title: Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 17. února 2011. # Fédération internationale de football association (FIFA) proti Evropské komisi. # Televizní vysílání - Článek 3a směrnice 89/552/EHS - Opatření přijatá Spojeným královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát - Mistrovství světa ve fotbale - Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s právem Společenství - Odůvodnění - Články 43 ES, 49 ES a 86 ES - Právo vlastnit majetek. # Věc T-68/08.

text:
      Věc T-68/08
      Fédération internationale de football association (FIFA)
      v.
      Evropská komise
      „Televizní vysílání – Článek 3a směrnice 89/552/EHS – Opatření přijatá Spojeným královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát – Mistrovství světa ve fotbale – Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s právem Společenství – Odůvodnění – Články 43 ES, 49 ES a 86 ES – Právo vlastnit majetek“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty týkající se jich bezprostředně a osobně – Přímé dotčení – Rozhodnutí
            Komise, kterým se vnitrostátní opatření přijatá na základě článku 3a směrnice 89/552 prohlašují za slučitelná s právem Společenství
            – Neexistence prostoru pro uvážení na straně členských států – Žaloba původního vlastníka vysílacích práv na událost, kterých
            se týká uvedené rozhodnutí – Přímé dotčení
      (Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; směrnice Rady 89/552, článek 3a; rozhodnutí Komise 2007/730)
      2.      Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty týkající se jich bezprostředně a osobně – Možnost být osobně dotčen
            rozhodnutím obecné povahy – Podmínky – Rozhodnutí Komise, kterým se vnitrostátní opatření přijatá na základě článku 3a směrnice
            89/552 prohlašují za slučitelná s právem Společenství – Žaloba původního vlastníka vysílacích práv na událost, kterých se
            týká uvedené rozhodnutí – Žalobce identifikovatelný k okamžiku přijetí uvedeného rozhodnutí – Osobně dotčený žalobce
      (Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; směrnice Rady 89/552, článek 3a; rozhodnutí Komise 2007/730)
      3.      Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 89/552 – Možnost, aby členské státy omezily výkon základních svobod stanovených
            unijním právem – Odůvodnění – Záruka práva na informace
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36, osmnáctý a dvacátý první bod odůvodnění; směrnice Rady 89/552, čl. 3a odst.
            1)
      4.      Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 89/552 – Události zásadního významu
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36, osmnáctý bod odůvodnění; směrnice Rady 89/552, článek 3a)
      5.      Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 89/552 – Vnitrostátní postupy pro určování událostí zásadního společenského
            významu
      (Směrnice Rady 89/552, čl. 3a odst. 1)
      6.      Volný pohyb služeb – Svoboda usazování – Omezení – Odůvodnění naléhavými důvody obecného zájmu – Posouzení z hlediska obecných
            právních zásad – Nepřípustnost opatření, která jsou v rozporu se základními právy
      (Články 46 ES a 55 ES)
      7.      Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 89/552 – Členským státem zavedená omezení odůvodněná naléhavými důvody
            obecného zájmu a dodržující zásadu proporcionality – Přímé účinky na hospodářskou soutěž
      (Směrnice Rady 89/552)
      1.      Mechanismus vzájemného uznávání, stanovený článkem 3a odst. 3 směrnice 89/552 o koordinaci některých právních a správních
         předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, vyvolaný rozhodnutím Komise, kterým se opatření přijatá
         členským státem podle uvedeného čl. 3a odst. 1 prohlašují za slučitelná s právem Společenství, vytváří pro členské státy povinnost
         zachovávat právní důsledky vyplývající z uvedených opatření. Členské státy musejí zejména zajistit, aby subjekty televizního
         vysílání spadající do jejich pravomoci dodržovaly podmínky televizního přenosu v dotčeném členském státě událostí zásadního
         společenského významu zapsaných na seznam tohoto členského státu, tak jak je tento stát vymezil ve svých opatřeních, která
         byla schválena a zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie. Povinnost dosáhnout tohoto výsledku přitom bezprostředně zasahuje do právního postavení subjektů televizního vysílání spadajících
         do pravomoci jiných členských států nežli toho, který přijal tato opatření, které chtějí zakoupit vysílací práva v uvedeném
         členském státě, původně vlastněná pořadatelem události. Takové rozhodnutí má tedy bezprostřední účinky na právní postavení
         pořadatelů takových událostí, pokud jde o práva, která původně vlastnili, a členským státům neponechává žádnou volnost uvážení,
         pokud jde o zamýšlený výsledek, který je uložen automaticky a vyplývá výlučně z právní úpravy Společenství, nezávisle na obsahu
         jednotlivých mechanismů, které vnitrostátní orgány zavádějí k dosažení tohoto výsledku. Tito pořadatelé jsou tedy takovým
         rozhodnutím bezprostředně dotčeni.

      (viz body 35–38)
      2.      Jiné subjekty než adresáti rozhodnutí mohou tvrdit, že jsou osobně dotčeny, pouze pokud je toto rozhodnutí zasahuje z důvodu
         určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám,
         a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát takového rozhodnutí.

      Závěrečná fáze mistrovství světa přitom představuje bez ohledu na právní povahu a zdroj práv na její vysílání událost ve smyslu
         bodu 21 odůvodnění směrnice 97/36, kterou se mění směrnice 89/552 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských
         států upravujících provozování televizního vysílání, v tom smyslu, že je předem organizována pořadatelem oprávněným ze zákona
         k prodeji těchto práv a že tento stav platil i v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise 2007/730 o slučitelnosti opatření přijatých
         Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 s právem Společenství. Uvedený pořadatel byl v okamžiku přijetí
         tohoto rozhodnutí, které ho ostatně jmenovitě uvádí, dokonale identifikovatelný a je jím tedy osobně dotčen.

      (viz body 39–42)
      3.      Článek 3a odst. 1 směrnice 89/552 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování
         televizního vysílání konkretizoval možnost, aby členské státy na základě naléhavých důvodů obecného zájmu omezily v audiovizuální
         oblasti výkon základních svobod stanovených primárním právem Společenství.

      Svoboda projevu, tak jak je chráněna článkem 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, patří mezi základní práva zaručená
         právním řádem Společenství a představuje naléhavý důvod obecného zájmu, který může taková omezení odůvodnit. Podle odstavce 1
         téhož článku zahrnuje svoboda projevu rovněž svobodu přijímat informace.

      Jak přitom vyplývá z bodu 18 odůvodnění směrnice 97/36, kterou se mění směrnice 89/552, opatření uvedená v článku 3a posledně
         uvedené směrnice mají za cíl chránit právo na informace a zajistit široký přístup veřejnosti k televiznímu přenosu vnitrostátních
         nebo mezinárodních událostí zásadního společenského významu. Podle bodu 21 odůvodnění směrnice 97/36 má událost zásadní společenský
         význam, pokud je výjimečná, má význam pro širokou veřejnost v Evropské unii, v dotyčném členském státě nebo ve významné části
         dotyčného členského státu a je předem organizována pořadatelem, jenž je oprávněn prodávat práva na tuto událost.

      V důsledku toho, jelikož se opatření uvedená v čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 týkají událostí zásadního společenského významu,
         jsou odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu. Tato opatření ještě musejí být způsobilá k zajištění uskutečnění sledovaného
         cíle a nepřekračovat meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné.

      (viz body 48, 51–54)
      4.      Článek 3a směrnice 89/552 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního
         vysílání, na který odkazuje bod 18 odůvodnění směrnice 97/36, kterou se mění směrnice 89/552, neprovádí harmonizaci konkrétních
         událostí, které mohou být členskými státy považovány za události zásadního společenského významu. Z toho vyplývá, že bod 18
         odůvodnění směrnice 97/36 nemůže být chápán tak, že na jeho základě je zápis mistrovství světa na vnitrostátní seznam událostí
         zásadního společenského významu automaticky slučitelný s právem Společenství. Tím méně může být tento bod odůvodnění chápán
         tak, že uvádí, že mistrovství světa může být ve všech případech ve svém celku a nezávisle na zájmu, který tato soutěž vyvolává
         v dotyčném členském státě, platně zahrnuto do takového seznamu.

      Bez ohledu na tuto neexistenci harmonizace konkrétních událostí, které mohou být členskými státy považovány za události zásadního
         společenského významu, uvedení mistrovství světa v bodě 18 odůvodnění směrnice 97/36 znamená, že Komise nemůže považovat zapsání
         zápasů této soutěže na seznam událostí za úkon, který je v rozporu s právem Společenství, z důvodu, že jí dotyčný členský
         stát neoznámil zvláštní důvody odůvodňující jejich povahu události zásadního společenského významu. Avšak případný závěr Komise,
         že zapsání mistrovství světa jako celku na seznam událostí zásadního společenského významu pro členský stát je slučitelné
         s právem Společenství z důvodu, že je tato soutěž na základě svých znaků platně považována za jednu událost, může být zpochybněn
         na základě zvláštních skutečností dokazujících, že „běžné“ zápasy pro společnost tohoto členského státu takto významné nejsou.

      (viz body 55–56, 113)
      5.      Postupy zavedené členskými státy v souladu s čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 o koordinaci některých právních a správních předpisů
         členských států upravujících provozování televizního vysílání za účelem přijetí seznamu událostí zásadního společenského významu
         musejí být jasné a transparentní v tom smyslu, že musejí být založeny na objektivních kritériích, která jsou dotyčným osobám
         dopředu známá, aby nedošlo k tomu, že posuzovací pravomoc, kterou mají členské státy při rozhodování o zvláštních událostech,
         které mají být zapsány na jejich seznamy, bude vykonávána svévolným způsobem. I když je totiž pravda, že zapsání události
         na seznam podle uvedeného článku 3a vyžaduje, aby tato událost měla zásadní společenský význam, nic to nemění na tom, že předchozí
         stanovení zvláštních kritérií, pomocí nichž je tento význam posuzován, představuje zásadní hledisko pro to, aby vnitrostátní
         rozhodnutí byla přijímána transparentně a v rámci prostoru pro uvážení, který vnitrostátní orgány v tomto ohledu mají. Požadavek
         jasnosti a transparentnosti postupu zahrnuje rovněž to, aby ustanovení, která s ním souvisejí, označovala orgán příslušný
         k vypracování seznamu událostí, jakož i podmínky, za kterých mohou zúčastněné osoby formulovat svá vyjádření.

      (viz body 87–88)
      6.      Pokud se členský stát dovolává takových ustanovení, jako jsou články 46 ES a 55 ES, aby odůvodnil právní úpravu, která může
         omezit výkon volného pohybu služeb nebo svobody usazování, toto odůvodnění stanovené v právu Společenství musí být vykládáno
         ve světle obecných právních zásad, a zejména základních práv. Taková vnitrostátní právní úprava tak může využít výjimky stanovené
         v těchto ustanoveních pouze tehdy, pokud je v souladu se základními právy, jejichž dodržování zajišťují soudy Společenství.
         Podobně nelze přijmout, aby vnitrostátní opatření, které není v souladu s takovými základními právy, jako je právo vlastnit
         majetek, mohlo využít uznaných výjimek proto, že odpovídá naléhavým důvodům obecného zájmu, jako je televizní přístup široké
         veřejnosti k událostem zásadního společenského významu.

      (viz bod 142)
      7.      Důsledky vyplývající ze skutečnosti, že vzhledem k významu, který má výhradní povaha televizního přenosu zápasů mistrovství
         světa pro subjekty televizního vysílání spadající do druhé kategorie zavedené právními předpisy členského státu, nejeví tyto
         subjekty zájem o nákup nevýhradních vysílacích práv, nepřímo vyplývají z omezení volného pohybu služeb vyvolaných opatřeními
         dotčeného členského státu. Komise se přitom nedopouští pochybení tím, že má za to, že omezení volného pohybu služeb vyplývající
         ze zápisu všech zápasů mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského významu pro uvedený členský stát jsou
         odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu a nejsou nevhodná ani nepřiměřená. Dopady na počet případných soutěžitelů, které
         jsou nevyhnutelným důsledkem těchto omezení volného pohybu služeb, tedy nemohou být považovány za neslučitelné s články Smlouvy
         týkajícími se hospodářské soutěže. Za těchto podmínek Komise nemusí provádět podrobnější rozbor těchto důsledků.

      (viz body 172–173)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (sedmého senátu)
      17. února 2011(*)

      „Televizní vysílání – Článek 3a směrnice 89/552/EHS – Opatření přijatá Spojeným královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát – Mistrovství světa ve fotbale – Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s právem Společenství – Odůvodnění – Články 43 ES, 49 ES a 86 ES – Právo vlastnit majetek“
      Ve věci T‑68/08,
      Fédération internationale de football association (FIFA), se sídlem v Curychu (Švýcarsko), zastoupená původně E. Batchelorem, F. Young, solicitors, A. Baravem, D. Reymondem, avocats,
         a F. Carlin, barrister, poté E. Batchelorem, A. Baravem, D. Reymondem a F. Carlin,

       žalobkyně,
      proti
      Evropské komisi, zastoupené původně F. Benyonem, E. Montaguti a N. Yerrell, poté F. Benyonem a E. Montaguti, jako zmocněnci, ve spolupráci
         s J. Flynnem, QC, a M. Lester, barrister,

       žalované,
      podporované
      Belgickým královstvím, zastoupeným C. Pochet, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s J. Stuyckem a A. Joachimowiczem, avocats,

      a
      Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska, zastoupeným původně S. Behzadi-Spencer a V. Jackson, dále S. Behzadi-Spencer a L. Seeboruthem, jako zmocněnci, původně ve
         spolupráci s T. de la Marem, poté s B. Kennellym, barristers,

      vedlejšími účastníky řízení,
      jejímž předmětem je žádost o částečné zrušení rozhodnutí Komise 2007/730/ES ze dne 16. října 2007 o slučitelnosti opatření
         přijatých Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů
         členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. L 295, s. 12),

      TRIBUNÁL (sedmý senát),
      ve složení N. J. Forwood (zpravodaj), předseda, L. Truchot a J. Schwarcz, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Pocheć, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. února 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1        Článek 43 ES zní takto:

      „V rámci níže uvedených ustanovení jsou zakázána omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho členského státu
         na území státu druhého. Stejně tak jsou zakázána omezení při zřizování zastoupení, poboček nebo dceřiných společností státními
         příslušníky jednoho členského státu usazenými na území druhého státu.

      Svoboda usazování zahrnuje přístup k samostatně výdělečným činnostem a jejich výkon, jakož i zřizování a řízení podniků, zejména
         společností ve smyslu čl. 48 druhého pododstavce [ES], za podmínek stanovených pro vlastní státní příslušníky právem země
         usazení, nestanoví-li kapitola o pohybu kapitálu jinak.“

      2        Článek 49 první pododstavec ES stanoví:

      „Podle následujících ustanovení jsou zakázána omezení volného pohybu služeb uvnitř Společenství pro státní příslušníky členských
         států, kteří jsou usazeni v jiném státě Společenství, než se nachází příjemce služeb.“

      3        Podle čl. 86 odst. 1 ES „[p]okud jde o veřejné podniky a podniky, kterým členské státy přiznávají zvláštní nebo výlučná práva,
         tyto státy nepřijmou ani neponechají v platnosti opatření odporující pravidlům této smlouvy, zejména pravidlům stanoveným
         v článcích 12 [ES] a 81 [ES] až 89 [ES]“.

      4        Článek 3a směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států
         upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224), doplněný směrnicí Evropského
         parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, kterou se mění směrnice [89/552] (Úř. věst. L 202, s. 60; Zvl. vyd. 06/02,
         s. 321), stanoví:

      „1. Každý členský stát může v souladu s právem Společenství přijímat opatření, aby zajistil, že subjekty televizního vysílání,
         které spadají do jeho pravomoci, nevysílají na základě výhradních práv události, jimž členský stát přikládá zásadní společenský
         význam, způsobem, který zbavuje významnou část veřejnosti zmíněného členského státu možnosti sledovat tyto události v přímém
         přenosu nebo ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání. V této souvislosti členský stát vypracuje seznam vnitrostátních
         a jiných událostí, jimž přikládá zásadní společenský význam. Tento seznam vypracuje jasným a průhledným způsobem v přiměřené
         a účelné lhůtě. Přitom členský stát rovněž určí, zda tyto události mají být v celku nebo částečně přenášeny v přímém přenosu
         nebo, je-li to nezbytné nebo vhodné z objektivních důvodů veřejného zájmu, zda mají být v celku nebo částečně přenášeny ze
         záznamu.

      2. Členské státy neprodleně oznámí Komisi všechna opatření, která podle odstavce l přijaly nebo zamýšlejí přijmout. Ve lhůtě
         tří měsíců po oznámení Komise ověří, zda jsou opatření slučitelná s právem Společenství, a sdělí je ostatním členským státům.
         Vyžádá si stanovisko výboru zřízeného podle článku 23a. Přijatá opatření neprodleně zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství a nejméně jednou ročně zveřejní souhrnný seznam opatření přijatých členskými státy.

      3. Členské státy zajistí vhodnými prostředky v rámci svých vnitrostátních předpisů, aby subjekty televizního vysílání, které
         spadají do jejich pravomoci, vykonávaly výhradní práva, která nabudou po vyhlášení této směrnice, tak aby významná část veřejnosti
         v jiném členském státě nebyla zbavena možnosti sledovat v celku nebo částečně v přímém přenosu nebo, je-li to nezbytné nebo
         vhodné z objektivních důvodů veřejného zájmu, v celku nebo částečně ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání v souladu
         s ustanoveními přijatými tímto jiným členským státem podle odstavce 1 události, které tento jiný členský stát určil v souladu
         s předchozími odstavci.“

      5        Body 18 až 22 odůvodnění směrnice 97/36 znějí takto:

      „(18) vzhledem k tomu, že má rozhodující význam, aby členské státy byly schopny přijímat opatření na ochranu práva na informace
         a na zajištění širokého přístupu veřejnosti k televiznímu přenosu vnitrostátních nebo mezinárodních událostí zásadního společenského
         významu, jako jsou olympijské hry a mistrovství světa a mistrovství Evropy v kopané; že pro tento účel si členské státy ponechávají
         právo přijímat opatření slučitelná s právem Společenství, která mají za cíl upravit výkon výhradních vysílacích práv pro tyto
         události subjekty televizního vysílání, které spadají do jeho pravomoci;

      (19)      vzhledem k tomu, že je vhodné v rámci Společenství přijímat opatření, která by zabránila případné právní nejistotě a narušení
         trhu a která by uvedla do souladu volný pohyb služeb televizního vysílání a nezbytnost zamezit případnému obcházení vnitrostátních
         opatření určených pro ochranu legitimního obecného zájmu;

      (20)      vzhledem k tomu, že je zejména vhodné, aby tato směrnice obsahovala ustanovení pro výkon výhradních vysílacích práv subjekty
         televizního vysílání, která případně koupí pro události, jež mají pro společnost v jiném členském státě než v tom, do jehož
         pravomoci spadají subjekty televizního vysílání, zásadní význam; […]

      (21)      vzhledem k tomu, že události zásadního společenského významu ve smyslu této směrnice by měly splňovat určitá kritéria, to
         znamená, že by se mělo jednat o výjimečné události, které mají význam pro širokou veřejnost v Evropské unii, v dotyčném členském
         státě nebo ve významné části dotyčného členského státu a které jsou předem organizovány pořadatelem, jenž je legálně oprávněn
         prodávat práva na tuto událost;

      (22)      vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice se ,volně dostupným televizním vysíláním‘ rozumí vysílání pořadu dostupného veřejnosti
         na veřejném nebo soukromém kanálu bez jiných poplatků, než které jsou v členském státě nejrozšířenější (např. televizní poplatky
         nebo základní poplatky za kabelovou přípojku)“.

       Skutečnosti předcházející sporu a napadené rozhodnutí
      6        Žalobkyně, Fédération internationale de football association (FIFA) (mezinárodní fotbalová federace), je sdružení složené
         z 208 národních fotbalových federací a je výkonným orgánem světového fotbalu. Jejími cíli jsou zejména globální podpora fotbalu
         a organizace jejích mezinárodních soutěží. Prodej jejích práv na televizní vysílání ze závěrečného turnaje mistrovství světa
         ve fotbale (dále jen „mistrovství světa“), jehož organizaci zajišťuje, představuje její hlavní zdroj příjmů.

      7        Rozhodnutím ze dne 25. června 1998 ministr kultury, sdělovacích prostředků a sportu Spojeného království Velké Británie a Severního
         Irska (dále jen „ministr“) vypracoval na základě části IV Broadcasting Act 1996 (zákon z roku 1996 o rozhlasovém a televizním
         vysílání) seznam událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát, který zahrnoval mistrovství světa

      8        Přijetí tohoto seznamu předcházela konzultace 42 různých institucí zahájená ministrem v červenci 1997 ohledně kritérií, podle
         nichž měl být hodnocen společenský význam jednotlivých událostí pro Spojené království. Tento postup vedl k přijetí seznamu
         kritérií uvedeného v dokumentu ministerstva kultury, sdělovacích prostředků a sportu z listopadu 1997, který ministr používá
         pro účely vypracování seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království. Podle tohoto dokumentu může
         být událost zapsána na seznam zejména tehdy, má-li na vnitrostátní úrovni mimořádný celkový ohlas, a to nejen u těch, kteří
         příslušné sportovní odvětví zpravidla sledují. Podle téhož dokumentu může být takto kvalifikována národní či mezinárodní sportovní
         událost mimořádného charakteru nebo událost, jíž se účastní národní tým nebo sportovci Spojeného království. Mezi události,
         které tato kritéria splňují, mají největší pravděpodobnost zapsání ty, které mají vysokou televizní sledovanost, nebo ty,
         které jsou tradičně vysílány v přímém přenosu na neplacených televizních kanálech. Ministr mimoto pro účely svého posouzení
         bere rovněž v úvahu další faktory související s důsledky pro dotyčný sport, jako je možnost nabízet přímý přenos události
         v plném rozsahu, dopady na příjmy v dotyčné sportovní oblasti, důsledky pro trh rozhlasového a televizního vysílání a existence
         okolností, které zajistí přístup k události prostřednictvím rozhlasového nebo televizního přenosu ze záznamu.

      9        Ministr tedy v souladu s článkem 97 Broadcasting Act 1996 zahájil postup konzultací ohledně konkrétních událostí, které mají
         být zapsány na seznam. V rámci těchto konzultací si ministr vyžádal stanovisko několika příslušných institucí a hospodářských
         subjektů a rovněž držitelů televizních práv, mimo jiné FIFA. Mimoto poradní výbor zřízený ministrem a nazvaný „Advisory Group
         on listed events“ (poradní skupina pro události zapsané na seznam) vydal své stanovisko k událostem, které mají být zapsány,
         přičemž, co se týče mistrovství světa, navrhl, aby na seznam byly zapsány finále, semifinále a zápasy, jichž se účastní národní
         mužstva Spojeného království.

      10      Na základě článku 98 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000 (nařízení o televizním vysílání
         z roku 2000), jsou subjekty televizního vysílání rozděleny do dvou kategorií. První kategorie zahrnuje subjekty poskytující
         bezplatnou službu, která může být navíc přijímána alespoň 95 % obyvatelstva Spojeného království. Druhá kategorie zahrnuje
         subjekty, které tyto podmínky nesplňují.

      11      Mimoto na základě článku 101 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000, může poskytovatel televizního
         vysílání, jenž spadá do jedné z těchto kategorií, celou událost zapsanou na seznam nebo její část vysílat v přímém přenosu
         pouze tehdy, získal-li poskytovatel spadající do druhé z těchto kategorií právo vysílat přímý přenos celé události nebo její
         uvedené části v tomtéž nebo v podstatě tomtéž regionu. Není-li tato podmínka splněna, musí subjekt, jenž hodlá vysílat přímý
         přenos celé dotčené události nebo její části, získat předchozí souhlas Office of Communications (Úřad pro komunikaci).

      12      Podle článku 3 Code on sports and other listed and designated events (kodex pro sportovní události a ostatní události uvedené
         v seznamu), ve znění platném v roce 2000, jsou se události zásadního společenského významu uvedené v seznamu dělí do dvou
         skupin. „Skupina A“ zahrnuje události, které nesmějí být přenášeny exkluzivně přímým přenosem, nejsou-li splněna určitá kritéria.
         „Skupina B“ zahrnuje události, které nesmějí být přenášeny exkluzivně přímým přenosem, pokud nebyl zajištěn přenos ze záznamu.

      13      Podle článku 13 Code on sports and other listed and designated events může Office of Communications udělit souhlas pro události
         spadající do „skupiny A“ seznamu, kam patří mistrovství světa, jestliže s nimi související práva k vysílání byla veřejně nabídnuta
         na základě spravedlivých a přiměřených podmínek všem subjektům televizního vysílání, aniž subjekt spadající do druhé kategorie
         vyjádřil svůj zájem o jejich koupi.

      14      Dopisem ze dne 25. září 1998 předalo Spojené království Komisi Evropských společenství podle čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552
         seznam událostí vypracovaný ministrem a zároveň další informace, jež se týkají právních předpisů tohoto členského státu přijatých
         podle čl. 3a odst. 1 téže směrnice. V návaznosti na korespondenci mezi Spojeným královstvím a Komisí a na nové oznámení o opatřeních,
         k němuž došlo dne 5. května 2000, informoval generální ředitel dopisem ze dne 28. července 2000 generálního ředitelství Komise
         (GŘ) pro vzdělávání a kulturu Spojené království o tom, že Komise nevznáší námitky proti opatřením tohoto členského státu,
         která tudíž budou zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství.

      15      Tribunál  rozsudkem ze dne 15. prosince 2005, Infront WM v. Komise (T‑33/01, Sb. rozh. s. II‑5897), zrušil rozhodnutí obsažené
         v dopise ze dne 28. července 2000, neboť představovalo rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES, které mělo být přijato samotným
         kolegiem členů Komise (výše uvedený rozsudek Infront WM v. Komise, bod 178).

      16      Na základě rozsudku Infront WM v. Komise, bod 15 výše, přijala Komise rozhodnutí 2007/730/ES ze dne 16. října 2007 o slučitelnosti
         opatření přijatých Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice [89/552] s právními předpisy Společenství (Úř. věst.
         L 295, s. 12, dále jen „napadené rozhodnutí“).

      17      Výrok napadeného rozhodnutí zní takto:

      „Článek 1
      Opatření přijatá podle čl. 3a odst. 1 směrnice [89/552], která Spojené království oznámilo Komisi dne 5. května 2000, jsou
         ve znění zveřejněném v řadě C 328 Úředního věstníku Evropských společenství ze dne 18. listopadu 2000 slučitelná s právními předpisy Společenství.

      Článek 2
      Opatření stanovená v příloze tohoto rozhodnutí se v souladu s čl. 3a odst. 2 směrnice [89/552] zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.“

      18      Napadené rozhodnutí je odůvodněno zejména následujícími body odůvodnění:

      „(4)      Seznam událostí zásadního společenského významu, jež byly součástí opatření Spojeného království, byl vypracován jasným a transparentním
         způsobem a [v tomto členském státě] byly zahájeny rozsáhlé konzultace.

      (5)      Komise s uspokojením konstatovala, že události uvedené v seznamu opatření Spojeného království splňují alespoň dvě z následujících
         kritérií, která jsou považována za spolehlivé ukazatele událostí společenského významu: i) událost má v určitém členském státě
         mimořádný celkový ohlas a nemá význam pouze pro veřejnost, která příslušnou sportovní či jinou činnost zpravidla sleduje,
         ii) událost je všeobecně uznávaná a pro obyvatelstvo určitého členského státu má zvláštní kulturní význam, neboť především
         posiluje kulturní identitu, iii) příslušné události se účastní národní tým v rámci soutěže nebo turnaje mezinárodního významu
         a iv) událost je vysílána ve volně dostupném televizním vysílání a má vysokou sledovanost.

      (6)      Řada událostí uvedených v seznamu opatření Spojeného království, včetně letních a zimních olympijských her, finálových zápasů
         mistrovství světa a finálových zápasů mistrovství Evropy, spadá do kategorie událostí, které jsou tradičně považovány za události
         zásadního společenského významu, jak je výslovně uvedeno v 18. bodě odůvodnění směrnice [97/36]. Tyto události mají ve Spojeném
         království mimořádný celkový ohlas, neboť jsou velmi oblíbené u široké veřejnosti (bez ohledu na státní příslušnost účastníků),
         a nikoli pouze u veřejnosti, která sportovní události zpravidla sleduje.

      […]
      (18)      Události uvedené v seznamu, a to včetně těch, které je třeba zvažovat v jejich celistvosti, nikoli jako sled jednotlivých
         událostí, jsou vysílány ve volně dostupném televizním vysílání a mají vysokou sledovanost […]

      (19)      Opatření Spojeného království se jeví jako přiměřená, a odůvodňují proto výjimku ze základní svobody volného pohybu služeb
         zakotvené ve Smlouvě o ES, a to na základě naléhavého důvodu veřejného zájmu, jenž spočívá v zajištění přístupu široké veřejnosti
         k vysílání událostí zásadního společenského významu.

      (20)      Opatření Spojeného království jsou v souladu s pravidly hospodářské soutěže [Smlouvy o] ES, odkazuje-li definice subjektů,
         které mohou vysílat události uvedené v seznamu, na objektivní kritéria, která umožňují skutečnou a potenciální hospodářskou
         soutěž při získávání vysílacích práv na tyto události. Kromě toho není počet událostí uvedených v seznamu nepřiměřený, a nenaruší
         tak hospodářskou soutěž na trzích s volně dostupným televizním vysíláním a placeným vysíláním.

      (21)      Proporcionalita opatření Spojeného království je dále posílena skutečností, že řada událostí uvedených v seznamu vyžaduje
         pouze odpovídající sekundární pokrytí.

      […]
      (24)      Z rozsudku [Infront WM v. Komise] vyplývá, že prohlášení o slučitelnosti opatření přijatých podle čl. 3a odst. 1 směrnice
         [89/552] s právními předpisy Společenství představuje rozhodnutí, a proto musí být přijato Komisí. Tímto rozhodnutím je tudíž
         třeba stanovit, že opatření oznámená Spojeným královstvím jsou slučitelná s právními předpisy Společenství. Opatření stanovená
         v příloze tohoto rozhodnutí by měla být v souladu s čl. 3a odst. 2 směrnice [89/552] zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie.“

       Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      19      Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 6. února 2008 podala FIFA projednávanou žalobu.

      20      Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu 28. února 2008 FIFA navrhla Tribunálu, aby Komisi v rámci organizačních procesních
         opatření vyzval k předložení několika dokumentů, které jsou podle ní podstatné pro výkon jejích práv a zároveň pro soudní
         přezkum, který má Tribunál vykonávat.

      21      Rozhodnutím ze dne 26. května 2008 sedmý senát Tribunálu rozhodl nevyhovět v tomto stádiu návrhu na organizační procesní opatření
         podanému ze strany FIFA.

      22      Podáními došlými kanceláři Tribunálu ve dnech 11. a 16. června 2008 podalo Spojené království a Belgické království návrhy
         na vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastníci, aby podpořily podporu návrhových žádání Komise.

      23      Usnesením ze dne 14. srpna 2008 předseda sedmého senátu Tribunálu tato vedlejší účastenství povolil. Vedlejší účastníci předložili
         své spisy a FIFA k nim předložila svá vyjádření ve stanovených lhůtách.

      24      Usnesením ze dne 15. prosince 2009 byla projednávaná věc pro účely ústní části řízení spojena s věcí T‑385/07, FIFA v. Komise.

      25      Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Tribunál o zahájení ústní části řízení a v rámci organizačních procesních opatření
         písemně položil otázku FIFA a dvě otázky Komisi. Otázky Tribunálu byly zodpovězeny ve stanovené lhůtě.

      26      FIFA navrhuje, aby Tribunál:

      –        napadené rozhodnutí zrušil částečně nebo zcela v rozsahu, v němž se týká mistrovství světa;
      –        uložil Komisi, Belgickému království a Spojenému království náhradu nákladů řízení.
      27      Komise navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil FIFA náhradu nákladů řízení.
      28      Belgické království a Spojené království navrhují, aby Tribunál žalobu zamítl.

       Právní otázky
      1.     K přípustnosti
       Argumenty účastníků řízení
      29      Belgické království tvrdí, že žaloba je nepřípustná z toho důvodu, že FIFA není napadeným rozhodnutím osobně ani bezprostředně
         dotčena a že Tribunál nemá pravomoc posuzovat legalitu vnitrostátních opatření. Mimoto FIFA nepodala žalobu proti opatřením
         Spojeného království u vnitrostátních soudů, takže její žaloba k Tribunálu byla podána po lhůtě, jelikož případné zrušení
         napadeného rozhodnutí nemá vliv na platnost dotčených vnitrostátních předpisů.

      30      FIFA se domnívá, že napadené rozhodnutí představuje akt, který lze napadnout žalobou, a že se jí navíc bezprostředně a osobně
         týká.

       Závěry Tribunálu
      31      Důvody nepřípustnosti vznesené Belgickým královstvím se týkají nepominutelné podmínky řízení, jelikož v jejich rámci je zpochybněn
         právní zájem FIFA na podání žaloby, a dále dodržení lhůty pro podání žaloby a pravomoc Tribunálu. Tribunál tak bez návrhu
         musí zkoumat tyto námitky nepřípustnosti, ačkoli Belgické království jakožto vedlejší účastník řízení podle čl. 40 čtvrtého
         pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 116 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu není oprávněno je vznést, jelikož Komise přípustnost
         žaloby nezpochybnila (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 24. března 1993, CIRFS a další v. Komise,
         C‑313/90, Recueil, s. I‑1125, body 21 až 23).

      32      Co se týče bezprostředního dotčení FIFA, je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou vyžaduje podmínka uvedená
         v čl. 230 čtvrtém pododstavci ES, podle které musí být fyzická nebo právnická osoba napadeným rozhodnutím bezprostředně dotčena,
         aby zpochybňované opatření Společenství mělo bezprostřední účinky na právní postavení jednotlivce a aby svým adresátům pověřeným
         jeho provedením neponechávalo žádnou volnost uvážení, tak aby toto provedení bylo čistě automatické povahy a vyplývalo výlučně
         z právní úpravy Společenství, a to bez nutnosti použít další prováděcí předpisy (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března
         2008, Komise v. Infront WM, C‑125/06 P, Sb. rozh. s. I‑1451, bod 47 a citovaná judikatura).

      33      V tomto ohledu podle článku 101 Broadcasting Act 1996 (viz bod 11 výše) nemůže žádný subjekt televizního vysílání spadající
         do jedné z kategorií popsaných v bodě 10 výše vysílat v přímém přenosu a exkluzivně událost zapsanou na seznamu Spojeného
         království. Pouze v případě, že žádný subjekt spadající do druhé z těchto kategorií neprojevil zájem o získání práv na vysílání
         této události a  jsou-li splněny ostatní podmínky uvedené v bodě 13 výše, může Office of Communications subjektu, který získal
         vysílací práva, udělit souhlas vysílat dotčenou událost v přímém přenosu a exkluzivně.

      34      Z této právní úpravy vyplývá, že postoupení práv na vysílání mistrovství světa, které FIFA pořádá ve smyslu bodu 21 odůvodnění
         směrnice 97/36, subjektům televizního vysílání spadajícím do pravomoci Spojeného království způsobem, jenž zbavuje jiné subjekty,
         které spadají do pravomoci téhož členského státu a  projevily zájem na jejich získání, možnosti vysílat celou tuto událost
         nebo její část v tomto státě, nemá právní účinky, které obvykle vyplývají z takové doložky exkluzivity.

      35      I když je pravda, že tyto právní důsledky vyplývají z právních předpisů Spojeného království, a nikoli z napadeného rozhodnutí,
         nemění to nic na tom, že mechanismus vzájemného uznávání vyvolaný tímto rozhodnutím v souladu s čl. 3a odst. 3 směrnice 89/552
         vytváří pro členské státy povinnost tyto důsledky zachovávat. Členské státy musejí zejména zajistit, aby subjekty televizního
         vysílání, jež spadají do jejich pravomoci, dodržovaly podmínky Spojeného království pro televizní vysílání událostí zapsaných
         na seznam tohoto členského státu, jak je Spojené království vymezilo ve svých opatřeních, která byla schválena a zveřejněna
         v Úředním věstníku Evropské unie. Povinnost dosáhnout tohoto výsledku totiž bezprostředně zasahuje do právního postavení subjektů televizního vysílání spadajících
         i do pravomoci jiných členských států než pouze Spojeného království, které chtějí zakoupit vysílací práva ve Spojeném království,
         původně vlastněná FIFA (viz v tomto smyslu rozsudek Komise v. Infront WM, bod 32 výše, body 62 a 63).

      36      Mechanismus vzájemného uznávání vyvolaný napadeným rozhodnutím tudíž členským státům ukládá povinnost, aby subjekty televizního
         vysílání spadající do jejich pravomoci nevyužívaly taková práva, jaká jsou popsaná v bodě 34 výše, takže práva FIFA, která
         původně vlastní, jsou rovněž dotčena, pokud jsou nabízena veřejně subjektům nespadajícím do pravomoci Spojeného království,
         nýbrž do pravomoci jiného členského státu.

      37      Z toho vyplývá, že napadené rozhodnutí má bezprostřední účinky na právní postavení FIFA, jedná-li se o jí původně vlastněná
         práva, a členským státům neponechává žádnou volnost uvážení v případě, že jde o zamýšlený výsledek, který je uložen automaticky
         a vyplývá výlučně z právní úpravy Společenství, nezávisle na obsahu jednotlivých mechanismů, které vnitrostátní orgány zavádějí
         k dosažení tohoto výsledku (viz v tomto smyslu rozsudek Komise v. Infront WM, bod 32 výše, body 60 a 61).

      38      FIFA je tedy napadeným rozhodnutím bezprostředně dotčena.

      39      V případě otázky, zda je FIFA napadeným rozhodnutím dotčena osobně, je třeba připomenout, že jiné subjekty než adresáti rozhodnutí
         mohou tvrdit, že jsou osobně dotčeny pouze tehdy, zasahuje-li toto rozhodnutí z důvodu určitých vlastností, které jsou pro
         ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem
         obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát takového rozhodnutí (viz rozsudek Komise v. Infront WM, bod 32 výše,
         bod 70 a citovaná judikatura).

      40      V projednávané věci je nesporné, že mistrovství světa bez ohledu na právní povahu a zdroj práv na jeho vysílání představuje
         událost ve smyslu bodu 21 odůvodnění směrnice 97/36 v tom smyslu, že je předem organizováno pořadatelem oprávněným ze zákona
         k prodeji těchto práv a že FIFA je dotčeným pořadatelem. Jelikož tento stav platil i v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí,
         byla FIFA k uvedenému okamžiku dokonale identifikovatelná.

      41      Mimoto FIFA napadené rozhodnutí jmenovitě uvádí při odkazu na „závěrečný turnaj mistrovství světa FIFA“ ve své příloze.

      42      FIFA je tudíž napadeným rozhodnutím osobně dotčena.

      43      Ohledně argumentů Belgického království vycházejících z toho, že Tribunál nemá pravomoc posuzovat legalitu vnitrostátních
         opatření v rámci článku 230 ES a že FIFA nezpochybnila opatření Spojeného království u vnitrostátních soudů, stačí uvést,
         že FIFA svou žalobou zpochybňuje zejména legalitu článku 1 napadeného rozhodnutí, kterým byla dotčená opatření prohlášena
         za slučitelná s právem Společenství.

      44      Z toho vyplývá, že přezkum, který je v projednávaném případě po Tribunálu požadován, se týká legality tohoto zjištění, aniž
         nezpochybnění opatření Spojeného království u vnitrostátních soudů jakýmkoliv způsobem ovlivňuje přípustnost žaloby, která
         byla ostatně podána ve lhůtě stanovené v článku 230 ES (viz v tomto smyslu rozsudek Infront WM v. Komise, bod 15 výše, bod
         109).

      45      Argumenty týkající se nepřípustnosti žaloby uplatněné Belgickým královstvím je tudíž třeba odmítnout.

      2.     K věci samé
      46      FIFA uplatňuje v podstatě šest žalobních důvodů vycházejících zaprvé z nedostatečného odůvodnění, zadruhé z porušení čl. 3a
         odst. 1 směrnice 89/552, zatřetí z porušení jejího práva vlastnit majetek, začtvrté z porušení ustanovení Smlouvy týkajících
         se volného pohybu služeb, zapáté z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže a zašesté z porušení ustanovení
         Smlouvy týkajících se svobody usazování.

      47      Před zahájením zkoumání žalobních důvodů uplatněných FIFA je třeba uvést několik obecných úvah, jež je pro posouzení jejich
         opodstatněnosti nutné zohlednit.

      48      Nejprve je třeba uvést, že čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 konkretizoval možnost, aby členské státy na základě naléhavých důvodů
         obecného zájmu omezily v audiovizuální oblasti výkon základních svobod stanovených primárním právem Společenství.

      49      Platí totiž, že i když se opatření přijatá členskými státy v rámci čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 uplatňují bez diskriminace
         jak na podniky usazené na jejich vnitrostátním území, tak na podniky usazené v jiných členských státech, postačuje k tomu,
         aby tato opatření byla považována za omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES, když z těchto opatření mají prospěch
         určité podniky usazené na vnitrostátním území (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 5. června 1997, SETTG, C‑398/95,
         Recueil, s. I‑3091, bod 16, a ze dne 13. prosince 2007, United Pan-Europe Communications Belgium a další, C‑250/06, Sb. rozh.
         s. I‑11135, body 37 a 38). Podobně tato opatření mohou způsobovat překážku svobodě usazování, mohou-li jimi být společnosti
         z jiných členských států stavěny do nevýhodné faktické nebo právní situace ve srovnání se společnostmi z členského státu usazení,
         který tato opatření přijal (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 11. května 1999, Pfeiffer, C‑255/97, Recueil,
         s. I‑2835, bod 19).

      50      Taková omezení základních svobod zaručených Smlouvou však mohou být odůvodněna ve chvíli, kdy odpovídají naléhavým důvodům
         obecného zájmu, kdy jsou způsobilá zaručit uskutečnění cíle, který sledují, a kdy nepřekračují meze toho, co je k dosažení
         tohoto cíle nezbytné (viz v tomto smyslu rozsudky Pfeiffer, bod 19 výše, bod 19, a United Pan-Europe Communications Belgium
         a další, bod 49 výše, bod 39 a citovaná judikatura).

      51      V tomto ohledu je třeba připomenout, že svoboda projevu tak, jak je chráněna článkem 10 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních
         svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, patří mezi základní práva zaručená právním řádem Společenství a představuje
         naléhavý důvod obecného zájmu, který taková omezení může odůvodnit (viz v tomto smyslu rozsudek United Pan-Europe Communications
         Belgium a další, bod 49 výše, bod 41, a citovaná judikatura). Podle čl. 10 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních
         svobod zahrnuje svoboda projevu rovněž svobodu přijímat informace.

      52      V projednávané věci, jak je uvedeno v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí, představují opatření přijatá Spojeným královstvím
         překážku volného pohybu služeb. Jak však vyplývá z bodu 18 odůvodnění směrnice 97/36, je cílem opatření uvedených v článku
         3a směrnice 89/552 chránit právo na informace a zajistit široký přístup veřejnosti k televiznímu přenosu vnitrostátních nebo
         mezinárodních událostí zásadního společenského významu. Podle bodu 21 odůvodnění směrnice 97/36 má událost zásadní společenský
         význam, pokud je výjimečná, má význam pro širokou veřejnost v Evropské unii, v dotyčném členském státě nebo ve významné části
         dotyčného členského státu a je předem organizována pořadatelem, jenž je oprávněn prodávat práva na tuto událost.

      53      Z toho vyplývá, že vzhledem k tomu, že se opatření uvedená v čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 týkají událostí zásadního společenského
         významu, jsou odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu, což ostatně není ze strany FIFA popíráno.

      54      Jak bylo uvedeno v bodě 50 výše, musejí být dotčená opatření dále způsobilá ještě k zajištění uskutečnění sledovaného cíle
         a nepřekračovat meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné.

      55      Konečně, pokud jde o dosah bodu 18 odůvodnění směrnice 97/36, je třeba zaprvé uvést, že článek 3a směrnice 89/552, na který
         tento bod odůvodnění odkazuje, neprovádí harmonizaci konkrétních událostí, které mohou být členskými státy považovány za události
         zásadního společenského významu. Na rozdíl od znění tohoto článku v rozhodnutí Evropského parlamentu týkajícího se společného
         postoje Rady k přijetí směrnice 97/36 (Úř. věst. 1996 C 362, s. 56; Zvl. vyd. 06/02, s. 321), které výslovně odkazuje na letní
         a zimní olympijské hry a mistrovství světa a Evropy ve fotbale, totiž toto ustanovení neodkazuje na konkrétní události, které
         mohou být zapsány na vnitrostátní seznamy.

      56      Z toho vyplývá, jak ostatně uvádí Komise, že bod 18 odůvodnění směrnice 97/36 nemůže být chápan v tom smyslu, že jeho důsledkem
         je zapsání mistrovství světa na vnitrostátní seznam událostí zásadního společenského významu automaticky slučitelné s právem
         Společenství. Tím méně může být tento bod odůvodnění chápán v tom smyslu, že mistrovství světa může být ve všech případech
         ve svém celku a nezávisle na zájmu, který zápasy této soutěže vyvolávají v dotyčném členském státě, do takového seznamu platně
         zahrnuto.

      57      Tento bod naproti tomu vzhledem k úvahám uvedeným v bodech 48 až 53 výše znamená, že pokud členský stát zapíše zápasy mistrovství
         světa na seznam, pro jehož vyhotovení se rozhodl, nemusí ve svém oznámení Komisi uvést žádné zvláštní odůvodnění, jedná-li
         se o jejich povahu jakožto události zásadního společenského významu.

      58      Právě na základě těchto úvah je třeba posoudit opodstatněnost žalobních důvodů uplatněných FIFA.

       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění
       Argumenty účastníků řízení
      59      Podle FIFA nepředkládá Komise v napadeném rozhodnutí žádný důvod pro zapsání všech 64 zápasů mistrovství světa na seznam Spojeného
         království. Mistrovství světa je v bodě 18 odůvodnění směrnice 97/36 sice uvedeno jako příklad události zásadního společenského
         významu, to však neznamená, že všechny zápasy mistrovství světa mohou být automaticky považovány za zápasy takovéhoto významu
         nebo že k nim veřejnost musí mít neomezený přístup. Mimoto žádný poznatek neumožňuje dojít k závěru, že tento bod odůvodnění
         odkazuje na mistrovství světa jako celek. V tomto ohledu FIFA zdůrazňuje, že rozdělení zápasů dané soutěže na „atraktivní“
         zápasy, zahrnující semifinálové zápasy, finálový zápas a zápasy dotyčného národního týmu, tj. v projednávané věci jednoho
         z národních týmů Spojeného království, které mohou být označeny za události zásadního společenského významu pro tento členský
         stát, a „běžné“ zápasy, zahrnující všechny ostatní zápasy, které nutně nemusejí být takto označeny, je nezpochybnitelné a odpovídá
         metodě použité jinými členskými státy, které svá opatření oznámily v souladu s čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552. Sama Komise
         takovou kategorizaci zápasů uznala v pracovním dokumentu CC TVSF(97) týkajícím se použití článku 3a směrnice 89/552.

      60      Komise měla za to, že kontrola vnitrostátní volby událostí zásadního významu je čistě okrajová a prakticky nadbytečná, čímž
         nesplnila svoji povinnost podrobného ověření slučitelnosti opatření Spojeného království s právem Společenství, což je okolnost,
         která ji vedla k tomu, že vhodně neodůvodnila napadené rozhodnutíohledně kvalifikování všech zápasů mistrovství světa jako
         událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát.

      61      FIFA rovněž zdůrazňuje, že orgány Spojeného království při přijetí rozhodnutí ze dne 25. června 1998 nezohlednily údaje o sledovanosti
         mistrovství světa v roce 1998 (viz bod 7 výše), jelikož tato soutěž skončila dne 12. července 1998, zatímco Komise vycházela
         z těchto údajů pro přijetí rozhodnutí ze dne 28. července 2000. Tyto orgány navíc uvedené údaje o sledovanosti nezohlednily
         ani před novým oznámením svého seznamu Komisi ze dne 5. května 2000 (viz bod 14 výše).

      62      Jelikož byly na seznam v rozhodnutí ze dne 25. června 1998 (viz bod 7 výše)  zapsány všechny zápasy mistrovství světa, a to
         navzdory návrhům Advisory Group on listed events (viz bod 9 výše), příslušných úředníků ministerstva kultury, sdělovacích
         prostředků a sportu a generálního ředitele Office of Fair Trading (OFT, orgán pro ochranu hospodářské soutěže Spojeného království)
         a rovněž původnímu stanovisku ministerstva, doporučujícímu zápis pouze „atraktivních“ zápasů, měla Komise odůvodnit své rozhodnutí
         o souhlasu se zápisem všech zápasů na seznam Spojeného království. Komise se navíc měla seznámit s údaji o sledovanosti mistrovství
         světa v roce 1998, v roce 2002 a v roce 2006, a nikoli znovu a v nezměněném stavu přijmout sedm let staré rozhodnutí z července
         2000. FIFA v tomto ohledu uvádí, že Komise sama vysvětlila, že pro přijetí rozhodnutí ze dne 28. července 2000 zohlednila
         údaje o sledovanosti mistrovství světa v roce 1998, navzdory skutečnosti, že tyto údaje nebyly v okamžiku přijetí seznamu
         Spojeným královstvím dne 25. června 1998 k dispozici, což potvrzuje, že pro účely přijetí napadeného rozhodnutí bylo třeba
         zohlednit nejnovější údaje. Mimoto FIFA zdůrazňuje, že Tribunál ve svém rozsudku Infront WM v. Komise, bod 15 výše, zaujal
         stanovisko pouze k žalobnímu důvodu směřujícímu ke zrušení, který vycházel z formální vady, na jejímž základě zrušil rozhodnutí
         ze dne 28. července 2000.

      63      FIFA tvrdí, že mezi srpnem 2006 a únorem 2007 probíhala mezi Komisí a orgány Spojeného království korespondence. Zdůrazňuje,
         že jak na úrovni Společenství, tak i na vnitrostátní úrovni byla zahájena správní řízení o přístupu k dokumentům, ale bez
         pro ni kladného výsledku. FIFA má za to, že Komise měla v napadeném rozhodnutí uvést veškeré okolnosti související s jejím
         posouzením slučitelnosti opatření Spojeného království s právem Společenství, zejména údaje o sledovanosti mistrovství světa
         v roce 1998, v roce 2002 a v roce 2006, a stejně tak i obsah veškeré korespondence v rozsahu, ve kterém zohlednila v ní obsažené
         informace pro účely přijetí napadeného rozhodnutí.

      64      A konečně FIFA tvrdí, že odůvodnění napadeného rozhodnutí nemůže být doplňováno v průběhu řízení, takže jakýkoliv takový důvod
         uplatněný poprvé před Tribunálem, jaký Komise uplatňuje při své obhajobě, nemůže být za tímto účelem zohledněn, bez ohledu
         na svou věcnou důkazní hodnotu.

      65      Z výše uvedeného plyne, že jedná-li se o posouzení, podle něhož jsou událostí zásadního společenského významu pro Spojené
         království všechny zápasy mistrovství světa, a nikoli pouze „atraktivní“ zápasy, nedodržela Komise svou povinnost odůvodnění
         a porušila tak článek 253 ES.

      66      Komise, podporovaná vedlejšími účastníky řízení, popírá opodstatněnost tohoto žalobního důvodu.

       Závěry Tribunálu
      67      Podle ustálené judikatury musí být odůvodnění vyžadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho
         jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly
         k přijetí opatření a aby příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti
         na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, jimž
         je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno,
         aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky
         článku 253 ES, musí být posuzována nejen s ohledem na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext a rovněž s ohledem na
         všechna pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudek Soudního dvora ze dne 30. března 2000, VBA v. Florimex a další, C‑265/97
         P, Recueil, s. I‑2061, bod 93).

      68      FIFA Komisi vytýká, že konkrétně neodůvodnila svůj závěr, že nejen „atraktivní“ zápasy, ale všechny zápasy mistrovství světa
         musejí být považovány za zápasy, které mají zásadní společenský význam pro Spojené království. Krom toho je třeba zdůraznit,
         že FIFA ve své písemné odpovědi na otázku položenou Tribunálem v rámci organizačních procesních opatření (viz bod 25 výše)
         výslovně potvrdila to, co nepřímo vyplývalo z různých bodů jejích písemností, totiž že zapsání „atraktivních“ zápasů mistrovství
         světa na vnitrostátní seznam považuje za slučitelné s právem Společenství za podmínky, že jsou rovněž dodrženy podmínky jasného
         a transparentního postupu.

      69      Bod 18 odůvodnění směrnice 97/36 se přitom sice nevyjadřuje ke klíčové otázce týkající se zahrnutí všech nebo jen některých
         zápasů mistrovství světa do vnitrostátního seznamu událostí zásadního společenského významu, avšak žádná platná úvaha neumožňuje
         dojít k závěru, že takto mohou v zásadě být označeny, a stát se tedy součástí takového seznamu, pouze „atraktivní“ zápasy.

      70      Mistrovství světa je totiž soutěží, která může být důvodně považována za jednu událost spíše než za soubor jednotlivých událostí
         rozdělených na „atraktivní“ zápasy a „běžné“ zápasy. V tomto ohledu je obecně známo, že v rámci mistrovství světa určují výsledky
         „běžných“ zápasů osud týmů, takže jejich účast v takových „atraktivních“ zápasech, jako ty, v nichž hraje příslušný národní
         tým, na nich může záviset. V „běžných“ zápasech se tak rozhoduje o soupeřích příslušného národního týmu v dalších kolech soutěže.
         Krom toho mohou výsledky „běžných“ zápasů dokonce určit, zda národní tým postoupí či nepostoupí do dalšího kola soutěže.

      71      Vzhledem ke zvláštnímu kontextu, který umožňuje považovat mistrovství světa za jednu událost, jak zdůrazňuje bod 18 odůvodnění
         napadeného rozhodnutí, nemusela Komise podrobněji odůvodnit své posouzení týkající se „běžných“ zápasů, zvláště když relevantní
         statistické poznatky neukazují, že tyto zápasy systematicky přitahují pouze zanedbatelné množství diváků (viz body 122 až
         129 níže). Tyto okolnosti Komisi umožnily odůvodnit své rozhodnutí i odkazem na zvláštní ohlas, se kterým se mistrovství světa
         ve Spojeném království setkává, a to  v tom smyslu, že se jedná o zvlášť oblíbenou událost u široké veřejnosti, a nikoli pouze
         u fotbalových fanoušků, jak je uvedeno v šestém bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí.

      72      Z toho vyplývá, že odůvodnění obsažené v bodech 6 a 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz bod 18 výše) FIFA umožňuje seznámit
         se s důvody, proč Komise usoudila, že všechny zápasy mistrovství světa mohly být platně zapsány na seznam událostí zásadního
         společenského významu pro Spojené království, a Tribunál na základě tohoto odůvodnění může vykonat svůj přezkum ohledně opodstatněnosti
         tohoto posouzení, takže napadené rozhodnutí v tomto ohledu splňuje podmínky článku 253 ES.

      73      Tento závěr není zpochybněn skutečností, že některé orgány při přijímání seznamu událostí zásadního společenského významu
         pro Spojené království navrhovaly, aby na tento seznam byly zapsány pouze „atraktivní“ zápasy. Vzhledem k tomu, že význam
         „běžných“ zápasů odůvodňuje označení celé mistrovství světa za událost zásadního společenského významu, totiž že skutečnost,
         že někteří úředníci nebo poradní orgány ministrovi v mezích své působnosti navrhli zapsat na seznam pouze „atraktivní“ zápasy,
         nemá za následek povinnost Komise vysvětlit, proč se ministr nedopustil pochybení, když zaujal odlišný, avšak rovněž legitimní
         postoj.

      74      Totéž platí pro argumenty týkající se korespondence mezi Komisí a orgány Spojeného království, na kterou napadené rozhodnutí
         neodkazuje. Vzhledem k tomu, že je odůvodnění napadeného rozhodnutí dostačující, nelze Komisi vytýkat, že do něho nezahrnula
         více poznatků. Mimoto se otázka, zda z dalších poznatků vyplývá, že „běžné“ zápasy pro Spojené království ve skutečnosti nemají
         zásadní společenský význam, dotýká věcné legality napadeného rozhodnutí a bude přezkoumána v rámci druhého žalobního důvodu
         (viz body 118 až 129 níže).

      75      Co se týče argumentu vycházejícího ze skutečnosti, že údaje o sledovanosti mistrovství světa v roce 1998 nebyly dne 25. června
         1998, tedy v okamžiku přijetí seznamu Spojeného království, k dispozici (viz bod 7 výše), zatímco Komise z těchto údajů vycházela,
         je nutné konstatovat, že členskému státu na jedné straně nic nebrání, aby Komisi předložil poznatky vztahující se k období
         následujícímu po datu přijetí seznamu událostí zásadního společenského významu, a Komisi na straně druhé, aby tyto poznatky
         zohlednila. Mimoto mohou takové poznatky vést Komisi k tomu, že požádá dotčený členský stát o změnu vlastních opatření tak,
         aby byla slučitelná s právem Společenství, a to na základě co možná nejaktuálnějších údajů. Tento výklad je podepřen skutečností,
         že čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552 vyzývá členské státy k tomu, aby předkládaly Komisi svá opatření již před jejich přijetím.

      76      Komise tudíž v napadeném rozhodnutí nebyla povinna uvést konkrétní důvod, proč se rozhodla zohlednit poznatky, které neexistovaly
         v okamžiku vypracování seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království.

      77      První žalobní důvod musí být v důsledku toho zamítnut.

       Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552
      78      Tento žalobní důvod lze rozdělit na dvě části, z nichž první vychází z toho, že opatření Spojeného království nebyla přijata
         na základě jasného a transparentního postupu, a druhá z toho, že „běžné“ zápasy nemají pro tento členský stát zásadní společenský
         význam.

       K postupu orgánů Spojeného království
      –       Argumenty účastníků řízení
      79      FIFA tvrdí, že zápis všech zápasů mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království
         se vyznačoval jistou neprůhledností a je sám o sobě nepochopitelný. V tomto ohledu FIFA podotýká, že se ministr neřídil jednomyslnými
         radami, které mu poskytli příslušní úředníci ministerstva, Advisory Group on listed events a generální ředitel Office of Fair
         Trading (OFT, orgán pro hospodářskou soutěž Spojeného království), ani původním stanoviskem ministerstva a že důvody vedoucí
         k této volbě nebyly nikdy zveřejněny. Nezveřejnění důvodů, které ministra vedly k odchýlení od nezávislých doporučení, přitom
         není slučitelné s požadavky jasného a transparentního postupu, jimiž se dotčený postup musí řídit. Orgány Spojeného království
         mimoto v dokumentu ze dne 23. září 1999 nepravdivě uvedly, že při přijímání rozhodnutí ze dne 25. června 1998 byly zohledněny
         údaje o sledovanosti mistrovství světa v roce 1998 (viz bod 61 výše), čehož si Komise mohla snadno povšimnout.

      80      Mimoto byly údaje o sledovanosti mistrovství světa v roce 1994 rovněž stiženy významnou matematickou chybou. Údaje týkající
         se mistrovství světa v roce 1998 ani údaje týkající se mistrovství světa v roce 1994 každopádně neodůvodňují zapsání všech
         zápasů této soutěže na seznam. Druhé oznámení seznamu, ke kterému došlo dne 5. května 2000 (viz bod 14 výše), nemělo na výše
         popsanou situaci žádný dopad, jelikož údaje týkající se roku 1998 před tímto novým oznámením ve skutečnosti nebyly přezkoumány.

      81      Vzhledem k tomu, že zaprvé důvody, z nichž vycházel zápis všech zápasů na seznam událostí zásadního společenského významu
         pro Spojené království, nebyly zjevně shodné s důvody sdělenými orgány tohoto členského státu Komisi a, zadruhé, že prvně
         uvedené důvody nebyly zveřejněny, musela Komise dojít k závěru, že vnitrostátní postup je neslučitelný s požadavky jasnosti
         a transparentnosti uvedenými v čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552. Za těchto podmínek se Komise tím, že došla k závěru o jasnosti
         a transparentnosti uvedeného postupu, dopustila pochybení. Tato výtka se netýká platnosti vnitrostátního postupu jako takového,
         ale legality posouzení Komise v tomto ohledu.

      82      Konečně pak FIFA zdůrazňuje, že konzultace, které ministr uskutečnil ohledně o kritérií výběru událostí zásadního společenského
         významu, nemají vliv na její posouzení, jelikož nezpochybňuje relevantnost těchto kritérií.

      83      Komise, podporovaná vedlejšími účastníky řízení, popírá opodstatněnost tvrzení FIFA.

      –       Závěry Tribunálu
      84      Úvodem je třeba připomenout, že čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 neuvádí zvláštní znaky, které mají charakterizovat postupy
         zavedené na vnitrostátní úrovni za účelem vyhotovení seznamu událostí zásadního společenského významu. Toto ustanovení ponechává
         členským státům prostor pro uvážení při provádění dotčených postupů, pokud jde o jejich etapy, případnou konzultaci dotyčných
         osob a přidělení správních pravomocí, přičemž je uvedeno, že se tyto postupy ve svém celku musejí vyznačovat jasností a transparentností.

      85      Omezení výkonu základních svobod zaručených Smlouvou vnitrostátními opatřeními odůvodněná naléhavými důvody obecného zájmu
         musejí být totiž ještě způsobilá k zajištění uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračovat meze toho, co je k jeho dosažení
         nezbytné (viz bod 50 výše).

      86      I když je cílem vnitrostátních právních předpisů, jakými jsou předpisy uvedené v čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552 ochrana práva
         na svobodu projevu (viz body 51 až 53 výše), musejí být požadavky vyplývající z opatření určených k provedení takové politiky
         v každém případě přiměřené ve vztahu k uvedenému cíli a způsoby jejich použití nesmějí zahrnovat diskriminaci na úkor příslušníků
         jiných členských států (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 28. listopadu 1989, Groener, C‑379/87, Recueil,
         s. 3967, bod 19, a ze dne 12. června 2003, Schmidberger, C‑112/00, Recueil, s. I‑5659, bod 82).

      87      Právě v tomto kontextu je nutné, aby postupy zavedené členskými státy za účelem přijetí seznamu událostí zásadního společenského
         významu byly jasné a transparentní v tom smyslu, že musejí být založeny na objektivních kritériích, jež jsou dotyčným osobám
         dopředu známá, aby nedošlo k tomu, že posuzovací pravomoc členských států při rozhodování o zvláštních událostech, které mají
         být zapsány na jejich seznamy, bude vykonávána svévolným způsobem (viz v tomto smyslu rozsudek United Pan-Europe Communications
         Belgium a další, bod 49 výše, bod 46). I když je pravda, že k zapsání události na seznam podle článku 3a směrnice 89/552 je
         potřeba, aby tato událost měla zásadní společenský význam, nemění to nic na tom, že předchozí stanovení zvláštních kritérií,
         pomocí nichž je tento význam posuzován, představuje zásadní hledisko pro to, aby vnitrostátní rozhodnutí byla přijímána transparentně
         a v rámci prostoru pro uvážení, který vnitrostátní orgány v tomto ohledu mají (viz bod 112 níže).

      88      V požadavek jasnosti a transparentnosti postupu je rovněž zahrnuta nutnost toho, aby s ním související ustanovení, označovala
         orgán příslušný k vypracování seznamu událostí a také podmínky, za kterých zúčastněné osoby mohou formulovat svá vyjádření.

      89      Naopak pouhá existence poznatků, jež mají zpochybnit posouzení vnitrostátního orgánu týkající se společenského významu konkrétní
         události, nesouvisí s jasností ani transparentností uplatněného postupu, ale s opodstatněností tohoto posouzení. Stejně tak
         je tomu v případě, kdy jsou tyto poznatky tvořeny stanovisky vyjádřenými poradními orgány nebo útvary příslušného orgánu.

      90      V projednávaném případě je třeba nejprve uvést, že FIFA zpochybňuje jasnost a transparentnost postupu zavedeného Spojeným
         královstvím, jenž vedl k zapsání všech zápasů mistrovství světa na seznam, a nikoliv pouze „atraktivních“ zápasů.

      91      Dále je nutné konstatovat, že výtky uplatňované FIFA nemohou zpochybnit posouzení Komise týkající se jasnosti nebo transparentnosti
         postupu ministra při přijímání seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království (viz body 7 až 9 výše).
         Na rozdíl od tvrzení FIFA totiž předmětem ani účinkem požadavku jasnosti a transparentnosti zavedeného článkem 3a směrnice
         89/552 není ukládat příslušnému vnitrostátnímu orgánu povinnost uvádět důvody, proč se neřídil stanovisky nebo vyjádřeními,
         které mu byly předloženy v rámci konzultací.

      92      Toto posouzení platí tím spíše ve vztahu k mistrovství světa, které je uvedeno v bodě 18 odůvodnění směrnice 97/36 a může
         být důvodně považováno spíše za jednu událost než za soubor jednotlivých událostí rozdělených na „atraktivní“ zápasy a „běžné“
         zápasy (viz bod 70 výše).

      93      Pokud se za těchto podmínek zúčastněná osoba domnívá, že stanoviska předložená v rámci konzultací, či dokonce stanovisko vyjádřené
         útvary příslušného orgánu, obsahují poznatky, které mohou zpochybnit konečné posouzení tohoto orgánu týkající se významu dotčené
         události pro společnost, má možnost zaprvé předložit dotčené posouzení vnitrostátním soudům a zadruhé zpochybnit před Tribunálem
         opodstatněnost případného rozhodnutí Komise schvalujícího toto posouzení, jak ostatně FIFA učinila v rámci druhé části tohoto
         žalobního důvodu.

      94      Ohledně tvrzení souvisejících s údaji o sledovanosti zohledněnými orgány Spojeného království je třeba konstatovat, že tato
         tvrzení rovněž zpochybňují věcné posouzení Komise, jež se týká opodstatněnosti stanoviska ministra ohledně společenského významu
         „běžných“ zápasů pro tento členský stát. Ani tato tvrzení se tedy netýkají otázky, zda postup zavedený Spojeným královstvím
         byl jasný a transparentní.

      95      Argument vycházející ze skutečnosti, že údaje o sledovanosti mistrovství světa v roce 1998 nebyly dne 25. června 1998, tedy
         v okamžiku přijetí seznamu Spojeného království, k dispozici (viz bod 7 výše), zatímco Komise z těchto údajů vycházela, musí
         být z důvodů uvedených v bodě 75 výše odmítnut.

      96      Argumenty FIFA tedy neprokazují, že se Komise dopustila pochybení, když měla za to, že postup zavedený Spojeným královstvím,
         pokud jde o zápis mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát, byl jasný a transparentní.

      97      Z toho vyplývá, že první část druhého žalobního důvodu musí být zamítnuta.

       Ke společenskému významu „běžných“ zápasů pro Spojené království
      –       Argumenty účastníků řízení
      98      Na podporu této části projednávaného žalobního důvodu FIFA zaprvé tvrdí, že se „běžné“ zápasy kromě fotbalových fanoušků nesetkávají
         se zvláštním ohlasem a zadruhé, že tyto zápasy nebyly tradičně přenášeny neplacenými televizními kanály ani nedosáhly vysoké
         sledovanosti. Z toho vyplývá, že „běžné“ zápasy nesplňují obě kritéria stanovená Komisí v bodech 6 a 18 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí, takže se tento orgán v tomto ohledu dopustil pochybení.

      99      Podle FIFA nelze platně tvrdit, že všechny zápasy mistrovství světa představují události zásadního společenského významu pro
         Spojené království, to znamená výjimečné události, které mají význam pro širokou veřejnost, jak uvádí bod 21 odůvodnění směrnice
         97/36.

      100    V tomto ohledu FIFA tvrdí, že členské státy si sice mohou svobodně vybrat události, které mají dle nich zásadní společenský
         význam, Komise je však povinna provádět podrobný přezkum legality této volby z pohledu práva Společenství. Posuzovací pravomoc,
         jíž členské státy v této oblasti disponují, je tak neopravňuje zaujímat svévolná stanoviska ani není neomezená a jejich volba
         není přednostní, směrodatná a už vůbec ne nezpochybnitelná.

      101    V projednávaném případě provedené studie potvrzují, že osoby, které obvykle fotbal nesledují, o „běžné“ zápasy projevují pouze
         omezený zájem. FIFA rovněž zdůrazňuje, že nezpochybňuje volbu zákonodárce zavést taková pravidla, jaká jsou uvedena v článku
         3a směrnice 89/552, týkající se událostí zásadního společenského významu, nýbrž dosah, který tomuto pojmu dala Komise v napadeném
         rozhodnutí. V tomto ohledu FIFA opakuje, že „atraktivní“ zápasy mohou být legitimně považovány za zápasy se zásadním společenský
         významem ve smyslu tohoto ustanovení, což ostatně odpovídá její vlastní politice. Podle této politiky semifinálové zápasy,
         finále, zápasy příslušného národního týmu a zahajovací zápas mistrovství světa musejí být vysílány v přímém přenosu na volně
         přístupném televizním kanálu.

      102    Ze studie založené na údajích z databáze Broadcast Audience Research Board vyplývá, že průměrný počet diváků, kteří nejsou
         fotbalovými fanoušky a po nejméně 30 minut vcelku sledovali všechny „běžné“ zápasy mistrovství světa 2006, činil pouze 2,8 %
         celkové sledovanosti, oproti 14,7 % diváků, kteří nejsou fotbalovými fanoušky, kteří po nejméně 30 minut vcelku sledovali
         všechny „atraktivní“ zápasy, 18,5 %, kteří sledovali stejnou část finále, 7,1 % semifinále a 17 %, kteří sledovali zápasy
         národního týmu Anglie.

      103    Co se týče údajů poskytnutých Spojeným královstvím Komisi, FIFA opakuje, že údaje týkající se mistrovství světa v roce 1998
         nebyly k 25. června 1998, tedy datu, ke kterému byl vypracován seznam událostí zásadního společenského významu pro tento členský
         stát, k dispozici (viz bod 7 výše), zatímco dokument ze dne 23. září 1999 (viz bod 79 výše) odkazuje na průměrný počet 8,59
         milionů diváků, kteří sledovali zápasy této soutěže. Nehledě na to, že toto číslo je nadhodnocené – správným údajem je 6,518
         milionů televizních diváků – ani neposkytuje informaci o významu „běžných“ zápasů pro širokou veřejnost ve Spojeném království.
         V tomto výsledku jsou totiž zohledněny rovněž „atraktivní“ zápasy a dále zde není rozlišováno mezi fanoušky a diváky, kteří
         nejsou fotbalovými fanoušky, přičemž posledně uvedení zápas mistrovství světa sledují, jelikož ho vnímají jako událost zásadního
         společenského významu. Výsledky studie zmíněné v bodě 102 výše přitom prokazují, že s výjimkou fanoušků fotbalu široká veřejnost
         nejeví o „běžné“ zápasy zvláštní zájem, takže tyto zápasy u této veřejnosti nevyvolávají zvláštní ohlas. Tyto závěry jsou
         v souladu s rozhodovací praxí Komise. Tento orgán se tedy dopustil pochybení, když měl za to, že „běžné“ zápasy jsou pro diváky,
         kteří nejsou fotbalovými fanoušky, významné.

      104    Komise se podle FIFA dopustila pochybení rovněž tím, že měla za to, že všechny zápasy mistrovství světa byly tradičně vysílány
         v přímém přenosu volně přístupnými televizními kanály, jelikož šestnáct zápasů mistrovství světa v roce 1994, osm v roce 1998
         a osm v roce 2002 vysíláno nebylo, i když v některých případech neprobíhaly současně s jiným zápasem. Mimoto bylo osm „běžných“
         zápasů mistrovství světa v roce 2006 odvysíláno subjekty televizního vysílání druhé kategorie podle článku 98 Broadcasting
         Act 1996 (viz bod 10 výše). Přístup v průběhu mistrovství světa v letech 1994, 1998 a 2002 ostatně spočíval v tom, že jeden
         ze souběžně probíhajících zápasů nebyl vysílán.

      105    Z údajů o sledovanosti mistrovství světa v roce 1994, v roce 1998, v roce 2002 a v roce 2006, které byly k dispozici v okamžiku
         přijetí napadeného rozhodnutí, ostatně vyplývá, že „běžné“ zápasy přitahují pouze zlomek televizních diváků, kteří sledují
         „atraktivní“ zápasy. Na rozdíl od tvrzení Komise navíc údaje o sledovanosti týkající se „běžných“ zápasů mistrovství světa
         v roce 1994 a 1998 nemohou být s ohledem na počet obyvatel Spojeného království a údaje o sledovanosti „atraktivních“ zápasů
         v žádném případě hodnoceny jako výjimečně vysoké.

      106    Devět zápasů mistrovství světa v roce 1994 a 23 zápasů mistrovství světa v roce 2002 vysílaných v přímém přenose totiž přilákalo
         k obrazovkám méně než tři milióny diváků, dvanáct zápasů mistrovství světa v roce 1998 vysílaných v přímém přenose přilákalo
         k obrazovkám méně než pět milionů diváků a pět „běžných“ zápasů mistrovství světa v roce 2006 přilákalo k obrazovkám mezi
         65 000 a 96 000 diváky.

      107    Obě kritéria použitá Komisí při závěru, že „běžné“ zápasy mají zásadní společenský význam pro Spojené království, tedy že
         v tomto členském státě mají zvláštní ohlas a byly vždy přenášeny neplacenými televizními kanály a přitáhly k obrazovkám početné
         diváky, tudíž podle FIFA nejsou ve skutečnosti splněna.

      108    Navíc podle FIFA nelze tvrdit, že „běžné“ zápasy mají pro Spojené království zásadní společenský význam, ačkoli právní předpisy
         tohoto členského státu subjektům televizního vysílání neukládají povinnost je vysílat a takové povinnosti existují, pokud
         jde o jiné události. FIFA navíc na argument Komise, podle kterého je nemožné vysílat na témže kanále dva zápasy mistrovství
         světa probíhající současně, namítá, že pokud by dotčené zápasy byly skutečně událostmi se zásadním společenským významem,
         mohl by je subjekt televizního vysílání vysílat současně na dvou svých různých kanálech (například BBC 1 a BBC 2) nebo poskytnout
         dílčí licenci jinému subjektu televizního vysílání. Co se týče argumentu Komise, podle něhož údaje uplatňované FIFA nezohledňují
         dny a denní dobu, kdy byl zápas vysílán, FIFA tvrdí, že tyto faktory nemají významný dopad na údaje o sledovanosti, a na podporu
         své teze uvádí četné příklady zápasů mistrovství světa konaných mezi roky 1994 a 2006.

      109    FIFA mimoto uvádí, že událost, která má někde zásadní společenský význam, jej nemusí mít nutně jinde, a tvrzení Komise, že
         se odkaz na mistrovství světa v bodě 18 odůvodnění směrnice 97/36 týká všech jeho zápasů, tedy není obhajitelné. Je navíc
         nelogické považovat mistrovství světa za nedělitelnou událost, když je organizována v několika fázích a seznam Spojeného království
         uvádí jiné události obsahující různé zápasy, zejména mistrovství světa v kriketu, jako dělitelné události. Krom toho, s výjimkou
         Spojeného království a Belgického království vypracovaly všechny ostatní členské státy seznam událostí, ve kterých jsou uvedeny
         pouze některé zápasy odpovídající „atraktivním“ zápasům mistrovství světa a které Komise schválila. Tato okolnost prokazuje,
         že mistrovství světa nemusí být nutně považováno za nedělitelnou událost.

      110    FIFA tvrdí, že pokud, na rozdíl od argumentů, které předkládá, musí být čl. 3a odst. 1 směrnice chápán v tom smyslu, že mistrovství
         světa musí být vnímáno ve svém celku jako událost zásadního společenského významu z důvodu znění bodu 18 odůvodnění směrnice
         97/36, je třeba mít za to, že námitka podle článku 241 ES proti tomuto ustanovení byla implicitně vznesena v žalobě a přímo
         pak v replice. V rámci této námitky FIFA uplatňuje veškeré argumenty mající podle ní prokázat, že závěr, že mistrovství světa
         je ve svém celku jednou událostí zásadního společenského významu, není ničím odůvodněn.

      111    Komise, podporovaná vedlejšími účastníky, popírá opodstatněnost této části druhého žalobního důvodu a zdůrazňuje, že FIFA
         nemohla proti směrnici 97/36 platně vznést námitku na základě článku 241 ES.

      –       Závěry Tribunálu
      112    Zaprvé je třeba připomenout, že článek 3a směrnice 89/552 stanoví, že členským státům přísluší definovat události zásadního
         společenského významu ve smyslu uvedeném v bodě 21 odůvodnění směrnice 97/36, a že tudíž v tomto ohledu členským státům přiznává
         široký prostor pro uvážení.

      113    Zadruhé, bez ohledu na skutečnost, že článek 3a směrnice 89/552 neprovádí harmonizaci na úrovni konkrétních událostí, které
         mohou být členskými státy považovány za události zásadního společenského významu (viz body 55 a 56 výše), znamená uvedení
         mistrovství světa v bodě 18 odůvodnění směrnice 97/36, že Komise nemůže považovat zapsání zápasů této soutěže na seznam událostí
         za úkon, který je v rozporu s právem Společenství proto, že jí dotyčný členský stát neoznámil zvláštní důvody odůvodňující
         jejich zásadní společenský význam (viz bod 57 výše). Avšak případný závěr Komise, na jehož základě je zapsání mistrovství
         světa ve svém celku na seznam událostí  se zásadním společenským významem pro členský stát, slučitelné s právem Společenství
         z toho důvodu, že je tato soutěž na základě svých znaků platně považována za jednu událost, může být zpochybněno na základě
         zvláštních skutečností dokazujících, že „běžné“ zápasy pro společnost tohoto členského státu takto významné nejsou.

      114    Jak je totiž uvedeno v bodech 55 a 56 výše, bod 18 odůvodnění směrnice 97/36 ani článek 3a směrnice 89/552 se nezabývají otázkou,
         zda mistrovství světa může být platně zahrnuto do seznamu událostí zásadního společenského významu ve svém celku nezávisle
         na zájmu, který jeho zápasy, a zejména „běžné“ zápasy, v dotyčném členském státě vyvolávají.

      115    V důsledku toho je veškerá diskuse týkající se legality směrnice 97/36 ohledně označení mistrovství světa za událost zásadního
         společenského významu ve svém celku, a nikoli pouze jeho „atraktivních“ zápasů (viz bod 110 výše), bezpředmětná, jelikož bod
         18 odůvodnění této směrnice se touto otázkou nezabývá. Není tudíž třeba rozhodnout o otázce, zda FIFA v tomto ohledu mohla
         ve své replice platně vznést námitku na základě článku 241 ES nebo zda taková námitka musí být považována za námitku implicitně
         vznesenou v žalobě.

      116    Zatřetí, jak bylo vysvětleno v bodech 69 a 70 výše, může mistrovství světa být důvodně považováno za jednu událost spíše než
         za soubor jednotlivých událostí rozdělených na „atraktivní“  „běžné“ zápasy, takže přístup ministra není svévolný, ale pohybuje
         se v mezích jeho prostoru pro uvážení.

      117    Důležitost „běžných“ zápasů ostatně rovněž vyplývá z pouhé skutečnosti, že jsou součástí této soutěže, stejně tak jako u jiných
         sportů, u kterých obvykle omezený zájem postupně vzroste, pokud se konají v rámci olympijských her.

      118    Z toho vyplývá, že se Komise nedopustila pochybení, když nezpochybnila názor, podle něhož za účelem posouzení společenského
         významu mistrovství světa pro Spojené království není třeba rozlišovat mezi „atraktivními“ zápasy a „běžnými“ zápasy, nýbrž
         tuto soutěž vnímat ve svém celku, a nikoli jako řadu jednotlivých událostí (body 6 a 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí,
         viz bod 18 výše).

      119    Argumenty, které FIFA v této otázce předkládá v rámci projednávaného žalobního důvodu, nemají vliv na závěry obsažené v bodech
         6 a 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

      120    Okolnost, že pouze 2,8 % diváků, kteří nejsou fotbalovými fanoušky, po nejméně 30 minut vcelku sledovala všechny „běžné“ zápasy
         mistrovství světa 2006 (viz bod 102 výše), totiž není rozhodující, jelikož ne všechny „běžné“ zápasy musejí mít pro Spojené
         království nutně zásadní společenský význam k tomu, aby mistrovství světa mohlo být platně, ve svém celku, zapsáno na seznam
         takových událostí v tomto členském státě. Jako důvod pro nerozlišování mezi „atraktivními“ zápasy a „běžnými“ zápasy, co se
         týče jejich společenského významu, naopak stačí, aby byla charakteristika popsaná v bodě 70 výše naplněna u některých „běžných“
         zápasů, jejichž počet ani účastníci nemohou být upřesněni v okamžiku vyhotovení seznamu nebo získání vysílacích práv. Z toho
         vyplývá, že kritérium použité za účelem výzkumů provedených v rámci těchto průzkumů bylo nadměrně omezující, a tudíž nepřiměřené
         jak struktuře mistrovství světa, tak i znakům, které tato soutěž musí vykazovat, aby mohla být ve svém celku označena za událost
         zásadního společenského významu.

      121    Toto konstatování rovněž vyvrací argument FIFA vycházející z toho, že některé „běžné“ zápasy mistrovství světa 1994, 1998
         a 2002 nebyly vysílány v přímém přenosu nebo byly vysílány subjekty televizního vysílání druhé kategorie podle článku 98 Broadcasting
         Act 1996 (viz bod 10 výše). Navíc na rozdíl od tvrzení FIFA bod 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz bod 18 výše) nehovoří
         o zápasech, které byly vždy vysílány v přímém přenosu, nýbrž o zápasech, které byly dosud vždy vysílány ve volně dostupném
         televizním vysílání, což odpovídá čtvrtému kritériu uvedenému v bodě 5 odůvodnění téhož rozhodnutí.

      122    Co se týče argumentů vycházejících z údajů o sledovanosti, jež se dotýkají „běžných“ zápasů mistrovství světa 1994, 1998,
         2002 a 2006 (viz bod 105 výše), ani tyto nemohou obstát.

      123    V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí FIFA, údaje o sledovanosti týkající se „běžných“ zápasů
         ve vztahu k údajům o sledovanosti týkajícím se „atraktivních“ zápasů neukazují, že prvně uvedené zápasy nepřilákaly vysoký
         počet televizních diváků. Statistiky předložené FIFA totiž ukazují, že při mistrovství světa 1994 „běžné“ zápasy sledovalo
         v průměru 60 % televizních diváků, kteří sledovali „atraktivní“ zápasy, a při mistrovstvích světa konaném v roce 1998 tento
         podíl činil 43 %, v roce 2002 30 % a v roce 2006 33 %. I když je pravda, že tyto údaje jsou nižší než u „atraktivních“ zápasů,
         nemění to nic na tom, že zapsání „běžných“ zápasů na vnitrostátní seznam událostí zásadního společenského významu nevyžaduje,
         aby měly televizní sledovanost shodnou s „atraktivními“ zápasy. V projednávané věci tyto údaje nemohou být chápany tak, že
         odpovídají počtu televizních diváků, kteří by ve Spojeném království obvykle sledovali zápasy, které se nekonají v rámci významné
         mezinárodní fotbalové soutěže národních týmů a které se navíc neúčastní žádný národní tým tohoto členského státu.

      124    Tato posouzení jsou potvrzena několika skutečnostmi patrnými ze sdělení Spojeného království Komisi ze dne 24. března 1999,
         jehož obsah je uveden v dokumentu nazvaném „Návrh odpovědi na dopis Komise ze dne 23. prosince 1998“, přiloženém k žalobě.
         Příloha E tohoto dokumentu tak obsahuje rozbor údajů o sledovanosti týkajících se mistrovství světa v roce 1998. Z tohoto
         rozboru vyplývá, že „běžný“ zápas mezi Nizozemskem a Jugoslávií, jehož výsledek určil soupeře anglického týmu, pokud by tento
         porazil Argentinu, přilákal k obrazovce přibližně 10,55 milionů diváků, přičemž v jiném dokumentu, nazvaném „Údaje o sledovanosti
         přímých přenosů ve Spojeném království“, přiloženém k žalobě (dále jen „podrobné údaje o sledovanosti“), dosahuje tento údaj
         10,605 milionů diváků. Současně „běžné“ zápasy mezi Brazílií a Chile a Nigérií a Dánskem přilákaly k obrazovce 10,63 a 10,32
         milionů diváků, což odpovídá podrobným údajům o sledovanosti, navzdory tomu, že tyto zápasy neměly souvislost s postupem některého
         národního týmu Spojeného království. Mimoto národní tým Kamerunu přilákal podle těchto dvou dokumentů k obrazovce při obou
         zápasech, které byly z mistrovství světa 1998 vysílány v přímém přenosu, proti Rakousku a proti Itálii, v průměru přibližně
         9,18 milionů diváků, zatímco zápasy mezi Spojenými státy americkými a Íránem a mezi Španělskem a Bulharskem přilákaly k obrazovce
         7,94 a 7,91 milionů diváků. A konečně, podle těchto dvou dokumentů přilákal národní tým Jamajky při zápasech proti Chorvatsku
         a proti Argentině k obrazovce v průměru 7,89 milionů diváků, přičemž první z nich přilákal 10,234 milionů diváků.

      125    Je třeba doplnit, že podle téhož sdělení orgánů Spojeného království přitáhlo finále Football Association Cup v roce 1998
         (národní pohárová fotbalová soutěž) k obrazovkám přibližně 7,81 milionů televizních diváků, což prokazuje význam, jehož s ohledem
         na údaje o sledovanosti uvedené v předchozím bodě nabývají „běžné“ zápasy v rámci mistrovství světa.

      126    V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že podle podrobných údajů o sledovanosti přilákalo 16 „běžných“ zápasů mistrovství světa
         1994 k obrazovkám mezi 7,196 a 11,625 miliony diváků a 8 „běžných“ zápasů přilákalo k obrazovkám mezi 5,669 a 6,926 miliony
         diváků. Co se týče mistrovství světa 1998, pak z téhož dokumentu vyplývá, že 21 „běžných“ zápasů přilákalo k obrazovkám mezi
         7,161 a 10,632 miliony diváků a třináct takovýchto zápasů přilákalo k obrazovkám mezi 5,254 a 6,761 miliony diváků. Co se
         týče mistrovství světa 2002, podrobné údaje o sledovanosti uvádějí, že 24 „běžných“ zápasů přilákalo k obrazovkám mezi 3,073
         a 5,317 miliony diváků. Co se týče mistrovství světa 2006, podrobné údaje o sledovanosti uvádějí, že jedenáct „běžných“ zápasů
         přilákalo k obrazovkám mezi 7,058 a 9,645 miliony diváků, zatímco patnáct zápasů téže kategorie přilákalo k obrazovkám mezi
         5 a 6,692 miliony diváků.

      127    Vzhledem jak k absolutním číslům, tak i ve vztahu ke sledovanosti finále Football Association Cup v roce 1998 tyto údaje prokazují,
         že „běžné“ zápasy přitahují ve Spojeném království výjimečně velké množství diváků, což lze vysvětlit pouze tím, že jsou součástí
         programu mistrovství světa. Tyto údaje o sledovanosti tedy potvrzují posouzení uvedená v bodech 69, 70 a 117 výše a podporují
         stanovisko uvedené v bodě 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle něhož zápasy mistrovství světa, a to včetně „běžných“
         zápasů, tradičně přitáhly velké množství televizních diváků.

      128    Tato analýza není zpochybněna čísly svědčícími o údajně zvlášť nízké sledovanosti uváděnými FIFA, co se týče některých „běžných“
         zápasů (viz bod 106 výše). V tomto ohledu je třeba podotknout, že všech 9 zápasů mistrovství světa v roce 1994, které byly
         vysílány v přímém přenosu a přilákaly k obrazovkám méně než 3 milióny diváků, začínaly půl hodiny po půlnoci GMT, vzhledem
         k tomu, že se tato soutěž konala ve Spojených státech. Časový posun stejně tak vysvětluje údaje o sledovanosti zjištěné pro
         některé zápasy mistrovství světa 2002, které se uskutečnilo v Jižní Koreji a Japonsku. Z 23 „běžných“ zápasů, na něž poukazuje
         FIFA, které přilákaly k obrazovkám méně než 3 miliony diváků, jich 14 začínalo mezi 6 h 15 a 7 h 15 GMT a 9 mezi 8 h 25 a 12 h 15.
         Skutečnost, že časový posun ve spojení s časem konání dotčených zápasů je příčinou tohoto jevu pozorovaného v průběhu mistrovství
         světa 1994 a 2002, je prokázána zřetelně vyššími údaji o sledovanosti u „běžných“ zápasů vysílaných ani příliš brzy ráno,
         ani během pracovní doby, jako jsou zápasy uvedené v bodě 126 výše. FIFA mimoto podle tiskové zprávy přiložené k duplice ve
         věci T‑358/07, se kterou byla projednávaná věc pro účely ústní části řízení spojena (viz bod 24 výše), sama zdůrazňuje význam
         časového posunu, který určuje dobu konání zápasu v jednotlivých zemích, a uznává tuto okolnost jako faktor, který ovlivnil
         míru sledovanosti v Asii a Evropě během mistrovství světa 2002 a 2006.

      129    Co se týče mistrovství světa 2002, bylo všech 12 „běžných“ zápasů, na něž poukazuje FIFA, vysíláno mezi 13 h 30 a 16 h 30
         GMT, to znamená během pracovní doby. Co se týče 5 „běžných“ zápasů mistrovství světa 2006, které skutečně dosáhly velmi nízké
         sledovanosti, stačí konstatovat, že zápas mezi Paraguají a Trinidadem a Tobagem probíhal současně se zápasem mezi Anglií a Švédskem,
         který k obrazovkám přilákal 18,464 milionů diváků. Zápas mezi Kostarikou a Polskem začal ve 14 h 28 a probíhal současně se
         zápasem mezi Ekvádorem a Německem, který sledovaly 2,725 miliony diváků. Zápas mezi Íránem a Angolou začal ve 14 h 30 a probíhal
         současně se zápasem mezi Portugalskem a Mexikem, který sledovaly 2,301 miliony diváků. Zápas Pobřeží slonoviny se Srbskem
         a Černou Horou probíhal současně se zápasem mezi Nizozemskem a Argentinou, který přilákal 8,740 milionů diváků, zatímco zápas
         mezi Ukrajinou a Tuniskem začal v 15 h 00 a probíhal současně se zápasem mezi Saudskou Arábií a Španělskem, který sledoval
         1,872 milion televizních diváků. Tyto okolnosti představují objektivní důvody, jež vysvětlují, proč se údaje o sledovanosti
         těchto „běžných“ zápasů liší od obvykle zjištěných údajů (viz bod 126 výše).

      130    Údaje o sledovanosti týkající se „běžných“ zápasů tudíž potvrzují, a nikoli vyvracejí závěr obsažený v bodě 118 výše.

      131    Mimoto závěr uvedený v bodě 127 výše není v rozporu se závěrem, který se nachází v bodě 40 odůvodnění rozhodnutí Komise 2000/400/ES
         ze dne 10. května 2000 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] (Věc č. IV/32.150 – Eurovision, Úř. věst. L 151, s. 18) (neoficiální překlad), na které nepřímo poukazuje FIFA (viz bod 103 výše). Podle tohoto bodu odůvodnění jsou mezinárodní sportovní události pro
         diváky v dané zemi často atraktivnější než vnitrostátní sportovní události, pokud se jich účastní národní tým nebo národní
         mistr, zatímco mezinárodní události, kterých se národní tým nebo mistr neúčastní, často vzbuzují pouze malý zájem. Mistrovství
         světa se přitom často koná za účasti některého národního týmu Spojeného království. V případě, že tomu tak výjimečně není,
         rozhodne se o neúčasti všech národních týmů Spojeného království obvykle po vyhotovení seznamu událostí zásadního společenského
         významu pro tento členský stát, ale i po prodeji televizních práv pro dotyčný rok.

      132    kdeco se týče argumentu vycházejícího z toho, že neexistuje žádná povinnost vysílání „běžných“ zápasů (viz bod 108 výše),
         stačí uvést, že rozhodnutí nestanovit subjektu televizního vysílání povinnost vysílat událost v žádném případě neznamená,
         že tato událost nemá zásadní společenský význam ve smyslu článku 3a směrnice 89/552, i když stanovení takových povinností
         patří k postupům, které vnitrostátní zákonodárce obecně používá. Při dodržení zásady proporcionality je totiž účelem výše
         uvedeného článku zabránit tomu, že by široká veřejnost z důvodu výhradního televizního vysílání nemohla sledovat určité události
         ve volně dostupném televizním vysílání. Jeho účelem tedy není nepřímo přinutit státy, které chtějí takovou ochranu poskytnout,
         uložit volně přístupné televizní službě přenos těchto událostí. Kdyby přitom členské státy pro platné uvedení události na
         seznam událostí zásadního společenského významu musely subjektu s volně dostupným televizním vysíláním uložit její vysílání,
         vyvolávalo by dotčené ustanovení účinky jdoucí nad rámec svého cíle.

      133    Skutečnost, že Spojené království v případě jiných událostí, jako například mistrovství světa v kriketu, postupovalo odlišně,
         nebo že jiné členské státy na své seznamy zapsaly především „atraktivní“ zápasy mistrovství světa, nemá vliv na předchozí
         posouzení, která umožnila nahlížet celek mistrovství světa jako událost zásadního společenského významu pro tento členský
         stát. Vzhledem k tomu, že článek 3a směrnice 89/552 neprovádí harmonizaci konkrétních událostí, které mohou být členskými
         státy považovány za události zásadního společenského významu (viz bod 55 výše), může být s dotčeným ustanovením slučitelných
         vícero přístupů k zapsání zápasů mistrovství světa na vnitrostátní seznam.

      134    Jelikož nelze přijmout argumenty FIFA vycházející z toho, že se Komise potvrzením posouzení ministra, podle něhož mistrovství
         světa ve svém celku představuje událost zásadního společenského významu pro Spojené království, dopustila pochybení, je třeba
         druhou část tohoto žalobního důvodu zamítnout, stejně jako tento žalobní důvod v celém rozsahu.

       Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práva FIFA vlastnit majetek
       Argumenty účastníků řízení
      135    FIFA uvádí, že právo vlastnit majetek je zaručeno právním řádem Společenství jakožto jeho obecná zásada. Omezení jeho výkonu
         ve prospěch cílů obecného zájmu mohou být přijata, pokud nejsou neúnosná a neohrožují samotnou podstatu tohoto práva. Výhradní
         výkon práv duševního vlastnictví užíváním nebo udělováním licencí představuje podstatu takových práv.

      136    Jelikož napadené rozhodnutí schválilo zápis „běžných“ zápasů mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského
         významu pro Spojené království, třebaže tyto zápasy takto kvalifikovány být nemohou, schválilo nejen omezení práva FIFA využívat
         svůj majetek, ale rovněž jej zbavit své podstaty, nezávisle na svých účincích na subjekty televizního vysílání. Zákaz udělení
         výhradní licence na přímý přenos z jakéhokoliv zápasu mistrovství světa ve Spojeném království totiž FIFA zbavuje podstaty
         jejího práva vlastnit majetek.

      137    Žádný cíl obecného zájmu neodůvodňuje takto drastický a nepřiměřený zásah do tohoto práva vlastnit majetek, jelikož zápis
         pouze „atraktivních“ zápasů na seznam událostí zásadního společenského významu by byl přiměřený a plně by postačoval pro zajištění
         přístupu široké veřejnosti k dotčeným událostem. FIFA v tomto ohledu dodává, že poskytování a získávání výhradních práv na
         vysílání sportovních událostí mají zásadní význam a představují ustálenou obchodní praxi, přijímanou jako takovou samotnou
         Komisí. Exkluzivita totiž výrazně zvyšuje hodnotu práv a umožňuje tak FIFA sledovat cíle uvedené ve svých stanovách, takže
         zákaz jejich výhradního poskytování postihuje jejich samotnou podstatu.

      138    Komise se tedy tím, že v napadeném rozhodnutí měla za to, že se opatření Spojeného království jeví být přiměřená cíli zajistit
         široký přístup k televizním přenosům událostí zásadního společenského významu, dopustila zjevně nesprávného posouzení.

      139    Komise, podporovaná vedlejšími účastníky řízení, popírá opodstatněnost tohoto žalobního důvodu.

       Závěry Tribunálu
      140    Je třeba připomenout, že, jak je mezi účastníky řízení nesporné, je FIFA pořadatelem mistrovství světa ve smyslu bodu 21 odůvodnění
         směrnice 97/36, takže každá osoba, která si přeje užívat práva na televizní vysílání této události, musí tato práva získat
         od ní nebo od osoby, která je od FIFA získala.

      141    Jelikož hodnota těchto práv může být ovlivněna právními účinky napadeného rozhodnutí (viz body 33 až 37 výše), je tím dotčeno
         i právo FIFA vlastnit majetek.

      142    Krom toho z judikatury vyplývá, že pokud se členský stát dovolává takových ustanovení, jako jsou články 46 ES a 55 ES, aby
         odůvodnil právní úpravu, která může omezit výkon volného pohybu služeb nebo svobody usazování, musí být toto odůvodnění, stanovené
         v právu Společenství, vykládáno ve světle obecných právních zásad a zejména základních práv. Dotčená vnitrostátní právní úprava
         tak může využít výjimky stanovené v těchto ustanoveních pouze v případě, kdy je v souladu se základními právy, jejichž dodržování
         zajišťují soudy Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 18. června 1991, ERT, C‑260/89, Recueil, s. I‑2925,
         bod 43). Podobně nelze přijmout, aby vnitrostátní opatření, které není v souladu s takovými základními právy, jakým je právo
         vlastnit majetek (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood,
         C‑20/00 a C‑64/00, Recueil, s. I‑7411, bod 67), mohlo těžit z výjimek proto, že odpovídá naléhavým důvodům obecného zájmu,
         jakým je televizní přístup široké veřejnosti k událostem zásadního společenského významu.

      143    Zásada ochrany základního práva vlastnit majetek však v rámci práva Společenství nemá absolutní přednost, nýbrž musí být posuzována
         ve vztahu ke své úloze ve společnosti. V důsledku toho může být užívání práva vlastnit majetek omezeno za podmínky, že tato
         omezení skutečně odpovídají cílům obecného zájmu a nezakládají s ohledem na sledovaný cíl nepřiměřený a neúnosný zásah, jímž
         je dotčena samotná podstata takto zaručeného práva (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 12. května 2005, Regione
         autonoma Friuli-Venezia Giulia a ERSA, C‑347/03, Sb. rozh. s. I‑3785, bod 119, a ze dne 12. července 2005, Alliance for Natural
         Health a další, C‑154/04 a C‑155/04, Sb. rozh. s. I‑6451, bod 126).

      144    V tomto ohledu je třeba připomenout, že z důvodů uvedených v bodech 116 až 134 výše a na rozdíl od toho, co tvrdí FIFA, může
         být mistrovství světa platně považováno za jednu událost zásadního společenského významu pro Spojené království, jelikož údaje
         o sledovanosti „běžných“ zápasů potvrzují posouzení obsažené v bodech 6 a 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí, namísto aby
         je zpochybňovaly. V tomto kontextu jednotnost mistrovství světa jako události znamená, že se Komise nedopustila pochybení
         tím, že se domnívala, že zapsání všech jeho zápasů na seznam Spojeného království je přiměřeným opatřením.

      145    Je tedy nutné konstatovat, že vytýkaná skutečnost, podle níž zapsání „běžných“ zápasů na seznam událostí zásadního společenského
         významu pro Spojené království představuje nepřiměřený a neúnosný zásah do práva FIFA vlastnit majetek z důvodu, že tyto zápasy
         nepředstavují takové události, spočívá na chybném předpokladu.

      146    Krom toho, dotčené právní předpisy sice mohou mít vliv na cenu, kterou FIFA obdrží za poskytnutí práv na vysílání mistrovství
         světa ve Spojeném království, nezbavují však tato práva své obchodní hodnoty, jelikož FIFA zaprvé neukládají povinnost prodat
         je za jakýchkoli podmínek a zadruhé je FIFA proti případným koluzním a zneužívajícím jednáním ze strany případných nabyvatelů
         těchto práv chráněna jak právem Společenství, tak i vnitrostátním právem hospodářské soutěže. Z toho vyplývá, že se Komise
         nedopustila pochybení, když došla k závěru, že opatření Spojeného království jsou přiměřená.

      147    Třetí žalobní důvod tedy musí být zamítnut.

       Ke čtvrtému a šestému žalobnímu důvodu, vycházejícím z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a svobody
            usazování
       Argumenty účastníků řízení
      148    V rámci prvního z těchto žalobních důvodů, které je třeba přezkoumat společně, FIFA zdůrazňuje, že napadené rozhodnutí omezuje
         volný pohyb služeb, jelikož jí zaprvé brání v prodeji výhradních vysílacích práv na jakýkoliv zápas mistrovství světa subjektům
         televizního vysílání spadajícím do druhé kategorie zavedené právními předpisy Spojeného království (viz bod 10 výše) a zadruhé
         subjekty televizního vysílání této kategorie usazené v jiných členských státech nemohou vysílat exkluzivně zápas mistrovství
         světa v tomto členském státě. Vyloučení možnosti nabýt tento druh vysílacích práv ve Spojeném království exkluzivně bere subjektům
         televizního vysílání spadajícím do pravomoci jiných členských států veškerý zájem na jejich získání, čímž jim brání vysílat
         jakýkoli zápas mistrovství světa v tomto členském státě. Exkluzivita je totiž zásadní pro subjekty televizního vysílání, které
         chtějí inovovat nebo rozvíjet své služby, zejména pak v jiných členských státech, než ve kterém mají své sídlo.

      149    V tomto ohledu platí, že i když omezení volného pohybu služeb mohou být odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu, musejí
         být vnitrostátní opatření přijatá za tímto účelem nezbytná, vhodná a přiměřená. Komise, která v projednávaném případě nese
         důkazní břemeno ohledně toho, zda jsou tyto podmínky splněny, měla provést důkladný přezkum a prokázat, že získala poznatky
         v tomto smyslu.

      150    Tato omezení, která byla ostatně uznána v bodě 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jsou zcela nepřiměřená a nevhodná a mohla
         být zrušena nebo zmírněna tím, že by na seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království byly zapsány
         pouze takové zápasy mistrovství světa, které takový význam mají, to znamená „atraktivní“ zápasy. Tato hypotéza je v souladu
         s vlastní politikou FIFA, která sama požaduje vysílání zahajovacího zápasu, semifinálových zápasů, finále a zápasů příslušného
         národního týmu na neplacených kanálech, přičemž ostatní zápasy mohou být vysílány na kanálech placených. FIFA dodává, že přiměřenost
         či nepřiměřenost zápisu každé události na seznam Spojeného království musí být posouzena odlišně, jelikož tento seznam ve
         skutečnosti představuje soubor rozhodnutí, z nichž každé se týká konkrétní události.

      151    FIFA jako odpověď na argumenty Spojeného království, vycházející z pravomoci Office of Communications udělit souhlas s výhradním
         vysíláním v přímém přenosu, zdůrazňuje, že subjekty televizního vysílání, které nesplňují kritéria, nemají žádný zájem na
         získání vysílacích práv, pokud není zajištěna exkluzivita.

      152    V rámci žalobního důvodu vycházejícího z porušení svobody usazování FIFA uvádí, že vzhledem k tomu, že je článek 66 ES jedním
         z právních základů směrnice 97/36 a  vnitrostátní opatření přijatá na základě článku 3a směrnice 89/552 musejí být v souladu
         s veškerými ustanoveními práva Společenství, musejí být vnitrostátní opatření zejména slučitelná s články Smlouvy o ES týkajícími
         se svobody usazování. Podle FIFA brání seznam Spojeného království, schválený napadeným rozhodnutím, subjektům televizního
         vysílání, které se chtějí usadit v tomto členském státě a nabízet za tímto účelem placené televizní služby, získat výhradní
         práva pro vysílání zápasů mistrovství světa.

      153    Je přitom sice pravda, že pokud se vnitrostátní opatření omezující svobodu usazování použijí na každou osobu nebo podnik vykonávající
         činnost na území hostitelského členského státu, mohou být odůvodněná ve chvíli, kdy odpovídají naléhavým důvodům obecného
         zájmu, avšak krom toho je ještě třeba, aby byla způsobilá zaručit uskutečnění cíle, který sledují, a nepřekračovala meze toho,
         co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.

      154    Vzhledem k tomu, že výhradní práva na vysílání sportovních událostí představují významný prostředek výkonu svobody usazování
         ze strany nových subjektů vstupujících na trh Spojeného království, představuje nemožnost vysílat exkluzivně zápas mistrovství
         světa pro takový případný nový subjekt omezení svobody usazování. Komise se tedy v napadeném rozhodnutí dopustila pochybení
         tím, že opomenula uznat tuto okolnost.

      155    Komise, podporovaná vedlejšími účastníky řízení, popírá opodstatněnost argumentů rozvinutých FIFA v rámci těchto žalobních
         důvodů.

       Závěry Tribunálu
      156    Není zpochybňováno, jak je ostatně uznáno v bodě 19 napadeného rozhodnutí, že mechanismus vzájemného uznávání vyvolaný napadeným
         rozhodnutím podle článku 3a směrnice 89/552 má za následek omezení svobody poskytování služeb na společném trhu, zavedené
         článkem 49 ES.

      157    Krom toho, jak uvádí FIFA, mohou opatření Spojeného království přivést subjekty televizního vysílání usazené v jiných členských
         státech do nevýhodné skutkové nebo právní situace ve srovnání se situací subjektů televizního vysílání usazených v tomto členském
         státě. Nehledě na to, že právní předpisy popsané v bodech 10 až 13 výše platí bez rozdílu pro subjekty televizního vysílání
         spadající do obou kategorií zavedených právními předpisy Spojeného království, ve skutečnosti, je v tomto ohledu přece jen
         méně pravděpodobné, že žádný subjekt televizního vysílání z první kategorie, usazený se vší pravděpodobností v tomto členském
         státě, nebude mít zájem o vysílání mistrovství světa, což by jeho konkurentovi hodlajícímu se usadit v této zemi umožnilo
         získat od Office of Communications povolení vysílat uvedenou událost prakticky exkluzivně (viz bod 13 výše), nežli naopak.
         Z toho vyplývá, že opatření Spojeného království skutečně představují omezení svobody usazování stanovené v článku 43 ES.

      158    Tato omezení svobody poskytování služeb a svobody usazování však mohou být odůvodněna, pokud je jejich cílem chránit právo
         na informace a zajistit široký přístup veřejnosti k televiznímu přenosu vnitrostátních nebo mezinárodních událostí zásadního
         společenského významu a pokud jsou navíc způsobilá zaručit uskutečnění cíle, který sledují, a nepřekračují meze toho, co je
         k dosažení tohoto cíle nezbytné (viz body 48 až 54 výše).

      159    V tomto ohledu je třeba připomenout, že FIFA popírá legalitu napadeného rozhodnutí z hlediska ustanovení Smlouvy o volném
         pohybu služeb, a to v rozsahu, v němž Komise schvaluje zapsání „běžných“ zápasů na seznam událostí zásadního společenského
         významu pro Spojené království. Podle FIFA tyto zápasy tomuto označení neodpovídají, tudíž je podle ní omezení svobody poskytování
         služeb nepřiměřené.

      160    Je třeba uvést, že argument FIFA odhaluje zaměňování zásadního společenského významu události na jedné straně – první podmínkou,
         jež musí být splněna a jež představuje naléhavý důvod obecného zájmu, který odůvodňuje omezení základní svobody zaručené Smlouvou
         (viz body 48 až 53 výše) – a na druhé straně přiměřenosti dotčeného omezení, která představuje druhou podmínku, kterou musejí
         vnitrostátní právní předpisy omezující takovou svobodu splnit k tomu, aby byly slučitelné s právem Společenství (viz bod 54
         výše).

      161    V tomto kontextu je třeba zdůraznit, že jak vyplývá z bodů 116 až 134 výše, může být mistrovství světa na rozdíl od tvrzení
         FIFA v rámci jejího čtvrtého žalobního důvodu platně považováno za jednu událost zásadního společenského významu pro Spojené
         království, neboť údaje o sledovanosti týkající se „běžných“ zápasů posouzení obsažené v bodech 6 a 18 odůvodnění napadeného
         rozhodnutí potvrzují, a nikoli zpochybňují. Je tedy nutné konstatovat, že vytýkaná skutečnost vycházející z toho, že dotčené
         zápasy nemají zásadní společenský význam, a že opatření Spojeného království jsou nepřiměřená, je každopádně založena na chybném
         předpokladu. Vzhledem k jednotnosti této soutěže tato vytýkaná skutečnost nezpochybňuje závěr Komise o vhodnosti a přiměřenosti
         zapsání všech zápasů mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království.

      162    Tytéž úvahy se použijí, co se týče svobody usazování. I když FIFA v rámci své argumentace týkající se šestého žalobního důvodu
         přímo neupřesnila, zda zpochybňuje platnost stanoviska Komise v napadeném rozhodnutí ohledně slučitelnosti seznamu Spojeného
         království s právem Společenství, pouze v rozsahu, ve kterém Komise schvaluje zápis „běžných“ zápasů na tento seznam, celkově
         z žaloby i z odpovědi FIFA na písemnou otázku Tribunálu (viz bod 68 výše) vyplývá, že tomu tak je.

      163    Úvahy uvedené v bodě 161 výše přitom vedou k tomu, že argumenty, jež vycházejí z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se
         svobody usazování, nemohou být přijaty.

      164    Čtvrtý a šestý žalobní důvod musejí být v důsledku toho zamítnuty.

       K pátému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže
       Argumenty účastníků řízení
      165    FIFA zdůrazňuje, že napadené rozhodnutí neobsahuje žádný rozbor týkající se narušení hospodářské soutěže zapsáním všech zápasů
         mistrovství světa na seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království. Toto narušení přitom spočívá
         ve snížení počtu subjektů televizního vysílání ucházejících se o získání práv na televizní vysílání mistrovství světa ve Spojeném
         království, což má vliv na příjmy FIFA jakožto organizátora této události. Mimoto napadené rozhodnutí neurčuje produkty ani
         trhy, jichž se týkal rozbor, který vedl k bodům 20 a 21 odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz bod 18 výše). Definice relevantních
         trhů je nicméně nezbytná pro účely rozboru konkurenčního prostředí, tím spíše, že seznam Spojeného království se týká čtyř
         různých fotbalových soutěží.

      166    FIFA tvrdí, že vymezení subjektů televizního vysílání spadajících do první kategorie, zavedené právními předpisy Spojeného
         království, bylo vědomě koncipováno tak, aby umožnilo splnit stanovené podmínky, a tedy získat vysílací práva na přímé přenosy
         zápasů mistrovství světa, pouze subjektům televizního vysílání historicky působícím v tomto členském státu. V praxi byla tato
         práva od roku 1966 vždy získána společně dvěma subjekty televizního vysílání, BBC a ITV, takže zaprvé o získání vysílacích
         práv na zápasy mistrovství světa ve Spojeném království neproběhla žádná soutěž a zadruhé se BBC a ITV nacházejí ve společném
         dominantním postavení. Komise se tedy dopustila pochybení tím, že v bodě 20 odůvodnění napadeného rozhodnutí tvrdí, že opatření
         Spojeného království v tomto ohledu umožňují skutečnou nebo potenciální soutěž. Mimoto mají tato opatření za důsledek narušení
         trhu s reklamou a trhu s vysíláním sportovních událostí placenými kanály.

      167    Právní předpisy Spojeného království tak poskytují BBC a ITV zvláštní práva, aniž toto posouzení ovlivňuje objektivní charakter
         kritérií pro poskytnutí práv. Tím, že práva týkající se mistrovství světa získávaly vždy společnýě, se tyto subjekty televizního
         vysílání chovaly jako kolektivní entita. Podle FIFA tak mají dominantní postavení, jehož mohou vzhledem k poskytování dotčených
         práv zneužít. FIFA v tomto ohledu podotýká, že není nutné prokazovat, že k takovému zneužití dominantního postavení skutečně
         došlo, aby bylo možné dojít k závěru, že členský stát porušuje ustanovení čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s článkem 82 ES, vzhledem
         k tomu, že možnost vyvolání zneužití je k tomuto účelu dostatečná. Opatření Spojeného království přitom vytvořila tržní strukturu,
         která umožňuje a podporuje zneužívající chování.

      168    BBC a ITV mimoto plně nevyužily získaná práva, jelikož v přímém přenosu nevysílaly 40 z 244 zápasů posledních čtyř mistrovství
         světa. Tím omezovaly výrobu a porušily tak článek 82 ES. Získání dotčených práv těmito dvěma subjekty televizního vysílání
         rovněž omezilo rozvoj trhů, jako například trhu placených sportovních kanálů a trhu televizní reklamy pro mistrovství světa,
         neboť existují významné překážky pro získání vysílacích práv na sportovní události podobného významu, která placené kanály
         vždy drží dlouhou dobu.

      169    FIFA rovněž tvrdí, že poskytnutí zvláštních práv BBC a ITV ve spojení s dohodou o společném získávání vysílacích práv pro
         mistrovství světa, jíž jsou tyto dva subjekty televizního vysílání vázány, představuje opatření, které je v rozporu s čl. 81
         odst. 1 ES a čl. 86 odst. 1 ES.

      170    Komise, podporovaná vedlejšími účastníky řízení, popírá opodstatněnost tvrzení FIFA.

       Závěry Tribunálu
      171    Je třeba uvést, že argumenty FIFA v rámci tohoto žalobního důvodu je třeba pro potřeby posouzení rozdělit na dvě části.

      172    První část se týká důsledků vyplývajících ze skutečnosti, že vzhledem k významu, který má výhradní povaha televizního přenosu
         zápasů mistrovství světa pro subjekty televizního vysílání, spadající do druhé kategorie zavedené právními předpisy Spojeného
         království, nejeví tyto subjekty zájem o nákup nevýhradních vysílacích práv. Tato okolnost podle FIFA vede k omezení soutěže
         na několika trzích, například trhu s nákupem uvedených práv, trhu reklamy a trhu s vysíláním sportovních událostí placenými
         kanály, a to z důvodu snížení počtu subjektů televizního vysílání působících na těchto trzích. V témže kontextu FIFA Komisi
         rovněž vytýká, že tyto trhy nevymezila a neprovedla své posouzení týkající se těchto omezení.

      173    V tomto ohledu je třeba podotknout, že dotčené důsledky nepřímo vyplývají z omezení volného pohybu služeb vyvolaných opatřeními
         Spojeného království. Jak přitom bylo rozhodnuto v rámci druhého a čtvrtého žalobního důvodu, Komise se nedopustila pochybení,
         když měla za to, že omezení volného pohybu služeb, jež vyplývají ze zápisu všech zápasů mistrovství světa na seznam událostí
         zásadního společenského významu pro Spojené království, jsou odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu a nejsou nevhodná
         ani nepřiměřená. Dopady na počet případných soutěžitelů, které jsou nevyhnutelným důsledkem těchto omezení volného pohybu
         služeb, tedy nemohou být považovány za neslučitelné s články Smlouvy týkajícími se hospodářské soutěže. Za těchto podmínek
         Komise nemusela provádět podrobnější rozbor, než který ohledně těchto důsledků provedla.

      174    Druhá část se týká zvláštních práv údajně poskytnutých BBC a ITV, jejichž účinkem je schválení nebo umožnění zneužít dominantního
         postavení, které tyto subjekty televizního vysílání zaujímají na relevantním trhu, to znamená, podle FIFA, na trhu vysílacích
         práv pro zápasy mistrovství světa.

      175    Podle čl. 86 odst. 1 ES, pravidla hospodářské soutěže použitelného na státní opatření (rozsudek Soudního dvora ze dne 16.
         září 1999, Becu a další, C‑22/98, Recueil, s. I‑5665, bod 31), je totiž zakázáno, aby členské státy právními a správními opatřeními
         pro veřejné podniky a podniky, kterým členské státy přiznávají zvláštní nebo výlučná práva, vytvářely situace, do kterých
         by se tyto podniky nemohly samy svým jednáním dostat, pokud neporušily články 12 ES a 81 ES až 89 ES (viz v tomto smyslu rozsudek
         Soudního dvora ze dne 13. prosince 1991, GB-Inno-BM, C‑18/88, Recueil, s. I‑5941, bod 20).

      176    V tomto ohledu je sice pravda, že zvláštní nebo výlučná práva ve smyslu tohoto ustanovení jsou poskytována tehdy, jestliže
         stát poskytuje ochranu omezené skupině podniků a jestliže tato skupina může podstatně ovlivňovat schopnost ostatních podniků
         vykonávat dotčenou hospodářskou činnost na stejném území za v podstatě srovnatelných podmínek (rozsudek Soudního dvora ze
         dne 25. října 2001, Ambulanz Glöckner, C‑475/99, Recueil, s. I‑8089, bod 24), což však nic nemění na tom, že právní předpisy
         Spojeného království takovou ochranu dotčeným subjektům televizního vysílání neposkytují.

      177    O taková práva se jedná v případě, kdy veřejné orgány poskytují monopol (rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 1998, Raso
         a další, C‑163/96, Recueil, s. I‑533, bod 23), dále jestliže mohou zabránit soutěžiteli ve vstupu na trh v oblasti činnosti
         jejich držitele nebo na blízký trh z důvodů souvisejících s negativními účinky, které by měl takový vstup na fungování a výnosnost
         činnosti uvedeného držitele (rozsudek Ambulanz Glöckner, bod 176 výše body 7, 23 a 25) nebo na potřeby pracovních sil (rozsudek
         Becu a další, bod 175 výše, bod 23), nebo jestliže je držitel oprávněn ovlivňovat prostřednictvím souvisejících právních předpisů
         podmínky výkonu dotčené činnosti jeho konkurenty v závislosti na svých zájmech nebo důsledcích, které by jejich činnost měla
         na tento trh, případně na trh blízký (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 19. března 1991, Francie v. Komise,
         C‑202/88, Recueil, s. I‑1223, bod 51; ERT, bod 142 výše, bod 37; GB-Inno-BM, bod 175 výše, bod 25, a ze dne 1. července 2008,
         MOTOE, C‑49/07, Sb. rozh. s. I‑4863, bod 43).

      178    Avšak právní předpisy Spojeného království, které ani zdaleka samy nezakazují ani neopravňují BBC či ITV zakázat jakémukoliv
         subjektu televizního vysílání, aby nabyl vysílací práva na zápasy mistrovství světa nebo aby ovlivňoval podmínky jejich vysílání,
         se omezují na vyloučení možnosti jejich vysílání na základě výhradních práv na území tohoto členského státu, přičemž se v tomto
         ohledu nerozlišuje mezi oběma kategoriemi subjektů televizního vysílání (viz body 10 a 11 výše). Za tímto účelem je třeba
         upřesnit, že FIFA nesprávně tvrdí, že BBC a ITV jsou jedinými subjekty televizního vysílání, kterým je umožněno nabývat práva
         na výhradní vysílání mistrovství světa pro Spojené království. Právě naopak, neboť jak bylo právě uvedeno, týká se zákaz výhradního
         vysílání zakotvený článkem 101 Broadcasting Act 1996 bez rozdílu subjektů televizního vysílání z obou kategorií zavedených
         právními předpisy Spojeného království. Dále je tento zákaz doprovázen článkem 99 Broadcasting Act 1996, který prohlašuje
         za neplatné všechny smlouvy na vysílání události zapsané na seznam, je-li jejich předmětem poskytnutí výhradních práv, bez
         ohledu na totožnost subjektu televizního vysílání.

      179    Z toho plyne, že právní předpisy Spojeného království zakazují možnost výhradních práv pro všechny subjekty televizního vysílání
         nejen ve fázi vysílání, ale rovněž ve fázi uzavírání smluv o vysílacích právech, takže žádný subjekt televizního vysílání
         spadající do pravomoci Spojeného království nemůže platně uzavřít smlouvu o výhradních vysílacích právech na událost uvedenou
         v seznamu tohoto členského státu. Tyto právní předpisy naopak subjektům televizního vysílání obou kategorií, které zavedly,
         bez rozdílu umožňují předkládat nabídky na získání nevýhradních práv pro televizní přenosy zápasů mistrovství světa.

      180    Za těchto podmínek nepředstavuje okolnost, že pouze některé subjekty televizního vysílání první kategorie, např. BBC a ITV,
         nakonec budou na základě povolení Office of Communications mistrovství světa ve Spojeném království vysílat, jelikož se jejich
         konkurenti zajímají pouze o výhradní vysílací práva a z tohoto důvodu nabídku na získání nezbytných práv nepředloží (viz bod
         13 výše), poskytnutí zvláštních nebo výlučných práv ve smyslu čl. 86 odst. 1 ES těmto subjektům. Pakliže by tato okolnost
         byla prokázána, je dána významem přisuzovaným výhradním právům v rámci podnikatelského modelu subjektů televizního vysílání
         provozujících placené kanály, a nikoliv výsledkem jakéhokoliv zákazu vyplývajícího z právních předpisů Spojeného království,
         neboť znění těchto právních předpisů se uplatní bez rozdílu na subjekty televizního vysílání z obou kategorií. Z toho plyne,
         že opatření Spojeného království jako taková nemají vliv na možnost provozovatelů placených kanálů provozovat v rámci získávání
         výhradních vysílacích práv na televizní přenosy z mistrovství světa svoji činnost za podmínek v podstatě srovnatelných s podmínkami
         platnými pro BBC nebo ITV.

      181    Pátý žalobní důvod musí být v důsledku toho zamítnut.

       K návrhu na organizační procesní opatření podanému FIFA
      182    Posouzení učiněná v rámci žalobních důvodů vznesených FIFA mají za následek, že není třeba přijmout organizační procesní opatření,
         která FIFA požaduje (viz body 20 a 21 výše).

      183    V tomto ohledu je třeba uvést, že podle FIFA má její návrh za cíl umožnit jí a Tribunálu zkoumat zaprvé, zda poznatky, které
         měla Komise k dispozici, jí umožňovaly dojít platně k závěru, že na všechny zápasy mistrovství světa bylo tradičně nahlíženo
         tak, že mají pro Spojené království zásadní společenský význam a mají zvláštní ohlas u široké veřejnosti, zadruhé, zda Komise
         schválila zápis všech těchto zápasů na seznam Spojeného království odůvodněně, a zatřetí, zda Komise dostačujícím způsobem
         prokázala, že omezení základních svobod, práva vlastnit majetek a hospodářské soutěže jsou odůvodněná. Tyto poznatky mimoto
         umožňují FIFA prokázat, že Komise dostačujícím způsobem neodůvodnila napadené rozhodnutí, jelikož opomenula vysvětlit, proč
         nezohlednila informace předložené orgány Spojeného království po 28. červenci 2000. Dotčené poznatky jsou rovněž rozhodující
         pro posouzení, zda byl postup zavedený orgány Spojeného království jasný a transparentní, zejména s ohledem na poznatky předložené
         Komisi, neexistující v okamžiku, kdy byl vyhotoven seznam Spojeného království, a opačná stanoviska vyjádřená příslušnými
         vnitrostátními orgány.

      184    Za těchto podmínek požádala FIFA Tribunál, aby vyzval Komisi k předložení veškeré korespondence mezi ní a orgány Spojeného
         království ve věci seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království, včetně dopisů zaslaných po 15.
         prosinci 2005, kdy byl vyhlášen rozsudek Infront WM v. Komise, bod 15 výše.

      185    V tomto ohledu je třeba poznamenat, že, jak bylo rozhodnuto v rámci přezkumu žalobních důvodů vznesených FIFA, veškeré argumenty,
         na jejichž podporu chce FIFA uplatnit poznatky případně obsažené v dokumentech, jejichž předložení požaduje, nemohou mít vliv
         na legalitu napadeného rozhodnutí.

      186    Co se týče zejména významu „běžných“ zápasů pro společnost Spojeného království a v souladu s tím kvalifikování mistrovství
         světa jako celku jako události zásadního společenského významu pro tento členský stát, předložila FIFA celou řadu statistických
         údajů, z povahy věci vysoce relevantních, které dle jejího názoru prokazují přesnost jejích tvrzení v tomto ohledu, Tribunál
         však měl přesto za to, že tyto údaje nevyvracejí závěry, ke kterým dospěla Komise. Totéž platí pro argumenty týkající se údajného
         nezohlednění poznatků o období po roce 2000, jelikož FIFA skutečně předložila statistické údaje vztahující se k tomuto období
         a Tribunál se domníval, že nezpochybňují opodstatněnost závěrů Komise. Co se týče zohlednění poznatků, které nebyly v okamžiku,
         kdy orgány Spojeného království vytvořily seznam událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát, Komisí,
         stačí připomenout, že se toto zohlednění nevyznačuje jakoukoliv procesní nebo věcnou vadou (viz body 75, 76 a 95 výše), takže
         organizační procesní opatření v tomto ohledu není vhodné.

      187    Za těchto okolností je třeba návrh na organizační procesní opatření, a rovněž žalobu v celém rozsahu, zamítnout.

       K nákladům řízení
      188    Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a FIFA
         neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      189    Belgické království a Spojené království ponesou vlastní náklady řízení v souladu s čl. 87 odst. 4 jednacího řádu.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (sedmý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Fédération internationale de football association (FIFA) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené
            Evropskou komisí.
      3)      Belgické království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.

               Forwood

               Truchot

               Schwarcz

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 17. února 2011.
      Podpisy.
      Obsah

      Právní rámec
      Skutečnosti předcházející sporu a napadené rozhodnutí
      Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
      Právní otázky
      1.  K přípustnosti
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Tribunálu
      2.  K věci samé
      K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Tribunálu
      Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552
      K postupu orgánů Spojeného království
      –  Argumenty účastníků řízení
      –  Závěry Tribunálu
      Ke společenskému významu „běžných“ zápasů pro Spojené království
      –  Argumenty účastníků řízení
      –  Závěry Tribunálu
      Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práva FIFA vlastnit majetek
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Tribunálu
      Ke čtvrtému a šestému žalobnímu důvodu, vycházejícím z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a svobody
         usazování

      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Tribunálu
      K pátému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení ustanovení Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže
      Argumenty účastníků řízení
      Závěry Tribunálu
      K návrhu na organizační procesní opatření podanému FIFA
      K nákladům řízení
      * Jednací jazyk: angličtina.