v. Rada Evropské unie, Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruské federace destabilizujícím situaci na Ukrajině – Zařazení názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření – Zásada proporcionality – Právo vlastnit majetek – Právo vykonávat hospodářskou činnost“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/3

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. června 2020 – VTB Bank PAO, dříve VTB Bank OAO v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-729/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruské federace destabilizujícím situaci na Ukrajině - Zařazení názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření - Zásada proporcionality - Právo vlastnit majetek - Právo vykonávat hospodářskou činnost“)
      (2020/C 279/04)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: VTB Bank PAO, dříve VTB Bank OAO (zástupci: M. Lester, QC, J. Dawid, barrister, C. Claypoole, solicitor a J. Ruiz Calzado, abogado)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M.-M. Joséphidès a J.-P. Hix, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: původně J. Norris, A. Tizzano a L. Havas, poté J. Norris a L. Havas, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  VTB Bank PAO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 93, 11.3.2019.


title: Věc C-730/18 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. června 2020 – SC v. Eulex Kosovo („Kasační opravný prostředek – Rozhodčí doložka – Zaměstnanci mezinárodních misí Evropské unie – Vnitřní výběrové řízení – Neprodloužení smlouvy na dobu určitou – Akt oddělitelný od smlouvy“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. června 2020 – SC v. Eulex Kosovo
      (Věc C-730/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Rozhodčí doložka - Zaměstnanci mezinárodních misí Evropské unie - Vnitřní výběrové řízení - Neprodloužení smlouvy na dobu určitou - Akt oddělitelný od smlouvy“)
      (2020/C 279/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SC (zástupkyně: A. Kunst, Rechtsanwältin, L. Moro, avvocatessa)

         Další účastnice řízení: Eulex Kosovo (zástupce: E. Raoult, advocate)

         Výrok

                  1)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 19. září 2018 SC v. Eulex Kosovo (T 242/17, EU:T:2018:586) se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-731/18 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) v. Rada Evropské unie, Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruské federace destabilizujícím situaci na Ukrajině – Zařazení názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření, a jeho následné ponechání na seznamu – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Právo na účinnou soudní ochranu – Zneužití pravomoci – Právo na vlastnictví – Rovné zacházení“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/4

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-731/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vzhledem k činnostem Ruské federace destabilizujícím situaci na Ukrajině - Zařazení názvu žalobkyně na seznam subjektů, na něž se vztahují omezující opatření, a jeho následné ponechání na seznamu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na účinnou soudní ochranu - Zneužití pravomoci - Právo na vlastnictví - Rovné zacházení“)
      (2020/C 279/06)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) (zástupci: J. Viñals Camallonga a J. Iriarte Ángel, advokáti)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: F. Florindo Gijón a P. Mahnič, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: původně S. Pardo Quintillán, A. Tizzano a C. Zadra, poté S. Pardo Quintillán a J. Roberti di Sarsina, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 65, 18.2.2019.


title: Spojené věci C-762/18 a C-37/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rajonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione – Itálie, Bulharsko) – QH v. Varhoven kasacionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), CV v. Iccrea Banca SpA (C-37/19) („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 2003/88/ES – Článek 7 – Pracovník, který byl protiprávně propuštěn ze zaměstnání a opětovně přijat do zaměstnání soudním rozhodnutím – Vyloučení nároku na nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok za dobu od propuštění ze zaměstnání do opětovného přijetí do zaměstnání – Neexistence nároku na finanční náhradu za nevyčerpanou dovolenou za kalendářní rok za tutéž dobu v případě následného ukončení pracovního poměru“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rajonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione – Itálie, Bulharsko) – QH v. Varhoven kasacionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), CV v. Iccrea Banca SpA (C-37/19)
      (Spojené věci C-762/18 a C-37/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 2003/88/ES - Článek 7 - Pracovník, který byl protiprávně propuštěn ze zaměstnání a opětovně přijat do zaměstnání soudním rozhodnutím - Vyloučení nároku na nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok za dobu od propuštění ze zaměstnání do opětovného přijetí do zaměstnání - Neexistence nároku na finanční náhradu za nevyčerpanou dovolenou za kalendářní rok za tutéž dobu v případě následného ukončení pracovního poměru“)
      (2020/C 279/07)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soudy

      Rajonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: QH (C-762/18), CV (C-37/19)

         Žalovaní: Varhoven kasacionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), Iccrea Banca SpA (C-37/19)

         za přítomnosti: Prokuratura na Republika Bulgaria (C-762/18)

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, podle níž pracovník, který byl protiprávně propuštěn ze zaměstnání a poté do něj znovu přijat v souladu s vnitrostátním právem v návaznosti na soudní rozhodnutí o zrušení jeho propuštění, nemá nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok za období od data propuštění ze zaměstnání do dne, kdy do něj byl znovu přijat, z důvodu, že tento pracovník během této doby pro zaměstnavatele skutečně nepracoval.

                  2)

                  Článek 7 odst. 2 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, podle které pracovník nemá v případě ukončení pracovního poměru, k němuž došlo poté, co byl dotyčný pracovník protiprávně propuštěn ze zaměstnání a poté do něj byl znovu přijat v souladu s vnitrostátním právem v návaznosti na soudní rozhodnutí o zrušení jeho propuštění, nárok na finanční náhradu za nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok za dobu ode dne protiprávního propuštění ze zaměstnání do dne, kdy do něj byl znovu přijat.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.

         Úř. věst. C 182, 27.5.2019.


title: Věc C-835/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Timişoara – Rumunsko) – SC Terracult SRL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestaţiilor („Řízení o předběžné otázce – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Oprava faktury – Chybně naúčtovaná daň – Vrácení bezdůvodně zaplacené daně – Režim přenesení daňové povinnosti k DPH – Plnění vztahující se ke zdaňovacímu období, které již bylo předmětem daňové kontroly – Daňová neutralita – Zásada efektivity – Proporcionalita“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Timişoara – Rumunsko) – SC Terracult SRL v. Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestaţiilor
      (Věc C-835/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Oprava faktury - Chybně naúčtovaná daň - Vrácení bezdůvodně zaplacené daně - Režim přenesení daňové povinnosti k DPH - Plnění vztahující se ke zdaňovacímu období, které již bylo předmětem daňové kontroly - Daňová neutralita - Zásada efektivity - Proporcionalita“)
      (2020/C 279/08)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Timişoara

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SC Terracult SRL

         Žalovaní: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestaţiilor

         Výrok

      Ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2013/43/EU ze dne 22. července 2013, jakož i zásady daňové neutrality, efektivity a proporcionality musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo vnitrostátní správní praxi, které neumožňují osobě povinné k dani, jež uskutečnila plnění, u nichž později vyšlo najevo, že se na ně vztahuje režim přenesení daňové povinnosti k dani z přidané hodnoty (DPH), opravit faktury týkající se těchto plnění a uplatnit je prostřednictvím opravy předchozího daňového přiznání nebo podáním nového daňového přiznání, v němž je zohledněna takto provedená oprava, za účelem vrácení DPH, kterou tato osoba povinná k dani bezdůvodně naúčtovala a odvedla, a to z toho důvodu, že období, v němž byla uvedená plnění uskutečněna, již bylo předmětem daňové kontroly, na jejímž základě příslušný daňový orgán vydal platební výměr, který uvedená osoba povinná k dani nenapadla, takže nabyl právní moci.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-14/19 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – Satelitní středisko Evropské unie v. KF, Rada Evropské unie („Kasační opravný prostředek – Zaměstnanci Satelitního střediska Evropské unie (SATCEN) – Smluvní zaměstnanec SATCEN – Stížnosti na psychické obtěžování – Administrativní šetření – Žádost o pomoc – Odvolání smluvního zaměstnance z funkce – Disciplinární řízení – Propuštění smluvního zaměstnance ze zaměstnání – Odvolací komise SATCEN – Svěření výlučné pravomoci rozhodovat personální spory SATCEN – Žaloba na neplatnost – Článek 263 první a pátý pododstavec SFEU – Žaloba na náhradu škody – Článek 268 SFEU – Pravomoc unijního soudu – Přípustnost – Napadnutelné akty – Smluvní povaha sporu – Články 272 a 274 SFEU – Účinná soudní ochrana – Článek 24 odst. 1 druhý pododstavec poslední věta SEU – Článek 275 první pododstavec SFEU – Zásada rovného zacházení – Povinnost Tribunálu uvést odůvodnění – Zkreslení skutkového stavu a důkazů – Právo na obhajobu – Zásada řádné správy“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/7

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2020 – Satelitní středisko Evropské unie v. KF, Rada Evropské unie
      (Věc C-14/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Zaměstnanci Satelitního střediska Evropské unie (SATCEN) - Smluvní zaměstnanec SATCEN - Stížnosti na psychické obtěžování - Administrativní šetření - Žádost o pomoc - Odvolání smluvního zaměstnance z funkce - Disciplinární řízení - Propuštění smluvního zaměstnance ze zaměstnání - Odvolací komise SATCEN - Svěření výlučné pravomoci rozhodovat personální spory SATCEN - Žaloba na neplatnost - Článek 263 první a pátý pododstavec SFEU - Žaloba na náhradu škody - Článek 268 SFEU - Pravomoc unijního soudu - Přípustnost - Napadnutelné akty - Smluvní povaha sporu - Články 272 a 274 SFEU - Účinná soudní ochrana - Článek 24 odst. 1 druhý pododstavec poslední věta SEU - Článek 275 první pododstavec SFEU - Zásada rovného zacházení - Povinnost Tribunálu uvést odůvodnění - Zkreslení skutkového stavu a důkazů - Právo na obhajobu - Zásada řádné správy“)
      (2020/C 279/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Satelitní středisko Evropské unie (zástupce: A. Guillerme, advokát)

         Další účastnice řízení: KF (zástupci: N. Macaulay, barrister a A. Kunst, Rechtsanwältin), Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. Vitro, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Satelitní středisko Evropské unie (SATCEN) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené KF.

                  3)

                  Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Věc C-18/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – WM v. Stadt Frankfurt am Main („Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Směrnice 2008/115/ES – Společné normy a postupy v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí – Podmínky zajištění – Článek 16 odst. 1 – Zajištění ve věznici pro účely vyhoštění – Státní příslušník třetí země představující vážnou hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – WM v. Stadt Frankfurt am Main
      (Věc C-18/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Podmínky zajištění - Článek 16 odst. 1 - Zajištění ve věznici pro účely vyhoštění - Státní příslušník třetí země představující vážnou hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost“)
      (2020/C 279/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WM

         Žalovaný: Stadt Frankfurt am Main

         Výrok

      Článek 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země zajistit pro účely vyhoštění ve věznici, a to odděleně od běžných vězňů, z důvodu, že tato osoba představuje skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého základního zájmu společnosti nebo vnitřní či vnější bezpečnosti dotčeného členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 112, 25.3.2019.


title: Věc C-24/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vergunningsbetwistingen – Belgie) – A a další v. Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2001/42/ES – Posuzování vlivů na životní prostředí – Územní povolení pro umísťování a provozování větrných elektráren – Článek 2 písm. a) – Pojem ‚plány a programy‘ – Podmínky pro udělení povolení stanovené vyhláškou a oběžníkem – Článek 3 odst. 2 písm. a) – Vnitrostátní akty stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů – Neprovedení posouzení vlivů na životní prostředí – Zachování účinků vnitrostátních aktů a povolení udělených na základě vnitrostátních aktů poté, co byl určeno, že tyto akty nejsou v souladu s unijním právem – Podmínky“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/8

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad voor Vergunningsbetwistingen – Belgie) – A a další v. Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Věc C-24/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/42/ES - Posuzování vlivů na životní prostředí - Územní povolení pro umísťování a provozování větrných elektráren - Článek 2 písm. a) - Pojem ‚plány a programy‘ - Podmínky pro udělení povolení stanovené vyhláškou a oběžníkem - Článek 3 odst. 2 písm. a) - Vnitrostátní akty stanovící rámec pro budoucí schvalování záměrů - Neprovedení posouzení vlivů na životní prostředí - Zachování účinků vnitrostátních aktů a povolení udělených na základě vnitrostátních aktů poté, co byl určeno, že tyto akty nejsou v souladu s unijním právem - Podmínky“)
      (2020/C 279/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A, B, C, D, E

         Žalovaný: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         za přítomnosti: Organisatie voor Duurzame Energie Vlaanderen VZW

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „plány a programy“ spadají vyhláška a oběžník přijaté vládou entity členského státu, která je členem federace, přičemž oba předpisy obsahují různá ustanovení týkající se umísťování a provozování větrných elektráren.

                  2)

                  Článek 3 odst. 2 písm. a) směrnice 2001/42 musí být vykládán v tom smyslu, že vyhláška a oběžník, přičemž oba tyto předpisy obsahují různá ustanovení týkající se umísťování a provozování větrných elektráren, mezi něž patří opatření týkající se vrhání stínu, bezpečnosti, jakož i hlukových norem, představují plány a programy, které musí podléhat posouzení vlivů na životní prostředí na základě výše uvedeného ustanovení.

                  3)

                  Pokud se ukáže, že posouzení vlivů na životní prostředí ve smyslu směrnice 2001/42 mělo být provedeno před přijetím vyhlášky a oběžníku, na nichž je založeno povolení týkající se umísťování a provozování větrných elektráren, které bylo před vnitrostátním soudem zpochybněno, takže tyto akty a toto povolení nejsou v souladu s unijním právem, může tento soud zachovat účinky uvedených aktů a tohoto povolení pouze tehdy, když mu to vnitrostátní právo umožňuje v rámci sporu, který mu byl předložen, a v případě, kdy by zrušení uvedeného povolení mohlo mít významný dopad na dodávky elektřiny v celém dotčeném členském státě a pouze na časový úsek, který je striktně nezbytný k nápravě této protiprávnosti. Předkládajícímu soudu případně přísluší, aby provedl toto posouzení ve sporu v původním řízení.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc C-116/19 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Gregor Schneider v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Vnitřní reorganizace útvarů Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) – Opětovné zařazení – Právní základ – Článek 7 služebního řádu úředníků Evropské unie – Zájem služby – Podstatné změny úkolů – Kvalifikace – Převod – Přeložení – Zneužití pravomoci – Právo být vyslechnut – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na řádný proces – Účinná soudní ochrana – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/9

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Gregor Schneider v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-116/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Vnitřní reorganizace útvarů Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) - Opětovné zařazení - Právní základ - Článek 7 služebního řádu úředníků Evropské unie - Zájem služby - Podstatné změny úkolů - Kvalifikace - Převod - Přeložení - Zneužití pravomoci - Právo být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na řádný proces - Účinná soudní ochrana - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2020/C 279/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Gregor Schneider (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: A. Lukošiūtė, zmocněnkyně, B. Wägenbaur, advokát)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Gregoru Schneiderovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24.6.2019.


title: Věc C-131/19 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Evropská komise v. CX („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Disciplinární řízení – Právo na obhajobu – Právo být vyslechnut – Příloha IX služebního řádu úředníků Evropské unie – Článek 4 – Možnost úředníka, který nemůže být vyslechnut, předložit připomínky písemně, nebo se nechat zastupovat – Článek 22 – Vyslechnutí úředníka orgánem oprávněným ke jmenování před přijetím disciplinární sankce – Údajná neschopnost úředníka být vyslechnut a předložit připomínky či nechat se zastupovat – Posouzení lékařských důkazů – Nepodání odpovědi Tribunálu Evropské unie na argumenty předložené v prvním stupni řízení“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/10

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. června 2020 – Evropská komise v. CX
      (Věc C-131/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Disciplinární řízení - Právo na obhajobu - Právo být vyslechnut - Příloha IX služebního řádu úředníků Evropské unie - Článek 4 - Možnost úředníka, který nemůže být vyslechnut, předložit připomínky písemně, nebo se nechat zastupovat - Článek 22 - Vyslechnutí úředníka orgánem oprávněným ke jmenování před přijetím disciplinární sankce - Údajná neschopnost úředníka být vyslechnut a předložit připomínky či nechat se zastupovat - Posouzení lékařských důkazů - Nepodání odpovědi Tribunálu Evropské unie na argumenty předložené v prvním stupni řízení“)
      (2020/C 279/13)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid, T. S. Bohr a C. Ehrbar, zmocněnci)

         Další účastník řízení: CX (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 13. prosince 2018, CX v. Komise (T-743/16 RENV, nezveřejněný, EU:T:2018:937), se zrušuje.

                  2)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 182, 27.5.2019.


title: Věc C-215/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – v řízení zahájeném Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö („Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Poskytování služeb – Článek 135 odst. 1 písm. l) – Osvobození od DPH – Nájem nemovitosti – Pojem ‚nemovitost‘ – Vyloučení – Článek 47 – Místo zdanitelného plnění – Poskytnutí služby související s nemovitostí – Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 – Články 13b a 31a – Přístrojové skříně – Hostingové služby výpočetního střediska“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/10

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – v řízení zahájeném Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (Věc C-215/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Poskytování služeb - Článek 135 odst. 1 písm. l) - Osvobození od DPH - Nájem nemovitosti - Pojem ‚nemovitost‘ - Vyloučení - Článek 47 - Místo zdanitelného plnění - Poskytnutí služby související s nemovitostí - Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 - Články 13b a 31a - Přístrojové skříně - Hostingové služby výpočetního střediska“)
      (2020/C 279/14)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci původního řízení

      Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         za účasti: A Oy

         Výrok

                  1)

                  Článek 135 odst. 1 písm. l) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že hostingové služby výpočetního střediska, v jejichž rámci poskytovatel těchto služeb dává svým zákazníkům k dispozici přístrojové skříně, aby tam instalovali své servery, a poskytuje jim doplňkové zboží a služby, jako je elektrická energie a různé služby určené k zajištění toho, že tyto servery budou používány za optimálních podmínek, nepředstavují nájem nemovitosti spadající pod osvobození od daně z přidané hodnoty stanovené v tomto ustanovení, pokud – což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – tento poskytovatel neposkytuje pasivně plochu nebo místo svým zákazníkům, čímž by jim zajišťoval právo je užívat, jako by byli jejich vlastníky, a přístrojové skříně nejsou nedílnou součástí nemovitosti, ve které jsou instalovány, ani v ní nejsou nainstalovány trvale.

                  2)

                  Článek 47 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2008/8, a článek 31a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112, ve znění prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1042/2013 ze dne 7. října 2013, musí být vykládány v tom smyslu, že hostingové služby výpočetního střediska, v jejichž rámci poskytovatel těchto služeb dává svým zákazníkům k dispozici přístrojové skříně, aby tam instalovali své servery, a poskytuje jim doplňkové zboží a služby, jako je elektrická energie a různé služby určené k zajištění toho, že tyto servery budou používány za optimálních podmínek, nepředstavují služby související s nemovitostí ve smyslu těchto ustanovení, pokud tito zákazníci nemají – což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – výhradní užívací právo k části nemovitosti, v níž byly nainstalovány přístrojové skříně.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Věc C-231/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Spojené království) – Blackrock Investment Management (UK) Limited v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Osvobození od daně – Článek 135 odst. 1 písm. g) – Osvobození činností správy fondů kolektivního investování – Jediné plnění využívané pro správu fondů kolektivního investování i jiných fondů“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/11

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Spojené království) – Blackrock Investment Management (UK) Limited v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      (Věc C-231/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození od daně - Článek 135 odst. 1 písm. g) - Osvobození činností správy fondů kolektivního investování - Jediné plnění využívané pro správu fondů kolektivního investování i jiných fondů“)
      (2020/C 279/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Žalovaný: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

         Výrok

      Článek 135 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že na jediné plnění spočívající v poskytování správcovských služeb, které společnosti zabývající se správou fondů zahrnujících jak fondy kolektivního investování, tak jiné fondy, poskytuje prostřednictvím IT platformy externí dodavatel, se nevztahuje osvobození od daně z přidané hodnoty upravené v uvedeném ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 172, 20.5.2019.


title: Věc C-380/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 2013/11/EU – Alternativní řešení sporů – Článek 13 odst. 1 a 2 – Povinné informace – Dostupnost informací“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/12

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 25. června 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Věc C-380/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 2013/11/EU - Alternativní řešení sporů - Článek 13 odst. 1 a 2 - Povinné informace - Dostupnost informací“)
      (2020/C 279/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Výrok

      Článek 13 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů) musí být vykládán v tom smyslu, že obchodník, který na svých internetových stránkách zpřístupní všeobecné obchodní podmínky kupních smluv nebo smluv o poskytování služeb, ale který neuzavírá se spotřebiteli smlouvy prostřednictvím těchto internetových stránek, musí v těchto všeobecných obchodních podmínkách uvádět informace týkající se subjektu nebo subjektů alternativního řešení sporů, jež jsou pro tohoto obchodníka příslušné, pokud se tento obchodník zavázal k tomu, že k řešení sporů se spotřebiteli bude využívat tento subjekt nebo tyto subjekty alternativního řešení sporů, nebo je povinen jich využívat. V tomto ohledu není dostačující, že daný obchodník buď uvede tyto informace v jiných dokumentech dostupných na uvedených internetových stránkách či v jiných záložkách na těchto internetových stránkách, nebo uvedené informace poskytne spotřebiteli při uzavření smlouvy, na kterou se vztahují uvedené všeobecné obchodní podmínky, v dokumentu odlišném od uvedených podmínek.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-477/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Wien – Rakousko) – IE v. Magistrat der Stadt Wien („Řízení o předběžné otázce – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43/EHS – Článek 12 odst. 1 – Přísná ochrana živočišných druhů – Příloha IV – Cricetus cricetus (křeček polní) – Místa odpočinku a místa rozmnožování – Poškozování nebo ničení – Opuštěná místa“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/12

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Wien – Rakousko) – IE v. Magistrat der Stadt Wien
      (Věc C-477/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Směrnice 92/43/EHS - Článek 12 odst. 1 - Přísná ochrana živočišných druhů - Příloha IV - Cricetus cricetus (křeček polní) - Místa odpočinku a místa rozmnožování - Poškozování nebo ničení - Opuštěná místa“)
      (2020/C 279/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wien

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: IE

         Žalovaný: Magistrat der Stadt Wien

         Výrok

      Článek 12 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „místa odpočinku“ uvedený v tomto ustanovení zahrnuje rovněž místa odpočinku, která již nejsou obývána jedním z chráněných živočišných druhů uvedených v příloze IV a) uvedené směrnice, jako je Cricetus cricetus (křeček polní), pokud existuje dostatečně vysoká pravděpodobnost, že se uvedený druh na tato místa odpočinku vrátí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-684/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – mk advokaten GbR v. MBK Rechtsanwälte GbR („Řízení o předběžné otázce – Ochranné známky – Směrnice 2008/95/ES – Článek 5 odst. 1 – Užívání v obchodním styku označení totožného nebo podobného s ochrannou známkou jiné osoby pro výrobky nebo služby, které jsou totožné nebo podobné s výrobky nebo službami, pro které je tato ochranná známka zapsána – Dosah výrazu ‚užívaly‘) – Inzerce zveřejněná na internetové stránce na objednávku osoby působící v obchodním styku, která byla následně převzata na jiné internetové stránky“)

text:
               24.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/13

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 2. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – mk advokaten GbR v. MBK Rechtsanwälte GbR
      (Věc C-684/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochranné známky - Směrnice 2008/95/ES - Článek 5 odst. 1 - Užívání v obchodním styku označení totožného nebo podobného s ochrannou známkou jiné osoby pro výrobky nebo služby, které jsou totožné nebo podobné s výrobky nebo službami, pro které je tato ochranná známka zapsána - Dosah výrazu ‚užívaly‘) - Inzerce zveřejněná na internetové stránce na objednávku osoby působící v obchodním styku, která byla následně převzata na jiné internetové stránky“)
      (2020/C 279/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: mk advokaten GbR

         Žalovaná: MBK Rechtsanwälte GbR

         Výrok

      Článek 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že osoba, která působí v obchodním styku a nechala na internetové stránce umístit inzerci poškozující ochrannou známku jiné osoby, neužívá označení totožné s touto ochrannou známkou, jestliže tuto inzerci převezmou provozovatelé jiných internetových stránek, přičemž ji zveřejní z vlastní iniciativy a vlastním jménem na těchto jiných internetových stránkách.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.