               26.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/27

         Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 31. července 2006 proti Norskému království
   (Věc E-2/06)
   (2006/C 258/11)
   Dne 31. července 2006 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Nielsem Fengerem, zplnomocněným zástupcem Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, k Soudu ESVO žalobu proti Norskému království.
   Žalobce navrhuje, aby soud:

               1.

               prohlásil, že Norské království porušilo články 31 a 40 Dohody o EHP tím, že udržuje v platnosti opatření zákona č. 16 ze dne 14. prosince 1917, kterým se soukromým a jiným podnikům z ostatních smluvních stran Dohody o EHP poskytuje časově omezená koncese na využívání vodopádů za účelem výroby energie, přičemž po uplynutí koncese jsou tyto subjekty – s výjimkou norských státních podniků, jejichž koncese není časově omezena – povinny odevzdat bez náhrady všechna zařízení norskému státu
               a

               2.

               uložil Norskému království uhradit náklady řízení.

      Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:

               —

               Předmětná věc se týká vlastnických práv na vodní elektrárny a jejich převodu bez náhrady do vlastnictví norského státu po vypršení koncesní lhůty. Tento převod je uveden v norských právních předpisech jako „vrácení“ (norsky „hjemfall“), přestože norský stát v minulosti nikdy neměl vlastnická práva na vodopády a elektrárenská zařízení.

               —

               V souladu se zákonem č. 16 ze dne 14. prosince 1917 („o průmyslových licencích“) není koncesní lhůta na využívání vodopádů a elektrárenských zařízení omezena u společností, které vlastní nejméně ze dvou třetin norský stát, okres nebo obec, je však omezena pro všechny ostatní společnosti, včetně těch, které jsou drženy vlastníky z jiných států EHP, ať samostatně nebo společně s norskými soukromými vlastníky, a jejichž podíl ve společnosti je vyšší než jedna třetina základního jmění.

               —

               V důsledku výše uvedeného se zmíněné vrácení týká pouze poslední kategorie vlastníků.

               —

               Kontrolní úřad ESVO je proto toho názoru, že takto uplatňované vrácení diskriminuje vlastníky z ostatních států EHP a tudíž zakládá porušení čl. 31 a 41 Dohody o EHP.

               —

               Kontrolní úřad ESVO má za to, že takový rozdíl v zacházení nelze objektivně ospravedlnit, a že toto zacházení nespadá do působnosti čl. 125 Dohody o EHP.


title: Věc T-675/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2016 – Španělsko v. Komise „EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Výdaje vynaložené Španělskem — Paušální finanční opravy — Jednorázové finanční opravy — Uplatnění finanční opravy na období po sdělení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006“

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2016 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-675/14) (1)

   („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje vynaložené Španělskem - Paušální finanční opravy - Jednorázové finanční opravy - Uplatnění finanční opravy na období po sdělení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006“)
   (2016/C 136/44)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupci: M. J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: I. Galindo Martín a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobce: Lotyšská republika (zástupci: I. Kalniņš a D. Pelše, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2014/458/EU ze dne 9. července 2014, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 205, s. 62), v rozsahu, v němž se týká výdajů vynaložených Španělským královstvím ve výši 2 713 208,07 eur.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Lotyšská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 388, 3. 11. 2014.


title: Věc C-422/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 13. července 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 13. července 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie
   (Věc C-422/17)
   (2017/C 357/04)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Odpůrkyně: Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

      Předběžné otázky

               1.

               Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) [omissis] vykládána v tom smyslu, že daň z plateb, které přijala na účet osoba povinná k dani poskytující turistické služby, které jsou zdaněny podle zvláštní úpravy pro cestovní kanceláře stanovené v článcích 306 až 310 směrnice 2006/112/ES, je splatná v okamžiku vymezeném v článku 65 směrnice 2006/112/ES?

               2.

               V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 65 2006/112/ES vykládán v tom smyslu, že pro účely zdanění se platba, kterou přijala osoba povinná k dani poskytující turistické služby, které jsou zdaněny podle zvláštní úpravy pro cestovní kanceláře stanovené v článcích 306 až 310 směrnice 2006/112/ES, sníží o náklady ve smyslu článku 308 směrnice 2006/112/ES, které osobě povinné k dani skutečně vznikly před přijetím platby na účet?

      (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc F-113/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 — Marcuccio v. Komise ( „Veřejná služba — Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu — Žaloba podaná faxem ve lhůtě k podání žaloby — Vlastnoruční podpis advokáta, který se liší od podpisu uvedeného na originálu žaloby zaslaném poštou — Opožděnost žaloby — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/46

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 — Marcuccio v. Komise
   (Věc F-113/11) (1)

   (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná faxem ve lhůtě k podání žaloby - Vlastnoruční podpis advokáta, který se liší od podpisu uvedeného na originálu žaloby zaslaném poštou - Opožděnost žaloby - Zjevná nepřípustnost)
   2013/C 114/70
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)

      Předmět věci

   Veřejná služba — Návrh směřující ke zrušení konkludentního rozhodnutí Komise, které zamítá žádost žalobce, aby mu byla vyplacena dlužná zadržovaná část odměny za měsíc srpen 2010

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               L. Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012, s. 69.


title: Věc C-529/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. listopadu 2010 — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Safilo Spa

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. listopadu 2010 — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Safilo Spa
   (Věc C-529/10)
   ()
   2011/C 30/36
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Odpůrkyně: Safilo Spa

      Předběžné otázky

               1)

               Představuje zásada boje proti zneužívání práva v daňové oblasti tak, jak je definována v rozsudcích C-255/02 Halifax a C-425/06 Part Service, základní zásadu práva Společenství pouze pokud jde o daně harmonizované a upravené předpisy sekundárního práva Společenství, anebo se vztahuje, ve smyslu předpokladu porušení základních svobod, na oblast daní neharmonizovaných, jakými jsou daně přímé, jsou-li předmětem zdanění hospodářské činnosti nadnárodního charakteru, jako je nabytí užívacích práv ze strany společnosti k akciím jiné společnosti sídlící v jiném členském státě nebo ve třetí zemi?

               2)

               Bez ohledu na odpověď na předchozí otázku, existuje na úrovni Společenství zájem, aby členské státy stanovily přiměřené nástroje k potírání daňových úniků v oblasti neharmonizovaných daní? Brání tomuto zájmu nepoužití — v kontextu opatření týkajících se odpuštění daní — zásady zákazu zneužití práva uznané rovněž za pravidlo vnitrostátního práva a jsou v takovém případě porušeny zásady vyplývající z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii?

               3)

               Lze ze zásad, jimiž se řídí jednotný trh, mimo případy výjimečných opatření úplného vzdání se daňové pohledávky, odvodit zákaz stanovení mimořádného opatření pro ukončení daňových sporů, jehož použití je časově omezeno a je podmíněno zaplacením jedné části dlužné daně, jež je výrazně nižší než je daň samotná?

               4)

               Brání zásada zákazu diskriminace a právní úprava v oblasti státních podpor režimu ukončení daňových sporů, o kterém se jedná v této věci?

               5)

               Brání zásada účinného uplatňování práva Společenství mimořádné časově omezené procesní právní úpravě, která odstraňuje přezkum legality (zejména přezkum správného výkladu a uplatňování práva Společenství) soudem rozhodujícím v posledním stupni, jenž má povinnost předložit Soudnímu dvoru Evropské unie žádost o rozhodnutí o předběžných otázkách týkajících se platnosti a výkladu?


title: Věc T-200/06: Žaloba podaná dne 26. července 2006 – IBERDROLA v. Komise Evropských společenství

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/9

         Žaloba podaná dne 26. července 2006 – IBERDROLA v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-200/06)
   (2006/C 237/17)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: IBERDROLA S.A. (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Alfaro Aguila-Real, P. Liñán Hernández, S. Martínez Lage, H. Brokelmann a J. Ruiz Calzado, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. dubna 2006 (věc č. COMP/M.4110 – E.ON/Endesa), kterým bylo spojení, jímž chce E.ON AG získat kontrolu nad všemi akciemi společnosti ENDESA SA, prohlášeno za slučitelné se společným trhem.
   Žalobkyně v tomto ohledu upřesňuje, že podle jejího názoru napadené rozhodnutí přehlíží existující závažné riziko vzniku koordinovaných účinků v soutěžních vztazích mezi hlavními hospodářskými subjekty s celoevropským působením, jež nelze při operaci tohoto rozsahu a takových vlastností, jež se dotýká podniků s dominantním postavením na dvou hlavních vnitrostátních energetických trzích, ponechat bez přezkoumání.
   Na podporu svých návrhů žalobkyně tvrdí, že žalovaná:

               —

               porušila zásadu řádné správy tím, že provedla nesprávné a nedostatečné šetření fungování dotčených trhů a dopadu operace na ně;

               —

               dopustila se nesprávného právního posouzení tím, že v rozporu s nařízením o spojování podniků a judikaturou Společenství založila přezkum operace na statickém pohledu na trhy;

               —

               nedodržela svou povinnost zajistit konzistentní uplatňování norem o kontrole spojování a zneužívání dominantního postavení při přezkumu oznámené operace tím, že ji povolila, aniž by přezkoumala původ prostředků, které chce společnost E.ON použít k získání společnosti ENDESA, za účelem určení, zda takové spojení nemůže být výsledkem zneužití dominantního postavení;

               —

               dopustila se řady nesprávných posouzení a nezohlednila relevantní skutečnosti tím, že usoudila, že slučitelnost operace nevyvolává vážné pochybnosti, a rozhodla o jejím povolení v první fázi. V tomto ohledu žalobkyně zdůrazňuje, že ačkoli bylo napadené nařízení přijato na základě nového nařízení o spojování, které ukládá povinnost složitějšího a náročnějšího přezkumu, přesto:

                           —

                           vůbec nezohledňuje negativní dopad, který bude mít operace na proces integrace vnitrostátních velkoobchodních trhů, který vyvrcholí vytvořením jednotného evropského trhu s plynem a elektřinou;

                           —

                           nedostatečně posoudilo dopad plánované operace na vznikající celoevropský trh dodávek elektřiny nadnárodním společnostem;

                           —

                           má za to, že společnost E.ON nebyla přes své celoevropské zaměření a svou hospodářskou sílu významným potenciálním soutěžitelem společnosti ENDESA na španělských trzích výroby elektřiny a dodávek plynu;

                           —

                           dospívá k závěru, že operací nebude posíleno dominantní postavení na německém trhu a že zmizení společnosti ENDESA, která teprve nedávno vstoupila na trh, nezmění soutěžní kontext.

         Konečně, žalobkyně se dovolává porušení povinnosti uvést odůvodnění aktů.


title: Věc C-170/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. ledna 2015 Enercon GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 14. dubna 2015 ve věci T-655/13, Enercon GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 28. ledna 2015 Enercon GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 14. dubna 2015 ve věci T-655/13, Enercon GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-170/15 P)
   (2016/C 136/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Enercon GmbH (zástupce: R. Böhm, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Evropský soudní dvůr (šestý senát) usnesením ze dne 21. ledna 2016 kasační opravný prostředek odmítl a uložil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-36/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Minister Finansów v. Posnania Investment SA „Řízení o předběžné otázce — Daně — Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 2 odst. 1 písm. a) — Článek 14 odst. 1 — Zdanitelná plnění — Pojem ‚dodání zboží za úplatu‘ — Převod nemovitosti na stát nebo na územní celek za účelem zaplacení daňového dluhu — Vyloučení“

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/10

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Minister Finansów v. Posnania Investment SA
   (Věc C-36/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. a) - Článek 14 odst. 1 - Zdanitelná plnění - Pojem ‚dodání zboží za úplatu‘ - Převod nemovitosti na stát nebo na územní celek za účelem zaplacení daňového dluhu - Vyloučení“)
   (2017/C 239/12)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Minister Finansów

      Žalovaná: Posnania Investment SA

      Výrok

   Článek 2 odst. 1 písm. a) a čl. 14 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že převod vlastnického práva k nemovitosti osobou povinnou k dani z přidané hodnoty na státní pokladnu členského státu nebo na územní celek tohoto státu, uskutečněný, stejně jako ve věci v původním řízení, za účelem zaplacení daňového nedoplatku, nepředstavuje dodání zboží za úplatu podléhající dani z přidané hodnoty.

      (1)  Úř. věst. C 145, 25.4.2016.


title: Věc C-584/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2012 El Corte Inglés, S.A. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-357/09, Pucci International v. OHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2012 El Corte Inglés, S.A. proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-357/09, Pucci International v. OHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
   (Věc C-584/12 P)
   2013/C 63/17
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: El Corte Inglés, S.A. (zástupci: J.L. Rivas Zurdo a E Seijo Veiguela, abogados)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) A Emilio Pucci International BV

      Návrhová žádání účastníka/účastnice/účastníků řízení podávajícího/podávající/podávajících kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 ve věci T-357/09;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení vynaložených společností El Corte Inglés, S.A;

               —

               uložit společmosti Emilio Pucci International BV náhradu nákladů řízení vynaložených společností El Corte Inglés, S.A.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Použití pro brýle nebylo prokázáno, jak určil odvolací senát OHIM. Právě toto kritérium, tedy skutečnost, že pouhá přítomnost ochranné známky na fotografii nebo jejím okraji není považována za použití, uvedl Tribunál v bodu 31 rozsudku ve věci T-39/10 (1). V rozsudku tedy nemělo být použití výše uvedené ochranné známky č. 274991 pro brýle třídy 9 považováno za prokázané.
   Ohledně nebezpečí záměny čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 40/94 (2) o ochranné známce Společenství a příslušná judikatura požadují, aby bylo posouzeno celkově s ohledem na veškeré relevantní faktory daného případu. Druhý odvolací senát OHIM dospěl k závěru, že se lišila povaha, účel a použití produktů, a tuto argumentaci příslušně podpořil (bod 102 napadeného rozhodnutí). Kosmetické produkty nebo šperky mohou mít vztah k širokému a zároveň heterogennímu odvětví módy, avšak to neznamená, že mají vztah k produktům tříd 18, 24 a 25, nebo že je lze považovat za podobné uvedeným produktům.
   les risques futurs devant être invoqués et prouvés, ce que la requérante n’a pas fait en l’espèce.
   Rozšíření účinků čl. 8 odst. 5 nařízení 207/2009 (3) o ochranné známce Společenství na další produkty tříd 9 (brýle) a 14 (šperky, bižuterie a hodinky), a toaletní papír (třída 16) není dostatečně odůvodněno a je založeno na neprokázaných předpokladech žalobce ve věci T-357/09 (4). To platí tím spíše, že v tomto ohledu, jak uvádí sám rozsudek v bodech 70 a 71, nelze připustit pouhé hypotézy ani použití per se na obecně známé ochranné známky, neboť je třeba uvést a prokázat budoucí nebezpečí, což žalobce neučinil.

      (1)  Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012, El Corte Inglés v. OHIM, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146)

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).

      (4)  Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012, Pucci International v. OHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci), dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.


title: Věc C-517/04: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne  8. června 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. VOF v. Productschap Vis (Poplatek za přepravu krevet rybářskou lodí registrovanou ve členském státě určený k financování zařízení pro třídění a loupání krevet v tomtéž členském státě — Článek 25 ES — Poplatek s účinkem rovnocenným clu — Článek 90 ES — Vnitrostátní zdanění)

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. VOF v. Productschap Vis
   (Věc C-517/04) (1)

   (Poplatek za přepravu krevet rybářskou lodí registrovanou ve členském státě určený k financování zařízení pro třídění a loupání krevet v tomtéž členském státě - Článek 25 ES - Poplatek s účinkem rovnocenným clu - Článek 90 ES - Vnitrostátní zdanění)
   (2006/C 178/06)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. VOF/Productschap Vis

      Žalovaná: Productschap Vis
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – College van Beroep voor het bedrijfsleven – Slučitelnost s právem Společenství, zejména s článkem 25 ES a článkem 90 ES poplatku uloženého ve členském státě podnikům za přepravu krevet rybářskou lodí registrovanou v tomto členském státě – Poplatek rovněž vybíraný od takového podniku za krevety přepravované na jiné místo ve Společenství – Poplatek určený k financování zařízení pro třídění a loupání krevet v tomtéž členském státě – Poplatek s účinkem rovnocenným clu – Poplatek použitelný na podniky nebo na produkty?
   Výrok
   Poplatek vybíraný veřejnoprávní organizací členského státu podle totožných kritérií za vnitrostátní výrobky určené pro vnitrostátní trh nebo pro vývoz do jiných členských států je poplatek s účinkem rovnocenným vývoznímu clu zakázaným články 23 ES a 25 ES, pokud výnos z tohoto poplatku slouží k financování činností, z nichž mají prospěch pouze vnitrostátní výrobky určené na vnitrostátní trh, a pokud výhody plynoucí z určení výnosu z uvedeného poplatku zcela kompenzují povinnost nesenou uvedenými výrobky. Naproti tomu, pokud by výhody, které s sebou nese určení příjmů z tohoto poplatku pro ty vnitrostátní výrobky, které jsou zpracovány na vnitrostátním trhu nebo uvedeny na vnitrostátní trh, kompenzovaly pouze částečně povinnost jimi nesenou, byl by takový poplatek porušením zákazu diskriminace uvedeného v článku 90 ES.

      (1)  Úř. věst. C 69, 19.3.2005.


title: Věc C-621/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 23. listopadu 2015 – W a další v. Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 23. listopadu 2015 – W a další v. Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko
   (Věc C-621/15)
   (2016/C 048/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: W a další

      Odpůrci: Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

      Předběžné otázky

               1)

               Je článek 4 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (1) v oblasti odpovědnosti farmaceutických laboratoří za vakcíny, které vyrábí, v rozporu se způsobem prokazování, podle něhož se může soud, který rozhoduje ve věci samé, domnívat při výkonu své svrchované posuzovací pravomoci, že skutečnosti, jež uvádí navrhovatel, představují závažné, přesné a shodující se právní domněnky, které mohou prokázat vadu vakcíny a existenci příčinné souvislosti mezi vakcínou a nemocí, a to navzdory konstatování, že lékařský výzkum nezjistil souvislost mezi očkováním a vypuknutím nemoci?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, je článek 4 výše uvedené směrnice 85/374 v rozporu s takovým systémem právních domněnek, podle něhož by příčinná souvislost mezi vadou přisuzovanou vakcíně a škodou, kterou utrpěla poškozená osoba, byla považována za danou vždy, když existují určité nepřímé důkazy příčinné souvislosti?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 4 výše uvedené směrnice 85/374 vykládán v tom smyslu, že důkaz existence příčinné souvislosti mezi uvedenou vadou a škodou, kterou poškozená osoba utrpěla, jenž má předložit tato osoba, může být považován za předložený pouze v případě, že je tato souvislost prokázána vědeckým způsobem?

      (1)  Úř. věst. L 210, s. 29.


title: Věc C-225/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix v. Région wallonne „Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Odpady — Směrnice 75/442/EHS — Článek 7 odst. 1 — Plán pro nakládání s odpady — Vhodná místa nebo zařízení pro odstraňování odpadu — Pojem ‚plán pro nakládání s odpady‘  — Směrnice 1999/31/ES — Články 8 a 14 — Skládky, které jsou ke dni provedení této směrnice již povoleny nebo provozovány“

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/13

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix v. Région wallonne
   (Věc C-225/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Odpady - Směrnice 75/442/EHS - Článek 7 odst. 1 - Plán pro nakládání s odpady - Vhodná místa nebo zařízení pro odstraňování odpadu - Pojem ‚plán pro nakládání s odpady‘ - Směrnice 1999/31/ES - Články 8 a 14 - Skládky, které jsou ke dni provedení této směrnice již povoleny nebo provozovány“)
   2014/C 175/15
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Žalovaný: Région wallonne

      za přítomnosti: Shanks SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Conseil d'État – Výklad článku 7 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23) a čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/07, s. 135) – Odstraňování odpadů – Pojem „plán pro nakládání s odpady“ – Vnitrostátní právní úprava, která nepovoluje podpovrchové skládky odpadů mimo místa stanovená plánem pro nakládání s odpady – Ustanovení, které odchylně od pravidla stanoví, že podpovrchové skládky odpadů, které byly povoleny před vstupem plánu pro nakládání s odpady v platnost, mohou po jeho vstupu v platnost být znovu povoleny – Pojem „plán a program“

      Výrok

   Článek 7 odst. 1 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění rozhodnutí Komise 96/350/ES ze dne 24. května 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že takové vnitrostátní normativní ustanovení, jaké je dotčeno ve věci v původním řízení a které odchylně od pravidla, podle kterého nelze povolit podpovrchovou skládku odpadů mimo místa stanovená plánem pro nakládání s odpady požadovaným uvedeným článkem, stanoví, že podpovrchové skládky odpadů, které byly povoleny před nabytím účinnosti tohoto plánu, mohou být nově povoleny na týchž parcelách po tomto nabytí účinnosti, nepředstavuje „plán pro nakládání s odpady“ ve smyslu uvedeného ustanovení směrnice 75/442, ve znění rozhodnutí 96/350.
   Článek 8 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů, ve znění směrnice Rady 2011/97/EU ze dne 5. prosince 2011, však nebrání takovému vnitrostátnímu normativnímu ustanovení, které může mít svůj právní základ v článku 14 této směrnice a uplatňovat se na skládky, které byly v okamžiku jejího provedení již povoleny nebo provozovány, pokud jsou splněny ostatní podmínky uvedené v článku 14, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


title: Věc F-137/14: Žaloba podaná dne 8. prosince 2014 – ZZ v. ESVČ

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/54

         Žaloba podaná dne 8. prosince 2014 – ZZ v. ESVČ
   (Věc F-137/14)
   (2015/C 034/67)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Evropské služby pro vnější činnost ze dne 29.01.2014 vypovědět pracovní smlouvu žalobce uzavřenou na dobu neurčitou, jakož i návrh žalobce na náhradu morální a nehmotné újmy, která mu vznikla

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ESVČ, sdělené žalobci dopisem ESVČ ze dne 29.01.2014, podle kterého se dne 31.08.2014 o půlnoci při uplatnění sedmiměsíční výpovědní lhůty ukončuje zaměstnanecký poměr žalobce,

               —

               uložit ESVČ, aby žalobci zaplatil náhradu škody v přiměřené výši ponechané na uvážení Tribunálu za morální a nemateriální újmu vzniklou žalobci rozhodnutím ESVČ uvedených v prvním návrhovém žádání,

               —

               uložit ESVČ, aby žalobci nahradil vzniklou hmotnou újmu v plné výši, zejména zaplacením veškerých dlužných odměn a všech ostatních výdajů žalobce zapříčiněných protiprávním jednáním ESVČ (snížených o obdrženou podporu v nezaměstnanosti resp. o odměnu za využití pracovní síly),
               podpůrně pro případ, že z právních nebo skutkových důvodů nedojde k opětovnému začlenění žalobce do služby nebo k opětovnému zaměstnání za dosavadních podmínek, uložit ESVČ na základě hmotné újmy vzniklé žalobci protiprávním ukončením jeho činnosti náhradu škody ve výši rozdílu mezi příjmem, který může žalobce skutečně očekávat, a příjmem, kterého by žalobce dosáhl, pokud by smlouva nadále trvala, s přihlédnutím k důchodovým dávkám a jiným nárokům, a

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-79/15: Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ v. ECB

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/57

         Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ v. ECB
   (Věc F-79/15)
   (2015/C 279/73)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky o ukončení řízení o uznání žalobcova onemocnění jako nemoci z povolání a návrh na náhradu nemajetkové a majetkové újmy, která mu údajně vznikla.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložil Evropské centrální bance povinnost zaplatit žalobci částku 30  000 eur z titulu způsobené majetkové a nemajetkové újmy;

               —

               uložit Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-63/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Lietuvos Vyriausiasis Administracinis Teismas ze dne  20. prosince 2005  ve věci Profisa proti Muitinės departamentas prie Lietuvos respublikos finansų ministerijos

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Lietuvos Vyriausiasis Administracinis Teismas ze dne 20. prosince 2005 ve věci Profisa proti Muitinės departamentas prie Lietuvos respublikos finansų ministerijos
   (Věc C-63/06)
   (2006/C 86/26)
   Jednací jazyk: litevština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Lietuvos Vyriausiasis Administracinis Teismas (Litva) ze dne 20. prosince 2005 ve věci Profisa proti Muitinės departamentas prie Lietuvos respublikos finansų ministerijos, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. února 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Lietuvos Vyriausiasis Administracinis Teismas žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Je třeba, s ohledem na rozdíly mezi různými jazykovými zněními směrnice Rady 92/83/EHS (1) ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů, vykládat čl. 27 odst. 1 písm. f) této směrnice tak, že ukládá členským státům povinnost osvobodit od spotřební daně líh dovezený na celní území Evropských společenství, obsažený v čokoládových výrobcích určených k přímé spotřebě, pokud obsah alkoholu v těchto výrobcích nepřesahuje 8,5 litrů čistého alkoholu na 100 kg výrobku.

      (1)  Úř. věst. L 316, s. 21.


title: Spojené věci C-145/06 a C-146/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria di secondo grado di Trento – Itálie) – Fendt Italiana Srl v. Agenzia Dogane – Ufficio Dogane di Trento (Směrnice 2003/96/ES — Struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny — Oblast působnosti směrnice — Minerální oleje — Mazací oleje používané k jiným účelům než jako pohonná látka nebo palivo — Vyloučení — Zrušení směrnice 92/81/EHS — Vnitrostátní režim zdanění)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/11

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria di secondo grado di Trento – Itálie) – Fendt Italiana Srl v. Agenzia Dogane – Ufficio Dogane di Trento
   (Spojené věci C-145/06 a C-146/06) (1)

   (Směrnice 2003/96/ES - Struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny - Oblast působnosti směrnice - Minerální oleje - Mazací oleje používané k jiným účelům než jako pohonná látka nebo palivo - Vyloučení - Zrušení směrnice 92/81/EHS - Vnitrostátní režim zdanění)
   (2007/C 199/17)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Commissione tributaria di secondo grado di Trento
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Fendt Italiana Srl

      Žalovaná: Agenzia Dogane – Ufficio Dogane di Trento
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Commissione tributaria di secondo grado di Trento – Výklad směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51) – Slučitelnost vnitrostátního zákona, který stanoví zdanění mazacích olejů určených pro jiné účely než jako palivo nebo pohonná hmota
   Výrok
   Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve znění směrnice Rady 2004/75/ES ze dne 29. dubna 2004, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčená v původním řízení, která stanoví výběr daně z mazacích olejů, pokud jsou určeny k používání, nabízeny k prodeji nebo používány jinak než jako palivo nebo pohonná hmota.

      (1)  Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


title: Věc T-38/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/62

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise
   (Věc T-38/06) (1)

   (2008/C 301/110)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


title: Věc T-358/11: Žaloba podaná dne 27. června 2011 — Itálie v. Komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/44

         Žaloba podaná dne 27. června 2011 — Itálie v. Komise
   (Věc T-358/11)
   2011/C 252/96
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Marchini, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
   Zrušil následující akty: jako opatření, které je v rozporu s právními předpisy Evropské unie: prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 15. dubna 2011 o vyloučení některých výdajů uskutečněných Itálií v rámci záruční sekce EZOZF, týkající se opatření Veřejné skladování-cukr finanční rok 2006 (10 % paušální oprava ve výši 171 418,00 eur), 2007 (10 % paušální oprava ve výši 182 006,00 eur), 2008 (10 % paušální oprava ve výši 111 062,00 eur), 2009 (10 % paušální oprava ve výši 34 547,00 eur) z důvodu „35 % nárůstu nákladů na skladování“, finanční rok 2006 (5 % paušální oprava ve výši 781 044,00 eur) z důvodu „Pozdních kontrol skladů“, uvedené v příloze podle článku 1 téhož rozhodnutí; jako opatření, která představují sine qua non rozhodnutí Komise K(2011) 2517: dopis Generálního ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova Evropské komise (Ředitelství J.Audit zemědělských výdajů), č. ARES (2011) 2287 ze dne 3. ledna 2011 a bod 2 jeho přílohy, v němž jsou uvedeny definitivní důvody na podporu konečného rozhodnutí po přijetí zprávy Smírčího orgánu ve věci 10/IT/435; jako opatření, která představují sine qua non rozhodnutí Komise K(2011) 2517:dopis Generálního ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova Evropské komise (Ředitelství J.Audit zemědělských výdajů), č. ARES (2010) 57525 ze dne 3. února 2010 a jeho příloha, v níž se uvádějí důvody pro vyloučení z financování Společenství;

               —

               podpůrně vyhověl námitce protiprávnosti nařízení (ES) č. 915/2006.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí (článek 296 SFEU, bývalý článek 253 ES), konkrétně neprovedení předběžného šetření v souvislosti s finanční opravou výdajů uvedenou jako „35 % nárůst nákladů na skladování pro finanční roky 2006, 2007, 2008, 2009“.
               Podle italské vlády Komise dostatečně neprošetřila důkazy předložené AGEA (Agentura pro poskytování pomoci v zemědělství), podle kterých byl proveden průzkum trhu a byly známy příčiny nárůstu cen nájmu sil vyplývajícího ze složité situace přetrvávající od roku 2005 na trhu nájmu skladovacích prostor pro zásoby cukru.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí (článek 296 SFEU, bývalý článek 253 ES), konkrétně nedostatku odůvodnění v souvislosti s finanční opravou výdajů uvedenou jako „35 % nárůst nákladů na skladování pro finanční roky 2006, 2007, 2008, 2009“.
               Podle italské vlády Komise nevysvětlila, proč nepovažovala tvrzení úředníků AGEA nebo sazbu jednoho z hlavních provozovatelů skladů za dostatečné písemné důkazy o všeobecném požadavku společností vyrábějících cukr na zvýšení ceny o 50 %.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného výkladu článku 8 nařízení (ES) č. 884/2006 a jeho přílohy I, jakož i článku 4 nařízení (ES) č. 2148/1996, pozměněného přílohou nařízení Komise (ES) č. 915/2006, a z porušení zásady právní jistoty, zásady zákazu retroaktivity a zásady ochrany legitimního očekávání v souvislosti s 5 % paušální finanční opravou za finanční rok 2006 z důvodu „pozdních kontrol skladů“.
               Italská vláda tvrdí, že Komise jednala v rozporu s přechodnými opatřeními uvedenými v bodě 5 části A II přílohy I nařízení (ES) č. 884/2006. Vzhledem k tomu, že AGEA již tyto činnosti vykonala v rámci kontrol vyžadovaných italskými právními předpisy a předložila o tom důkaz pracovníkům Komise, když delegaci Komise poskytla dokumenty o nakládce a vykládce a související dokumenty během kontroly v květnu 2007, měla se uplatnit přechodná opatření, z čehož vyplývá, že Itálii neměla být uložena žádná pokuta, přičemž vzhledem k organizačním obtížím týkajícím se koordinace s Agecontrol bylo možné dospět k závěru, že Itálie byla oprávněna předložit pouze souhrnné materiály v únoru 2007. Italská vláda tvrdí, že došlo k porušení zásady právní jistoty, zásady zákazu retroaktivity, zásady ochrany legitimního očekávání a zásady proporcionality, neboť s uvedenými zásadami je v rozporu okamžité uplatnění povinnosti provést inventury v souvislosti s transakcemi, které byly v okamžiku vstupu v platnost uvedených nařízení, tedy dne 23. a 24. června 2006 (zvláště příloha nařízení č. 915/2006), a krátce před účetní závěrkou za dané účetní období (30. září 2006), dávno skončené.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí (článek 296 SFEU, bývalý článek 253 ES), konkrétně nedostatku odůvodnění v souvislosti s 5 % paušální finanční opravou za finanční rok 2006 z důvodu „pozdních kontrol skladů“
               Podle italské vlády Komise neuvedla řádné důvody pro zamítnutí návrhu předloženého Smírčím orgánem, podle kterého se nové pravidlo stanovené v nařízení (ES) č. 915/2006, které stanoví lhůtu pro inventuru, mělo uplatnit na přemísťování cukru až od vstupu v platnost tohoto nařízení, a nikoli retroaktivně na celý finanční rok 2006, z čehož by vyplývalo, že stanovená finanční oprava by byla úměrně nižší (o přibližně 8 měsíců).

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti nařízení (ES) č. 915/2006.
               Italská vláda tvrdí, že nařízení (ES) č. 915/2006 je protiprávní v rozsahu, v němž stanoví povinnost provést inventuru zbývajících zásob za hospodářské období 2004/2005 (30. září 2005), původních zásob za hospodářské období 2005/2006 (1. říjen 2005) a zbývajících zásob za hospodářské období 2005/2006 (30. září 2006), v průběhu finančního roku 2006, a to přibližně pouze tři měsíce před novou lhůtou pro inventuru. Podle italské vlády je v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství stanovit prostřednictvím nařízení povinnosti v souvislosti s událostmi, které nastaly v minulosti a jsou skončené, a následně ukládat sankce za jejich nesplnění prostřednictvím řízení o finanční opravě.

               6)

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí, konkrétně nedostatku odůvodnění a nepředložení dostatečných důkazů (článek 296 SFEU, bývalý článek 253 ES).
               Podle italské vlády Komise zkresluje skutkový stav, když uplatňuje finanční opravu na nesprávný předpoklad GŘ pro zemědělství, podle kterého neexistoval monitoring AGEA vztahující se na „vcházející cukr“ a „vycházející cukr“ a „přibližně 127 000 tun cukru bylo přemístěno (aniž byla úředně ověřena jejich váha)“. Italská vláda též tvrdí, že na podporu tvrzení „o neprovedení výroční kontroly skladu. když probíhaly skladovací operace“, nebo tvrzení, že „přibližně 127 000 tun cukru bylo přemístěno (aniž byly úředně ověřeny nebo zváženy) v období od 30. září 2006 (datum, kdy měla být provedena inventura) do února 2007“, nebyly předloženy dostatečné důkazy. S přihlédnutím k písemným důkazům předloženým AGEA, a sice evidenčním záznamům, které byly odevzdány pracovníkům Komise a ze kterých vyplývaly číselné hodnoty vztahující se k pohybu a uskladnění cukru, a to pro každou uskladněnou dodávku, služby komise nemohou tvrdit opak, aniž by to dokázaly.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí, konkrétně nedostatku odůvodnění a nepředložení dostatečných důkazů (článek 296 SFEU, bývalý článek 253 ES), v souvislosti s údajným rizikem, že Fond utrpí újmu.
               Podle italské vlády je rozhodnutí stiženo vadou spočívající v nedostatku odůvodnění pro neposouzení užitečnosti inspekcí a kontrol „cukru vcházejícího“ do skladu a „cukru vycházejícího“ ze skladu a měsíčních zásob cukru, které provádí AGEA.


title: Věc T-516/08: Usnesení Tribunálu ze dne 24. března 2010 — Eriksen v. Komise ( „Žaloba na náhradu škody — Důsledky jaderné havárie v Thulé (Grónsko) pro veřejné zdraví — Směrnice 96/29/Euratom — Nepřijetí opatření ze strany Komise vůči členskému státu — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/34

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. března 2010 — Eriksen v. Komise
   (Věc T-516/08) (1)

   („Žaloba na náhradu škody - Důsledky jaderné havárie v Thulé (Grónsko) pro veřejné zdraví - Směrnice 96/29/Euratom - Nepřijetí opatření ze strany Komise vůči členskému státu - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
   2010/C 134/58
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Heinz Helmuth Eriksen (Ebeltoft, Dánsko) (zástupce: I. Anderson, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. White a M. Patakia, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody směřující k získání náhrady škody údajně utrpěné z důvodu nepřijetí nezbytných opatření ze strany Komise, které by přiměly Dánské království, aby přijalo právní a správní předpisy, které by mu umožnily přizpůsobit se směrnici Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (Úř. věst. L 159, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 291), a uplatnilo tyto předpisy na pracovníky, kteří byli postiženi jadernou havárií v Thulé (Grónsko).

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Heinzi Helmuthu Eriksenovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc C-207/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Commissione Tributaria Provinciale di Novara ze dne 26. dubna 2004 ve věci Paolo Vergani proti Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona

text:
               10.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Commissione Tributaria Provinciale di Novara ze dne 26. dubna 2004 ve věci Paolo Vergani proti Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona
   (Věc C-207/04)
   (2004/C 179/13)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Commissione Tributaria Provinciale di Novara (Itálie) ze dne 26. dubna 2004 ve věci Paolo Vergani proti Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona, které došlo Kanceláři Soudního dvora Evropských společenství dne 10. května 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Commissione Tributaria Provinciale di Novara žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:

      Porušuje, je v rozporu nebo v každém případě vytváří čl. 17 odst. 4 písm. a) Decreto del Presidente della Repubblica č. 917/86, kterým se přiznává za stejných podmínek pracovníkům, kteří dosáhli věku 50 let, jedná-li se o ženy, a 55 let, jedná-li se o muže, výhoda spočívající ve zdanění o snížené sazbě (50 %) pobídky k dobrovolnému odchodu do důchodu a částek vyplacených v souvislosti s ukončením pracovního poměru, podmínky nerovného zacházení pro muže a ženy zakázané článkem 141 (bývalý článek 119) Smlouvy o Evropské unii a směrnicí EHS č. 76/207 (1)?

      (1)  Úř. věst. L 39, 14.2.1976, s. 40.


title: Věc C-201/05: Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2008 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue (Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu — Svoboda usazování — Volný pohyb kapitálu — Přímé daně — Korporační daň — Akciové dividendy, které společnost-nerezident platí společnosti-rezidentovi — Předpisy o ovládaných zahraničních společnostech (OZS) — Situace týkající se třetí země — Kvalifikace dostupných žalob proti daňové správě — Odpovědnost členského státu za porušení práva Společenství)

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/13

         Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2008 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue
   (Věc C-201/05) (1)

   (Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Přímé daně - Korporační daň - Akciové dividendy, které společnost-nerezident platí společnosti-rezidentovi - Předpisy o ovládaných zahraničních společnostech (OZS) - Situace týkající se třetí země - Kvalifikace dostupných žalob proti daňové správě - Odpovědnost členského státu za porušení práva Společenství)
   (2008/C 209/18)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation

      Žalovaný: Commissioners of Inland Revenue
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad článků 43 ES, 49 ES a 56 ES – Vnitrostátní daňové právní předpisy – Korporační daň – Osvobození – Dividendy placené jinými společnostmi společnosti usazené na vnitrostátním území – Situace, která se liší podle státu, kde jsou jiné společnosti usazeny
   Výrok

               1)

               Článek 43 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní podíl, jenž jí umožňuje vykonávat nepochybný vliv na rozhodování této společnosti, a tak určovat její činnost, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce.
               Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní alespoň 10 % hlasovacích práv, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce.
               Článek 56 ES musí být dále vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které vlastní méně než 10 % hlasovacích práv, aniž by této společnosti-rezidentu poskytly slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností ve státě, jehož je rezidentem.

               2)

               Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které umožňují od korporační daně osvobodit některé dividendy, které pojišťovny-rezidenti obdrží od společností-rezidentů, ale vylučuje takové osvobození od daně pro obdobné dividendy obdržené od společností-nerezidentů, pokud to znamená méně výhodné zacházení s posledně uvedenými dividendami.

               3)

               Články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby do základu daně společnosti-rezidenta usazené v některém členském státě byly zahrnuty zisky dosažené ovládanou zahraniční společností v jiném členském státě, pokud se tam na tyto zisky vztahuje nižší úroveň zdanění, než je úroveň zdanění v prvním státě, s výjimkou případu, kdy se takové zahrnutí týká pouze čistě vykonstruovaných operací, jejichž účelem je vyhnout se obvykle dlužné vnitrostátní dani.
               Uplatnění takového daňového opatření musí být tedy vyloučeno, pokud se na základě objektivních, třetími osobami zjistitelných skutečností ukáže, že bez ohledu na existenci důvodů daňové povahy je uvedená ovládaná zahraniční společnost skutečně usazena v hostitelském členském státě a vykonává zde skutečnou hospodářskou činnost.
               Nicméně články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání daňovým právním předpisům členského státu, které ukládají splnění určitých požadavků, chce-li být společnost-rezident osvobozena od daně, která již byla uhrazena z příjmů této ovládané společnosti ve státě, jehož je rezidentem, pokud je účelem těchto požadavků ověřit skutečnost usazení ovládané zahraniční společnosti a skutečnost její hospodářské činnosti, aniž by to s sebou neslo nepřiměřené správní požadavky.

               4)

               Články 56 ES až 58 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které poskytují daňovou výhodu v souvislosti s korporační daní pro určité dividendy obdržené společnostmi-rezidenty od společností-rezidentů, ale vylučují takovou výhodu pro dividendy obdržené od společností usazených v třetí zemi, zejména podléhá-li udělení této výhody podmínkám, jejichž dodržení může být ověřeno příslušnými orgány tohoto členského státu pouze na základě informací získaných od třetí země, v níž je usazena rozdělující společnost.

               5)

               V případě neexistence právní úpravy Společenství přísluší vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která právním subjektům vyplývají z práva Společenství, včetně kvalifikace žalob podaných poškozenými před vnitrostátními soudy. Vnitrostátní soudy však musí zaručit, že právní subjekty mají k dispozici účinný procesní prostředek, který jim umožňuje dosáhnout vrácení neoprávněně vybrané daně a částek vyplacených tomuto členskému státu nebo zadržených tímto státem v přímé souvislosti s touto daní. Pokud jde o jiné škody někomu vzniklé v důsledku porušení práva Společenství přičitatelného členskému státu, musí tento členský stát nahradit škody způsobené jednotlivcům za podmínek uvedených v bodě 51 rozsudku ze dne 5. března 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C-46/93 a C-48/93), aniž by to vylučovalo, že odpovědnost státu může být na základě vnitrostátního práva založena za méně omezujících podmínek.
               Pokud se ukáže, že právní předpisy členského státu představují omezení svobody usazování zakázané článkem 43 ES nebo omezení volného pohybu kapitálu zakázané článkem 56 ES, může předkládající soud za účelem určení škody, za niž lze náhradu přiznat, ověřit, zda poškození projevili přiměřenou snahu za účelem odvrátit tuto škodu nebo omezit její rozsah, a zvláště zda včas využili všech dostupných právních prostředků. Aby se však zamezilo tomu, že výkon práv, které články 43 ES a 56 ES přiznávají jednotlivcům, bude znemožněn nebo nadměrně ztížen, předkládající soud může určit, zda by použití těchto právních předpisů, případně ve vzájemném spojení s relevantními ustanoveními smluv o zamezení dvojího zdanění, každopádně vedlo k neúspěchu v nárocích žalobkyň v původním řízení u daňové správy dotyčného členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


title: Věc C-145/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu senátu) ze dne 16. července 2015 – Evropská komise v. Bulharská republika „Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Směrnice 1999/31/ES — Článek 14 — Skládky odpadů — Odpady neklasifikované jako nebezpečné — Stávající skládky, které neodpovídají požadavkům“

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/11

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu senátu) ze dne 16. července 2015 – Evropská komise v. Bulharská republika
   (Věc C-145/14) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 1999/31/ES - Článek 14 - Skládky odpadů - Odpady neklasifikované jako nebezpečné - Stávající skládky, které neodpovídají požadavkům“)
   (2015/C 311/11)
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Petrova a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)

      Žalovaná: Bulharská republika (zástupci: E. Petranova a D. Drambozova, zmocněnkyně)

      Výrok

               1)

               Bulharská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby od 16. července 2009 byly skládky odpadů neklasifikovaných jako nebezpečné existující na jejím území nadále provozovány, pouze pokud splňují požadavky směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů, nesplnila povinnosti, které jí příslušejí podle čl. 14 písm. a) až c) uvedené směrnice.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise a Bulharská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


title: Věc T-409/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. září 2009 — Cohausz v. OHIM — Izquierdo Faces (acopat) ( Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství acopat — Starší národní slovní ochranné známky COPAT — Relativní důvod pro zamítnutí — Absence skutečného užívání starších ochranných známek — Článek 56 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 [nyní po změně čl. 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009] )

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/61

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. září 2009 — Cohausz v. OHIM — Izquierdo Faces (acopat)
   (Věc T-409/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství acopat - Starší národní slovní ochranné známky COPAT - Relativní důvod pro zamítnutí - Absence skutečného užívání starších ochranných známek - Článek 56 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 [nyní po změně čl. 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009]“)
   2009/C 267/107
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Helge B. Cohausz (Düsseldorf, Německo) (zástupci: původně I. Friedhoff, poté S. von Petersdorff-Campen a H. Timmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Soudem: José Izquierdo Faces (Bilbao, Španělsko) (zástupce: H. Bock, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. září 2007 (věc R 289/2006-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Helgem B. Cohauszem a José Izquierdo Facesem.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               H. B. Cohauszemu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 8, 12.1.2008.


title: Věc C-402/05 P a C-415/05 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. září 2008 – Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation v. Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství, Spojené království Velké Británie a Severního Irska (Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) — Omezující opatření namířená proti osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem — Spojené národy — Rada bezpečnosti — Rezoluce přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů — Provedení ve Společenství — Společný postoj 2002/402/SZBP — Nařízení (ES) č. 881/2002 — Opatření zaměřená na osoby a subjekty zapsané na seznam vyhotovený orgánem Spojených národů — Zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů — Výbor Rady bezpečnosti zřízený na základě odstavce 6 rezoluce 1267 (1999) Rady bezpečnosti (Výbor pro sankce) — Zahrnutí těchto osob a subjektů do přílohy I nařízení (ES) č. 881/2002 — Žaloba na neplatnost — Pravomoc Společenství — Právní základ tvořený souborem článků 60 ES, 301 ES a 308 ES — Základní práva — Právo na ochranu vlastnictví, právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum)

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. září 2008 – Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation v. Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-402/05 P a C-415/05 P) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření namířená proti osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Spojené národy - Rada bezpečnosti - Rezoluce přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů - Provedení ve Společenství - Společný postoj 2002/402/SZBP - Nařízení (ES) č. 881/2002 - Opatření zaměřená na osoby a subjekty zapsané na seznam vyhotovený orgánem Spojených národů - Zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů - Výbor Rady bezpečnosti zřízený na základě odstavce 6 rezoluce 1267 (1999) Rady bezpečnosti (Výbor pro sankce) - Zahrnutí těchto osob a subjektů do přílohy I nařízení (ES) č. 881/2002 - Žaloba na neplatnost - Pravomoc Společenství - Právní základ tvořený souborem článků 60 ES, 301 ES a 308 ES - Základní práva - Právo na ochranu vlastnictví, právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum)
   (2008/C 285/03)
   Jednací jazyk: angličtina a švédština
   Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Yassin Abdullah Kadi (zástupci: I. Brownlie, D. Anderson QC, P. Saini, Barrister, G. Martin, Solicito), Al Barakaat International Foundation (zástupci: L. Silbersky a T. Olsson, advokater)

      Další účastníci řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop, E. Finnegan a E. Karlsson, zmocněnci) Komise Evropských společenství (zástupci: C. Brown, J. Enegren a P. J. Kuijper, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, zmocněnci a C. Greenwood QC, A. Dashwood, Barrister)

      Vedlejší účastníci řízení podporující Radu Evropské unie: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, E. Belliard a S. Gasri, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster a M. de Moc, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice řízení podporující Komisi Evropských společenství: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, E. Belliard a S. Gasri, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhý rozšířený senát) vydanému dne 21. září 2005 ve věci T-315/01, Yassin Abdullah Kadi v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství, jímž Soud prvního stupně rozhodl, že a) není na místě prohlásit na návrh žalobce za neplatné nařízení Komise (ES) č. 2062/2001 ze dne 19. října 2001, kterým se potřetí mění nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu, a o zrušení nařízení (ES) č. 337/2000 (Úř. věst. L 277, s. 25) v rozsahu, v jakém zařazuje žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků uložené výše uvedeným nařízením, a b) zamítnout jako neopodstatněný návrh žalobce na zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002, o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení (ES) č. 467/2001 (Úř. věst. L 139, s. 9) v rozsahu, v jakém se jej tyto akty týkají.
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhý rozšířený senát) vydanému dne 21. září 2005, Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise (T-306/01), kterým Soud zamítl žalobu na zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001
   Výrok

               1)

               Rozsudky Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 21. září 2005, Kadi v. Rada a Komise (T-315/01), jakož i Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise (T-306/01) se zrušují.

               2)

               Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu, se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na Y. A. Kadiho a Al Barakaat International Foundation.

               3)

               Účinky nařízení č. 881/2002 v rozsahu, v němž se vztahuje na Y. A. Kadiho a Al Barakaat International Foundation, zůstávají zachovány po dobu, která nesmí přesáhnout tři měsíce ode dne vyhlášení tohoto rozsudku.

               4)

               Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství se ukládá nést kromě vlastních nákladů řízení i polovinu nákladů řízení, které Y. A. Kadi a Al Barakaat International Foundation vynaložili jak v řízení v prvním stupni, tak v souvislosti s řízením o kasačních opravných prostředcích.

               5)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení, které vynaložilo jak v řízení v prvním stupni, tak v souvislosti s řízením o kasačních opravných prostředcích.

               6)

               Španělské království, Francouzská republika a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 36, 11.2.2006.

      Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


title: Věc T-306/14: Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Polymer-Chemie v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/55

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Polymer-Chemie v. Komise
   (Věc T-306/14)
   2014/C 223/57
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Německo) (zástupci: D. Greinacher, J. Martin a B. Scholtka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil za neplatné podle čl. 263 odst. 1 SFEU rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení proti Spolkové republice Německo kvůli podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů a důlního plynu podle zákona o upřednostnění obnovitelných zdrojů energie (EEG) a omezení poplatku EEG pro energeticky náročné podniky, státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), zveřejněné v Úředním věstníku EU ze dne 7. února 2014, č. C 37, v rozsahu, ve kterém Komise zvláštní vyrovnávací ustanovení podle § 40 a § 41 EEG považuje za státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU;

               —

               uložil Komisi podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU
               Žalobkyně tvrdí, že Komise posoudila podporu obnovitelných zdrojů energie prostřednictvím systému poplatků, jakož i zvláštní vyrovnávací ustanovení k omezení poplatku EEG, neprávem jako podporu a tedy neměla zahájit formální vyšetřovací řízení.

                           —

                           Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že se Komise při předběžném posouzení otázky, zda je zvláštní vyrovnávací ustanovení podporou, dopustila zjevně nesprávného posouzení, neboť zvláštní vyrovnávací ustanovení jako výjimka z poplatku EEG neposkytuje žádnou výhodu, kterou by energeticky náročné podniky za normálních tržních podmínek nezískaly.

                           —

                           Žalobkyně nadto tvrdí, že nebyly dotčeny státní prostředky. Jelikož ani výtěžky z poplatku EEG nejsou prostředky státu, nemohly být ani výjimečným ustanovením pro energeticky náročné podniky dotčeny žádné prostředky státu.

                           —

                           Žalobkyně dále uvádí, že zvláštní vyrovnávací ustanovení nenarušuje hospodářskou soutěž. Vytváří podmínky hospodářské soutěže, které by existovali bez poplatku EEG.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání
               Žalobkyně tvrdí, že Komise vydáním rozhodnutí navíc porušuje zásadu legitimního očekávání. Německá právní úprava na podporu obnovitelných zdrojů energie byla již podrobena podrobnému posouzení z hlediska práva státních podpor. V tomto posouzení Komise v roce 2002 došla k závěru, že převod státních prostředků s ní není spojen. Jelikož EEG 2012 neobsahuje žádné podstatné změny vzhledem k tehdejší právní úpravě, nemohly dotčené hospodářské subjekty počítat s novým posouzením, nýbrž mohly mít důvěru v další existenci úpravy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci
               Konečně žalobkyně zastává názor, že Komise zneužila své posuzovací pravomoci podle článku 107 SFEU a 108 SFEU. Komise sleduje zahájením formálního vyšetřovacího řízení cíl zásadně harmonizovat podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů. Tento základní cíl se ukazuje také v novém návrhu pokynů pro podpory v oblasti životního prostředí a energie, ve kterých Komise poprvé stanoví podrobná pravidla pro podporu obnovitelných energií. Aby však dosáhla harmonizace, musela by Komise použít řízení stanovené k harmonizaci právních předpisů články 116 SFEU a 117 SFEU.


title: Věc C-129/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Německo) dne 8. března 2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Německo) dne 8. března 2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH v. Finanzamt Magdeburg
   (Věc C-129/12)
   2012/C 174/23
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Žalovaný: Finanzamt Magdeburg

      Předběžná otázka

   Ponechalo rozhodnutí Komise C(1998) 1712 ze dne 20. května 1998 (1) německému zákonodárci při formulování § 2 věty druhé bodu 4 Investitionszulagengesetz 1996 (InvZulG, zákona o investičních pobídkách 1996) ve znění Steuerentlastungsgesetz 1999 (zákona o snižování daňové zátěže 1999) ze dne 19. prosince 1998 volnost, která umožňuje právní úpravu, která zvýhodňuje dotčené investice, u kterých bylo závazné investiční rozhodnutí přijato před uplynutím lhůty k provedení rozhodnutí Komise, popřípadě před uveřejněním zamýšlených opatření v Bundessteuerblatt (BStBl, Spolkový daňový věstník), dodání předmětu investice, jakož i určení a vyplacení pobídky však nastanou až poté?

      (1)  Rozhodnutí Komise 1999/183/ES ze dne 20. května 1998 o státní podpoře na zpracování německých zemědělských výrobků a jejich uvádění na trh, která může být poskytnuta na základě existujících opatření regionální podpory (Úř. věst. L 60, s. 61).


title: Věc C-471/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Wien (Rakousko) dne 15. října 2014 – Seattle Genetics Inc.

text:
               22.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Wien (Rakousko) dne 15. října 2014 – Seattle Genetics Inc.
   (Věc C-471/14)
   (2014/C 462/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Wien

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Seattle Genetics Inc.

      Žalovaný orgán: Österreichisches Patentamt

      Předběžné otázky

               1)

               Je „den vydání první registrace ve Společenství“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (1) určen právem Společenství, nebo tato právní úprava odkazuje na den, ke kterému se registrace podle práva příslušného členského státu stává účinnou?

               2)

               V případě, že Soudní dvůr Evropské unie potvrdí určení dne ve smyslu otázky 1 právem Společenství: ze kterého dne je přitom nutno vycházet – z data registrace nebo data jejího oznámení?

      (1)  Úř. věst. L 152, s. 1.


title: Věc C-37/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. ledna 2013 Nexans France SAS, Nexans SA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 14. listopadu 2012 ve věci T-135/09, Nexans France SAS, Nexans SA v. Evropská komise

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. ledna 2013 Nexans France SAS, Nexans SA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 14. listopadu 2012 ve věci T-135/09, Nexans France SAS, Nexans SA v. Evropská komise
   (Věc C-37/13 P)
   2013/C 101/22
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Nexans France SAS, Nexans SA (zástupci: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, advokát, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž zamítá druhou část prvního žalobního důvodu, podle níž byl územní rozsah působnosti rozhodnutí o inspekci příliš rozsáhlý a nedostatečně přesný;

               —

               na základě dostupných informací zrušit rozhodnutí o inspekci z důvodu jeho příliš rozsáhlou územní působnosti, nedostatečného odůvodnění a nedostatečné přesnosti, nebo podpůrně vrátit věc Tribunálu zpět k novému rozhodnutí v souladu s rozsudkem Soudního dvora, pokud jde o právní otázky;

               —

               zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž se jím společnosti Nexans ukládá povinnost nést vlastní náklady a nahradit polovinu nákladů vynaložených Komisí v řízení před Tribunálem a uložit Komisi náhradu nákladů vynaložených společností Nexans ve výši, kterou určí Soudní dvůr,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů vynaložených společností Nexans v tomto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál nesprávně zamítl jejich návrh na zrušení rozhodnutí o inspekci, jelikož bylo nedostatečně přesné, mělo příliš rozsáhlou územní působnost a vztahovalo se na jakoukoli podezřelou dohodu či jednání ve vzájemné shodě, které „pravděpodobně mělo globální dosah“. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek rovněž tvrdí, že Tribunál nesprávně rozhodl o nákladech řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. července 2004 ve spojených věcech C-37/02 a C-38/02 (žádosti o předběžné rozhodnutí předložené Tribunale administrativo regionale per il Veneto): Di Lenardo Adriano Srl a Dilexport Srl proti Ministero del Commercio con l'Estero (Banány — Společná organizace trhu — Nařízení (ES) č. 896/2001 — Společný režim obchodu se třetími zeměmi — Primární dovozy — Platnost — Ochrana legitimního očekávání — Retroaktivita — Výkonná pravomoc)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/3

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve spojených věcech C-37/02 a C-38/02 (žádosti o předběžné rozhodnutí předložené Tribunale administrativo regionale per il Veneto): Di Lenardo Adriano Srl a Dilexport Srl proti Ministero del Commercio con l'Estero (1)

   (Banány - Společná organizace trhu - Nařízení (ES) č. 896/2001 - Společný režim obchodu se třetími zeměmi - Primární dovozy - Platnost - Ochrana legitimního očekávání - Retroaktivita - Výkonná pravomoc)
   (2004/C 228/06)
   Jednací jazyk: italština
   Ve spojených věcech C-37/02 a C-38/02, jejichž předmětem jsou žádosti předložené Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Itálie) a směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Di Lenardo Adriano Srl (C-37/02), Dilexport Srl (C-38/02) a Ministero del Commercio con l'Estero rozhodnutí o předběžné otázce týkající se platnosti článků 1, 3, 4, 5, 6 a 31 nařízení Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství (Úř. věst. L 126, s. 6), Soudní dvůr (druhý senát) ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J.-P. Puissochet a R. Schintgen (zpravodaj), F. Macken a N. Colneric, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, tajemník: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Přezkum předběžných otázek neukázal řádnou skutečnost, jíž by mohla být dotčena platnost článků 1, 3, 4, 5, čl. 6 písm. c) a článku 31 nařízení Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství.

      (1)  Úř. věst. C 97, 20.4. 2002.


title: Věc C-626/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2013 společností Villeroy & Boch Austria GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH a další v. Evropská komise

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2013 společností Villeroy & Boch Austria GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH a další v. Evropská komise
   (Věc C-626/13 P)
   2014/C 39/18
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Villeroy & Boch Austria GmbH (zástupci: A Reidlinger a J. Weichbrodt, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10 v rozsahu, v němž zamítá žalobu a týká se žalobkyně,

               —

               podpůrně částečně zrušit článek 1 rozhodnutí žalované K(2010) 4182 final ze dne 23. června 2010 ve formě napadeného rozsudku v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               podpůrně přiměřeně snížit pokutu uloženou žalobkyni v článku 2 napadeného rozhodnutí žalované ze dne 23. června 2010,

               —

               dále podpůrně vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí,

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku žalobkyně vytýká, že posouzení Tribunálu týkající se údajného protiprávního jednání v Rakousku je nesprávné. Tribunál svůj rozsudek zakládá na konstatování a odůvodnění, které předtím nebyly předmětem napadeného rozhodnutí Komise nebo uváděny jako body stížnosti. Současně není zohledněno relevantní tvrzení žalobkyně resp. je uváděno nesprávně.

               2)

               Druhý bod kasačního opravného prostředku napadá shrnutí skutkově i právně nesouvisejícího jednání do údajně jediného a komplexního protiprávního jednání (single complex and continuous infragment — dále jen „SCCI“) přičemž z pohledu žalobkyně nemělo být jednání takto kvalifikováno už jen z důvodu neexistující komplementárnosti společně posuzovaného jednání. V rámci zde uplatněného způsobu porušuje institut SCCI zásadu spravedlivého procesu.

               3)

               Třetím důvodem kasačního opravného prostředku vytýká žalobkyně nesprávné právní posouzení, tzv. „light review“, Tribunálu, který nedostatečně splnil svou povinnost přezkoumat věc, čímž porušil záruku právní ochrany vyplývající z unijního práva.

               4)

               Nakonec je v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku vytýkáno, že potvrzená pokuta je každopádně nepřiměřená. Vzhledem ke konstatování přitěžujících okolností, které již bylo v rozsudku zmírněno a které musí být z důvodu nesprávného odůvodnění zrušeno v širším rozsahu, nemůže být totiž přiměřené uložit beze změny nejvyšší přípustnou pokutu ve výši 10 % obratu koncernu, kterou uložil Tribunál, a je tudíž nepřípustné. Pokud tato skutková zjištění, která byla použita k odůvodnění protiprávního jednání, nebudou z valné části opodstatněné, nemůže se vzhledem k nedostatkům ohledně kauzality a důkazů jednat o SCCI, které zahrnovalo šest zemí, tři skupiny výrobků a trvalo deset let, ale maximálně o jednotlivá lokální protiprávní jednání, která zdaleka neodůvodňují výši sankce, která byla v tomto případě uložena. Skutkový stav, který je nutno v této věci přezkoumat, je velmi vzdálen od těžkého nebo dokonce nejtěžšího myslitelného případu, což Tribunál, který se dopustil hrubého porušení diskrečních kritérií, které je třeba vyložit, nezohlednil.


title: Věc C-1/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 2. ledna 2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA v. Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Inko Trade s.r.o., Jaroslav Matěja, Groupama Transport

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 2. ledna 2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA v. Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Inko Trade s.r.o., Jaroslav Matěja, Groupama Transport
   (Věc C-1/13)
   2013/C 63/22
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA

      Odpůrkyně: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Inko Trade s.r.o., Jaroslav Matěja, Groupama Transport

      Předběžná otázka

   Musí být čl. 27 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládán v tom smyslu, že příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, je určena, pokud žádný z účastníků řízení nevznesl námitku jeho nepříslušnosti nebo pokud se tento soud prohlásil za příslušný rozhodnutím, které je neodvolatelné z jakéhokoli důvodu, zejména z důvodu vyčerpání opravných prostředků?

      (1)  Úř. věst. 2001, L 12, s. 1.


20150731047617032015/C 270/513502015TC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150630414111Věc T-350/15: Žaloba podaná dne 30. června 2015 – Perry Ellis International Group v. OHIM – CG (P)
 ---documentbreak--- C2702015CS4110120150630CS0051411411Žaloba podaná dne 30. června 2015 – Perry Ellis International Group v. OHIM – CG (P)
   (Věc T-350/15)2015/C 270/51Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Perry Ellis International Group Holdings Limited (Nassau, Bahamy) (zástupci: O. Günzel a V. Ahmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: CG verwaltungsgesellschaft mbH (Gevelsberg, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka: žalobkyně

      Sporná ochranná známka: obrazová černobílá ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „P“ – Přihláška č. 10 889 723

      Řízení před OHIM: řízení o námitce

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. dubna 2015 ve věci R 2441/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

            —

            napadené rozhodnutí zrušil;

            —

            uložil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

            —

            Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Spojené věci C-334/06 až C-336/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. června 2008 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Chemnitz – Německo) – Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06) v. Landkreis Mittweida a Steffen Schubert (C-335/06) v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis (Směrnice 91/439/EHS — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu — Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě — Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě — Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS)

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. června 2008 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Chemnitz – Německo) – Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06) v. Landkreis Mittweida a Steffen Schubert (C-335/06) v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   (Spojené věci C-334/06 až C-336/06) (1)

   (Směrnice 91/439/EHS - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu - Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě - Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě - Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS)
   (2008/C 209/08)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Chemnitz
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06), Steffen Schubert (C-335/06)

      Žalovaní: Landkreis Mittweida, Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Chemnitz – Výklad čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317) – Odmítnutí uznání platnosti řidičského průkazu vydaného jiným členským státem po uplynutí doby zákazu uložené držiteli, jemuž byl odňat národní řidičský průkaz pro řízení ve stavu opilosti, jelikož dotčená osoba nebyla schopna předložit lékařsko-psychologický posudek nezbytný pro získání nového řidičského průkazu ve státě bydliště – Zneužití práva
   Výrok
   Článek 1 odst. 2, čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musejí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát za takových okolností, jako jsou okolnosti věcí v původních řízeních, odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem v období, v němž dotčené osobě nebyl uložen zákaz žádat o nový řidičský průkaz, a tudíž platnost tohoto řidičského průkazu, pokud držitel tohoto řidičského průkazu nesplnil podmínky vyžadované v tomto prvním členském státě pro vydání nového řidičského průkazu po odnětí předchozího řidičského průkazu, včetně zkoušky způsobilosti k řízení osvědčující, že důvody zmíněného odnětí již pominuly.
   Za stejných okolností zmíněná ustanovení nebrání tomu, aby členský stát odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem, pokud bylo na základě údajů v něm uvedených nebo jiných nesporných informací pocházejících z členského státu vydání prokázáno, že v době, kdy byl zmíněný řidičský průkaz vydán, neměl jeho držitel – jemuž byl na území prvního členského státu odňat předchozí řidičský průkaz – obvyklé bydliště na území členského státu vydání.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


title: Věc C-301/10: Žaloba podaná dne 16. června 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/21

         Žaloba podaná dne 16. června 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-301/10)
   ()
   2010/C 246/36
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán, zmocněnec, A-A. Gilly, zmocněnec)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               konstatovat, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nezajistilo zřízení vhodných stokových soustav odpadních vod podle čl. 3 odst. 1 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1) v londýnských čtvrtích Whitburn, Beckton a Crossness a nezajistilo vhodné čištění odpadních vod z čistíren odpadních vod v Becktonu, Crossnessu a Mogdenu v Londýně podle čl. 4 odst. 1 a 3, čl. 10 a přílohy I B této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z těchto ustanovení;

               —

               uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 3 odst. 1 a 2 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS je Spojené království povinno zajistit, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod nejpozději do 31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby tyto stokové soustavy vyhovovaly požadavkům přílohy I A této směrnice. Podle čl. 4 odst. 1 a 3 a přílohy I B této směrnice je Spojené království povinno rovněž zajistit, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění nejpozději do 31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby vypouštění z čistíren městských odpadních vod splňovalo normy pro vypouštění z čistíren městských odpadních vod do recipientu.
   Jelikož Spojené království provozuje kombinovaný systém shromažďování městských odpadních vod a dešťových vod v oblasti Londýna, musí být tento systém vyprojektován tak, aby zajistil, že tyto vody jsou shromažďovány a odváděny do čistíren odpadních vod v souladu s požadavky stanovenými v uvedené směrnici. Spojené království nezajistilo, aby byly stokové systémy vyprojektovány a vybudovány tak, aby shromažďovaly veškeré městské odpadní vody a odváděly je do čistíren odpadních vod. Kapacita stokové soustavy musí být schopna vyhovět přírodním klimatickým podmínkám a sezónními rozdílům. Spojené království porušilo požadavky směrnice tím, že nezajistilo vybudování odpovídajících stokových soustav a čistíren v oblasti Londýna a Whitburnu a v důsledku nečištění umožnilo únik nadměrného množství nevyčištěných odpadních vod do životního prostředí.

      (1)  Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


title: Věc C-132/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. září 2010 — Evropská komise v. Belgické království ( Nesplnění povinnosti státem — Příslušnost Soudního dvora — Statut evropských škol — Dohoda o sídle z roku 1962 — Úmluvy z roku 1957 a z roku 1994 — Ustanovení o soudní příslušnosti — Článek 10 ES — Financování evropských škol — Náklady na vybavení a učební pomůcky )

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. září 2010 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-132/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Příslušnost Soudního dvora - Statut evropských škol - Dohoda o sídle z roku 1962 - Úmluvy z roku 1957 a z roku 1994 - Ustanovení o soudní příslušnosti - Článek 10 ES - Financování evropských škol - Náklady na vybavení a učební pomůcky)
   2010/C 317/15
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-P. Keppenne a B. Eggers, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království (zástupce: J.-C. Halleux, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 1 třetího pododstavce dohody o sídle ze dne 12. října 1962 mezi Nejvyšší radou evropských škol a Belgickým královstvím (dále jen „dohoda o sídle“) a článku 10 ES — Odmítnutí převzít náklady na vybavení a učební pomůcky evropských škol belgickými orgány — Odůvodnění vyplývající z vnitrostátního právního řádu — Neexistence pozdějších aktů nebo vyjádření stran ve smyslu čl. 31 odst. 3 písm. a) a b) Vídeňské úmluvy o smluvním právu, které by zpochybňovaly dohodu o sídle

      Výrok

               1)

               Soudní dvůr Evropské unie je nepříslušný k rozhodnutí o žalobě Evropské komise podané na základě článku 226 ES z důvodu, že Belgické království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z dohody o sídle uzavřené dne 12. října 1962 mezi Nejvyšší radou Evropské školy a vládou Belgického království ve spojení s článkem 10 ES.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.