title: Věc F-127/15: Žaloba podaná dne 29. září 2015 – ZZ v. Komise

text:
               14.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/43

         Žaloba podaná dne 29. září 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-127/15)
   (2015/C 414/54)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: C. W. Godfrey, C. Antoine, M. Gomes Lopes, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se ukládá disciplinární trest ve formě krácení důchodu žalobce ve výši 185 eur po dobu dvanácti měsíců, s účinností od data, kdy bude v důchodu, a to z důvodu výkonu nepovolené vedlejší činnosti.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 16. prosince 2014 se všemi právními důsledky;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


title: Věc T-563/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. prosince 2015 – Belgie v. Komise „EZZF — Výdaje vyloučené z financování — Výdaje uskutečněné v Belgii — Ovoce a zelenina — Povinnost odůvodnění — Podmínky uznání organizace producentů — Externalizace podstatných aktivit organizací producentů — Částka, která má být vyloučena — Přiměřenost“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. prosince 2015 – Belgie v. Komise
   (Věc T-563/13) (1)

   („EZZF - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje uskutečněné v Belgii - Ovoce a zelenina - Povinnost odůvodnění - Podmínky uznání organizace producentů - Externalizace podstatných aktivit organizací producentů - Částka, která má být vyloučena - Přiměřenost“)
   (2016/C 038/61)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Belgické království (zástupci: J.- C. Halleux a M. Jacobs, zmocněnci, ve spolupráci s F. Tuytschaever a M. Varga, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg a P. Rossi, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2103/433/EU ze dne 13. srpna 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 219, s. 49), v rozsahu, v němž se týká výdajů provedených Belgickým královstvím nebo každopádně omezení částky, která musí být vyloučena z financování.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 367, 14. 12. 2013.


title: Věc T-233/13: Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Paul Hartmann v. Komise „Žaloba na neplatnost — Životní prostředí — Směrnice 94/62/ES — Obaly a obalové odpady — Směrnice 2013/2/EU — Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály — Neexistence přímého dotčení — Nepřípustnost“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/54

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Paul Hartmann v. Komise
   (Věc T-233/13) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 2013/2/EU - Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Neexistence přímého dotčení - Nepřípustnost“)
   2014/C 315/91
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Paul Hartmann SA (Châtenois, Francie) (zástupci: J.-M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J. F. Brakeland, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), v rozsahu, v němž Komise zahrnula role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě rolí, trubic a válců, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, do výčtu výrobků, které jsou názornými příklady použití kritérií upřesňujících pojem „obal“.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnost Paul Hartmann SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


title: Věc F-72/13: Žaloba podaná dne 15. července 2013 — ZZ a další v. EIF

text:
               21.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/32

         Žaloba podaná dne 15. července 2013 — ZZ a další v. EIF
   (Věc F-72/13)
   2013/C 274/54
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: L. Levi, advokát)

      Žalovaný: Evropský investiční fond (EIF)

      Předmět a popis sporu

               —

               Zrušení rozhodnutí uvedených v platových výměrech žalobců o použití rozhodnutí správní rady stanovícího nárůst platů omezený na 2,3 % na žalobce; rozhodnutí generálního ředitele EIF, kterým se podle žalobců stanoví nová platová tabulka zahrnující krácení ve výši 1 — 2 % platu a rozhodnutí řídícího výboru EIB, kterým se podle žalobců stanoví platová tabulka zahrnující krácení ve výši 1-2 % platu, jakož i následný návrh směřující k tomu, aby EIF bylo uloženo uhrazení rozdílu v platech a vyplacení náhrady škody a úroků

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Zrušit rozhodnutí uplatnit na žalobce rozhodnutí správní rady EIF ze dne 4. února 2013, který, se stanoví zvýšení platu omezené na 2,3 %; rozhodnutí generálního ředitele EIF, kterým se podle žalobců stanoví nová platová tabulka zahrnující krácení ve výši 1 až 2 % platu; uvedená rozhodnutí se odvozují od rozhodnutí správní rady EIB ze dne 18. prosince 2012, kterým se stanoví zvýšení platu omezené na 2,3 % a rozhodnutí řídícího výboru EIB ze dne 29. ledna 2013, kterým se stanoví platová tabulka obsahující podle žalobců krácení platu ve výši 1 až 2 % (rozhodnutí EIF uvedená výše byla zohledněna v platových výměrech za měsíc duben 2013), jakož i zrušení všech rozhodnutí EIF obsažených v pozdějších platových výměrech;

               —

               uložit žalovanému úhradu rozdílu v platu, který vyplývá z výše uvedených rozhodnutí správní rady EIF a generálního ředitele EIF ze dne 4. února 2013, správní rady EIB ze dne 18. prosince 2012 a řídícího výboru EIB ze dne 29. ledna ve srovnání s tabulkou „4-3-2-1-0“ a „novou“ tabulkou „5-4-3-1-0“, nebo, podpůrně, pro žalobce, kteří mají jednu známku A s tabulkou 3-2-1-0-0 a pro žalobce spadající do „nové“ tabulky ve srovnání s novou tabulkou „4-3-2-0-0“; tento rozdíl v platu musí být zvýšen o úroky z prodlení od 15. dubna 2013 a dále od každého 15. dne v měsíci až do úplného uhrazení; tyto úroky se stanoví podle sazby ECB zvýšené o tři body;

               —

               uložit žalovanému náhradu škody a úroky za škodu utrpěnou z důvodu ztráty kupní sily; tato škoda se stanoví ex aequo et bono a předběžně činí 1,5 % měsíčního platu každého žalobce;

               —

               uložit žalovanému v rámci organizačních procesních opatření, aby vydal, pokud tak neučiní z vlastního popudu; následující dokumenty:

                           —

                           rozhodnutí správní rady EIF týkající se úpravy pracovního řádu zaměstnanců EIF ze dne 24. září 2001;

                           —

                           rozhodnutí EIF, kterým se organizuje „řádný postup“ uvedený v rozhodnutí správní rady EIF týkající se úpravy pracovního řádu zaměstnanců EIF ze dne 24. září 2001;

                           —

                           rozhodnutí správní rady EIF v zásadě ze dne 4. února 2013, kterým se stanoví rozpočet pro zaměstnance na rok 2013;

                           —

                           rozhodnutí generálního ředitele EIF, kterým se stanoví nová tabulka za rok 2013;

                           —

                           zápis z jednání správní rady EIB ze dne 18. prosince 2012;

                           —

                           zápis z jednání řídícího výboru EIB ze dne 29. ledna 2013;

                           —

                           poznámka personálního ředitelství EIB „personnel/ASP/2013-5“ ze dne 29. ledna 2013;

                           —

                           Corporate Operational Plans 2013-2015 vypracované EIB a EIF;

               —

               uložit EIF náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-612/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2013 ClientEarth proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-111/11: ClientEarth v. Komise

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/5

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2013 ClientEarth proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-111/11: ClientEarth v. Komise
      (Věc C-612/13 P)
      (2014/C 71/08)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): ClientEarth (zástupce: P. Kirch, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2013 ve věci T-111/11;

                  —

                  uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku:

                  1)

                  První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když nesprávně vyložil výrazy „vyšetřování“ a „vedlo k porušení ochrany […] cílů […] vyšetřování“, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 2 třetí odrážce nařízení č. 1049/2001 (1).
                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že „sporné studie spadají do rámce vyšetřování Komise ve smyslu čl. 4 odst. 2 třetí odrážky nařízení č. 1049/2001“.
                  Podle první části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku Tribunál nesprávně vyložil pojem „vyšetřování“.
                  Druhá část: i kdyby byl učiněn závěr, že bylo provedeno vyšetřování, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nesprávně vyložil pojem „porušení“. Tribunál spojil pojem „zpřístupnění“ a pojem „porušení“, aniž konkrétně prokázal, jak přesně by zpřístupnění vedlo k porušení „cíle“ vyšetřování.

                  2)

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když porušil čl. 4 odst. 1, 2 a 4 Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, která byla podepsána v Aarhusu, Dánsko, dne 25. června 1998 a schválena rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (2).
                  Tento důvod kasačního opravného prostředku tvoří pět argumentů. Zaprvé se Tribunál dopustil pochybení, když povinnost vyložit čl. 4 odst. 4 písm. c) uplatnil restriktivně. Zadruhé Tribunál nesprávně použil dotčené opatření ve světle Aarhuské úmluvy. Zatřetí Tribunál nesplnil svoji povinnost vyložit Aarhuskou úmluvu v souladu s mezinárodním obyčejovým právem. Začtvrté se Tribunál dopustil pochybení, když odmítl přímou použitelnost článku 4 a čl. 4 odst. 4 písm. c) Aarhuské úmluvy. Konečně se Tribunál dopustil pochybení při použití práva, jelikož připustil výjimku z použití Aarhuské úmluvy na základě „zvláštností“ Evropské unie.

                  3)

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Tribunál porušil čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1367/2006 (3) a čl. 4 odst. 2 a 3 nařízení č. 1049/2001.
                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když své odmítnutí uznat existenci převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění založil pouze na analýze argumentů předložených navrhovatelkou. Tento přístup je v rozporu s ustanoveními nařízení č. 1049/2001 a s příslušnou judikaturou. Argumenty předložené navrhovatelkou v této souvislosti nemohou být ve skutečnosti samy o sobě důvodem, proč je existence převažujícího veřejného zájmu popřena, protože právo neukládá navrhovatelce důkazní břemeno ohledně převažujících okolností. Rovnováhu mezi dotčenými zájmy na zveřejnění musí zajistit dotyčný orgán.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

         (2)  2005/370/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 124, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).


title: Věc C-118/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 25. února 2016 – X Denmark A/S v. Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 25. února 2016 – X Denmark A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-118/16)
   (2016/C 270/31)
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: X Denmark A/S

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Předběžné otázky

               1.

               Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES (1) ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v tom smyslu, že společnost, která je rezidentem členského státu podle článku 3 této směrnice a která za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, získá úrok od dceřiné společnosti z jiného členského státu, je „skutečným vlastníkem“ tohoto úroku pro účely této směrnice?

                           1.1.

                           Má být pojem „skutečný vlastník“ podle čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v souladu s příslušným pojmem nacházejícím se v článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977?

                           1.2.

                           V případě kladné odpovědi na otázku 1.1., je třeba tento pojem vykládat pouze s ohledem na komentář k článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977 (odstavec 8), anebo lze při výkladu použít i následné komentáře včetně dodatků z roku 2003 týkajících se „prostřednických společností“ (odstavec 8.1, nyní odstavec 10.1), a dodatků z roku 2014 týkajících se „smluvních či zákonných povinností“ (odstavec 10.2)?

                           1.3.

                           Lze-li komentář z roku 2003 zohlednit při tomto výkladu, je třeba k tomu, aby společnost nebyla považována za „skutečného vlastníka“ pro účely směrnice 2003/49/ES, potřeba, aby skutečně došlo k převedení finančních prostředků na osoby, které stát, jehož rezidentem je osoba, která úrok vyplácí, považuje za „skutečné vlastníky“ předmětného úroku, a pokud ano, je dále třeba, aby převod těchto prostředků proběhl současně se zaplacením úroku nebo v době blízké jeho zaplacení?

                                       1.3.1.

                                       Jaký význam má v této souvislosti to, že pro účely úvěru je využit vlastní kapitál, že předmětný úrok přirůstá k jistině, že příjemce úroku následně uskuteční v rámci skupiny převod na svou mateřskou společnost, která je rezidentem v tomtéž státě, s cílem upravit příjmy pro daňové účely podle platných právních předpisů tohoto státu, že předmětný úrok je následně přeměněn na vlastní kapitál ve společnosti, která je dlužníkem z úvěru, že příjemce úroku má smluvní či zákonnou povinnost převést jej na jinou osobu, a že většina osob, které stát, jehož rezidentem je osoba vyplácející úrok, považuje za „skutečné vlastníky“ úroku, je rezidenty v jiných členských státech nebo ve státech, s nimiž Dánsko uzavřelo smlouvu o zamezení dvojímu zdanění, takže podle dánských daňových předpisů by nebyl dán základ pro sražení daně u zdroje, pokud by tyto osoby byly poskytovateli úvěru a úrok jim tak plynul přímo?

                           1.4.

                           Jaký význam má pro posouzení otázky, zda lze příjemce úroku považovat za „skutečného vlastníka“ pro účely uvedené směrnice, pokud předkládající soud dospěl po posouzení skutkového stavu k závěru, že příjemce — který nemá povinnost převést přijatý úrok na jinou osobu na základě smlouvy ani zákona — nemá „plné“ právo na to „požívat a užívat“ úrok ve smyslu komentáře z roku 2014 ke vzorové úmluvě OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977?

               2.

               Je podmínkou k tomu, aby se členský stát mohl dovolávat čl. 5 odst. 1 směrnice týkajícího se uplatnění vnitrostátních předpisů zamezujících daňovým únikům a zneužití daňových režimů nebo čl. 5 odst. 2 této směrnice, že dotyčný členský stát přijal zvláštní vnitrostátní předpis provádějící článek 5 této směrnice nebo že vnitrostátní právní úprava obsahuje obecná ustanovení či zásady týkající se daňových úniků a zneužití daňových režimů, které lze vykládat v souladu s článkem 5?

                           2.1.

                           V případě kladné odpovědi na otázku 2, lze § 2 odst. 2 písm. d) zákona o korporační dani, který stanoví, že omezená povinnost k dani z úroku se nevztahuje na „úrok osvobozený od daně […] podle směrnice 2003/49/ES o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států“, považovat za zvláštní vnitrostátní předpis ve smyslu článku 5 uvedené směrnice?

               3.

               Je ustanovení ve smlouvě o zamezení dvojímu zdanění, která byla sepsána podle vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, kterou uzavřely dva členské státy a podle níž je úrok zdaňován v závislosti na tom, zda je příjemce úroku považován za skutečného vlastníka úroku, smluvním ustanovením zamezujícím zneužití daňových režimů ve smyslu článku 5 směrnice?

               4.

               Jde o zneužívání daňového režimu atd. podle směrnice 2003/49/ES, pokud členský stát, jehož rezidentem je osoba, která úrok vyplácí, umožňuje odpočet úroku, zatímco členský stát, jehož rezidentem je osoba, která úrok přijímá, úrok nezdaňuje?

               5.

               Vztahuje se směrnice 2003/49/ES na společnost, která je rezidentem Lucemburska a je založená a registrovaná podle lucemburského práva obchodních společností jako „société en commandite par actions“ (S. C. A.), která je též označovaná jako „société d’investissement en capital à risquè“ (SICAR) podle lucemburského zákona ze dne 15. června 2004 o společnostech investujících do rizikového kapitálu (SICAR)?

                           5.1

                           Může být v případě kladné odpovědi na otázku 5 lucemburská „S. C. A./SICAR“„skutečným vlastníkem“ úroků ve smyslu směrnice 2003/49/ES, i když členský stát, ve kterém má sídlo společnost vyplácející úroky, považuje dotyčnou společnost za daňově transparentní subjekt podle svého vnitrostátního práva?

                           5.2

                           Lze v případě záporné odpovědi na otázku 1, tedy pokud se společnost, která je příjemcem úroků, nepovažuje za „skutečného vlastníka“ předmětných úroků, považovat S. C. A./SICAR za takových okolností, jaké nastaly v projednávané věci, za „skutečného vlastníka“ předmětných úroků ve smyslu směrnice?

               6.

               Musí členský stát, který nehodlá uznat, že společnost v jiném členském státě je skutečným vlastníkem úroku, a tvrdí, že společnost v jiném členském státě je tzv. umělou prostřednickou společností, určit na základě směrnice 2003/49/ES či článku 10 ES, koho v takovém případě považuje za skutečného vlastníka?

               7.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 2003/49/ES osvobozena od srážkové daně z úroku získaného od společnosti, která je rezidentem v druhém členském státě (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě zde má omezenou povinnost k dani z tohoto úroku, brání článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES právní úpravě, podle níž tento druhý členský stát vyžaduje, aby společnost, která má povinnost zaplatit srážkovou daň (dceřiná společnost), zaplatila v případě prodlení s platbou srážkové daně úrok z prodlení ve vyšší úrokové sazbě, než je sazba úroku z prodlení, kterou tento členský stát stanoví pro pohledávky z korporační daně (včetně příjmu z úroků) za společností, která je rezidentem v tomtéž členském státě?

               8.

               Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 2003/49/ES osvobozena od srážkové daně z úroku získaného od společnosti, která je rezidentem v druhém členském státě (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě má v tomto státě omezenou povinnost k dani z tohoto úroku, brání článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES (a subsidiárně článek 56 ES) jako celek či zvlášť takové právní úpravě, podle níž:

                           a)

                           druhý členský stát vyžaduje, aby osoba, která vyplácí úrok, srazila u zdroje daň z tohoto úroku, a stanoví, že tato osoba má povinnost odvést orgánům daň, kterou nesrazila u zdroje, jestliže povinnost srazit daň u zdroje neplatí v případě, že je příjemce úroku rezidentem v tomto druhém členském státě?

                           (b)

                           by mateřská společnost v druhém členském státě nemusela zaplatit zálohy na korporační daň v prvních dvou zdaňovacích obdobích a korporační daň by začala platit k mnohem pozdějšímu datu, než je datum splatnosti srážkové daně?

                     Soudní dvůr Evropské unie je žádán, aby odpověď na otázku 7 zahrnul do odpovědi na otázku 8.

      (1)  Směrnice Rady 2003/49/ES ze dne 3. června 2003 o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států (Úř. věst. L 157, 26. 6. 2003, s. 49; Zvl. vyd. 09/01, s. 380).


title: Věc T-151/15: Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2017 – EFB v. Komise

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/61

         Usnesení Tribunálu ze dne 15. března 2017 – EFB v. Komise
   (Věc T-151/15) (1)

   (2017/C 144/89)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 190, 8.6.2015.


title: Věc T-195/13: Žaloba podaná dne 3. dubna 2013 — dm-drogerie markt v. OHIM — V-Contact (CAMEA)

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/31

         Žaloba podaná dne 3. dubna 2013 — dm-drogerie markt v. OHIM — V-Contact (CAMEA)
   (Věc T-195/13)
   2013/C 171/58
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: B. Beinert a O. Bludovsky, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: V-Contact Kft (Szada, Maďarsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 17. ledna 2013 (odvolání týkající se námitkového řízení č. R 452/2012-1) a formou opravy provedl výmaz ochranné známky žalobkyně;

               —

               podpůrně zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 17. ledna 2013 (odvolání týkající se námitkového řízení č. R 452/2012-1) a vrátil věc Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu;

               —

               podpůrně zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 17. ledna 2013 (odvolání týkající se námitkového řízení č. R 452/2012-1)

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „CAMEA“ mj. pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 16 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 9 279 928

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní zápis označující mj. Evropskou unii a zahrnující výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 8.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/2

         Nástup nového soudce Soudního dvora do funkce
   (2008/C 51/02)
   Pan Jean-Jacques Kasel, jmenovaný soudcem u Soudního dvora Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států Evropských společenství ze dne 5. prosince 2007 (1), složil dne 14. ledna 2008 přísahu před Soudním dvorem.

      (1)  Úř. věst. L 325, 11.12.2007, s. 89.


title: Přidělení soudců k senátům

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/40

         Přidělení soudců k senátům
   (2007/C 269/70)
   Ve dnech 19. a 25. září 2007 Soud prvního stupně rozhodl zřídit osm senátů složených z pěti soudců a osm senátů složených ze tří soudců na období od 25. září 2007 do 31. srpna 2010 a přidělit k nim následující soudce:
   První rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   pí Tiili, předsedkyně senátu, p. Dehousse, pí Wiszniewska-Białecka, pí Jürimäe a p. Soldevila Fragoso, soudci.
   První senát, v němž zasedají tři soudci:
   pí Tiili, předsedkyně senátu;
   p. Dehousse, soudce;
   pí Wiszniewska-Białecka, soudkyně.
   Druhý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   pí Pelikánová, předsedkyně senátu, p. Dehousse, pí Wiszniewska-Białecka, pí Jürimäe a p. Soldevila Fragoso, soudci.
   Druhý senát, v němž zasedají tři soudci:
   pí Pelikánová, předsedkyně senátu;
   pí Jürimäe, soudkyně;
   p. Soldevila Fragoso, soudce.
   Třetí rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Azizi, předseda senátu, p. Cooke, pí Cremona, pí Labucka a p. Frimodt Nielsen, soudci.
   Třetí senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Azizi, předseda senátu;
   pí Cremona, soudkyně;
   p. Frimodt Nielsen, soudce.
   Čtvrtý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Czúcz, předseda senátu, p. Cooke, pí Cremona, pí Labucka a p. Frimodt Nielsen, soudci.
   Čtvrtý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Czúcz, předseda senátu;
   p. Cooke, soudce;
   pí Labucka, soudkyně.
   Pátý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Vilaras, předseda senátu, p. Vadapalas, p. Prek, p. Čipev a p. Ciucă, soudci.
   Pátý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Vilaras, předseda senátu;
   p. Prek, soudce;
   p. Ciucă, soudce.
   Šestý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Meij, předseda senátu, p. Vadapalas, p. Prek, p. Tchipev a p. Ciucă, soudci.
   Šestý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Meij, předseda senátu;
   p. Vadapalas, soudce;
   p. Čipev, soudce.
   Sedmý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   p. Forwood, předseda senátu, p. Šváby, p. Papasavvas, p. Moavero Milanesi, p. Wahl, p. Dittrich a p. Truchot, soudci.
   Sedmý senát, v němž zasedají tři soudci:
   p. Forwood, předseda senátu;

               a)

               p. Šváby a p. Moavero Milanesi, soudci.

               b)

               p. Šváby a p. Truchot, soudci.

               c)

               p. Moavero Milanesi a p. Truchot, soudci.

         Osmý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
   pí Martins Ribeiro, předsedkyně senátu, p. Šváby, p. Papasavvas, p. Moavero Milanesi, p. Wahl, p. Dittrich a p. Truchot, soudci.
   Osmý senát, v němž zasedají tři soudci:
   pí Martins Ribeiro, předsedkyně senátu;

               a)

               p. Papasavvas a p. Wahl, soudci.

               b)

               p. Papasavvas a p. Dittrich, soudci.

               c)

               p. Wahl a p. Dittrich, soudci.

         V sedmém a osmém rozšířeném senátu, v nichž zasedá pět soudců, jsou soudci, kteří zasedají s předsedou senátu jako kolegium složené z pěti soudců, tři soudci kolegia, jemuž byla věc původně předložena, čtvrtý soudce z tohoto senátu a jeden soudce z druhého senátu složeného ze čtyř soudců. Posledně uvedený, který není předsedou senátu, je určen na jeden rok postupně podle pořadí podle článku 6 jednacího řádu Soudu prvního stupně.
   V sedmém a osmém senátu, v nichž zasedají tři soudci, zasedá předseda senátu postupně se soudci uvedenými pod písm. a), písm. b) nebo písm. c) podle kolegia, ke kterému přísluší soudce zpravodaj. Ve věcech, v nichž je předseda senátu soudcem zpravodajem, zasedá předseda senátu se soudci z každého z těchto kolegií alternativně podle pořadí zápisu věcí do rejstříku Soudu, aniž je dotčena souvislost věcí.


title: Věc C-541/10 P: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. září 2011 — Sociedade Quinta do Portal, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Vallegre, Vinhos do Porto SA ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 8 odst. 1 písm. b) — Slovní ochranná známka Společenství PORTO ALEGRE — Starší národní slovní ochranná známka VISTA ALEGRE — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Prohlášení neplatnosti ochranné známky“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/23

      Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 30. září 2011 — Sociedade Quinta do Portal, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Vallegre, Vinhos do Porto SA
      (Věc C-541/10 P) (1)

      (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Slovní ochranná známka Společenství PORTO ALEGRE - Starší národní slovní ochranná známka VISTA ALEGRE - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Prohlášení neplatnosti ochranné známky)
      (2012/C 25/39)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sociedade Quinta do Portal, SA (zástupce: F. Bolota Belchior, advokát)

         Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), (zástupci: P. López Ronda a G. Macias Bonilla, advokáti), Vallegre, Vinhos do Porto SA)

         Předmět věci

      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 8. září 2010 — Quinta do Portal v. OHIM — Vallegre (T-369/09), kterým Tribunál zamítl žalobu proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. června 2009 (věc R 1012/2008-1) týkajícímu se řízení o neplatnosti ochranné známky mezi Vallegre, Vinhos do Porto, SA a Sociedade Quinta do Portal, SA

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek ze zamítá.

                  2)

                  Společnosti Quinta do Portal, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 38, 5.2.2011.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. listopadu 2014 ve věci E-2/14 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice 2005/35/ES – neprovedení)

text:
               13.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/13

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 10. listopadu 2014
   ve věci E-2/14
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice 2005/35/ES – neprovedení)
   (2015/C 158/07)
   Ve věci E-2/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím všech opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 56v přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/35/ES ze dne 7. září 2005 o znečištění z lodí a o zavedení sankcí za protiprávní jednání, začleněného do Dohody o Evropském hospodářském prostoru protokolem 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 65/2009 ze dne 29. května 2009, nebo jejich okamžitým neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 10. listopadu 2014 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               Prohlašuje, že nepřijetím ve stanovené lhůtě opatření nezbytných k provedení aktu uvedeného v bodě 56v přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/35/ES ze dne 7. září 2005 o znečištění z lodí a o zavedení sankcí za protiprávní jednání) začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 65/2009 ze dne 29. května 2009 nesplnil Island své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP.

               2.

               Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc C-542/11: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staatssecretaris van Financiën v. Codirex Expeditie BV ( „Celní kodex Společenství — Nařízení (EHS) č. 2913/92 — Dočasně uskladněné zboží — Zboží, které není zbožím Společenství — Celní režim vnějšího tranzitu Společenství — Okamžik přidělení celně schváleného určení — Přijetí celního prohlášení — Propuštění zboží — Celní dluh“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/14

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Staatssecretaris van Financiën v. Codirex Expeditie BV
   (Věc C-542/11) (1)

   (Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Dočasně uskladněné zboží - Zboží, které není zbožím Společenství - Celní režim vnějšího tranzitu Společenství - Okamžik přidělení celně schváleného určení - Přijetí celního prohlášení - Propuštění zboží - Celní dluh)
   2013/C 225/22
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: Codirex Expeditie BV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článku 50 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1) — Dočasně uskladněné zboží, které bylo přihlášeno za účelem propuštění do celního režimu vnějšího tranzitu Společenství — Okamžik přidělení celně schváleného určení

      Výrok

   Články 50, 67 a 73 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládány v tom smyslu, že zboží, které není zbožím Společenství, je uvedeno v celním prohlášení přijatém celními orgány za účelem jeho propuštění do celního režimu vnějšího tranzitu Společenství a má postavení dočasně uskladněného zboží, je propuštěno do tohoto celního režimu, a je mu tedy přiděleno celně schválené určení v okamžiku, kdy je o propuštění tohoto zboží rozhodnuto.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


title: Věc C-54/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom dne 7. února 2011 — JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P.Morgan Securities Limited v. Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) Anstalt des öffentlichen Rechts

text:
               16.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 120/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom dne 7. února 2011 — JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P.Morgan Securities Limited v. Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) Anstalt des öffentlichen Rechts
   (Věc C-54/11)
   2011/C 120/07
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court of the United Kingdom

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P.Morgan Securities Limited

      Žalovaný: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) Anstalt des öffentlichen Rechts

      Předběžné otázky

               1)

               Má vnitrostátní soud při určování, co je předmětem a podstatou řízení pro účely čl. 22 odst. 2 a článku 25 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení Brusel I“) zohledňovat pouze nároky uplatněné žalobcem či žalobci nebo má brát v úvahu i žalobní odpovědi a argumenty žalovaných?

               2)

               Vznese-li účastník řízení v rámci řízení otázku, která spadá do oblasti působnosti čl. 22 odst. 2 nařízení Brusel I, jako je otázka platnosti rozhodnutí orgánu společnosti nebo jiné právnické osoby, vyplývá z toho nutně, že je tato otázka předmětem a podstatou řízení, jestliže tato otázka může mít případně vliv na řízení bez ohledu na povahu a počet dalších otázek vznesených v rámci řízení a bez ohledu na to, zda všechny nebo některé z těchto otázek také mohou mít případně vliv na řízení?

               3)

               Je v případě záporné odpovědi na druhou otázku vnitrostátní soud povinen za účelem zjištění předmětu a podstaty řízení posoudit řízení jako celek a vytvořit si celkový úsudek o jeho předmětu a podstatě; a pokud tomu tak není, jaká kritéria má vnitrostátní soud použít pro zjištění těchto skutečností?


               12.6.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/1

         Složení slibu nových členů Soudního dvora
   (2004/C 156/01)
   Jmenováni soudci Soudního dvora Evropských společenství rozhodnutím vlád členských států Evropských společenství ze dne 1. května 2004 (1),

               —

               na období ode dne 1. května 2004 do dne 6. října 2006,
               p. Kūris, p. Arestis, p. Borg Barthet, p. Malenovský a p. Levits,

               —

               na období ode dne 1. května 2004 do dne 6. října 2009,
               p. Makarczyk, p. Juhász, p. Ilešič, p. Klučka a p. Lõhmus

         složili slib před Soudním dvorem dne 11. května 2004.

      (1)  Úř. věst. L 169, 1.5. 2004, s. 22


title: Věc T-33/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. března 2016 – Grupo Bimbo v. OHIM (BIMBO) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství BIMBO — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a odstavec 3 nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/38

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. března 2016 – Grupo Bimbo v. OHIM (BIMBO)
   (Věc T-33/15) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BIMBO - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a odstavec 3 nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 156/50)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexiko, Mexiko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: E. Zaera Cuadrado, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. listopadu 2014 (věc R 251/2014-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení BIMBO jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Grupo Bimbo, SAB de CV, se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


title: Věc T-215/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2017 – Azarov v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině — Zmrazení finančních prostředků — Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje — Ponechání jména žalobce na seznamu — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na vlastnictví — Právo vykonávat hospodářskou činnost — Proporcionalita — Zneužití pravomoci — Zásada řádné správy — Zjevně nesprávné posouzení“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2017 – Azarov v. Rada
   (Věc T-215/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Ponechání jména žalobce na seznamu - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na vlastnictví - Právo vykonávat hospodářskou činnost - Proporcionalita - Zneužití pravomoci - Zásada řádné správy - Zjevně nesprávné posouzení“)
   (2017/C 277/47)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mykola Janovyč Azarov (Kyjev, Ukrajina) (zástupci: G. Lansky a A. Egger, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a F. Naert, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/364 ze dne 5. března 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 62, s. 25), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/357 ze dne 5. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 62, s. 1), a to v rozsahu, v němž je těmito akty jméno žalobce ponecháno na seznamu osob, kterých se týkají dotčená omezující opatření.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Mykolovi Janovyči Azarovovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 221, 6.7.2015.


title: Věc T-438/11: Žaloba podaná dne 12. srpna 2011 — BelTechExport v. Rada

text:
               1.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 290/15

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2011 — BelTechExport v. Rada
   (Věc T-438/11)
   2011/C 290/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BelTechExport ZAO (Minsk, Bělorusko) (zástupci: V. Vaitkute Pavan, A. Smaliukas a E. Matulionyte, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit nařízení Rady (EU) č. 588/2011 ze dne 20. června 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. 2011 L 161, s. 1), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               zrušit rozhodnutí Rady 2011/357/SZBP ze dne 20. června 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska (Úř. věst. 2011 L 161, s. 25), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod: žalovaná porušila povinnost náležitého odůvodnění zařazení žalobkyně na seznam osob, na něž se vztahují omezující opatření.

               2)

               Druhý žalobní důvod: žalovaná porušila právo na obhajobu a právo na spravedlivý proces, která jsou upravena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie a v článcích 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jelikož:

                           —

                           nikde neuvedla podrobné důvody pro zařazení žalobkyně na seznam osob, na něž se vztahují omezující opatření; a

                           —

                           žalobkyni neumožnila účinný výkon jejích práv na obhajobu, především práva být vyslechnut a práva na proces, který by jí poskytl možnost účinně požadovat vyškrtnutí ze seznamu osob, na něž se vztahují restriktivní opatření.

               3)

               Třetí žalobní důvod: žalovaná se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla ve sporných opatřeních za to, že žalobkyně je největším vývozcem/dovozcem obranných předmětů v Bělorusku, a proto se určitým způsobem podílela na porušování volebních standardů a lidských práv či tvrdých zákrocích proti občanské společnosti v Bělorusku.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: žalovaná porušila neodůvodněně a nepřiměřeně a bez přesvědčivých důkazů základní právo na vlastnictví upravené v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie a článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.

               5)

               Pátý žalobní důvod: žalovaná porušila zásadu proporcionality tím, že nepřiměřeně omezila základní práva žalobkyně, aniž poskytla náležité procesní záruky a předložila přesvědčivé důkazy


title: Věc C-349/16: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 15. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – T.KUP SAS v. Belgische Staat „Řízení o předběžné otázce — Dumping — Nařízení (ES) č. 1472/2006 — Dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Číny a z Vietnamu — Platnost prováděcího nařízení (EU) č. 1294/2009 — Přezkum antidumpingových opatření, která pozbývají platnosti — Nezávislí dovozci — Výběr vzorku — Zájem Evropské unie“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/17

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 15. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – T.KUP SAS v. Belgische Staat
   (Věc C-349/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Dumping - Nařízení (ES) č. 1472/2006 - Dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Číny a z Vietnamu - Platnost prováděcího nařízení (EU) č. 1294/2009 - Přezkum antidumpingových opatření, která pozbývají platnosti - Nezávislí dovozci - Výběr vzorku - Zájem Evropské unie“)
   (2017/C 277/23)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: T.KUP SAS

      Žalovaný: Belgische Staat

      Výrok

   Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, která by mohla ovlivnit platnost prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1294/2009 ze dne 22. prosince 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně zasílané ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96.

      (1)  Úř. věst. C 335, 12.9.2016.


title: Věc C-116/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België dne 17. března 2008 – C. Meerts v. Proost NV

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België dne 17. března 2008 – C. Meerts v. Proost NV
   (Věc C-116/08)
   (2008/C 128/43)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hof van Cassatie van België
   Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: C. Meerts

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Proost NV
   Předběžné otázky
   Musí být ustanovení 2 body 4, 5, 6 a 7 rámcové dohody o rodičovské dovolené uzavřené dne 14. prosince 1995 mezi obecnými mezioborovými organizacemi (UNICE, CEEP a EKOS), která je obsažena v příloze směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), vykládáno v tom smyslu, že při jednostranném ukončení pracovní smlouvy zaměstnavatelem bez naléhavých důvodů nebo bez dodržení zákonné výpovědní doby v okamžiku, kdy pracovník využívá právní úpravy o nižším pracovním úvazku, se odstupné dlužné pracovníkovi vyměří podle základního platu, který se vypočte tak, jako by pracovník rozsah svého pracovního úvazku nesnížil jako formu rodičovské dovolené ve smyslu ustanovení 1 bodu 3 písm. a) rámcové dohody?

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 4; Zvl. vyd. 05/02, s. 285.


title: Věc C-4/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  4. ledna 2006  J. Ouariachim proti usnesení vydanému dne  26. října 2005  Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-124/04, J. Ouariachi v. Komise Evropských společenství

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 4. ledna 2006 J. Ouariachim proti usnesení vydanému dne 26. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-124/04, J. Ouariachi v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-4/06 P)
   (2006/C 48/38)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 4. ledna 2006 kasační opravný prostředek podaný J. Ouariachim, zastoupeným L. Dupongem, advokátem, proti usnesení vydanému dne 26. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-124/04, J. Ouariachi v. Komise Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí, a v důsledku toho:

                           —

                           nařídil jakékoli procesní opatření umožňující prokázat existenci padělku vyhotoveného Louisem Charlesem, jeho obecný postoj v rámci únosu dětí žalobce a souvislost mezi padělkem a vydáním víz dětem žalobce súdánskými orgány, aby byl možný jejich únos, mimo jiné;

                           —

                           nařídil, aby se Louis Charles osobně dostavil k soudu;

                           —

                           požádal o informace u Delegace Evropské unie v Chartúmu;

                           —

                           požádal o předložení spisu, který pí. Ronda podala na súdánském konzulátě v Rabatu za účelem získání víza pro sebe a pro své děti;

                           —

                           nařídil jakékoli jiné opatření užitečné k prokázání pravdy.

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               uložil žalované, aby žalobci uhradila paušální náhradu škody v celkové výši 100 000 eur jako náhradu škody, která mu vznikla;

               —

               uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Žalobce, který má španělskou a marockou státní příslušnost, se domáhá náhrady své škody (vyčíslené na 100 000 eur) způsobené L. Charlesem, bývalým odborníkem delegace Evropské unie v Chartúmu (Súdán) v důsledku protiprávních aktů, ke kterým došlo v rámci výkonu jeho služebních povinností, a zejména předložení padělané listiny: padělaného oficiálního pozvání delegace Evropské unie v Chartúmu, které umožnilo vydat víza bývalé manželce a dětem žalobce súdánským konzulátem v Rabatu (Maroko), na jehož základě došlo k mezinárodnímu únosu dětí žalobce.
   Žalobce se domnívá, že Soud prvního stupně mohl neprávem prohlásit jeho žalobu na náhradu škody za nepřípustnou, aniž by nařídil předběžná procesní opatření a objasnil:

               —

               protiprávní charakter chování L. Charlese

               —

               a přímou souvislost mezi těmito protiprávními chováními a skutečností, že súdánské orgány, které byly uvedeny v omyl, udělily dětem vízum bez souhlasu jejich otce (tedy žalobce).


title: Věc T-45/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — Unipetrol v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Účast na kartelové dohodě — Přičitatelnost protiprávního jednání — Pokuty“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — Unipetrol v. Komise
   (Věc T-45/07) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Účast na kartelové dohodě - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty)
   2011/C 269/93
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Unipetrol a. s. (Praha, Česká republika) (zástupci: J. Matějček a I. Janda, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně M. Kellerbauer, V. Bottka a O. Weber, poté M. Kellerbauer, V. Bottka a V. Di Bucci, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací) v rozsahu, ve kterém se týká společnosti Unipetrol a.s., nebo podpůrně k tomu, aby Tribunál vykonal svou pravomoc přezkumu v plné jurisdikci.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise K(2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací), se v rozsahu, ve kterém se týká společnosti Unipetrol a. s., zrušuje.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc C-525/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšská republika) dne 17. října 2011 — SIA „Mednis“ v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               7.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšská republika) dne 17. října 2011 — SIA „Mednis“ v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-525/11)
   2012/C 6/08
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās tiesas Senāts

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SIA „Mednis“

      Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

      Předběžná otázka

   Umožňuje článek 183 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty členskému státu, aby jen na základě aritmetického výpočtu a bez jakéhokoli zvláštního posouzení odpíral vrácení části nadměrného odpočtu daně překračující 18 % (základní sazbu daně z přidané hodnoty) celkové hodnoty zdanitelných plnění uskutečněných v příslušných měsíčních daňových obdobích, a to až do okamžiku, kdy státní daňová správa obdrží od osoby povinné k dani roční přiznání k dani z přidané hodnoty?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-10/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. ledna 2015 Christosem Theophilou a Eleni Theophilou proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 10. listopadu 2014 ve věci T-293/13, Christos Theophilou a Eleni Theophilou v. Evropská komise a Evropská centrální banka

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/11

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. ledna 2015 Christosem Theophilou a Eleni Theophilou proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 10. listopadu 2014 ve věci T-293/13, Christos Theophilou a Eleni Theophilou v. Evropská komise a Evropská centrální banka
   (Věc C-10/15 P)
   (2015/C 171/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Christos Theophilou a Eleni Theophilou (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, dikigoros a A. Riza QC)

      Další účastnice řízení: Evropská komise a Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               rozhodl, že je kasační opravný prostředek přípustný, odmítl návrhová žádání dalších účastnic řízení, uložil jim náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem i Tribunálem a rozhodl ve věci samé

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Tribunál porušil unijní právo při posouzení několika argumentů v rozsudku, a to sice:

                           a)

                           Tribunál vycházel z toho, že „Smlouva o EMS ukládá Komisi […] úkoly, […] funkce svěřené Komisi […] v rámci Smlouvy o EMS v sobě nezahrnují žádnou vlastní rozhodovací pravomoc, a […] činnost vykonávaná oběma těmito orgány v rámci téže smlouvy zavazuje pouze EMS“ (1), aniž posoudil dopad právního názoru akceptovaného v bodě 48, podle něhož se Komise „nevzdala účinné kontroly své úlohy v rozhodovacím procesu podle čl. 136 odst. 3 SFEU při uplatnění pravomocí, které jí přiznává článek 17 SEU, působit jako orgán [Unie] odpovědný za zajištění slučitelnosti [právních aktů uzavřených na základě Smlouvy o EMS] s unijním právem.“

                           b)

                           Podle věci Pringle (2), z níž Tribunál vycházel (3), sice činnost Komise a ECB zavazuje pouze EMS (4), avšak inter alia
                               (5) v bodě 164 této věci konstatoval, že „úkoly svěřené Komisi Smlouvou o EMS jí dále umožňují, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 3 a 4 této smlouvy, dbát na slučitelnost memorand o porozumění, které uzavírá EMS, s unijním právem“ a v bodě 174 uvedl, že „podle čl. 13 odst. 3 [Smlouvy o EMS] musí být memorandum o porozumění, které se vyjedná s členským státem žádajícím o podporu stability, plně slučitelné s unijním právem.“

                           c)

                           Závěr o tom, že „návrh na náhradu škody směřující proti Unii a vycházející z pouhé protiprávnosti aktu nebo jednání, jež nebyly přijaty orgánem Unie nebo jeho zaměstnanci, odmítnut jako nepřípustný“ (6), byl použit bez posouzení tvrzení uvedeného v písemném vyjádření navrhovatelky, podle něhož „...[musela] ECB jednat jako [unijní orgán], neboť EMS nemá legálně skutečnou kontrolu nad donucovací pravomocí podle unijního práva k tomu, aby povolovala, činila či jednala na základě ‚hrozby‘. Uvedenou donucovací pravomoc má výlučně ECB a […] kontroly nad ní se nemůže podle unijního práva vzdát.“

                           d)

                           „Jednáním, které údajně způsobilo dovolávanou škodu, je v projednávané věci nečinnost Komise při podpisu memoranda o porozumění […]. Memorandum však bylo podepsáno až po snížení hodnoty vkladu žalobkyně […]. K tomuto snížení totiž došlo k okamžiku nabytí platnosti [opatření ze dne 29. března 2013]. Nelze tedy mít za to, že se žalobkyni podařilo s potřebnou jistotou prokázat, že škoda, kterou podle svého tvrzení utrpěla, byla skutečně způsobena nečinností vytýkanou Komisi“ (7). Toto konstatování ignoruje argument navrhovatelky uvedený v bodě 41 rozsudku, podle něhož: „[p]rávě tyto podmínky spojené s [PFP] poskytnutým [Kyperské republice] dne 26. dubna 2013i způsob, jímž Komise a ECB vyžadovaly jejich plnění, způsobily žalobkyni újmu, ohledně níž se domáhá náhrady podle článku 268 [SFEU] a článku 340 SFEU.“ V rámci postupu, kterým se vyžadovalo jejich plnění, Komise nezajistila, aby byly podmínky v souladu s unijním právem, a ECB hrozila tím, že přestane Kypru poskytovat eura, což představuje jednání či opomenutí jednat od data 15. března 2013 do data požadavku na dosažení souladu s podmínkami ze dne 29. března 2013.

                           e)

                           Obsah memoranda o porozumění byl napaden na základě toho, že odkazuje na předchozí plnění podmínek, k němuž došlo ex hypothesi před snížením hodnoty vkladu navrhovatelky, což Tribunál neposoudil jako nedílnou součást jednání.

                           f)

                           „V případech, kdy jednání, které údajně vedlo ke vzniku dovolávané škody, spočívá v nečinnosti, je obzvlášť důležité ujistit se o tom, že škoda byla skutečně způsobena kritizovanou nečinností a nemohla být způsobena jednáním nezávislým na jednání, které je žalovanému orgánu vytýkáno“: Portela v Commission
                               (8). Jinými slovy, „i kdyby“ (9) Komise jednala v souladu s povinností zajistit, aby byly podmínky v souladu s unijním právem, na věci by to nic neměnilo, „jelikož memorandum o porozumění bylo podepsáno až po snížení hodnoty vkladu žalobkyně u BoC“ (10). Tribunál opět neposoudil argumenty navrhovatelky: viz inter alia písm. d) a e) výše.

                           g)

                           Dále a alternativně Tribunál pochybil ze skutkového hlediska, když konstatoval, že memorandum o porozumění bylo podepsáno po snížení hodnoty vkladu ve všech případech. V případě BoC došlo ke konečnému snížení hodnoty vkladu až po podepsání memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013, a to na konci června 2013.

               2.

               Pokud Soudní dvůr akceptuje, že žalované byly z právního hlediska s to jednat jako unijní orgány, rozhodnutí Tribunálu týkající se druhé části žaloby [na neplatnost], jíž se věnují body 55 až 60 rozsudku, by bylo automaticky neúčinné.

      (1)  V bodě 45 tohoto rozsudku.

      (2)  Věc C-370/12 [2012].

      (3)  Bod 45 rozsudku.

      (4)  Bod 45 rozsudku ze dne 10. listopadu 2014

      (5)  Viz také body 112 a 163.

      (6)  Bod 43 rozsudku a věc C-520/12 P.

      (7)  Bod 54 rozsudku.

      (8)  Věc T-137/07, bod 80.

      (9)  Věc T-7/96 Perillo v. Komise.

      (10)  Bod 54 rozsudku.


title: Věc C-123/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 3. dubna 2009 — Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt München

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 3. dubna 2009 — Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt München
   (Věc C-123/09)
   2009/C 129/17
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG

      Žalovaný: Hauptzollamt München

      Předběžná otázka

               1)

               Je nutné vykládat podpoložku 3926 20 00 kombinované nomenklatury ve znění nařízení Komise (ES) č. 1789/2003 ze dne 11. září 2003, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (1) v tom smyslu, že se vztahuje také na takové textilní výrobky, které jsou po jedné straně zdrsněné a potažené vrstvou plastu, která však neslouží jinému účelu než jako pouhá výztuž, respektive zdrsnění slouží pouze k lepšímu upevnění vrstvy plastu a po dokončení výrobku není pro uživatele nadále postřehnutelné (viz také vysvětlivka 56.6 k harmonizovanému systému týkající se kapitoly 39 kombinované nomenklatury)?

      (1)  Úř. věst. L 281, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382; Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/14, s. 3.


title: Věc C-302/16: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Noord-Nederland – Nizozemsko) – Bas Jacob Adriaan Krijgsman v. Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV „Řízení o předběžné otázce — Letecká doprava — Nařízení (ES) č. 261/2004 — Článek 5 odst. 1 písm. c) — Náhrady a pomoc cestujícím v případě zrušení letu — Osvobození od povinnosti nahradit škodu — Přepravní smlouva uzavřená prostřednictvím cestovní kanceláře on-line — Letecký dopravce, který včas informoval cestovní kancelář o změně letového řádu — Cestovní kancelář, která e-mailem předala uvedené informace cestujícímu deset dnů před letem“

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/16

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Noord-Nederland – Nizozemsko) – Bas Jacob Adriaan Krijgsman v. Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV
   (Věc C-302/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 5 odst. 1 písm. c) - Náhrady a pomoc cestujícím v případě zrušení letu - Osvobození od povinnosti nahradit škodu - Přepravní smlouva uzavřená prostřednictvím cestovní kanceláře on-line - Letecký dopravce, který včas informoval cestovní kancelář o změně letového řádu - Cestovní kancelář, která e-mailem předala uvedené informace cestujícímu deset dnů před letem“)
   (2017/C 239/20)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Noord-Nederland

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Bas Jacob Adriaan Krijgsman

      Žalovaná: Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

      Výrok

   Článek 5 odst. 1 písm. c) a článek 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládány v tom smyslu, že provozující letecký dopravce je povinen uhradit náhradu upravenou těmito ustanoveními v případě zrušení letu, o němž nebyl cestující informován alespoň dva týdny před plánovaným časem odletu, a to i tehdy, jestliže tento dopravce alespoň dva týdny před tímto časem informoval o tomto zrušení cestovní kancelář, jejímž prostřednictvím byla uzavřena přepravní smlouvu s dotčeným cestujícím a tato kancelář o tom neinformovala tohoto cestujícího v této lhůtě.

      (1)  Úř. věst. C 326, 5.9.2016.


title: Věc T-324/16: Žaloba podaná dne 21. června 2016 – VF Europe v. Komise

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/44

         Žaloba podaná dne 21. června 2016 – VF Europe v. Komise
   (Věc T-324/16)
   (2016/C 305/59)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: VF Europe BVBA (Bornem, Belgie) (zástupci: H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers a N. Baeten, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí Komise C (2015) 9873 final ze dne 11. ledna 2016 týkající se režimu státních podpor SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) v souvislosti s osvobozením nadměrného zisku od daně uplatňovaného Belgickým královstvím;

               —

               podpůrně zrušil články 2 až 4 uvedeného rozhodnutí;

               —

               v každém případě uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila Komise při identifikaci údajného opatření podpory a jeho kvalifikaci jako podpory ve smyslu čl. 1 písm. d) nařízení 2015/1589 (1) a článku 107 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a povinnosti uvést odůvodnění, kterého se dopustila Komise tím, že konstatovala, že belgický systém zdanění nadměrného zisku je opatřením státní podpory.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila čl. 16 odst. 1 nařízení Rady č. 2015/1598 a obecné zásady právní jistoty a legitimního očekávání, když nařídila vrácení údajné státní podpory.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila čl. 2 odst. 6 SFEU a zásadu rovného zacházení a zneužila své pravomoci, když použila normy upravující státní podpory, aby zakázala belgický systém zdanění nadměrného zisku.

      (1)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).


title: Věc T-195/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Primagaz v. OHIM – Reeh (PRIMA KLIMA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PRIMA KLIMA — Starší obrazová ochranná známka Společenství PRIMAGAZ — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Relevantní veřejnost — Podobnost výrobků nebo služeb — Podobnost označení — Rozlišovací způsobilost slovního prvku s pochvalnou povahou — Pojmové srovnání — Rozlišovací způsobilost starší ochranné známky — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/45

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2015 – Primagaz v. OHIM – Reeh (PRIMA KLIMA)
   (Věc T-195/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PRIMA KLIMA - Starší obrazová ochranná známka Společenství PRIMAGAZ - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Relevantní veřejnost - Podobnost výrobků nebo služeb - Podobnost označení - Rozlišovací způsobilost slovního prvku s pochvalnou povahou - Pojmové srovnání - Rozlišovací způsobilost starší ochranné známky - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 389/48)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Compagnie des gaz de pétrole Primagaz SA (Paříž, Francie) (zástupce: D. Régnier, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Gerhard Reeh (Radnice, Česká republika) (zástupce: W. Reigger, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. ledna 2014 (věc R 2304/2012-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Compagnie des gaz de pétrole Primagaz SA a Gerhardem Reehem

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. ledna 2014 (věc R 2304/2012-1) se zrušuje v rozsahu, v němž odvolací senát zamítl odvolání, které mu bylo předloženo v souvislosti s výrobky „Osvětlovací a topná zařízení, sušičky a větrací přístroje; filtry s aktivním uhlím pro větrání“.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 175, 10.6.2014.


title: Věc C-118/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma dne  28. února 2006  – Diagram APS Applicazioni Prodotti Software v. Agenzia Entrate Ufficio Roma 6

text:
               20.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma dne 28. února 2006 – Diagram APS Applicazioni Prodotti Software v. Agenzia Entrate Ufficio Roma 6
   (Věc C-118/06)
   (2006/C 121/09)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria provinciale di Roma
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Diagram APS Applicazioni Prodotti Software

      Žalovaná: Agenzia Entrate Ufficio Roma 6
   Předběžné otázky
   Commissione tributaria provinciale di Roma podala Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
   „Je třeba článek 33 směrnice 77/388/EHS (1) (ve znění směrnice 91/680/EHS (2)) vykládat tak, že zakazuje, aby čistá hodnota produkce z pravidelného vykonávání nezávislé činnosti zahrnující výrobu nebo obchod se zbožím nebo poskytování služeb podléhala IRAP (Imposta Regionale sulle Attività Produttive – regionální dani z produkčních činností)?“

      (1)  Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.

      (2)  Úř. věst. L 376, 31.12.1991, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 160.


title: Věc F-7/07: Žaloba podaná dne 29. ledna 2007 – Angioi v. Komise

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/30

         Žaloba podaná dne 29. ledna 2007 – Angioi v. Komise
   (Věc F-7/07)
   (2007/C 69/61)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Marie-Thèrese Angioi (Valenciennes, Francie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 14. března 2006, kterým se přijímají výsledky žalobkyně v předvýběrových testech smluvních zaměstnanců EU 25;

               —

               zrušit rozhodnutí EPSO a Výběrové komise nezapsat žalobkyni do databáze kandidátů, kteří uspěli v předvýběrových testech;

               —

               zrušit pokračování výběrového řízení;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.
   Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že výzva k vyjádření zájmu (VVZ) zveřejněná EPSO dne 20. června 2005 je v rozporu s čl. 12 odst. 1 ES a čl. 82 odst. 1 a 3 písm. e) pracovního řádu ostatních zaměstnanců (POZ). Kritizuje zejména, že VVZ jednak vymezila jako hlavní jazyk kandidátů jazyk jejich státní příslušnosti (nebo, v případě členských států, které mají více úředních jazyků, jako jazyk jejich povinné školní docházky), a jednak, že stanovila, že předvýběrové testy probíhají pro každého kandidáta v jazyku rozdílném od hlavního jazyka, s možností výběru mezi angličtinou, francouzštinou a němčinou. Výsledkem těchto ustanovení zaprvé je, že kandidátům bylo zabráněno uvést jako hlavní jazyk jiný jazyk Společenství, jehož mají důkladnou znalost, aniž by však měli odpovídající státní příslušnost, a zadruhé, že museli složit zkoušky v jednom ze třech výše uvedených jazyků. Systém zahrnuje rozdílné zacházení v závislosti na státní příslušnosti, které není objektivně odůvodněno požadavky funkcí, které mají být vykonávány.
   Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásad řádné správy, rovného zacházení, objektivity a legitimního očekávání, jelikož předvýběrové zkoušky žalobkyně byly provázeny událostmi, které ji rušily a připravily ji o část času, který jí byl vymezen, aniž by jí bylo povoleno začít zkoušku znovu nebo obdržet čas navíc.
   Ve svém třetím žalobním důvodu žalobkyně uplatňuje jednak porušení zásady rovného zacházení, jelikož položené otázky byly vybrány náhodným způsobem v databázi obsahující otázky, jejichž stupeň obtížnosti byl velmi rozdílný a jejichž platnost byla v některých případech pochybná, a jednak porušení zásad ochrany legitimního očekávání, transparence a povinnosti odůvodnění, jelikož jí EPSO nesdělilo otázky, které jí byly položeny.


title: Věc T-788/14: Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2017 – MPF Holdings v. Komise

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/33

         Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2017 – MPF Holdings v. Komise
   (Věc T-788/14) (1)

   (2017/C 178/49)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 65, 23.2.2015.


title: Věc T-623/13: Žaloba podaná dne 27. listopadu 2013 — Unión de Almacenistas de Hierros de España v. Komise

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/37

         Žaloba podaná dne 27. listopadu 2013 — Unión de Almacenistas de Hierros de España v. Komise
   (Věc T-623/13)
   2014/C 24/69
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Unión de Almacenistas de Hierros de España (Madrid, Španělsko) (zástupci: Creus Carreras a A. Valiente Martín, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. září 2013;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení, a

               —

               aby nařídil Komisi předložit dokumenty, k nimž odmítla umožnit přístup, aby mohl provést odpovídající přezkum a ověřit pravost tvrzení uvedených v návrhu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V tomto řízení požaduje žalobkyně zrušení rozhodnutí o výslovném zamítnutí žádosti o přístup k určitým dokumentům. Implicitní zamítnutí téže žádosti je předmětem věci T-419/13, Unión de Almacenistas de Hierros de España v. Komise.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako žalobní důvody a hlavní argumenty uplatněné v uvedené věci.


title: Věc F-154/12: Žaloba podaná dne 18. prosince 2012 — ZZ v. ESVČ

text:
               9.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/30

         Žaloba podaná dne 18. prosince 2012 — ZZ v. ESVČ
   (Věc F-154/12)
   2013/C 71/54
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: F. Parrat, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

      Předmět a popis sporu

   Částečné zrušení rozhodnutí stanovícího léta služby ve třídě žalobce ke dni 16. listopadu 2011 při jeho jmenování na místo ve funkční skupině administrátorů, poté, co byl certifikován.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit část rozhodnutí ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění léta služby ve třídě žalobce a stanoví se ke dni 16. listopadu 2011 namísto 1. ledna 2011;

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-325/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 7. června 2014 – SBS Belgium NV v. Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/41

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 7. června 2014 – SBS Belgium NV v. Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)
   (Věc C-325/14)
   2014/C 315/67
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van beroep te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: SBS Belgium

      Odpůrkyně: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

      Předběžná otázka

   Uskutečňuje sdělování veřejnosti ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (1) vysílací organizace, která přenáší své programy distributorům výlučně způsobem přímého dodání – tzn. prostřednictvím dvoustupňového postupu, při kterém přenáší své programové signály v zakódované formě pomocí družice, spojení optickým kabelem nebo jiným prostředkem přenosu (družice, kabel nebo připojení x-DSL), aniž během tohoto přenosu či v souvislosti s ním zpřístupňuje signály veřejnosti, a při kterém distributoři následně přenášejí signály svým předplatitelům, aby tito mohli programy sledovat?

      (1)  Úř. věst. L 167, s. 10.


title: Věc C-530/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu (Polská republika) dne 18. prosince 2009 — Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa v. Minister Finansów

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu (Polská republika) dne 18. prosince 2009 — Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa v. Minister Finansów
   (Věc C-530/09)
   2010/C 63/45
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa

      Žalovaný: Minister Finansów

      Předběžné otázky

               a)

               Je třeba ustanovení čl. 52 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES (1) vykládat v tom smyslu, že služby spočívající v časově ohraničeném poskytování výstavních a veletržních stánků zákazníkům, kteří představují svou nabídku na veletrzích a výstavách se považují za služby vedlejší k činnostem organizátorů veletrhů a výstav uvedených v těchto ustanoveních, tj. k některé z činností v oblasti kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací, zábavní nebo podobné činnosti, jež jsou zdaněny v místě, kde jsou skutečně vykonány,

               b)

               nebo je třeba vycházet z toho, že se jedná o reklamní služby, které jsou podle čl. 56 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/112 zdaněny v místě, kde má příjemce stálé sídlo své ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, pro kterou je služba poskytnuta, a nemá–li takové sídlo či stálou provozovnu, místo, kde má bydliště, nebo místo, kde se obvykle zdržuje,

                           —

                           jestliže se tyto služby týkají časově ohraničeného poskytování stánků zákazníkům, kteří představují svou nabídku na veletrzích a výstavách, jemuž obvykle předchází zhotovení projektu stánku a jeho vizualizace, popřípadě také doprava součástí stánku a jejich montáž na místě organizování veletrhu či výstavy, a zákazníci poskytovatele, kteří vystavují své zboží nebo prezentují své služby, odvádějí organizátorovi příslušné akce zvláštní úplatu za pouhou možnost zúčastnit se veletrhu či výstavy, která zahrnuje zejména náklady na rozvody, veletržní infrastrukturu, mediální službu atd.,
                           každý vystavovatel je sám zodpovědný za vybavení a instalaci vlastního stánku, a využívá tedy zmíněných služeb, které vyžadují výklad
                           organizátoři veletrhů a výstav vybírají od návštěvníků za přístup zvláštní vstupné, které připadne organizátorovi a nikoli poskytovateli služeb?

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-95/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 — Evropská komise v. Dánské království ( „Nesplnění povinnosti státem — Daně — Směrnice 2006/112/ES — Články 9 a 11 — Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje, aby osoby nepovinné k dani byly součástí skupiny osob, které mohou být pro účely DPH považovány za jedinou osobu povinnou k DPH“ )

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. dubna 2013 — Evropská komise v. Dánské království
   (Věc C-95/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daně - Směrnice 2006/112/ES - Články 9 a 11 - Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje, aby osoby nepovinné k dani byly součástí skupiny osob, které mohou být pro účely DPH považovány za jedinou osobu povinnou k DPH)
   2013/C 171/07
   Jednací jazyk: dánština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, zmocněnec, ve spolupráci s H. Peytzem, advokátem)

      Žalovaný: Dánské království (zástupci: C. Vang a V. Pasternak Jørgensen, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovaného: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Očková a T. Müller, zmocněnci), Irsko (zástupci: D. O’Hagan, zmocněnec, ve spolupráci s G. Clohessym, SC, a M. N. Traversem, BL), Finská republika (zástupci: H. Leppo a M. S. Hartikainen, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Behzadi-Spencer, zmocněnec, ve spolupráci s M. Hallem, QC)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 9 a 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Pojem „osoba povinná k dani“ — Vnitrostátní právní předpisy umožňující osobám nepovinným k dani být součástí skupiny pro účely DPH

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Česká republika, Finská republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


title: Věc T-841/16: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2016 – Alex v. Komise

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/55

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2016 – Alex v. Komise
   (Věc T-841/16)
   (2017/C 030/63)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Alex SCI (Bayonne, Francie) (zástupce: J. Fouchet, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. září 2016;

               —

               rozhodl, že podpory, které EFRR, francouzský stát, Regionální rada v Aquitaine a Generální rada departementu Pyrénées Atlantiques poskytly CABAB jsou protiprávní a neslučitelné se společným trhem;

         v důsledku toho

               —

               uložil francouzskému státu, Regionální radě v Aquitaine a Generální radě departementu Pyrénées Atlantiques, jakožto decentralizovaným státním entitám, a Evropskému fondu pro regionální rozvoj (EFRR) povinnost vrátit protiprávně vyplacené podpory spolu se zákonnými úroky ode dne poskytnutí podpory;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů na právní zastoupení ve výši 5 000 eur.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí Evropské komise.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z neoznámení finančních prostředků vyčleněných pro projekt „Technocité“, které EFRR, Francouzská republika, Regionální rada v Aquitaine a Generální rada departementu Pyrénées Atlantiques poskytli Sdružení obcí Côte-Basque-Adour (CABAB).

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z neslučitelnosti financování s vnitřním trhem.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nesplnění podmínek pro přidělení finančních prostředků.


title: Věc T-124/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2015 – Finsko v. Komise „EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Rozvoj venkova — Jednorázová finanční oprava — Způsobilosti k proplacení výdajů na nákup použitých strojů a vybavení — Odchylný režim pro mikropodniky a malé a střední podniky — Článek 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1974/2006“

text:
               1.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/49

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2015 – Finsko v. Komise
   (Věc T-124/14) (1)

   („EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Rozvoj venkova - Jednorázová finanční oprava - Způsobilosti k proplacení výdajů na nákup použitých strojů a vybavení - Odchylný režim pro mikropodniky a malé a střední podniky - Článek 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1974/2006“)
   (2016/C 038/63)
   Jednací jazyk: finština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Finská republika (zástupci: J. Heliskoski a S. Hartikainen, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Aalto, J. Aquilina, P. Rossi a T. Sevón, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 338, p. 81), v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje z financování Unií v rámci EZFRV některé výdaje Finské republiky v celkové výši 927 827,58 eur z důvodu jejich nesouladu s unijními pravidly

      Výrok rozsudku

               1)

               Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje z financování Unií v rámci EZFRV některé výdaje Finské republiky v celkové výši 927 827,58 eur z důvodu jejich nesouladu s unijními pravidly.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


title: Věc T-124/17: Žaloba podaná dne 22. února 2017 – Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon v. ECB

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/37

         Žaloba podaná dne 22. února 2017 – Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon v. ECB
   (Věc T-124/17)
   (2017/C 151/48)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon (Atény, Řecko) (zástupce: Miliarakis Petros, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uznal žalobu za přípustnou;

               —

               uložil Evropské centrální bance (ECB), žalované, zaplatit na účet odvětví TomeiS Mixanikon & Ergolipton Dimosion Ergon (TSMEDE) (penzijní fond řeckých inženýrů a zadavatelů veřejných prací) současnému pojistiteli Eniaio Forea Koinonikis Asfalisis (ΕFΚΑ): a) částku 1 606 539 086,28 eur nominální hodnotu týkající se společných fondů bývalého Eniaio Tameio Anerxatiton Apascholoumenon (ETAA) a b) částku 84 285 086,36 eur týkající se obligací, se zákonným úrokem ode dne podání této žaloby až do okamžiku úhrady (podpůrně uložil ECB, aby uhradila částku vyplývající z požadovaného znaleckého posudku);

               —

               nařídil v souladu s jednacím řádem Tribunálu znalecký posudek k určené přesné výše ztráty, kterou utrpěli členové fondu žalobkyně a každopádně odvětví TSMEDE, spadající pod dřívější ΕΤΑΑ a nyní ΕFΚΑ;

               —

               uložil žalované, aby předložila, případně zpřístupnila smlouvu s Řeckou republikou ze dne 15. února 2012, a

               —

               uložil ECB náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               Žalobkyně v této žalobě tvrdí, že ECB vznikla mimosmluvní odpovědnost, když v rámci orgánu sociálního zabezpečení, tedy finanční instituce, nebyl zastoupen soukromý sektor (PSI – Private sector involvement), ale veřejný sektor (OSI – Official sector involvement).

               2.

               Tato žaloba poukazuje na vztah mezi Řeckou bankou, jako členem Evropského systému centrálních bank (ESCB), a ECB, a následně na příčinnou souvislost týkající se řízení účasti veřejného sektoru Řeckou bankou a odpovědnosti vzniklé v důsledku nečinnosti na straně ECB tím, že schválila účast veřejného sektoru člena ESCB. Kromě toho tato žaloba upozorňuje na odpovědnost ECB pokud jde o fungování ustanovení o kolektivních žalobách v neprospěch orgánů sociálního zabezpečení.

               3.

               Žalobkyně v této žalobě tvrdí, že ECB vznikla mimosmluvní odpovědnost, neboť v důsledku nečinnosti včas a každopádně od 21. července 2011 (podpůrně od 26. října 2011) nezrušila rozhodnutí ze dne 6. května 2010 týkající se způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Řeckou republikou (ECB/2010/3, Úř. věst. 2010, L 117, s. 102), v němž mimo jiné zaručila „bez ohledu na jakékoli externí hodnocení“ (s odkazem na posouzení ratingových agentur Standard & Poor and Fitch and Moody) platnost řeckých obligací. ECB zrušila rozhodnutí ze dne 6. května 2010 s velkým zpožděním až rozhodnutím (ECB) 2012/133/ΕU. ECB tak svou nečinností dlouho podporovala legitimní očekávání týkající se řeckých obligací.

               4.

               Tato žaloba zdůrazňuje skutečnost, že s odkazem na účast veřejného sektoru byla ECB vyloučena z restrukturalizace řeckého veřejného dluhu, stejně jako byly na základě jejího zásahu vyloučeny národní centrální banky. Toto vyloučení je v rozporu se zásadou rovnosti.

               5.

               V této žalobě se uvádí, že členský stát Evropské unie, a konkrétně eurozóny, nemůže z vlastní iniciativy přijmout ve vnitrostátním právu (Parlamentem – Radou ministrů – ministerskou vyhláškou) jednostrannou restrukturalizaci veřejného dluhu bez schválení nebo tacitního souhlasu ECB, jinak by nastal rozpočtový chaos. V této věci existoval tacitní souhlas ECB a proto vznikla její mimosmluvní odpovědnost týkající se ztrát ve výši 53,5 %, což je míra, která zasahuje do samotné podstaty práva vlastnit majetek. Je zjevné, že existuje příčinná souvislost mezi odpovědností ECB za dotčené ztráty z důvodu její nečinnosti, zaviněným jednáním jejích agentur a její mimosmluvní odpovědností.


title: Věc C-138/06: Žaloba podaná dne  10. března 2006  – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/30

         Žaloba podaná dne 10. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-138/06)
   (2006/C 131/56)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Lawunmi, zmocněnci)

      Žalovaný: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Spojené království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí (1) nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z této směrnice;

               —

               uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 18. července 2004.

      (1)  Úř. věst. L 189, s. 12