title: Věc F-47/08: Žaloba podaná dne 30. dubna 2008 – Buschak v. Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/52

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2008 – Buschak v. Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
   (Věc F-47/08)
   (2008/C 171/104)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Willy Buschak (Bonn, Německo) (zástupce: L. Lévi a C. Ronzi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí, kterým byl změněn popis pracovního místa žalobce, a uložení žalované nahradit žalobci majetkovou a nemajetkovou újmu.
   Návrhové žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí předané žalobci ředitelem Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek dne 4. července 2007, kterým je změněn popis jeho pracovního místa;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí ze dne 29. nebo 30. ledna 2008, zamítající stížnost žalobce;

               —

               uložit Evropské nadaci pro zlepšení životních a pracovních podmínek zaplacení částky 50 000 euro jako náhrady škody;

               —

               uložit Evropské nadaci pro zlepšení životních a pracovních podmínek náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-229/02: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2008 – PKK v. Rada ( Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Restriktivní opatření přijatá vůči určitým osobám a entitám v rámci boje proti terorismu — Zmrazení prostředků — Žaloba na neplatnost — Odůvodnění )

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2008 – PKK v. Rada
   (Věc T-229/02) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Restriktivní opatření přijatá vůči určitým osobám a entitám v rámci boje proti terorismu - Zmrazení prostředků - Žaloba na neplatnost - Odůvodnění“)
   (2008/C 142/40)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Osman Ocalan, jménem Kurdistan Workers' Party (PKK) (zástupci: M. Muller, QC, E. Grieves a P. Moser, barristers, a J. G. Pierce, solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně M. Vitsentzatos a M. Bishop, poté M. Bishop a E. Finnegan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně R. Caudwell, poté E. Jenkinson, zmocněnci, ve spolupráci s S. Leem, barrister); a Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Kuijper a C. Brown, poté P. Hetsch a P. Aalto, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak zrušení rozhodnutí Rady 2002/460/ES ze dne 17. června 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům [entitám] s cílem bojovat proti terorismu a kterým se ruší rozhodnutí 2002/334/ES (Úř. věst. L 160, s. 26), a jednak přiznání náhrady škody
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady 2002/460/ES ze dne 17. června 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům [entitám] s cílem bojovat proti terorismu a kterým se ruší rozhodnutí 2002/334/ES, se ruší v rozsahu, ve kterém se týká Kurdistan Workers' Party (PKK).

               2)

               Rada ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů vynaložených Osmanem Oscalanem, jménem Kurdistan Workers' Party (PKK), v řízeních před Soudem prvního stupně a Soudním dvorem.

               3)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 233, 28.9.2002.


title: Věc C-449/16: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 21. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte d'appello di Genova – Itálie) – Kerly Del Rosario Martinez Silva v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Nařízení (ES) č. 883/2004 — Článek 3 — Rodinné dávky — Směrnice 2011/98/EU — Článek 12 — Právo na rovné zacházení — Státní příslušníci třetích zemí, jež jsou držiteli jednotného povolení“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/19

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 21. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte d'appello di Genova – Itálie) – Kerly Del Rosario Martinez Silva v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova
   (Věc C-449/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 3 - Rodinné dávky - Směrnice 2011/98/EU - Článek 12 - Právo na rovné zacházení - Státní příslušníci třetích zemí, jež jsou držiteli jednotného povolení“)
   (2017/C 277/26)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte d'appello di Genova

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Kerly Del Rosario Martinez Silva

      Žalovaní: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova

      Výrok

   Článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/98/EU ze dne 13. prosince 2011 o jednotném postupu vyřizování žádostí o jednotné povolení k pobytu a práci na území členského státu pro státní příslušníky třetích zemí a o společném souboru práv pracovníků ze třetích zemí oprávněně pobývajících v některém členském státě musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, podle které státní příslušník třetí země, jenž je držitelem jednotného povolení ve smyslu čl. 2 písm. c) této směrnice, nemá nárok na takovou dávku, jako je příspěvek pro domácnosti s alespoň třemi nezletilými dětmi zavedený legge n. 448 – Misure di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo (zákon č. 448, kterým se upravují veřejné finance na stabilizaci a rozvoj) ze dne 23. prosince 1998.

      (1)  Úř. věst. C 410, 7.11.2016.


title: Věc T-396/15: Usnesení Tribunálu ze dne 30. března 2017 – Herm. Sprenger v. EUIPO – web2get (tvar kloubového třmene) „Ochranná známka Evropské unie — Návrh na prohlášení neplatnosti — Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/48

         Usnesení Tribunálu ze dne 30. března 2017 – Herm. Sprenger v. EUIPO – web2get (tvar kloubového třmene)
   (Věc T-396/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2017/C 283/74)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Herm. Sprenger GmbH & Co. KG (Iserlohn, Německo) (zástupce: V. Schiller, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Söder a A. Schifko, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: web2get GmbH & Co. KG (Dülmen, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. dubna 2015 (věc R 520/2014-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi web2get GmbH & Co. KG a Herm. Sprenger GmbH & Co. KG.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není důvodné rozhodovat.

               2.

               Společnosti Herm. Sprenger GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 302, 14.9.2015.


title: Věc T-34/11: Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2014 – Canon Europa v. Komise „Žaloba na neplatnost — Celní unie — Společný celní sazebník — Celní a statistická nomenklatura — Zařazení do kombinované nomenklatury — Sazební podpoložky — Celní sazby uplatňované na zboží zařazené do uvedených sazebních podpoložek — Nařizovací akt vyžadující přijetí prováděcích opatření — Nepřípustnost“

text:
               17.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 409/38

         Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2014 – Canon Europa v. Komise
   (Věc T-34/11) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Celní unie - Společný celní sazebník - Celní a statistická nomenklatura - Zařazení do kombinované nomenklatury - Sazební podpoložky - Celní sazby uplatňované na zboží zařazené do uvedených sazebních podpoložek - Nařizovací akt vyžadující přijetí prováděcích opatření - Nepřípustnost“)
   2014/C 409/54
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Canon Europa NV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: P. De Baere a P. Muñiz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a L. Keppenne, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 284, s. 1)

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Není důvodné rozhodnout o návrzích Konica Minolta Business Solutions Europe GmbH a Olivetti SpA na vstup do řízení jako vedlejší účastnice.

               3)

               Canon Europa NV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 80, 12. 3. 2011.


title: Věc T-6/08: Žaloba podaná dne 4. ledna 2008 – Nestlé v. OHIM – Master Beverage Industries (Golden Eagle Deluxe)

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/55

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2008 – Nestlé v. OHIM – Master Beverage Industries (Golden Eagle Deluxe)
   (Věc T-6/08)
   (2008/C 64/89)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Société des Produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupce: A. von Mühlendahl, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Master Beverage Industries Pte Ltd (Singapur, Singapur)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu žalovaného ze dne 1. října 2007, věc R 568/2006-2 (ochranná známka Společenství 3 156 924);

               —

               rozhodnout, že napadená přihláška k zápisu ochranné známky Společenství č. 3 156 924 se zobrazením červeného poháru a s nápisem „Golden Eagle Deluxe“ musí být zamítnuta;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobkyni v řízení před odvolacím senátem;

               —

               uložit Master Beverage, která je další účastnicí řízení před odvolacím senátem, náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobkyni v řízení před odvolacím senátem, pokud bude v této věci vedlejší účastnicí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Master Beverage Industries Pte Ltd

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová známka „Golden Eagle Deluxe“ u výrobků zařazených ve třídě 30 – přihláška č. 3 156 924

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní a národní obrazové a slovní známky, jakož i obrazové a slovní známky Společenství „Red Cup“, „Gold Blend“ a zobrazení šálku mj. na kávu

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 40/94, jelikož kolidující ochranné známky vykazují vysoký stupeň vzhledové podobnosti z důvodu identického uspořádání devíti prvků jak u přihlašované ochranné známky, tak u většiny starších ochranných známek, které mají vnitřní rozlišovací způsobilost.


title: Věc T-244/15: Žaloba podaná dne 15. května 2015 – Kljujev v. Rada

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/23

         Žaloba podaná dne 15. května 2015 – Kljujev v. Rada
   (Věc T-244/15)
   (2015/C 228/29)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Andrij Kljujev (Doněck, Ukrajina) (zástupce: R. Gherson, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/364 ze dne 5. března 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 62, s. 25), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/357 ze dne 5. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 62, s. 1), a to v rozsahu, v němž se týkají žalobce;

               —

               podpůrně určil, že čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 2014/119/SBZP ze dne 5. března 2014 (ve znění pozdějších změn) a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 (ve znění pozdějších změn) se nepoužijí, jelikož se na žalobce vztahují z důvodu protiprávnosti;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že rozhodnutí Rady 2014/119/SBZP ve zněních pozdějších změn (dále jen „rozhodnutí“), a to v rozsahu, v němž stanoví omezující opatření vůči žalobci, je neslučitelné s výslovně uváděnými cíli rozhodnutí (např. demokracie, právní stát, dodržování lidských práv) a není v souladu se zásadami a cíli společné zahraniční a bezpečnostní politiky (dále jen „SBZP“) vymezenými v článku 21SEU. Podmínky pro uplatňování článku 29 SEU tedy nejsou rozhodnutím splněny. Vzhledem k tomu, že rozhodnutí bylo neplatné, Rada se nemohla opírat o čl. 215 odst. 2 SFEU při přijímání nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 ve znění pozdějších změn (dále jen „nařízení“). Nedávné události ukázaly, že se žalobci od ukrajinských vyšetřovacích nebo soudních orgánů nedostane spravedlivého, nezávislého nebo nezaujatého zacházení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalobce nesplnil kritéria pro zařazení do přílohy rozhodnutí a nařízení (společně „napadená opatření“). Vůči žalobci nebylo ke dni zařazení na seznam ukrajinskými orgány vedeno trestní stíhání za zneužívání veřejných prostředků nebo majetku nebo za zneužívání pravomoci, kterým by vznikla ztráta na ukrajinských finančních prostředcích nebo majetku.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila právo žalobce na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu. Žalobci nebyl předložen závažný, věrohodný nebo konkrétní důkaz, který by odůvodňoval, že mu byla uložena omezující opatření. Zejména neexistuje důkaz jakéhokoliv důkladného nebo nestranného zkoumání, zda údajné důvody jeho opětovného zařazení byly ve světle jeho stížností opodstatněné.

               4.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada žalobci neposkytla dostatečné důvody pro jeho zařazení. Důvody neobsahují žádné podrobnosti a sestávají pouze z obecných stereotypních formulací.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada závažným způsobem porušila základní práva žalobce na vlastnictví a dobré jméno. Omezující opatření nebyla „právně stanovena“; byla uložena bez řádných pojistek, které by žalobci fakticky umožnily jeho věc předložit Radě; nejsou omezena na konkrétní druh majetku, který by představoval údajně zneužité státní prostředky nebo na hodnotu, která byla údajně zneužita; byla používána jako důkaz viny, který vedl k negativním právním krokům před jinými soudy.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení že se Rada opírala o věcně nesprávné údaje. Tvrzení, že proti žalobci je vedeno ukrajinskými orgány trestní řízení za zneužívání veřejných prostředků nebo majetku nebo zneužití pravomoci, jimiž měl způsobit na ukrajinských finančních prostředcích nebo majetku škodu, nebo je za tyto skutky patrně odpovědný, je prokazatelně chybné.

               7.

               Sedmý žalobní důvod uplatněný na podporu prohlášení protiprávnosti, kterým žalobce tvrdí, že pokud by čl. 1 odst. 1 rozhodnutí a čl. 3 odst. 1 nařízení měly být vykládány tak, že se vztahují a) na jakékoliv vyšetřování ukrajinských orgánů bez ohledu na to, zda existují soudní rozhodnutí nebo řízení která by je podporovala, kontrolovala nebo na ně dohlížela, nebo b) na jakékoliv zneužití pravomoci úřední osoby s cílem poskytnou neoprávněnou výhodu bez ohledu na to, zda existuje údajné zneužití státních prostředků, kritérium určení, s ohledem na svévolnou šíři a rozsah, který vyplývá z takového širokého výkladu, postrádá řádný právní základ nebo je nepřiměřené cílům rozhodnutí a nařízení. Kritérium určení je v důsledku toho protiprávní.


title: Věc C-96/12: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Guimarães — Portugalsko) — Domingos Freitas, Maria Adília Monteiro Pinto v. Companhia de Seguros Allianz Portugal SA ( „Článek 99 jednacího řádu — Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS a 90/232/EHS — Právo na náhradu škody z povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Občanskoprávní odpovědnost pojištěného — Podíl poškozeného na vzniku škody — Omezení práva na náhradu škody“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/43

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Guimarães — Portugalsko) — Domingos Freitas, Maria Adília Monteiro Pinto v. Companhia de Seguros Allianz Portugal SA
   (Věc C-96/12) (1)

   (Článek 99 jednacího řádu - Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS a 90/232/EHS - Právo na náhradu škody z povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Občanskoprávní odpovědnost pojištěného - Podíl poškozeného na vzniku škody - Omezení práva na náhradu škody)
   2013/C 225/74
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Domingos Freitas, Maria Adília Monteiro Pinto

      Žalovaná: Companhia de Seguros Allianz Portugal SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal da Relação de Guimarães — Výklad směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1), směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984, L 8, s. 17), směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33, zejména jejího článku 1a), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS (Čtvrtá směrnice o pojištění motorových vozidel) (Úř. věst. L 181, s. 65) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 149, s. 14) — Vnitrostátní právní úprava umožňující v případě nehody vyloučení nebo omezení práva poškozeného na náhradu škody na základě posouzení jeho podílu na vlastní škodě — Nehoda mezi motorovým vozidlem a cyklistou způsobená cyklistou

      Výrok

   Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě občanskoprávní odpovědnosti, která umožňuje vyloučit nebo omezit právo osoby poškozené v důsledku dopravní nehody požadovat náhradu škody z titulu pojištění občanskoprávní odpovědnosti motorového vozidla zúčastněného na této nehodě, a to na základě individuálního posouzení výlučného nebo částečného podílu tohoto poškozeného na vlastní škodě.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012.


title: Věc F-88/08 RENV: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 30. dubna 2014 – Michel v. ETF

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/47

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 30. dubna 2014 – Michel v. ETF
   (Věc F-88/08 RENV)
   2014/C 184/80
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.


title: Věc T-194/04: Žaloba podaná dne 27. května 2004 Bavarian Lager Company proti Komisi Evropských Společenství

text:
               7.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 201/21

         Žaloba podaná dne 27. května 2004 Bavarian Lager Company proti Komisi Evropských Společenství
   (Věc T-194/04)
   (2004/C 201/44)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských Společenství byla předložena dne 27. května 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských Společenství Bavarian Lager Company, se sídlem v Clitheroe, Spojené království, zastoupenou J. Pearsonem a C. Brightem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               určil, že tím, že Komise schválila změny čl. 7 odst. 2 písm. a) Supply of Beer (Tied Estate) Order 1989 (S.I. 1989 č. 2390) („guest beer provision“) („ustanovení o hostinském pivu“), provedené vládou Spojeného království, byl porušen článek 28 (nově článek 30) Smlouvy o ES;

               —

               určil, že Komise neměla výše uvedenou změnu schválit, a tím, že tak učinila, sama porušila článek 28 (nově článek 30) Smlouvy o ES;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. března 2004 zamítající žádost žalobkyně o zpřístupnění určitých dokumentů;

               —

               uložil Komisi povinnost předložit úplný seznam jmen osob zúčastněných na jednání, které se konalo 11. října 1996, a kterého se účastnili úředníci Generálního ředitelství pro vnitřní trh, úředníci Goverment Department of Trade and Industry Spojeného království a zástupci Confèderation des Brasseurs du Marché Commun; a

               —

               uložil Komisi Evropských Společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Žalující společnost byla zřízena dne 28. května 1992 za účelem dovozu německého piva pro jeho prodej v hostincích ve Spojeném království. V roce 1993 si žalobkyně Komisi stěžovala na údajné porušení článku 28 ES (nově článku 30 Smlouvy o ES) v souvislosti s „ustanovením o hostinském pivu“ v právních předpisech Spojeného království. Dle tohoto ustanovení jsou pivovary povinny umožnit hostincům, které jsou k nim vázány prostřednictvím smluv o výhradním prodeji, nabízet „hostinské“ pivo jiného pivovaru. Hostinské pivo muselo být podrobeno kvašení v sudu, z kterého bylo prodáváno; jedná se o druh piva, který je téměř výhradně vyráběn ve Spojeném království. Pivo prodávané žalobkyní, stejně jako většina piv vyráběných mimo Spojené království, nemohlo být tímto ustanovení chráněno a žalobkyně jej považovala za opatření s rovnocenným účinkem jako kvantitativní omezení. V dopise ze dne 21. dubna 1997 Komise žalobkyni informovala o tom, že vzhledem k navrhované změně ustanovení o hostinském pivu, bylo řízení proti Spojenému království přerušeno a bude zastaveno, jakmile bude změna přijata.
   Žalobkyně požádala dne 5. prosince 2003 Komisi, na základě nařízení č. 1049/2001 (1), aby jí v plném rozsahu zpřístupnila zápis z jednání v této věci, které se konalo dne 11. října 1996 mezi zástupci Komise, vládou Spojeného království a pivovary. Žalobkyně Komisi zejména žádala o zpřístupnění totožnosti určitých osob, jejichž jména byla v zápise, který byl žalobkyni dříve poskytnut, zakryta. Komise žádost žalobkyně zamítla a své zamítnutí potvrdila v dopise Generálního tajemníka žalobkyni ze dne 18. března 2004. Na podporu svého zamítnutí se Komise dovolávala nutnosti ochrany osobních údajů osob, které se jednání zúčastnily, stejně jako potencionálního ohrožení schopnosti Komise provádět šetření v takových případech, v nichž by totožnost osob, které jí poskytují informace, měla být zpřístupněna.
   Žalobkyně žalobou nejprve požaduje zrušení rozhodnutí Komise o přerušení řízení proti Spojenému království. V této souvislosti se žalobkyně dovolává porušení článků 28 a 12 ES.
   Pokud jde o zamítnutí Komise zpřístupnit požadované dokumenty, žalobkyně tvrdí, že článek 2 nařízení č. 1049/2001 zavazuje Komisi k úplnému zpřístupnění jmen osob, které se zúčastnily dotyčného jednání, a že se nepoužije žádná výjimka obsažená v článku 4. Žalobkyně dále namítá, že výjimka v čl. 4 odst. 3 by neměla být použita, neboť zde existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43-48.


title: Věc T-200/14: Žaloba podaná dne 27. března 2014 – Ben Ali v. Rada

text:
               30.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/23

         Žaloba podaná dne 27. března 2014 – Ben Ali v. Rada
   (Věc T-200/14)
   2014/C 202/30
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francie) (zástupce: A. de Saint Remy, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               přijal organizační procesní opatření na základě článku 64 jednacího řádu, kterým bude Komisi uloženo, aby předložila „veškeré dokumenty týkající se přijetí“ napadeného nařízení;

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 81/2014 ze dne 30. ledna 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 101/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku;

               —

               uložil Radě Evropské unie, aby zaplatila žalobci celkovou částku 1 00  000 eur jako náhradu jako náhradu všech způsobených škod;

               —

               uložil Radě Evropské unie, aby zaplatila žalobci částku 30  000 eur jako náhradu jeho výdajů na obhajobu v této věci a v souladu s článkem 91 jednacího řádu také výdaje na obhajobu jakožto náklady, jejichž náhradu lze přiznat;

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů, které jsou v zásadě shodné nebo podobné těm, které byly předloženy ve věci T–301/11, Ben Ali v. Rada (1).

      (1)  Úř. věst. C 226, s. 29.


title: Spojené věci C-629/15 P a C-630/15 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. června 2017 – Novartis Europharm Ltd v. Evropská komise, Teva Pharma BV (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (C-630/15 P) „Kasační opravný prostředek — Humánní léčivé přípravky — Registrace — Nařízení (EHS) č. 2309/93 — Centralizovaný postup na úrovni Unie — Vývoj léčivého přípravku, který byl registrován pro jiné léčebné indikace — Jiná registrace a nový obchodní název — Směrnice 2001/83/ES — Článek 6 odst. 1 druhý pododstavec a čl. 10 odst. 1 — Pojem ‚souhrnná registrace‘ — Doba zákonné ochrany údajů“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/4

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. června 2017 – Novartis Europharm Ltd v. Evropská komise, Teva Pharma BV (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (C-630/15 P)
   (Spojené věci C-629/15 P a C-630/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Humánní léčivé přípravky - Registrace - Nařízení (EHS) č. 2309/93 - Centralizovaný postup na úrovni Unie - Vývoj léčivého přípravku, který byl registrován pro jiné léčebné indikace - Jiná registrace a nový obchodní název - Směrnice 2001/83/ES - Článek 6 odst. 1 druhý pododstavec a čl. 10 odst. 1 - Pojem ‚souhrnná registrace‘ - Doba zákonné ochrany údajů“)
   (2017/C 283/05)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Novartis Europharm Ltd (zástupkyně: C. Schoonderbeek, advocaat)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: K. Mifsud-Bonnici, A. Sipos a M. Šimerdová, zmocněnci), Teva Pharma BV (zástupci: K. Bacon, QC, zplnomocněná C. Firthem, solicitor) (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (zástupci: J. Stratford, QC, zplnomocněná E. Vickersem a N. Stoatem, solicitors) (C-630/15 P)

      Výrok

               1)

               Kasační opravné prostředky ve věcech C-629/15 P a C-630/15 P se zamítají.

               2)

               Společnost Novartis Europharm Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí, společností Teva Pharma BV a společností Hospira UK Ltd ve věcech C-629/15 P a C-630/15 P.

      (1)  Úř. věst. C 38, 1. 2. 2016.


title: Věc F-56/05: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2011 — Strobl v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Jmenování — Žadatelé zapsaní na seznam kandidátů vhodných k přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost — Zařazování do platových tříd podle nových, méně příznivých pravidel — Článek 12 přílohy XIII služebního řádu — Legitimní očekávání — Zásada rovného zacházení — Diskriminace na základě věku“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/21

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2011 — Strobl v. Komise
   (Věc F-56/05) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Žadatelé zapsaní na seznam kandidátů vhodných k přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost - Zařazování do platových tříd podle nových, méně příznivých pravidel - Článek 12 přílohy XIII služebního řádu - Legitimní očekávání - Zásada rovného zacházení - Diskriminace na základě věku)
   2012/C 138/38
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Peter Strobl (Greifenberg-Beuern, Německo) (zástupce: H.-J. Rüber, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a H. Krämer, zmocněnci, poté J. Currall, zmocněnec, B. Wägenbaur, advokát)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupkyně: M. Simm a I. Šulce, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí Komise o zařazení žalobce, který byl zapsán do seznamu kandidátů vhodných pro přijetí předtím, než vstoupil v platnost nový služební řád, podle méně příznivých ustanovení tohoto služebního řádu (článek 12 přílohy XIII nařízení (ES, Euratom) č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků ponese vlastní náklady řízení.

               3)

               Rada Evropské unie, vedlejší účastnice, ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 229, 17.9.2005, s. 28 (věc původně zaregistrovaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství (nyní Tribunálu) pod číslem T-260/05 a poté předaná Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


title: Věc F-34/13: Žaloba podaná dne 16. dubna 2013 — ZZ v. Komise

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/58

         Žaloba podaná dne 16. dubna 2013 — ZZ v. Komise
   (Věc F-34/13)
   2013/C 207/97
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: R. Duta, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí výběrové komise ve výběrovém řízení EPSO/AD/231/12, podle kterého se žalobce nepřipouští k hodnotícím zkouškám v rámci uvedeného výběrového řízení.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 31. ledna 2013 o stížnosti žalobce ze dne 25. září 2012;

               —

               zrušit rozhodnutí z 28. června 2012 a 16. července 2012, v nichž bylo žalobci oznámeno, že nebude připuštěn k předvýběrové fázi zvané „Hodnotící centrum“ v rámci výběrového řízení EPSO/AD/230-231/12, kterého se účastnil;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-316/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. června 2011 Longevity Health Products, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 15. dubna 2011 ve věci T-96/11, Longevity Health Products, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/28

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. června 2011 Longevity Health Products, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 15. dubna 2011 ve věci T-96/11, Longevity Health Products, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc C-316/11 P)
   2011/C 269/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Longevity Health Products, Inc. (zástupce: J. Korab, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               připustit odvolání proti námitce podané společností Longevity Health Products, Inc.;

               —

               zrušit rozhodnutí Tribunálu ze dne 15. dubna 2011, T-96/11;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Žalobkyně tvrdí, že napadené usnesení má být zrušeno z následujících důvodů:
   Odůvodnění Tribunálu je stiženo vadou;
   Tribunál nevzal v úvahu argumenty uvedené majitelem ochranné známky.


title: Věc C-296/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovinsko) – Medisanus d.o.o. v. Splošna Bolnišnica Murska Sobota „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky — Humánní léčivé přípravky — Směrnice 2004/18/ES — Článek 2 a čl. 23 odst. 2 a 8 — Články 34 a 36 SFEU — Veřejná zakázka na zásobování nemocnice — Vnitrostátní právní úprava vyžadující přednostní zásobování nemocnic léčivými přípravky vyráběnými z tuzemské plazmy — Zásada rovného zacházení“

text:
               31.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 249/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovinsko) – Medisanus d.o.o. v. Splošna Bolnišnica Murska Sobota
   (Věc C-296/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2004/18/ES - Článek 2 a čl. 23 odst. 2 a 8 - Články 34 a 36 SFEU - Veřejná zakázka na zásobování nemocnice - Vnitrostátní právní úprava vyžadující přednostní zásobování nemocnic léčivými přípravky vyráběnými z tuzemské plazmy - Zásada rovného zacházení“)
   (2017/C 249/03)
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Medisanus d.o.o.

      Žalovaná: Splošna Bolnišnica Murska Sobota

      Výrok

   Článek 2 a čl. 23 odst. 2 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, jakož i článek 34 SFEU, ve spojení s článkem 36 SFEU, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému ustanovení zadávací dokumentace veřejné zakázky, které v souladu s právními předpisy členského státu, jemuž podléhá veřejný zadavatel, vyžaduje, aby léčivé přípravky pocházející z plazmy, které jsou předmětem dotčené veřejné zakázky, byly vyrobeny z plazmy odebrané v tomto členském státě.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Věc T-398/12: Žaloba podaná dne 6. září 2012 — Cosma Moden v. OHIM — s. Oliver Bernd Freier (COSMA)

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/30

      Žaloba podaná dne 6. září 2012 — Cosma Moden v. OHIM — s. Oliver Bernd Freier (COSMA)
      (Věc T-398/12)
      (2012/C 331/58)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Cosma Moden GmbH & Co. KG (Emsdetten, Německo) (zástupce: J. Meyer, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Německo)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje

                  —

                  zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. července 2012 ve věci R 2011/2010-4 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 6 589 808 a pozměnit je v tom smyslu, že odvolání bude opodstatněné a námitka bude i ve zbývající části zamítnuta;

                  —

                  uložit žalovanému náhradu nákladu řízení včetně nákladů vzniklých v odvolacím řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

         Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

         Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „COSMA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 24, 25 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6 589 808

         Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG

         Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka, která obsahuje slovní prvek „comma,“, a národní slovní ochranná známka „comma,“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 26, 28 a 35

         Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce

         Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

         Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-567/10: Žaloba podaná dne 16. prosince 2010 — Vivendi v. Komise

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/18

         Žaloba podaná dne 16. prosince 2010 — Vivendi v. Komise
   (Věc T-567/10)
   2011/C 72/31
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vivendi (Paříž, Francie) (zástupci: O. Fréget, J.-Y. Ollier a M. Struys, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil tuto žalobu za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 1. října 2010, kterým Komise zamítla stížnost podanou společností Vivendi dne 2. března 2009 (zaregistrovanou pod číslem 2009/4269), podle které Francouzská republika porušila směrnici 2002/77/ES ze dne 16. prosince 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací, a tedy i článek 106 SFEU, a to tím, že v oblasti stanovení úrovně cen za poskytování telefonních služeb poskytla regulační výhodu;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní před Tribunálem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody týkající se meritorní stránky věci.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy, protože Komise provedla jen zběžné posouzení stížnosti, kterou jí žalobkyně podala.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení pojmu zvláštních a výlučných práv z hlediska směrnice 2002/77/ES (1) a čl. 106 odst. 3 SFEU.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že se Komise nemůže zdržet uložení sankce za to, že Francouzská republika poskytla společnosti France Télécom regulační výhodu stanovením sazby za poskytování telefonních služeb v rámci univerzální služby na takové úrovni, která vylučuje veškerou nabídku služeb konkurující nabídce společnosti France Télécom, a přitom poukazovala na to, že žádný soukromý operátor nepodal žádost o odstranění regulační výhody.

                           —

                           Žalobkyně podpůrně tvrdí, že takové žádosti učiněny byly.

               3)

               Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, pokud jde o rozsah povinností vnitrostátního regulačního orgánu vyplývajících ze směrnic v oblasti elektronických komunikací, s tím, že chování členského státu nelze omlouvat neúplností nebo nepřesností právního rámce.

      (1)  Směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (Úř. věst. L 249, s. 21; Zvl. vyd. 08/02, s. 178).


title: Věc T-162/13: Žaloba podaná dne 18. března 2013 — Magic Mountain Kletterhallen a další v. Komise

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/25

         Žaloba podaná dne 18. března 2013 — Magic Mountain Kletterhallen a další v. Komise
   (Věc T-162/13)
   2013/C 147/46
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Magic Mountain Kletterhallen GmbH (Berlín, Německo) Kletterhallenverband Klever e.V. (Lipsko, Německo); Neoliet Beheer BV (Son, Nizozemí); a Pedriza BV (Haarlem, Nizozemí) (zástupci: M. von Oppen a A. Gerdung, Rechtsanwältinnen)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil rozhodnutí Komise C(2012) 8761 final ze dne 5. prosince 2012 o státní podpoře SA.33952 (2012/NN) — Německo, lezecká zařízení Deutscher Alpenverein podle čl. 264 odst. 1 SFEU za neplatné;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU

                           —

                           Žalobci v rámci tohoto žalobního důvodu uvádějí, že Komise nesprávně prohlásila sporné podpory za slučitelné se společným trhem, jelikož podmínky čl. 107 odst. 3 písm. c) nebyly splněny. Žalobci uplatňují, že podpory nebudou sloužit společnému zájmu. V této souvislosti mimo jiné tvrdí, že tak tomu je jen v případě prokázaného selhání trhu, které v tomto případě neexistuje. Žalobci dále uvádějí, že nejde o slučitelnost na základě čl. 106 odst. 2 SFEU. Kromě toho podle názoru žalobců podpory nejsou schopné odstranit údajný problém tržní efektivity. Navíc nemají podpory ani žádný pobídkový účinek. Komise se pouze domnívá, že budou mít pobídkový účinek. Podpory nejsou přiměřené. Komise se pouze domnívá, že vnitrostátní orgány zajistí přiměřenost jednotlivých podpor a opírá svou domněnku nesprávně o statut obecné prospěšnosti dotčeného spolku. Žalobci napadají také nesprávné zvážení zájmů ze strany Komise. Komise údajně nepřezkoumala negativní a pozitivní účinky podpor. Závěrem se v dané souvislosti uvádí, že provozní podpory (a poskytnuté podpory jsou především provozními podporami) při pochybnostech nejsou slučitelné se společným trhem.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného nezahájení formálního vyšetřovacího řízení

                           —

                           Žalobci zde uvádějí, že Komise nesprávně přes vážné obtíže při posouzení slučitelnosti podpor se společným trhem nezahájila formální vyšetřovací řízení. Ukazatelem pro vážné potíže je dlouhá doba trvání předběžného přezkumného řízení — více než rok. Komise nezajistila ani dostatečné zjištění skutečností potřebných pro posouzení. Podle názoru žalobců mohlo potřebné důkladné prozkoumání trhu s lezeckými halami být provedeno pouze v rámci formálního vyšetřovacího řízení. Dále údajně stížnost přezkoumávaná Komisí otvírala obtížné právní otázky ohledně podpory pro podnikatelskou činnost obecně prospěšných sdružení. Žalobci rovněž uvádějí, že by jako soutěžící podniky resp. spojení podniků byli účastníky podle čl. 1 písm. h) nařízení (ES) č. 659/1999 a měli právo na vyjádření ve formálním vyšetřovacím řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, které jim nesprávným nezahájením tohoto řízení bylo odňato.


title: Věc C-450/15: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora — Nařízení (ES) č. 1/2003 — Článek 23 odst. 2 písm. a) — Výklad z hlediska zásady proporcionality — Stanovení výše pokuty — Kritéria — Pokyny pro výpočet pokut — Vnitrostátní praxe — Úpravy základní částky pokuty — Zohlednění přitěžujících nebo polehčujících okolností — Uplatnění maximální hranice 10 % z celkového obratu — Nedostatek pravomoci Soudního dvora — Zjevná nepříslušnost“

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/13

         Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 28. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA
   (Věc C-450/15) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 23 odst. 2 písm. a) - Výklad z hlediska zásady proporcionality - Stanovení výše pokuty - Kritéria - Pokyny pro výpočet pokut - Vnitrostátní praxe - Úpravy základní částky pokuty - Zohlednění přitěžujících nebo polehčujících okolností - Uplatnění maximální hranice 10 % z celkového obratu - Nedostatek pravomoci Soudního dvora - Zjevná nepříslušnost“)
   (2016/C 343/19)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatel: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Odpůrkyně: Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA

      Výrok

   Soudní dvůr zjevně nemá pravomoc k zodpovězení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) rozhodnutím ze dne 16. června 2015.

      (1)  Úř. věst. C 381, 16.11.2015.


title: Věc C-375/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA v. État belge ( „Telekomunikační služby — Směrnice 2002/20/ES — Články 3 a 12 až 14 — Práva na užívání rádiových frekvencí — Poplatky za práva na užívání rádiových frekvencí — Jednorázové poplatky za přidělení a prodloužení platnosti práv na užívání rádiových frekvencí — Metoda výpočtu — Změny existujících práv“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA v. État belge
   (Věc C-375/11) (1)

   (Telekomunikační služby - Směrnice 2002/20/ES - Články 3 a 12 až 14 - Práva na užívání rádiových frekvencí - Poplatky za práva na užívání rádiových frekvencí - Jednorázové poplatky za přidělení a prodloužení platnosti práv na užívání rádiových frekvencí - Metoda výpočtu - Změny existujících práv)
   2013/C 156/09
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour constitutionnelle

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Belgacom SA. Mobistar SA, KPN Group Belgium SA

      Žalovaný: Belgický stát

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour constitutionnelle (Belgie) — Výklad článků 3, 12, 13 a čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337) — Vnitrostátní právní úprava ukládající operátorům, kteří jsou držiteli individuálních práv na užívání frekvencí mobilních sítí, jednorázový poplatek v rámci oprávnění k zavedení a zajišťování mobilní sítě na svém území na dobu patnácti let — Obnovení individuálních práv operátorů — Povinnost operátorů, kteří si přejí získat nová práva, zaplatit vedle ročních poplatků i jednorázový poplatek, jehož výše se určuje formou dražby — Přípustnost

      Výrok

               1)

               Články 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací („autorizační“ směrnice) je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát ukládal mobilním operátorům, kteří jsou držiteli práv na užívání rádiových frekvencí, jednorázový poplatek hrazený jak za nabytí nových práv na užívání rádiových frekvencí, tak za prodloužení jejich platnosti, který doplňuje nejen roční poplatek za poskytnutí frekvencí, jenž má podpořit optimální využití zdrojů, ale rovněž poplatek, který má pokrýt náklady na správu spojenou s povolením, za předpokladu, že tyto poplatky mají skutečně zajistit optimální využití zdroje, kterým jsou tyto rádiové frekvence, že jsou objektivně odůvodněné, transparentní, nediskriminační a přiměřené z hlediska jejich zamýšleného účelu a že berou v úvahu cíle uvedené v článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací („rámcová“ směrnice), ověření čehož je na předkládajícím soud.
               Za téhož předpokladu může stanovení výše jednorázového poplatku za práva na užívání rádiových frekvencí odkazem buď na částku bývalého jednorázového koncesního poplatku vypočteného na základě počtu frekvencí a počtu měsíců, jichž se práva na užívání frekvencí týkají, nebo na částky vyplývající z dražeb, představovat přiměřenou metodu pro určení hodnoty rádiových frekvencí.

               2)

               Článek 14 odst. 1 směrnice 2002/20 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, že nebrání tomu, aby členský stát uložil mobilnímu operátorovi takový poplatek, o jaký se jedná ve věci původním řízení, za předpokladu, že tato změna je objektivně odůvodněná, provedená přiměřeným způsobem a že byla předem oznámená všem zainteresovaným stranám, aby mohly vyjádřit své názory, přičemž je věcí předkládajícího soudu, aby toto ověřil s ohledem na okolnosti věci dotčené v původním řízení.

               3)

               Článek 14 odst. 2 směrnice 2002/20 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát uložil mobilnímu operátorovi takový poplatek, o jaký se jedná ve věci v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc C-414/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 13. září 2012 Bolloré proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. června 2012 ve věci T-372/10, Bolloré v. Komise

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 13. září 2012 Bolloré proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. června 2012 ve věci T-372/10, Bolloré v. Komise
   (Věc C-414/12 P)
   2012/C 355/17
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bolloré (zástupci: P. Gassenbach, C. Lemaire a O. de Juvigny, avocats)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se domáhá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek, jelikož Tribunál porušil zásadu rovného zacházení a požadavek uvést odůvodnění, když nevyvodil důsledek z toho, že společnosti Bolloré byla uložena sankce jako mateřské společnosti, na rozdíl od společnosti Stora, která byla v rovnocenné situaci;

               —

               zrušil napadený rozsudek, jelikož Tribunál porušil článek 41 Listiny základních práv a článek 6 ELZP, požadavky odůvodnění a nezkreslení, práva na obhajobu společnosti Bolloré, účinky zrušení rozhodnutí 2004/337/ES (1), překážku věci pravomocně rozsouzené a čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu, když rozhodl, že o společnosti Bolloré bylo rozhodnuto v přiměřené lhůtě a že se mohla hájit před oznámenými žalobními důvody;

               —

               zrušil napadený rozsudek, jelikož Tribunál porušil zásadu proporcionality a zásadu ekvity, když odmítl snížit částku uložené pokuty z důvodu skutkového a procesního kontextu tohoto řízení;

               —

               vydal konečné rozhodnutí ve věci T-372/10 podle článku 61 statutu Soudního dvora a z toho důvodu zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká společnosti Bolloré, nebo každopádně při výkonu své plné jurisdikce, snížil pokutu uloženou společnosti Bolloré Komisí a potvrzenou Tribunálem;

               —

               pokud Soudní dvůr nerozhodne v této věci, určil, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později, a vrátil věc Tribunálu k přezkoumání v souladu s rozsudkem Soudního dvora;

               —

               uložil Komisi podle článku 69 jednacího řádu náhradu nákladů řízení před Tribunálem a před Soudním dvorem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka vznáší na podporu svého kasačního opravného prostředku tři žalobní důvody.
   Ve svém prvním žalobním důvodu, který má dvě části, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení a požadavek odůvodnění, když nevyvodil žádný důsledek z toho, že jí byla uložena sankce za jednání její bývalé dceřinné společnosti, na rozdíl od společnosti Stora, která se nacházela v rovnocenné situaci.
   Ve druhém žalobním důvodu, který má čtyři části, uplatňuje, že Tribunál porušil článek 41 Listiny základních práv, článek 6 ELZP, požadavek odůvodnění a nezkreslení, práva navrhovatelky na obhajobu, účinky zrušení rozhodnutí 2004/337, překážku věci pravomocně rozsouzené a čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu, jelikož Tribunál neuložil sankci za porušení práva navrhovatelky, aby o její věci bylo rozhodnuto v přiměřené lhůtě.
   Ve svém třetím žalobním důvodu žalobkyně uplatňuje porušení zásady proporcionality a ekvity, jelikož Tribunál nevzal v úvahu skutkový a právní kontext tohoto řízení, když odmítl snížit částku uložené pokuty.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2001 o řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 dohody o EHP — věc COMP/E-1/36.212 — Samopropisovací papír [oznámené pod číslem C(2001) 4573] (Úř. věst. L 115, s. 1).


title: Věc C-209/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 4. května 2011 — Sportingbet PLC v. Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

text:
               2.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 4. května 2011 — Sportingbet PLC v. Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon
   (Věc C-209/11)
   2011/C 194/15
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Symvoulio tis Epikrateias

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Sportingbet PLC

      Žalovaní: Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelná s ustanoveními článků 43 a 49 Smlouvy ES vnitrostátní právní úprava, která za účelem omezení nabídky hazardních her přiznává výhradní právo na provádění, provozování, pořádání a fungování hazardních her jedinému podniku s právní formou akciové společnosti kótované na burze, přičemž navíc tento podnik propaguje hazardní hry, které pořádá, rozšiřuje svou činnost do jiných států, sázkaři se her účastní volně a maximální výše sázky a výhry je určena na jednu sázenku, a nikoliv na sázkaře?

               2)

               Je v případě záporné odpovědi na první otázku slučitelná s ustanoveními článků 43 a 49 Smlouvy ES vnitrostátní právní úprava, která sama bojuje proti trestné činnosti kontrolováním podniků působících v předmětném odvětví tak, že zajišťuje, aby se tyto činnosti vykonávaly pouze v kontrolovaných kruzích, dává výhradní právo na provádění, provozování, pořádání a fungování hazardních her jedinému podniku, i když má takové udělování práv vedlejší účinek neomezeného vývoje příslušné nabídky; anebo je třeba v každém případě, a to aby takové omezení bylo považováno za vhodné k dosažení cíle boje proti trestné činnosti, aby vývoj nabídky byl v každém případě kontrolován, aby se udržel v mezích nezbytnosti k dosažení tohoto cíle a nepřesahoval je? Pokud má být tento vývoj kontrolován, lze ho z tohoto pohledu považovat za kontrolovaný, pokud se v tomto odvětví udělí výhradní právo podniku s vlastnostmi uvedenými v první předběžné otázce? Pokud se má za to, že udělení uvedeného výhradního práva vede ke kontrolovanému vývoji nabídky hazardních her, přesahuje udělení práva jedinému podniku meze nezbytnosti v tom smyslu, že tentýž cíl by mohl být dosažen i udělením tohoto práva více podnikům?

               3)

               Pokud by se s odvoláním na výše uvedené předběžné otázky mělo za to, že udělení výhradního práva podle projednávaných vnitrostátních právních předpisů k provádění, provozování, pořádání a fungování hazardních her není v souladu s články 43 a 49 Smlouvy ES: a) bylo by přípustné ve smyslu těchto ustanovení Smlouvy ES, aby vnitrostátní orgány v přechodném období potřebném k zavedení ustanovení slučitelných se Smlouvou ES nezkoumaly žádosti týkající se zahájení těchto činností, které předložily subjekty se sídlem v jiných členských státech; b) v případě kladné odpovědi, na základě jakých kritérií se určuje doba tohoto přechodného období; c) pokud nebude připuštěno přechodné období, na základě jakých kritérií mají vnitrostátní orgány hodnotit příslušné žádosti?


               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/89

         (2006/C 326/179)
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 310, 16.12.2006

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 294, 2.12.2006

      Úř. věst. C 281, 18.11.2006

      Úř. věst. C 261, 28.10.2006

      Úř. věst. C 249, 14.10.2006

      Úř. věst. C 237, 30.9.2006

      Úř. věst. C 224, 16.9.2006

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex:http://eur-lex.europa.eu


title: Věc C-336/16: Žaloba podaná dne 15. června 2016 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/27

         Žaloba podaná dne 15. června 2016 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-336/16)
   (2016/C 343/39)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann a E. Manhaeve)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Žalobkyně se domáhá, aby Soudní dvůr rozhodl o tom, že tím:

                           —

                           že od roku 2007 přinejmenším do roku 2013 byly překračovány v 35 zónách pro měření kvality ovzduší denní mezní hodnoty částic PM10 a v 9 zónách pro měření kvality ovzduší roční mezní hodnoty částic PM10, přičemž nebyly poskytnuty informace, které by svědčily o tom, že se tato situace zlepšila;

                           —

                           že v programech na ochranu ovzduší nebyla přijata žádná odpovídající opatření, která by vedla k co možná největšímu zkrácení období, v němž dochází k překračování mezní hodnoty částic PM10 v ovzduší;

                           —

                           že byly překračovány denní mezní hodnoty navýšené o přípustnou odchylku v období od 1. ledna 2010 do 10. června 2011v zóně 14.17– město Radom, 14.18 – zóně pruszkowsko – żyrardowskiej a 16.5 – zóně kędzierzyńsko-kozielskiej, a dále od 1. ledna 2010 do 10. června 2011v zóně 30.3– ostrowsko-kępińskiej;

                           —

                           že nebyl správně proveden čl. 23 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1);

                     Polská republika porušila své povinnosti podle čl. 13 odst. 1 ve spojení s přílohou XI čl. 23 odst. 1 druhou odrážkou, a dále podle čl. 22 odst. 3 ve spojení s přílohou XI směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu;

               —

               a uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně tvrdí, že od roku 2007 byly překračovány v 35 zónách pro měření kvality ovzduší denní mezní hodnoty částic PM10 a v 9 zónách pro měření kvality ovzduší roční mezní hodnoty částic PM10. Kromě tohoto porušení čl. 13 odst. 1 ve spojení s přílohou XI s přílohou XI směrnice 2008/50/ES Polská republika nepřijala v rámci plánů kvality ovzduší ani žádná účinná opatření k co možná nejrychlejší nápravě těchto porušení, což je v rozporu s čl. 23 odst. 1 pododstavcem 2 směrnice 2008/50/ES.
   Neexistence uvedených opatření se mimo jiné projevila i délkou překračování mezních hodnot, na což měla vliv i skutečnost, že právní předpisy nestanovily mezní hodnoty emisí při spalování v oblasti individuálního vytápění a emisní normy pro individuální ohřívací zařízení.

      (1)  Dz. U. L 152, s. 1


title: Věc C-200/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 22. dubna 2014 – Silvia Georgiana Câmpean v. Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               21.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 22. dubna 2014 – Silvia Georgiana Câmpean v. Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Věc C-200/14)
   2014/C 235/06
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Sibiu

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Silvia Georgiana Câmpean

      Žalovaní: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

      Předběžná otázka

   Lze článek 6 Smlouvy o Evropské unii, články 17, 20, čl. 21 odst. 1 a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, zásadu vrácení daní zakázaných unijním právem na základě judikatury Soudního dvora, doporučení Výboru ministrů Rady Evropy 16/2003 a rezoluci Parlamentního shromáždění Rady Evropy č. 1787/2011 vykládat v tom smyslu, že brání takovému ustanovení, jako je článek XV vládního nařízení s mocí zákona č. 8/2014?


title: Věc C-136/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. března 2013 Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, dříve Cooperativa Mare Azzuro Soc. coop. rl, a Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 22. ledna 2013 ve věci T-218/00, Cooperativa Mare Azzurro v. Komise

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 18. března 2013 Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, dříve Cooperativa Mare Azzuro Soc. coop. rl, a Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 22. ledna 2013 ve věci T-218/00, Cooperativa Mare Azzurro v. Komise
   (Věc C-136/13 P)
   2013/C 147/25
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, dříve Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl a Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, avvocati)

      Další účastnice řízení: Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C., Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               zrušit nebo změnit usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2013, oznámené navrhovatelkám dne 23. ledna 2013, vydané ve věci T-218/00, kterým Tribunál zamítl žalobu podanou Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl a dalšími v. Komise, kterou se tato družstevní společnost domáhala zrušení rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 podporách poskytnutých podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích (Úř. věst. 2000, L 150, s. 50);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svých kasačních opravných prostředků navrhovatelky namítají nesprávné právní posouzení zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ zaprvé s ohledem na povinnost uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor a zadruhé s ohledem na rozložení důkazního břemene, pokud jde o podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
   Usnesením napadeným tímto kasačním opravným prostředkem Tribunál nerozhodl v souladu s výrokem Soudního dvora v rozsudku ze dne 9. června 2011„Comitato Venezia vuole vivere“ v rozsahu, v němž se v tomto rozsudku uvádí, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. I přesto, že rozhodnutí postrádá základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nekonstatoval žádné nedostatky v metodě použité Komisí ve sporném rozhodnutí, a tudíž se dopustil nesprávného právního posouzení.
   Na základě zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ přísluší v rámci vymáhání podpory členskému státu — a tedy nikoliv jednotlivému příjemci — v každém jednotlivém případě prokázat, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise v napadeném rozhodnutí neupřesnila „způsoby“ takového ověření. Vzhledem tedy k tomu, že Italská republika neměla v rámci vymáhání podpory k dispozici základní prvky za účelem prokázání, zda poskytnuté výhody představují státní podpory ve prospěch příjemců, rozhodla zákonem č. 228 ze dne 24. prosince 2012 (čl. 1 odst. 351 a násl.) obrátit důkazní břemeno v rozporu s judikaturou Společenství. Podle italské právní úpravy nepřísluší státu, nýbrž jednotlivým podnikům, které jsou příjemci podpor poskytnutých ve formě úlevy, aby prokázaly, že dané výhody nenarušují hospodářskou soutěž nebo neovlivňují obchod mezi členskými státy. Při neexistenci takového důkazu platí domněnka, že poskytnutá výhoda mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. To je zjevně v rozporu se zásadami vytýčenými Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“.


title: Věc C-375/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Harald Kolassa v. Barclays Bank plc „Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech – Spotřebitelské smlouvy – Spotřebitel, který má bydliště v některém členském státě a který koupil cenné papíry emitované bankou se sídlem v jiném členském státě od prostředníka se sídlem ve třetím členském státě – Příslušnost k rozhodování o žalobách namířených proti bance, která uvedené cenné papíry emitovala“

text:
               30.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/4

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Harald Kolassa v. Barclays Bank plc
      (Věc C-375/13) (1)

      („Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech - Spotřebitelské smlouvy - Spotřebitel, který má bydliště v některém členském státě a který koupil cenné papíry emitované bankou se sídlem v jiném členském státě od prostředníka se sídlem ve třetím členském státě - Příslušnost k rozhodování o žalobách namířených proti bance, která uvedené cenné papíry emitovala“)
      (2015/C 107/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Handelsgericht Wien

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Harald Kolassa

         Žalovaná: Barclays Bank plc

         Výrok

                  1)

                  Článek 15 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, se žalobce, který jakožto spotřebitel koupil dluhopis na doručitele od třetí osoby jednající v rámci její profesionální či podnikatelské činnosti, přičemž mezi uvedeným spotřebitelem a emitentem tohoto dluhopisu nebyla uzavřena smlouva – což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – nemůže dovolávat příslušnosti upravené tímto ustanovením pro účely žaloby podané proti uvedenému emitentovi, zakládající se na emisních podmínkách dluhopisu, na porušení informačních a kontrolních povinností a na odpovědnosti emitenta vyplývající z prospektu.

                  2)

                  Článek 5 bod 1 písm. a) nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, se žalobce, který koupil dluhopis na doručitele od třetí osoby, s tím, že emitent tohoto dluhopisu nepřijal svobodně závazek vůči tomuto žalobci – což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – nemůže dovolávat příslušnosti upravené tímto ustanovením pro účely žaloby podané proti uvedenému emitentovi, zakládající se na emisních podmínkách dluhopisu, na porušení informačních a kontrolních povinností a na odpovědnosti emitenta vyplývající z prospektu.

                  3)

                  Článek 5 bod 3 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na žalobu znějící na určení odpovědnosti emitenta certifikátu vyplývající z prospektu k takovému certifikátu a jeho odpovědnosti za porušení dalších zákonných informačních povinností, pokud tato odpovědnost nespadá do oblasti smluv nebo nároků ze smluv ve smyslu čl. 5 bodu 1 uvedeného nařízení. Na základě bodu 3 téhož článku 5 jsou soudy místa, kde má žalobce bydliště, příslušné z titulu vzniku újmy k rozhodnutí o takové žalobě, zejména když tvrzená újma nastane přímo na bankovním účtu žalobce u banky mající sídlo v obvodu těchto soudů.

                  4)

                  V rámci přezkumu příslušnosti podle nařízení č. 44/2001 není namístě provádět podrobné dokazování v souvislosti se spornými skutečnostmi, které jsou relevantní jak pro otázku příslušnosti, tak pro existenci uplatněného nároku. Soud, jemuž byla věc předložena, nicméně může svou mezinárodní příslušnost posoudit ve světle všech informací, které má k dispozici, včetně případných tvrzení žalovaného.

         (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


title: Věc T-339/15: Žaloba podaná dne 27. června 2015 – Polski Koncern Naftowy Orlen v. OHIM (Vzhled čerpací stanice)

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/46

         Žaloba podaná dne 27. června 2015 – Polski Koncern Naftowy Orlen v. OHIM (Vzhled čerpací stanice)
   (Věc T-339/15)
   (2015/C 279/57)
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Płock, Polsko) (zástupce: M. Siciarek, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Společenství (vzhled čerpací stanice) – přihláška č. 12 411 071

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. dubna 2015, ve věci R 2245/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení včetně nákladů, které žalobkyni vznikly v řízení před odvolacím senátem OHIM a před Tribunálem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), čl. 7 odst. 2 a článku 75 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-345/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 27. srpna 2009 — J. A. van Delft a další v. College van zorgverzekeringen

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 27. srpna 2009 — J. A. van Delft a další v. College van zorgverzekeringen
   (Věc C-345/09)
   2010/C 11/21
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Účastnci podávající kasační opravný prostředek: J. A. van Delft a další

      Odpůrce: College voor zorgverzekeringen

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba články 28, 28a a 33 nařízení č. 1408/71 (1), příloha VI část R bod 1 písm. a) a b) nařízení č. 1408/71, stejně jako článek 29 nařízení č. 574/72 vykládat tak, že vnitrostátní úprava, jako je článek 69 ZVW, je s nimi neslučitelná, pokud je důchodce, který může vyvozovat nároky z článků 28 a 28a nařízení č. 1408/71, podle vnitrostátního ustanovení povinen přihlásit se u Cvz a pokud tomuto důchodci musí být sráženy příspěvky z jeho důchodu, i když se neuskutečnila registrace ve smyslu článku 29 nařízení č. 574/72 (2)?

               2)

               Je třeba články 39 ES a 18 ES vykládat tak, že vnitrostátní úprava, jako je článek 69 ZVW, je s nimi neslučitelná v případě, kdy občan Unie, který může vyvozovat nároky z článků 28 a 28a nařízení č. 1408/71, je podle vnitrostátní právní úpravy povinen se přihlásit u Cvz a pokud tomuto občanovi musí být sráženy příspěvky z jeho důchodu, i když se neuskutečnila registrace ve smyslu článku 29 nařízení č. 574/72?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83).


title: Věc C-593/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 společností Alliance One International, Inc. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2011 ve věci T-25/06, Alliance One International, Inc. v. Evropská komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/41

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 společností Alliance One International, Inc. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2011 ve věci T-25/06, Alliance One International, Inc. v. Evropská komise
      (Věc C-593/11 P)
      (2012/C 25/78)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alliance One International, Inc. (zástupci: C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 ve věci T-25/06, Alliance One v. Komise, a v případě, že to soudní řízení dovoluje,

                  —

                  zrušil čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společností SCC, Dimon a Alliance One, a přiměřeně

                  —

                  snížil pokuty uložené společnostem Transcatab a Dimon Italia (Mindo) tak, aby pokuty nepřesahovaly 10 % jejich obratu za poslední daňový rok, a

                  —

                  snížil pokutu uloženou společnostem Transcatab a Dimon Italia (Mindo), protože násobitel byl odvozen od velikosti skupiny a nelze jej tedy nadále použít;

                  —

                  v každém případě uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených společností Alliance One v řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Společnost Alliance One žádá: (i) zrušení napadeného rozsudku v plném rozsahu, a dále (ii) zrušení čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2005 ve věci COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák — Itálie v rozsahu, v němž se týká společností Standard Commercial Corp. („SCC“), Dimon Inc. („Dimon“) a Alliance One, a přiměřeně (iii) snížení pokut uložených společnostem Transcatab S.p.A. („Transcatab“) a Dimon Italia S.r.l. („Dimon Italia“, nyní Mindo) tak, aby pokuty nepřesahovaly 10 % jejich obratu v posledním hospodářském roce, nebo podpůrně (iv) snížení pokuty uložené společnostem Transcatab a Dimon Italia (nyní Mindo), protože neměl být použit násobitel, (v) v každém případě to, aby byla Komisi uložena náhrada veškerých nákladů řízení, včetně nákladů řízení vyložených společností Alliance One v řízení před Tribunálem.
      Společnost Alliance One uvádí, že napadený rozsudek musí být zrušen z následujících důvodů:

                  —

                  Zaprvé Tribunál porušil článek 296 SFEU a články 48 a 49 Listiny základních práv EU. Neprovedení konkrétní a úplné analýzy relevantních důkazů předložených účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek za účelem vyvrácení domněnky rozhodujícího vlivu a následně neuvedení dostatečného odůvodnění pro odmítnutí těchto důkazů vytváří v podstatě nevyvratitelnou domněnku přezkumu, což znamenalo porušení zásady presumpce neviny, legality a individuální odpovědnosti.

                  —

                  Zadruhé Tribunál odmítnutím důkazů předložených společností Alliance One nesprávně uplatnil obecná pravidla o důkazním břemenu a procesní pravidla týkající se dokazování a v každém případě porušil právo účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek na obhajobu.


title: Věc T-394/10: Žaloba podaná dne 13. září 2010 — Grebenshikova v. OHIM — Volvo Trademark (SOLVO)

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/50

         Žaloba podaná dne 13. září 2010 — Grebenshikova v. OHIM — Volvo Trademark (SOLVO)
   (Věc T-394/10)
   ()
   2010/C 301/79
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Elena Grebenshikova (Sankt-Petěrburg, Ruská federace) (zástupce: M. Björkenfeldt, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Volvo Trademark Holding AB (Göteborg, Švédsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 9. června 2010 ve věci R 861/2010-1 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „SOLVO“ pro výrobky ve třídě 9

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „VOLVO“ zapsaná ve Spojeném království pod č. 747361 pro širokou škálu výrobků a služeb a slovní ochranná známka „VOLVO“ zapsaná ve Spojeném království pod č. 1552528, č. 1102971, č. 1552529 a č. 747362 pro širokou škálu výrobků a služeb; slovní ochranná známka Společenství „VOLVO“ zapsaná pod č. 2361087 a č. 2347193 pro výrobky a služby mimo jiné ve třídách 9 a 12

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně uplatnil ustanovení tohoto článku; porušení odvolacím senátem obecné zásady práva EU o rovném zacházení a porušení článku 1 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS), jakož i porušení článku 2 Pařížské úmluvy o ochraně duševního vlastnictví.


title: Věc C-71/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2015 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Information Rights) – Spojené království] – East Sussex County Council v. Information Commissioner „Řízení o předběžné otázce — Aarhuská úmluva — Směrnice 2003/4/ES — Články 5 a 6 — Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí — Poplatek za poskytnutí informací o životním prostředí — Pojem ‚přiměřená částka‘ — Náklady na vedení databáze a režijní výdaje — Přístup k právní ochraně — Správní a soudní přezkum rozhodnutí o uložení poplatku“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/6

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. října 2015 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Information Rights) – Spojené království] – East Sussex County Council v. Information Commissioner
   (Věc C-71/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/4/ES - Články 5 a 6 - Přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí - Poplatek za poskytnutí informací o životním prostředí - Pojem ‚přiměřená částka‘ - Náklady na vedení databáze a režijní výdaje - Přístup k právní ochraně - Správní a soudní přezkum rozhodnutí o uložení poplatku“)
   (2015/C 389/07)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Information Rights)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: East Sussex County Council

      Žalovaný: Information Commissioner

      Za přítomnosti: Property Search Group, Local Government Association

      Výrok

               1)

               Článek 5 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že poplatek ukládaný za poskytnutí určitého druhu informací o životním prostředí nemůže zahrnovat žádnou část výdajů vynaložených na vedení takové databáze, jako je databáze dotčená v původním řízení, používané pro tyto účely orgánem veřejné správy, avšak může zahrnovat režijní výdaje spojované s časem zaměstnanců tohoto orgánu, který věnují vyřizování individuálních žádostí o informace, odpovídajícím způsobem zohledněné při stanovení tohoto poplatku, pokud celková výše uvedeného poplatku nepřevyšuje přiměřenou mez.

               2)

               Článek 6 směrnice 2003/4 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je přiměřenost poplatku ukládaného za poskytnutí určitého druhu informací o životním prostředí předmětem pouze omezeného správního a soudního přezkumu, jak je stanoveno v anglickém právu, pokud je tento přezkum prováděn na základě objektivních skutečností a týká se v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity otázky, zda orgán veřejné správy ukládající tento poplatek dodržel podmínky stanovené v čl. 5 odst. 2 této směrnice, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc F-6/16: Žaloba podaná dne 29. ledna 2016 – ZZ a další v. ESVČ

text:
               25.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/38

         Žaloba podaná dne 29. ledna 2016 – ZZ a další v. ESVČ
   (Věc F-6/16)
   (2016/C 145/46)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupci: N. Montigny a J.-N. Louis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení výplatních listin žalobců z března 2015 a následně vyhotovených výplatních listin v rozsahu, v němž je uplatněno rozhodnutí ESVČ o snížení příspěvku za životní podmínky z 15 % na 10 %.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               prohlásit, že rozhodnutí vrchního ředitele ESVČ ze dne 23. února 2015 je na žalobce nepoužitelné;

               —

               v důsledku toho, zrušit jejich výplatní listiny z března 2015 a následně vyhotovené výplatní listiny v rozsahu, v němž používají příspěvek za životní podmínky ve výši 10 %;

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-170/16: Žaloba podaná dne 19. dubna 2016 – Guardian Glass España, Central Vidriera v. Komise

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/35

         Žaloba podaná dne 19. dubna 2016 – Guardian Glass España, Central Vidriera v. Komise
   (Věc T-170/16)
   (2016/C 243/38)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Guardian Glass España, Central Vidriera, S.L. (Llodio, Španělsko) (zástupci: M. Araujo Boyd, D. Armesto Macías, A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu a uplatňované žalobní důvody směřující ke zrušení za přípustné;

               —

               vyhověl těmto žalobním důvodům a zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               nařídil zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, aby žalobkyně mohla uplatnit svá procesní práva a aby Komise mohla formálně a právně dostačujícím způsobem odstranit své pochybnosti o slučitelnosti dotčených podpor a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Projednávaná žaloba je namířena proti rozhodnutí, kterým Evropská komise prohlásila některé podpory poskytnuté společnosti Guardian za neslučitelné s unijním právem, které bylo oznámeno španělským orgánům dopisem Komise ze dne 15. července 2015 nadepsaným „Daňové spory v Baskicku (Alava) – Neformální zpráva o dodatečných tvrzeních týkajících se slučitelnosti s DAR z roku 1998“ a které oznámily španělské orgány žalobkyni dne 19. února 2016.
   Žalobkyně předkládá dva žalobní důvody na podporu své žaloby:

               1.

               První žalobní důvod

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že tím, že Komise přijala rozhodnutí, v němž byla konstatována neslučitelnost jednotlivé podpory s vnitřním trhem, porušila článek 250 SFEU a zásadu kolegiality, neboť toto rozhodnutí nebylo přijato sborem komisařů, a také čl. 108 odst. 2 SFEU, jakož i články 4 a 13 nařízení č. 659/1999 (1), jelikož Komise před přijetím svého rozhodnutí nezahájila formální vyšetřovací řízení.

               2.

               Druhý žalobní důvod

                           —

                           Podpůrně žalobkyně uplatňuje porušení čl. 107 odst. 3 z toho důvodu, že Komise se dopustila nesprávného posouzení v napadeném rozhodnutí při posuzování slučitelnosti dotčené podpory s vnitřním trhem.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc T-380/04: Žaloba podaná dne 22. září 2004 Ioannisem Terezakisem proti Komisi Evropských společenství

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/46

         Žaloba podaná dne 22. září 2004 Ioannisem Terezakisem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-380/04)
   (2004/C 300/90)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 22. září 2004 předložena žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Ioannisem Terezakisem, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupeným L. Defalquem, právníkem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ve formě dopisu ze dne 12. července 2004 obdrženého žalobcem dne 16. července 2004, jímž byl žalobci odepřen přístup k hlavní smlouvě, subdodavatelským smlouvám, stavebním nákladům, fakturám a konečné zprávě týkající se stavby letiště Spata;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Vzhledem k odmítnutí Komise umožnit žalobci přístup k hlavní smlouvě, se žalobce na prvním místě dovolává zjevně nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného skutkového zjištění, když Komise nevyjasnila, zda je autor dokumentu, Athénské mezinárodní letiště, třetí stranou jinou než členský stát nebo orgánem Řeckého státu, a následně zda by měl být použit čl. 4 odst. 4 nařízení 1049/2001 (1) nebo čl. 4 odst. 5 téhož nařízení. Žalobce rovněž uplatňuje, že Komise nepředložila žádný důkaz o posouzení poskytnutí přístupu bez jednání se třetí stranou. Dále se domnívá, že volbou širšího výkladu pojmu ochrany obchodních zájmů Komise porušila zásadu nejširšího možného přístupu k dokumentům stanovenou v čl. 1 písm. a) nařízení 1049/2001.
   Ve spojení s tímtéž dokumentem žalobce rovněž tvrdí, že Komise tím, že správně neposoudila odůvodnění odmítnutí souhlasu se zpřístupněním předložené třetí stranou a nesdělila žalobci podrobnosti tohoto posouzení, porušila čl. 4 odst. 4 nařízení 1049/2001 a čl. 5 odst. 3 a 4 rozhodnutí 2004/937 (2). Žalobce také tvrdí, že Komise porušila čl. 4 odst. 6 nařízení 1049/2001 tím, že nevzala v úvahu možnost částečného zpřístupnění a nakonec porušila svoji povinnost své rozhodnutí řádně odůvodnit.
   Napadeným rozhodnutím Komise na základě toho, že jsou přezkoumávány v rámci auditu z pověření Generálního ředitelství pro regionální politiku, který ještě neskončil, rovněž odepřela přístup k fakturám a konečné zprávě o dokončení letiště. Vzhledem k této části rozhodnutí Komise žalobce uplatňuje, že Komise nesprávně vyložila čl. 4 odst. 2 nařízení 1049/2001 a dopustila se zjevně nesprávného skutkového zjištění tím, že usoudila, že daný audit spadá do působnosti uvedeného ustanovení. Dále se žalobce dovolává porušení zásady nejširšího možného přístupu, jakož i porušení ustanovení přílohy V rozhodnutí Komise o poskytnutí podpory z Fondu soudržnosti, které stanoví že dotčené členské státy zajistí otevřený a snadný přístup k příslušným informacím požadovaným veřejností. Rovněž uplatňuje, že Komise nevzala v úvahu možnost částečného zpřístupnění.
   Pokud jde o odmítnutí Komise poskytnout přístup ke stavebním nákladům, žalobce uplatňuje, že Komise se nesprávně domnívala, že tato žádost nebyla žádostí o přístup k dokumentům a tím porušila články 7 a 8 nařízení 1049/2001.
   Konečně, žalobce se dovolává zjevného nedostatku dobré víry a porušení Komisí zásady dobré správy, neboť Komise v napadeném rozhodnutí neuvedla, kdy očekává, že bude mít subdodavatelské smlouvy k dispozici.

      (1)  Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43–48.

      (2)  Úř. věst. L 345, 29.12.2001, s. 94–98.


title: Věc C-66/12: Žaloba podaná dne 9. února 2012 — Rada Evropské unie v. Evropská komise

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/14

         Žaloba podaná dne 9. února 2012 — Rada Evropské unie v. Evropská komise
   (Věc C-66/12)
   2012/C 118/23
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a J. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit na základě článku 263 SFEU sdělení Komise COM(2011) 829 final ze dne 24. listopadu 2011 v části, v níž Komise tímto sdělením s konečnou platností rozhodla, že Evropskému parlamentu a Radě nepředloží příslušné návrhy na základě článku 10 přílohy XI služebního řádu služebního řádu, a zrušit rovněž na základě článku 263 SFEU návrh Komise týkající se nařízení Rady, kterým se s účinkem ode dne 1. července 2011 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a opravné koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody, a

               —

               podpůrně určit na základě článku 265 SFEU, že došlo k porušení Smluv tím, že žalovaná nepředložila Evropskému parlamentu a Radě návrhy na základě článku 10 přílohy XI služebního řádu;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu prvního bodu své žaloby, který zní na zrušení sdělení Komise ze dne 24. listopadu 2011, uplatňuje Rada jediný žalobní důvod vycházející z porušení článku 10 přílohy XI služebního řádu ve spojení s čl. 13 odst. 2 větou druhou SEU a s článkem 241 SFEU. Rada tvrdí, že závěr Komise, podle kterého v rámci Unie nedošlo k závažnému a náhlému zhoršení ekonomické a sociální situace, je v několika ohledech chybný: Komise podle ní nevzala v úvahu veškeré dostupné a relevantní objektivní údaje a chybně kvalifikovala některé údaje, na kterých se zakládala její analýza. Vzhledem k tomu, že podle rozsudku Soudního dvora ze dne 24. listopadu 2010 ve věci C-40/10 (bod 79) „je výkon pravomoci přiznané Komisi (článkem 10 přílohy XI), tj. pravomoci předkládat příslušné návrhy, pouhou možností tohoto orgánu“, tyto chyby v právní kvalifikaci skutkových okolností, jež mají charakter zjevně nesprávného posouzení, mají za následek protiprávnost rozhodnutí Komise nepředkládat na tomto základě příslušné návrhy. Tímto odmítavým rozhodnutím též Komise porušila povinnost loajální spolupráce (čl. 13 odst. 2 SEU).
   Druhý bod žaloby zní na zrušení návrhu nařízení o úpravě odměn a důchodů úředníků založeného na „obvyklé metodě“ podle článku 3 přílohy XI služebního řádu. Rada tvrdí, že tento návrh je aktem zakládajícím právní účinky, neboť podle bodu 71 výše uvedeného rozsudku ve věci C-40/10 „se Rada nemůže dovolávat v rámci uvedeného článku 3 prostoru pro uvážení, který přesahuje rámec kritérií stanovených v tomto posledně uvedeném článku“. Tím, že se Komise rozhodla předložit návrh založený na „obvyklé metodě“ namísto návrhu založeného na doložce o výjimce obsažené v článku 10 přílohy XI, připravila Evropský parlament a Radu o možnost využít svého prostoru pro uvážení ve vztahu ke kritériím zakotveným v této doložce o výjimce. Toto rozhodnutí trpí stejnými chybami jako závěr Komise obsažený ve sdělení ze dne 24. listopadu 2011, podle kterého v rámci Unie nedošlo k závažnému a náhlému zhoršení ekonomické a sociální situace. Rada dále uvádí, že předložením návrhu na úpravu odměn založeného na „obvyklé metodě“ Komise také porušila povinnost loajální spolupráce (čl. 13 odst. 2 SEU).
   Rada nakonec podpůrně tvrdí, že pokud by Soudní dvůr nepovažoval sdělení Komise ze dne 24. listopadu 2011 za vyjádření Komise ve smyslu čl. 265 druhého pododstavce SFEU, Komise porušila povinnost vyplývající z článku 241 SFEU ve spojení s článkem 10 přílohy XI služebního řádu, tak jak jej vyložil Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ve věci C-40/10 (bod 79), tj. povinnost předložit na tomto základě návrh.