title: Věc C-134/12: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanța — Rumunsko) — Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea v. Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central ( „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Listina základních práv Evropské unie — Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod — Platnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika kategorií státních zaměstnanců — Neprovedení unijního práva — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“ )

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/9

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanța — Rumunsko) — Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea v. Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central
   (Věc C-134/12) (1)

   (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod - Platnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika kategorií státních zaměstnanců - Neprovedení unijního práva - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora)
   2012/C 303/18
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Constanța

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

      Odpůrce: Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Constanța — Výklad čl. 17 odst. 1, článků 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie — Výklad čl. 15 odst. 3 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika kategorií státních zaměstnanců — Porušení práva na vlastnictví a zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Curtea de Apel Constanța (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 8. února 2012.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012.


title: Věc C-226/05: Žaloba podaná dne 20. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/11

         Žaloba podaná dne 20. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
   (Věc C-226/05)
   (2005/C 171/19)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 20. května 2005 žaloba směřující proti Rakouské republice, podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Dr. Bernhardem Schimou, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Rakouská republika tím, že

                           —

                           v rozporu s čl. 24 odst. 1 směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek (1) nepřijala pro oblast spolkového zákona o nerostných surovinách a spolkového zákona o střelivu a výbušninách, jakož i solnohradského zákona o hospodaření s elektřinou žádné právní a správní předpisy nezbytné k provedení této směrnice,

                           —

                           neprovedla vnější havarijní plány, které jsou předmětem článku 11 této směrnice pro oblast spolkových zemí Burgenlandsko, Solnohradsko, Štýrsko a Tyrolsko,

                           —

                           neprovedla článek 12 této směrnice pro oblast spolkové země Horní Rakousko a

                           —

                           neprovedla čl. 8 odst. 2 písm. b) této směrnice pro oblast spolkových zemí Burgenlandsko, Horní Rakousko, Solnohradsko, Tyrolsko a Vorarlbersko,

                     respektive tím, že Komisi o těchto prováděcích opatřeních neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Podle čl. 24 odst. 1 směrnice Rady 96/82/ES z prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek měla být tato směrnice provedena členskými státy do vnitrostátního práva nejpozději do 24 měsíců po svém vstupu v platnost, tedy do 3. února 1999. Provedení směrnice přísluší v Rakousku z části Spolku a z části spolkovým zemím.
   Podle názoru Komise je provedení směrnice v Rakouské republice neúplné, respektive nedostatečné: v důležitých oblastech přetrvávají ještě mezery v provedení a prováděcí předpisy částečně zaostaly za požadavky směrnice.
   Na úrovni spolkového práva není ještě směrnice provedena v oblastech zákona o nerostných surovinách a zákona o střelivu a výbušninách, na úrovni spolkových zemí není směrnice provedena v oblasti solnohradského zákona o hospodaření s elektřinou.
   Článek 11 odst. 1 směrnice – vypracovávání vnějšího havarijního plánu opatření, která mají být provedena mimo závod – není proveden pro oblast spolkových zemí Burgenlandsko, Solnohradsko, Štýrsko a Tyrolsko.
   Článek 12 směrnice ukládá členským státům povinnost, aby se v jejich politikách územního plánování nebo jiných souvisejících politikách braly v úvahu cíle prevence závažných havárií a omezení důsledků takových havárií. Členské státy jsou povinny kontrolovat umístění nových podniků a zavést vhodné konzultační postupy pro usnadnění provádění těchto politik. Žádné prováděcí opatření pro spolkovou zemi Horní Rakousko však Komisi sděleno nebylo.
   Článek 8 odst. 2 písm. b) směrnice vyžaduje, aby členské státy stanovily, pokud jde o tzv. „dominový efekt“ podniků, spolupráci při informování veřejnosti a poskytování informací příslušnému orgánu pro přípravu vnějších havarijních plánů. Toto ustanovení nebylo dosud provedeno pro oblast spolkových zemí Burgenlandsko, Horní Rakousko, Solnohradsko, Tyrolsko a Voralbergsko.

      (1)  Úř. věst. L 10, s. 13.


title: Věc T-65/12 P: Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2012 — Strack v. Komise ( „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Předkládací usnesení — Rozhodnutí, které nemůže být předmětem kasačního opravného prostředku — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“ )

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/22

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. června 2012 — Strack v. Komise
   (Věc T-65/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Předkládací usnesení - Rozhodnutí, které nemůže být předmětem kasačního opravného prostředku - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek)
   2012/C 227/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Guido Strack (Kolín, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. Krämer a B. Eggers, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 7. prosince 2011, Strack v. Komise (F-44/05 RENV, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), kterým se navrhovatel domáhá zrušení tohoto usnesení.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               G. Strack ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené v rámci tohoto stupně řízení Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


title: Věc C-595/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2015 National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) a dalšími proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 4. září 2015 ve věci T-577/12, NIOC a další v. Rada Evropské unie

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/3

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2015 National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) a dalšími proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 4. září 2015 ve věci T-577/12, NIOC a další v. Rada Evropské unie
   (Věc C-595/15 P)
   (2016/C 059/03)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek:

   National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co.,Maroun Oil & Gas Co.,Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co.,East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)

      Další účastnice řízení:

   Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie (sedmého senátu) ze dne 4. září 2015 ve věci T-577/12,

               —

               vyhovět návrhovým žádáním navrhovatelek, které předložily k Tribunálu Evropské unie,

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku je založen na tvrzení navrhovatelek, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 44 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že na prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 (1) je třeba z důvodu uvedení čl. 46 odst. 2 nařízení (EU) č. 267/2012 (2) nahlížet tak, že jasně stanoví, že tento čl. 46 odst. 2 je jeho právním základem.

               2.

               Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku, ve kterých bylo shrnuto tvrzení, podle kterého „z čl. 215 odst. 2 nevyplývá, že individuální omezující opatření vůči fyzickým nebo právnickým osobám a skupinám nebo nestátním subjektům musí být přijata v souladu s postupem upraveným v čl. 215 odst. 1 SFEU“. Na jedné straně čl. 215 odst. 1, jediné ustanovení SFEU věnované restriktivním opatřením, jasně uvádí, že řízení použitelné na tato opatření je to, které stanoví, a žádné jiné nestanoví; na druhé straně článek 291 SFEU je neslučitelný s článkem 215 odst. 2 SFEU; podpůrně čl. 291 odst. 2 SFEU nelze považovat za článek, který může Radě poskytnout právní základ pro přijetí omezujících opatření doplňující právní základ, který představuje čl. 215 odst. 2 SFEU; konečně a podpůrně v případě rozhodnutí, že čl. 291 odst. 2 SFEU může Radě poskytnout dodatečný právní základ pro přijetí omezujících opatření doplňující právnímu základ, který představuje čl. 215 odst. 2 SFEU, zůstává použití takového právního základu v projednávané věci nadále protiprávní.

               3.

               Ve třetím důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření původně založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 75 až 83 svého rozsudku v podstatě rozhodl, že Rada Evropské unie, slovy čl. 291 odst. 2, „náležitě odůvodnila“ použití takového mimořádného postupu, které bylo v projednávané věci jediné možné. Na jedné straně musí být požadované odůvodnění výslovné, na druhé straně i v případě, že by implicitní odůvodnění mohlo tento požadavek splnit, v projednávaném případě není splněn, jelikož Tribunál vyložil dotyčná ustanovení nesprávně.

               4.

               Ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 87 svého rozsudku rozhodl, že článek 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012 „ponechává Radě pravomoc provést ustanovení čl. 23 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení“, což postačuje ke splnění povinnosti uvést odůvodnění, týkající se uvedení právního základu tohoto ustanovení, kterým je článek 291 odst. 2 SFEU. Podle navrhovatelek vyvodil Tribunál tento závěr na základě nesprávného právního výkladu čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012.

               5.

               V pátém důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, v bodech 86 až 88 svého rozsudku, tím, že měl za to, že povinnost uvést odůvodnění právních aktů Unie nevyžaduje od Rady, aby výslovně uvedla, že nařízení č. 267/2012 bylo založeno na čl. 291 odst. 2 SFEU, pokud jde o právní základ čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012.

               6.

               V šestém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 100 a 103 a také v bodech 108 a 110 rozhodl, že dodržení, prostřednictvím omezujících opatření přijatých Unií, zásad právní jistoty a předvídatelnosti zákona, z nichž vyplývá, že uvedená opatření unie musí být jasná a přesná, se ověřuje s ohledem na pravidla judikatury týkající se jednotného výkladu aktů Unie, které požadují, aby tyto akty byly vykládány a uplatňovány s ohledem na znění stanovená v jiných úředních jazycích.

               7.

               V sedmém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 134 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 (sporné kritérium) je v souladu se zásadami právního státu a obecněji s právem Evropské unie, protože „není svévolný ani diskreční“, a v bodě 140 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že „sporné kritérium omezuje pravomoc posouzení Rady zavedením objektivních kritérií a zaručuje stupeň předvídatelnosti požadovaný unijním právem“. V tomto ohledu navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že vyložil sporné kritérium s odkazem na rozsudek ze dne 13. března 2012, Melli Bank v. Rada (C-380/09 P).

               8.

               V osmém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky podpůrně tvrdí, že za předpokladu, že smysl, který je třeba přidělit pojmu „spojení“ je smysl, který mu dal Tribunál, je třeba konstatovat, že byl v projednávané věci uplatněn nesprávným způsobem.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16).

      (2)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


title: Věc C-397/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 9. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království (Nesplnění povinnosti státem — Nepřímé daně z kapitálových vkladů — Kapitálové společnosti — Směrnice 69/335/EHS — Článek 2 odst. 1 a 3, čl. 4 odst. 1 a článek 7 — Daň z kapitálu — Osvobození od daně — Podmínky — Přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla z jednoho členského státu do jiného členského státu — Daň z kapitálu určeného na obchodní činnosti vykonávané v členském státě pobočkami či stálými provozovnami společností usazených v jiném členském státě)

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 9. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-397/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Kapitálové společnosti - Směrnice 69/335/EHS - Článek 2 odst. 1 a 3, čl. 4 odst. 1 a článek 7 - Daň z kapitálu - Osvobození od daně - Podmínky - Přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla z jednoho členského státu do jiného členského státu - Daň z kapitálu určeného na obchodní činnosti vykonávané v členském státě pobočkami či stálými provozovnami společností usazených v jiném členském státě)
   2009/C 205/06
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Gippini Founier a M. Afonso, zmocněnci)

      Žalovaný: Španělské království (zástupci: B. Plaza Cruz a M. Muñoz Pérez, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11–15) — Přenesení statutárního sídla společnosti — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví zdanění přenesení statutárního sídla v rozsahu, v jakém dotčená společnost nepodléhá dani z kapitálu v členském státě původu — Podmínky pro uplatnění povinného osvobození od daně

      Výrok

               1)

               Španělské království tím,

                           —

                           že podřizuje osvobození od daně z kapitálu týkající se operací uvedených v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 73/79/EHS ze dne 9. dubna 1973, směrnice Rady 73/80/EHS ze dne 9. dubna 1973 a směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, podmínkám stanoveným v článku 96 druhého doplňkového ustanovení konsolidovaného znění zákona o korporační dani (Disposición Adicional Segunda del texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades), který byl schválen na základě královského legislativního nařízení č. 4/2004 ze dne 5. března 2004,

                           —

                           že ukládá daň z kapitálu v případě přenesení sídla skutečného vedení či statutárního sídla kapitálových společností, které ve svém členském státě původu nepodléhaly podobné dani, z jednoho členského státu do Španělska a

                           —

                           že ukládá daň z kapitálu určeného na obchodní činnosti vykonávané na španělském území prostřednictvím poboček či stálých provozoven společností usazených ve členském státě, který neuplatňuje podobnou daň,

                     nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice 69/335, ve znění směrnic 73/79, 73/80 a 85/303.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc T-759/15: Žaloba podaná dne 29. prosince 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe v. Komise

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/49

         Žaloba podaná dne 29. prosince 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe v. Komise
   (Věc T-759/15)
   (2016/C 059/57)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fiat Chrysler Finance Europe (FCFE) (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: J. Rodriguez, solicitor, M. Engel a G. Maisto, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že žaloba na neplatnost je přípustná;

               —

               zrušil články 1 až 4 rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2015 určeného Lucemburskému velkovévodství („Lucembursko“) ve věci SA.38375 (2914/C ex 2014 NN) („napadené rozhodnutí“);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených FCFE.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 107 SFEU, neboť Komise uplatnila pojem „selektivní výhoda“ nesprávným způsobem a neprokázala, že předběžná dohoda o převodních cenách může narušit hospodářskou soutěž.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 296 odst. 2 SFEU, a z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění, neboť v něm není vysvětleno, jakým způsobem se zásada tržního odstupu dovozuje z unijního práva, či dokonce v čem tato zásada spočívá, a důsledky předběžné dohody o převodních cenách pro hospodářskou soutěž jsou v něm popsány povrchně.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty, neboť Komise definuje zásadu tržního odstupu novátorsky, což vytváří naprostou nejistotu a nejasnost v otázce, kdy může předběžná dohoda o převodních cenách, potažmo jakákoli analýza převodních cen, být v rozporu s unijní právní úpravou státních podpor.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání, neboť Komise vzbudila legitimní očekávání, že pro účely státní podpory posuzuje předběžné dohody o převodních cenách na základě pokynů OECD, a její náhlý odklon od nich představuje porušení zásady ochrany legitimního očekávání.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. března 2005 ve věci T-187/03, Isabella Scippacercola proti Komisi Evropských společenství (Přístup k dokumentům orgánů — Článek 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 1049/2001)

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/32

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 17. března 2005
   ve věci T-187/03, Isabella Scippacercola proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Přístup k dokumentům orgánů - Článek 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 1049/2001)
   (2005/C 143/61)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-187/03, Isabella Scippacercola, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), původně zastoupená K. Adamantopoulosem a D. Papakrivopoulosem, advokáty, poté K. Adamantopoulosem a B. Keanem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: L. Flynn a P. Aalto, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. března 2003, jímž byla zamítnuta žádost podaná žalobkyní o získání přístupu k dokumentu týkajícímu se projektu nového aténského mezinárodního letiště v Spata (Řecko), Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a O. Czúcz, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 17. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


title: Věc T-79/10: Žaloba podaná dne 22. února 2010 — COLT Télécommunications France v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/56

         Žaloba podaná dne 22. února 2010 — COLT Télécommunications France v. Komise
   (Věc T-79/10)
   2010/C 113/87
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: COLT Télécommunications France SAS (Paříž, Francie) (zástupce: M. Debroux, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               nařídit, aby Komise v rámci organizačních procesních opatření a důkazních opatření podle článků 49, 64 a 65 jednacího řádu Tribunálu předložila určité dokumenty, uvedené v rozhodnutí Komise K(2009) 7426 v konečném znění (státní podpora N 331/2008 — Francie);

               —

               zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž se v něm stanoví, že „oznámené opatření není podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy“;

               —

               uložit Komisi úplnou náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 7426 v konečném znění ze dne 30. září 2009, jímž bylo určeno, že náhrada nákladů za veřejné služby ve výši 59 milionů eur, poskytnutá francouzskými orgány skupině podniků za vybudování a provoz sítě pro elektronickou komunikaci s velmi vysokou přenosovou kapacitou (projekt THD 92) v departementu Hauts-de-Seine není státní podporou.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení upravené v čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU). Tento žalobní důvod zahrnuje sedm částí žalobního důvodu.

               —

               první část žalobního důvodu je založena na konstatování, že doba vyšetřování před přijetím rozhodnutí, která byla zvláště dlouhá (15 měsíců) sama o sobě svědčí o složitosti otázky a nutnosti zahájit formální vyšetřovací řízení;

               —

               ve druhé části žalobního důvodu žalobkyně poukazuje na to, že plán vybudování sítě ve dvou etapách měl dovést Komisi ke konstatování, že přinejmenším na první etapu budování sítě, která se uskutečňovala v hustě zalidněných a rentabilních oblastech, nebyla nutná žádná veřejná dotace;

               —

               třetí část žalobního důvodu je založena na tvrzení, že metodika, na základě níž byly v rozhodnutí vymezeny „nerentabilní oblasti“ je způsobilá být předmětem značné kritiky a je v rozporu s prohlášeními ARCEP, francouzského regulátora odvětví; tyto rozpory a metodická pochybení měly vést k zahájení fáze důkladnějšího přezkumu;

               —

               čtvrtá část žalobního důvodu je založena na četných námitkách podložených argumenty, které vznesly konkurenční hospodářské subjekty, a jež rovněž měly vést Komisi k zahájení fáze důkladnějšího přezkumu;

               —

               v páté části žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise neprovedla ani minimální kontrolu za účelem toho, aby se ujistila, že se francouzské orgány nedopustily zjevně nesprávného posouzení vytvoření údajné služby v obecném hospodářském zájmu, zejména z důvodu neexistence selhání trhu;

               —

               šestá část žalobního důvodu se týká rovněž nedostatku alespoň minimální kontroly zjevně nesprávného posouzení, jehož se dopustily francouzské orgány při vytvoření služby v obecném hospodářském zájmu, zejména z důvodu neexistence specifické povahy zamýšleného zásahu veřejné moci;

               —

               konečně v sedmé části žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí nezohlednilo reálné riziko nadměrné náhrady údajných zvýšených nákladů souvisejících s tvrzenými povinnostmi spojenými s veřejnou službou.


title: Věc C-646/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Galați (Rumunsko) dne 5. prosince 2013 — Casa Județeană de Pensii Brăila v. E.S.

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Galați (Rumunsko) dne 5. prosince 2013 — Casa Județeană de Pensii Brăila v. E.S.
   (Věc C-646/13)
   2014/C 39/22
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Galați

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Casa Județeană de Pensii Brăila

      Žalovaný: E.S.

      Předběžné otázky

               1)

               Musejí být ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 883/2004 (1) vykládána v tom smyslu, že vylučují použití dvoustranné úmluvy v oblasti sociálního zabezpečení, která byla uzavřena před použitím nařízení a která není uvedena v příloze II nařízení za podmínek, kdy se jeví, že režim použitelný ve smyslu dvoustranné úmluvy je pro pojištěnou osobu příznivější, než by byl režim použitelný na základě nařízení?

               2)

               Ukládá čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 883/2004 pro posouzení příznivějšího charakteru dvoustranné úmluvy povinnost vzít v úvahu, že je třeba omezit se na právní výklad dvoustranné úmluvy, anebo zahrnout i její konkrétní způsoby uplatnění (z hlediska výše částky důchodu, který může poskytnout každý stát a jehož vyplácení je určeno v závislosti na použití/vyloučení použití úmluvy na základě nařízení)?

               3)

               V případě záporné odpovědi na první otázku (ve smyslu, že použití dvoustranné úmluvy o sociálním zabezpečení vyloučeno není) je možné ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 883/2004 považovat za příznivější právní režim, na základě něhož signatářský stát úmluvy o sociálním zabezpečení uzná kratší dobu pojištění, než je skutečně dosažená doba pojištění a uvedený stát vyplácí důchod, jehož částka je vyšší v porovnání s částkou, na níž by vznikl nárok v návaznosti na uznání celé doby pojištění v jiném signatářském státě?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1).


title: Věc T-127/14 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Sesma Merino v. OHIM „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Hodnocení — Hodnotící zpráva — Cíle 2011-2012 — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Přípustnost“

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/43

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Sesma Merino v. OHIM
   (Věc T-127/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Hodnotící zpráva - Cíle 2011-2012 - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Přípustnost“)
   (2016/C 027/52)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Saba a D. Botis, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2013, Sesma Merino v. OHIM, (F-125/12, Sb. VS, EU:F:2013:192), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Alvarovi Sesmovi Merinovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 184, 16.6.2014.


title: Věc C-375/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. června 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd v. Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               2.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. června 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd v. Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Věc C-375/17)
   (2017/C 330/07)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Odpůrci: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být unijní právo – a především právo usazování a volný pohyb služeb jakož i zásady zákazu diskriminace, transparentnosti, volné hospodářské soutěže, proporcionality a soudržnosti – vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě jako je ta stanovená v čl. 1 odst. 653 zákona o stabilitě pro rok 2015 a příslušných prováděcích předpisů, které stanoví koncesionářský model monopolního provozovatele ve vztahu k službě hry Lotto, avšak ne pro jiné hry, tipovací soutěže a sázky?

               2)

               Musí být unijní právo – a především právo usazování a volný pohyb služeb a směrnice 2014/23/EU (1), jakož i zásady zákazu diskriminace, transparentnosti, volné hospodářské soutěže, proporcionality a soudržnosti – vykládány v tom smyslu, že brání oznámení o zakázce, které stanoví základní tržní cenu, která je velmi vysoká a neodůvodněná vzhledem k požadavkům na hospodářskou a finanční způsobilost, a technickou a organizační způsobilost toho druhu, jako jsou požadavky stanovené v bodech 5.3, 5.4, 11, 12.4 a 15.3 zadávací dokumentace pro přidělení koncese na hru Lotto?

               3)

               Musí být unijní právo – a především právo usazování a volný pohyb služeb a směrnice 2014/23/EU, jakož i zásady zákazu diskriminace, transparentnosti, volné hospodářské soutěže, proporcionality a soudržnosti – vykládány v tom smyslu, že brání právním předpisům, které de facto stanoví povinnost volby mezi možností získání nové koncese a pokračovat ve volném poskytování různých služeb přeshraničního sázení, což je alternativa, která vyplývá z článku 30 návrhu smlouvy, takže rozhodnutí zúčastnit se zadávacího řízení na přidělení nové koncese by vedlo k ukončení přeshraniční činnosti, ačkoli oprávněnost této činnosti byla vícekrát uznána Soudním dvorem?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. L 94, s. 1).


title: Věc T-285/05: Žaloba podaná dne 19. července 2005 Berndem Lippertem proti Evropskému parlamentu

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/34

         Žaloba podaná dne 19. července 2005 Berndem Lippertem proti Evropskému parlamentu
   (Věc T-285/05)
   (2005/C 229/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 19. července 2005 žaloba podaná proti Evropskému parlamentu Berndem Lippertem, s bydlištěm v Helmsange (Lucembursko), zastoupeným Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem, Jean-Nöelem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               1.

               zrušil rozhodnutí o jmenování žalobce úředníkem Evropských společenství v rozsahu, ve kterém určuje jeho nástupní stupeň za použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu,

               2.

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s těmi, které jsou uplatňovány ve věci T-130/05, Albert-Bousquet a další v. Komise (1).

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5.2005, s. 31.


title: Věc C-483/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. listopadu 2007 Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 28. srpna 2007 ve věci T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG v. Komise Evropských společenství

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/7

         Kasační opravný prostředek podaný dne 5. listopadu 2007 Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 28. srpna 2007 ve věci T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-483/07 P)
   (2008/C 8/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (zástupce: K. Bott, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               1.

               zrušit usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 28. srpna 2007 a

               2.

               zrušit rozhodnutí žalované o vyhrazení domény galileo.eu;

               3.

               uložit žalované náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Soudem prvního stupně;

               4.

               pouze podpůrně podle návrhů v bodě 2) a 3) vrátit věc k rozhodnutí Soudu prvního stupně a uložit žalované náklady řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelka uplatňuje tímto kasačním opravným prostředkem porušení práva Společenství (čl. 58 odst. 1 druhá věta statutu Soudního dvora), a to čl. 230 odst. 4 Smlouvy o ES. Takového porušení práva se dopustil Soud prvního stupně podle názoru navrhovatelky tím, že zamítl její žalobu jako nepřípustnou s odůvodněním, že navrhovatelka není „osobně dotčena“ rozhodnutím odpůrkyně, které bylo žalobou napadeno, o vyhrazení domény galileo.eu pro sebe. Navrhovatelka se považuje na základě práv, které jí náleží ke slovní ochranné známce Galileo, na základě svého postavení, které je jí přiznáno na základě nařízení Komise č. 874/2004 v řízení o zápis ochranné známky, jakož i na základě skutečnosti, že doména galileo.eu je obchodovatelné zboží a může být udělena pouze jednou, ve smyslu judikatury Soudního dvora, osobně dotčena rozhodnutím Komise o vyhrazení domény galileo.eu pro sebe.


title: Věc F-81/15: Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ a ZZ v. Komise

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/42

         Žaloba podaná dne 26. května 2015 – ZZ a ZZ v. Komise
   (Věc F-81/15)
   (2015/C 262/57)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a ZZ (zástupci: T. Bontinck, A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Konstatování protiprávnosti článku 45 a přílohy I služebního řádu úředníků a zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o nezařazení žalobců na seznam úředníků povýšených do platového stupně AST 10 v rámci povyšovacího řízení za rok 2014.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Určit nezákonnost článku 45 Služebního řádu a Přílohy I, jakož i příslušných přechodných ustanovení,

               —

               zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 14. listopadu 2014 o nezařazení žalobců na seznam úředníků povýšených do platového stupně AST 10 v rámci povyšovacího řízení za rok 2014, stanoveného v článku 45 služebního řádu,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení,

               —

               Podpůrně: zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 14. listopadu 2014 o nezařazení žalobců na seznam úředníků povýšených do platového stupně AST 10 v rámci povyšovacího řízení za rok 2014, stanoveného v článku 45 služebního řádu,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-63/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. října 2012 — Oil Turbo Compressor v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Žaloba na neplatnost — Povinnost odůvodnění“ )

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 26. října 2012 — Oil Turbo Compressor v. Rada
   (Věc T-63/12) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba na neplatnost - Povinnost odůvodnění)
   2012/C 379/41
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock) (Teherán, Irán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a Z. Kupčová, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock).

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Oil Turbo Compressor.

      (1)  Úř. věst. C 98, 31.3.2012.


title: Věc F-20/06: Žaloba podaná dne  22. února 2006  – De Luca v. Komise

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/31

         Žaloba podaná dne 22. února 2006 – De Luca v. Komise
   (Věc F-20/06)
   (2006/C 108/57)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Patrizia De Luca (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že článek 12 přílohy XIII služebního řádu je protiprávní;

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného pro jmenování (OOJ) ze dne 23. února 2005, kterým se žalobkyně jmenuje na pracovní místo administrátora u GŘ pro spravedlnost a vnitřní bezpečnost, ředitelství „Občanská svoboda, práva a občanství“, jednotka „Občanská spravedlnost“ v rozsahu, v němž stanoví její zařazení do platové třídy A*9, platového stupně 2 a zrušit nabytí účinnosti jejích let odsloužených v platovém stupni dne 1. února 2005;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, úřednice platové třídy A6 (nyní A*10), byla jmenována, poté, co vstoupilo v platnost nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (1) na pracovní místo administrátora jako úspěšný kandidát výběrového řízení COM/A/11/01, přičemž oznámení o tomto jmenování bylo zveřejněno v roce 2001. Podle článku 12 přílohy XIII služebního řádu byla zařazena do platové třídy A*9.
   Žalobkyně nejprve uplatňuje, že napadené rozhodnutí představuje zařazení do nižší platové třídy tím, že porušuje rámec legality, který vytváří oznámení o výběrovém řízení, v němž byla přijata, jakož i její perspektivu služebního postupu. Dovolává se rovněž porušení článků 4, 5, 29 a 31 služebního řádu, jakož i zásady řádné správy a zásady proporcionality.
   Podle žalobkyně porušuje uvedené rozhodnutí krom toho zásadu rovného zacházení a zásadu nediskriminace. Jednak totiž bylo zařazení úspěšných kandidátů téhož výběrového řízení nebo výběrového řízení stejné úrovně stanoveno na různých úrovních podle toho, zda k přijetí došlo před nebo po vstupu v platnost nařízení č. 723/2004. Kromě toho léta odsloužená v platovém stupni žalobkyně byla stanovena bez přihlédnutí k létům, která žalobkyně odsloužila jako úřednice platové třídy A*10 v rozporu s pravidly, která se použijí především pro jmenování dočasného zaměstnance jako úředníka.
   Konečně se žalobkyně dovolává zásady legitimního očekávání v rozsahu, v němž mohla očekávat, že bude jmenována do stupně uvedeného v oznámení o výběrovém řízení.

      (1)  Úř. věst. L 124, 27.04.2004, s. 1


title: Věc C-325/12: Žaloba podaná dne 10. července 2012 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               22.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/22

         Žaloba podaná dne 10. července 2012 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-325/12)
   2012/C 287/41
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, P. Guerra e Andrade a L. Nicolae, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že tím, že Portugalská republika nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES (1) ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele, a v každém případě tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 4 směrnice 2009/136/ES;

               —

               v souladu s čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie uložit Portugalské republice pokutu za porušení povinnosti oznámit veškerá prováděcí opatření směrnice 2009/136/ES ve výši 22 014,72 eur za každý den den ode dne vyhlášení rozsudku Soudního dvora;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Portugalský stát nepřijal veškerá opatření nezbytná k provedení směrnice 2009/136/ES. A v každém případě neoznámil tato opatření Komisi.
   Portugalský stát se pokusil provést směrnici 2009/136/ES do vnitrostátního práva pouze ve vztahu ke změnám směrnice 2002/22/ES. Část směrnice 2009/136/ES, která mění směrnici 2002/58/ES (ochrana soukromí a elektronické komunikace), nebyla vůbec provedena.
   V souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU požádala Komise Soudní dvůr, kterému byla na základě článku 258 SFEU podána žaloba pro nesplnění povinnosti, aby v rozsudku konstatujícím nesplnění povinnosti oznámit Komisi veškerá opatření provádějící směrnici přijatou legislativním postupem uložil dotčenému členskému státu zaplacení paušální částky nebo penále.
   Podle sdělení Komise — provádění čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU (2) je pokuta, jejíž uložení Komise navrhuje, vypočítána způsobem uvedeným ve sdělení týkajícím se provádění článku 228 ES.
   Určení sankce se proto opírá o taková kritéria, jako jsou závažnost nesplnění povinnosti, délka jeho trvání a nezbytnost zajistit odrazující účinek sankce.
   Vzhledem k významu unijních právních pravidel, která nebyla provedena a důsledkům tohoto nesplnění povinnosti pro obecné zájmy a jednotlivce, navrhuje Komise stanovit koeficient závažnosti 8.

      (1)  Úř. věst. L 337, s. 11.

      (2)  Úř. věst. 2011 C 12, s. 1.


title: Věc T-69/09: Usnesení Tribunálu ze dne 5. října 2010 — Provincie Groningen a Provincie Drenthe v. Komise ( Žaloba na neplatnost — ERDF — Rozhodnutí o snížení finanční podpory a o uložení částečného navrácení zaplacených částek — Regionální celek — Neexistence bezprostředního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/30

         Usnesení Tribunálu ze dne 5. října 2010 — Provincie Groningen a Provincie Drenthe v. Komise
   (Věc T-69/09) (1)

   (Žaloba na neplatnost - ERDF - Rozhodnutí o snížení finanční podpory a o uložení částečného navrácení zaplacených částek - Regionální celek - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost)
   2010/C 328/50
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Provincie Groningen (Nizozemsko) a Provincie Drenthe (Nizozemsko) (zástupci: C. Dekker a E. Belhadj, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė a W. Roels, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 8355 ze dne 11. prosince 2008 o snížení finanční podpory poskytované z Evropského fondu pro regionální rozvoj (ERDF), která byla schválena v rámci jednotného programového dokumentu č. 97.07.13.003, spadajícímu pod cíl č. 2, pro regionů Groningen a Drenthe (Nizozemsko), v souladu s rozhodnutím Komise K(1997) 1362 ze dne 26. května 1997.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Provincii Groningen a Provincii Drenthe se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc T-88/13 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2015 – Z v. Soudní dvůr „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Nestrannost Soudu pro veřejnou službu — Žádost o vyloučení soudce pro podjatost — Přeřazení — Zájem služby — Pravidlo o souladu mezi platovou třídou a pracovním místem — Článek 7 odst. 1 služebního řádu — Disciplinární řízení — Právo na obhajobu“

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2015 – Z v. Soudní dvůr
   (Věc T-88/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Nestrannost Soudu pro veřejnou službu - Žádost o vyloučení soudce pro podjatost - Přeřazení - Zájem služby - Pravidlo o souladu mezi platovou třídou a pracovním místem - Článek 7 odst. 1 služebního řádu - Disciplinární řízení - Právo na obhajobu“)
   (2015/C 262/22)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Z (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: F. Rollinger, advokát)

      Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie (zástupce: A. Placco, zmocněnec)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012, Z v. Soudní dvůr (F-88/09 a F-48/10, Sb. rozh. VS, EU:F:2012:171), a znějící na zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu), Z v. Soudní dvůr (F- 88/09 a F- 48/10, Sb. rozh. VS, EU:F:2012:171), se zrušuje v rozsahu, v němž jako irelevantní zamítl žalobní důvod přednesený ve věci F-48/10 a vycházející z nepříslušnosti Výboru pověřeného stížnostmi a z protiprávnosti článku 4 rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie ze dne 4. května 2004 o výkonu pravomocí, které služební řád úředníků Evropské unie svěřuje orgánu oprávněnému ke jmenování a které pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie svěřuje orgánu oprávněnému k uzavírání pracovních smluv.

               2)

               Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.

               3)

               Žaloba podaná ve věci F-48/10 se zamítá v rozsahu, v němž byla založena na důvodu vycházejícím z nepříslušnosti Výboru pověřeného stížnostmi a z protiprávnosti článku 4 rozhodnutí Soudního dvora ze dne 4. května 2004 o výkonu pravomocí, které služební řád úředníků Evropské unie svěřuje orgánu oprávněnému ke jmenování a které pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie svěřuje orgánu oprávněnému k uzavírání pracovních smluv.

               4)

               Co se týče nákladů tohoto řízení, Z nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Soudním dvorem a ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení a Soudní dvůr ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů řízení vynaložených Z.

      (1)  Úř. věst. C 233, 10.8.2013.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2005 ve věci C-266/03: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (Nesplnění povinnosti státem — Sjednávání, uzavírání, ratifikace a uvádění v platnost dvoustranných dohod členským státem — Přeprava zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách — Vnější pravomoc Společenství — Článek 10 ES — Nařízení (EHS) č. 3921/91 a (ES) č. 1356/96)

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 2. června 2005
   ve věci C-266/03: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Sjednávání, uzavírání, ratifikace a uvádění v platnost dvoustranných dohod členským státem - Přeprava zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách - Vnější pravomoc Společenství - Článek 10 ES - Nařízení (EHS) č. 3921/91 a (ES) č. 1356/96)
   (2005/C 182/12)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-266/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: C. Schmidt a W. Wils) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 18. června 2003, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), K. Lenaerts, S. von Bahr a K. Schiemann, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 2. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Lucemburské velkovévodství tím, že sjednalo, uzavřelo, ratifikovalo a uvedlo v platnost

                           —

                           dohodu mezi vládou Lucemburského velkovévodství a vládou České a Slovenské federativní republiky o přepravě po vnitrozemských vodních cestách, podepsanou v Lucemburku dne 30. prosince 1992,

                           —

                           dohodu mezi vládou Lucemburského velkovévodství a vládou Rumunska o přepravě po vnitrozemských vodních cestách, podepsanou v Bukurešti dne 10. listopadu 1993 a

                           —

                           dohodu mezi vládou Lucemburského velkovévodství a vládou Polské republiky o vnitrozemské vodní dopravě, podepsanou v Lucemburku dne 9. března 1994

                     bez spolupráce nebo dohody s Komisí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 10 ES.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Komise Evropských společenství a Lucemburské velkovévodství ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.08.2003.


title: Věc C-270/08: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Maďarská republika

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/18

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Maďarská republika
   (Věc C-270/08) (1)

   (2009/C 6/36)

      Jednací jazyk: maďarština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc T-419/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2011 — Cybergun v. OHIM — Umarex Sportwaffen (AK 47) ( „Ochranná známka — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Společenství AK 47 — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2011 — Cybergun v. OHIM — Umarex Sportwaffen (AK 47)
   (Věc T-419/09) (1)

   (Ochranná známka - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství AK 47 - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 145/43
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cybergun SA (Bondoufle, Francie) (zástupce: S. Guyot, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Umarex Sportwaffen GmbH & Co. KG (Arnsberg, Německo) (zástupce: M.-H. Hoffmann, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. srpna 2009 (věc R 1101/2007-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Umarex Sportwaffen GmbH & Co. KG a Cybergun SA

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Cybergun SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


title: Věc T-322/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne  16. března 2006  – Telefon & Buch v. OHIM ( Ochranná známka Společenství — Přípustnost žaloby — Nahodilá událost — Návrh na prohlášení neplatnosti — Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 — Slovní ochranná známka WEISSE SEITEN — Absolutní důvody pro zamítnutí — Článek 7 odst. 1 písm. b) až d) nařízení č. 40/94 )

text:
               6.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/17

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. března 2006 – Telefon & Buch v. OHIM
   (Věc T-322/03) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přípustnost žaloby - Nahodilá událost - Návrh na prohlášení neplatnosti - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 - Slovní ochranná známka WEISSE SEITEN - Absolutní důvody pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. b) až d) nařízení č. 40/94“)
   (2006/C 108/27)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Telefon & Buch Verlagsgesellschaft mbH (Salcburk, Rakousko) (zástupci: H. Zeiner a M. Baldares del Barco, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Druhý účastník řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastník před Soudem: Herold Business Data GmbH & Co. KG (Mödling, Rakousko) (zástupci: A. Lensing-Kramer, C. von Nussbaum a U. Reese, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. června 2003 (spojené věci R 580/2001-1 a R 592/2001-1), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Herold Business Data AG a Telefon & Buch Verlagsgesellschaft mbH.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů vzniklých vedlejšímu účastníku.

               3)

               Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. července 2004 ve věci C-214/03: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 88/609/EHS — Znečištění ovzduší — Velké spalovací zdroje)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 8. července 2004
   ve věci C-214/03: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 88/609/EHS - Znečištění ovzduší - Velké spalovací zdroje)
   (2004/C 217/13)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-214/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci J. C. Schieferer a G. Valero Jordana) proti Rakouské republice (zmocněnci: H. Dossi a E. Riedl), jejímž předmětem je určení, že Rakouská republika tím, že nesprávně provedla směrnici Rady 88/609/EHS ze dne 24. listopadu 1988 o omezení emisí některých znečisťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zdrojů (Úř. věst. L 336, s. 1), ve znění směrnice Rady 94/66/ES ze dne 15. prosince 1994 (Úř. věst. L 337, s. 83), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice ve znění změn, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas, A. La Pergola, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj) a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, tajemník: R. Grass, vydal dne 8. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Rakouská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 bodů 6, 8, 9 a 10, čl. 4 odst. 1 ve spojení s přílohami III až VII, čl. 9 odst. 2 a 3 směrnice Rady 88/609/EHS ze dne 24. listopadu 1988 o omezení emisí některých znečisťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zdrojů, ve znění směrnice Rady 94/66/ES ze dne 15. prosince 1994, tím, že

                           —

                           v čl. 22 odst. 1 Luftreinhalteverordnung für Kesselanlagen (nařízení o snížení znečišťování ovzduší vztahující se na kotelny), týkajícím se udržování čistoty ovzduší v případě kotelen, zavedla pojem „jednotka spalující více paliv“, jenž se liší od pojmu vymezeného v čl. 2 bodu 8 směrnice,

                           —

                           nezačlenila definice „nový zdroj“ a „existující zdroj “ dle čl. 2 bodů 9 a 10 směrnice do příslušných vnitrostátních právních předpisů, Luftreinhaltegesetz für Kesselanlagen (zákon o snížení znečišťování ovzduší vztahující se na kotelny) a Luftreinhalteverordnung für Kesselanlagen,

                           —

                           neúplně převzala do příslušných předpisů ochrany ovzduší emisní limitní hodnoty oxidu siřičitého, oxidů dusíku a prachu podle čl. 4 odst. 1 ve spojení s přílohami III až VII směrnice, a to zejména v důsledku odchýlení se od definice paliva uvedené v čl. 2 bodu 6 směrnice, a

                           —

                           neprovedla správně čl. 9 odst. 2 a 3 směrnice týkající se výpočtu emisních limitů u spalovacích zdrojů, které jsou vybaveny jednotkami spalujícími více paliv, které používají pro vlastní spotřebu destilační a konverzní zbytky ze zpracování ropy jako jediné palivo nebo společně s ostatními palivy, do Luftreinhaltegesetz für Kesselanlagen a do Luftreinhalteverordnung für Kesselanlagen.

               2)

               Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 158, 5.7.2003


title: Věc T-328/05: Žaloba podaná dne 26. srpna 2005 – Apple Computer v. OHIM

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/28

         Žaloba podaná dne 26. srpna 2005 – Apple Computer v. OHIM
   (Věc T-328/05)
   (2005/C 281/52)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Apple Computer, Inc. (Cupertino, Spojené státy americké) (zástupci: P. Rawlinson, S. Jones, J. Rutter, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: TKS-Teknosoft S.A. (Treplex, Švýcarsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu č. R416/2004-4;

               —

               zrušení rozhodnutí námitkového oddělení č. 851/2004 a

               —

               uložení žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i odvolání podaného k odvolacímu senátu a námitky podané k námitkovému oddělení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka QUARTZ pro zboží v třídě 9 (přihláška č. 1 421 130)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: TKS-Teknosoft S.A.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství QUARTZ pro zboží v třídách 9 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitka přijata pro všechny napadené výrobky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94, jelikož neexistuje nebezpečí záměny mezi těmito spornými známkami. Námitkové oddělení a odvolací senát nesprávně dovodily podobnost mezi výrobky, na které se známky vztahují, a opominuly vyhodnotit pravděpodobnost záměny odkazem na relevantní spotřebitele, čímž udělily majiteli namítané ochranné známky TKS-Teknosoft S.A. monopol na ochrannou známku.


title: Věc T-71/10 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 30. dubna 2010 — Xeda International v. Komise ( „Řízení o předběžných opatřeních — Směrnice 91/414/EHS — Rozhodnutí o nezařazení difenylaminu do přílohy I směrnice 91/414/EHS — Návrh na odklad vykonatelnosti — Neexistence naléhavosti“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/40

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 30. dubna 2010 — Xeda International v. Komise
   (Věc T-71/10 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Směrnice 91/414/EHS - Rozhodnutí o nezařazení difenylaminu do přílohy I směrnice 91/414/EHS - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
   2010/C 179/70
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Xeda International SA (Saint-Andiol, Francie) (zástupci: C. Mereu, K. Van Maldegem, advokáti, a P. Sellar, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a L. Parpala, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise č. 2009/859/ES ze dne 30. listopadu 2009 o nezařazení difenylaminu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS a o odnětí povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto látku (Úř. věst. L 314, s. 79) až do vyhlášení rozsudku, kterým bude rozhodnuto o žalobě.

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-412/13: Žaloba podaná dne 9. srpna 2013 — Chin Haur Indonesia v. Rada

text:
               21.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/27

         Žaloba podaná dne 9. srpna 2013 — Chin Haur Indonesia v. Rada
   (Věc T-412/13)
   2013/C 274/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chin Haur Indonesia, PT (Tangerang, Indonésie) (zástupci: T. Müller-Ibold a F.-C. Laprévote, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zčásti zrušil čl. 1 odst. 1 a čl. 1 odst. 3 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 501/2013 (1) v rozsahu, v němž antidumpingové clo vztahuje na žalobkyni a zamítá její žádost o osvobození;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení, jakož i jiných výdajů, které jí vznikly v souvislosti s touto věcí; a

               —

               přijal všechna opatření, která považuje za vhodná.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod se zakládá na tom, že Komise a Rada neprokázaly, že došlo k obcházení celně právních předpisů ve vztahu k dovozům z Indonésie, a dopustily se tedy zjevně nesprávného posouzení, neboť:

                           —

                           závěr, podle něhož došlo ke změně struktury obchodu, je zjevně nesprávný;

                           —

                           Rada nesprávně tvrdila, že výrobci z Indonésie, a to konkrétně žalobkyně, překládali kola z Číny do EU.

               2)

               Druhý žalobní důvod se zakládá na nesprávném zjištění Rady, podle něhož žalobkyně nespolupracovala, a že toto odepření spolupráce je důvodem pro to, nepřiznat jí osvobození, neboť:

                           —

                           žalobkyně spolupracovala v rámci svých možností;

                           —

                           konstatování o nespolupráci je nepodložené;

                           —

                           konstatování Rady o nespolupráci postrádá odůvodnění;

                           —

                           Rada nezohlednila dodatečné informace poskytnuté žalobkyní.

               3)

               Třetí žalobní důvod se zakládá na tvrzení, že při šetření došlo k porušení práva žalobkyně na spravedlivý proces, neboť:

                           —

                           Komise nesplnila povinnost nestranně posoudit důkazy, které jí byly předloženy;

                           —

                           při šetření Komise došlo k procesním nesrovnalostem.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod se zakládá na tvrzení, že rozhodnutí nepřiznat žalobkyni osvobození je v rozporu se zásadou rovného zacházení, neboť:

                           —

                           Komise diskriminuje žalobkyni tím, že vývozcům v obdobném postavení osvobození přiznala, zatímco žádost žalobkyně zamítla;

                           —

                           žalobkyni se protiprávně dostalo téhož zacházení jako nespolupracujícím výrobcům.

               5)

               Pátý žalobní důvod se zakládá na tvrzení, že konstatování ohledně újmy a dumpingu v prováděcím nařízení se rozchází se základním antidumpingovým nařízením, neboť:

                           —

                           konstatování o oslabeném nápravném účinku antidumpingového cla je nesprávné;

                           —

                           Komise prokazovala existenci antidumpingu za pomoci nespolehlivých a nevhodných údajů a protiprávně odmítla zohlednit údaje o cenách, které jí poskytla žalobkyně.

      (1)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 501/2013 ze dne 29. května 2013, kterým se konečné antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) č. 990/2011 na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz jízdních kol zasílaných z Indonésie, Malajsie, ze Srí Lanky a z Tuniska, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Indonésie, Malajsie, ze Srí Lanky a z Tuniska (Úř. věst. L 153, s. 1).


title: Věc T-156/09: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 24. června 2009 — Four Ace International v. OHIM (skiken)

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/21

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 24. června 2009 — Four Ace International v. OHIM (skiken)
   (Věc T-156/09) (1)

   2009/C 233/44

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


title: Rozsudek soudu prvního stupně ze dne 14. října 2004 ve věci T-257/02, K proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (Úředníci — Žaloba na náhradu škody — Přípustnost — Vystavování se azbestu — Nemoc z povolání — Škoda)

text:
               18.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 314/16

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. října 2004
   ve věci T-257/02, K proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Přípustnost - Vystavování se azbestu - Nemoc z povolání - Škoda)
   (2004/C 314/42)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-257/02, K, úředník Soudního dvora Evropských společenství, s bydlištěm v Lucemburku (Lucemburk), zastoupený J. Iturriagagoitiou Bassasem a K. Delvolvé, advokáty, proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (zmocněnec: M. Schauss, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na náhradu fyzické, morální, profesionální a finanční újmy údajně utrpěné žalobcem, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda senátu, V. Tiili a M. Vilaras, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Každá strana ponese své vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.11.2002.


title: Věc T-551/08: Žaloba podaná dne 15. prosince 2008 – H & R ChemPharm v. Komise

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/32

         Žaloba podaná dne 15. prosince 2008 – H & R ChemPharm v. Komise
   (Věc T-551/08)
   (2009/C 55/60)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: H & R ChemPharm GmbH (Salzbergen, Německo) (zástupci: M. Klusmann a S. Thomas, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               podpůrně přiměřeně snížit výši pokuty, která byla uložena žalobkyni v napadeném rozhodnutí;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2008) 5476 konečné ze dne 1. října 2008 ve věci COMP/39.181 – Vosky k výrobě svíček, v němž žalovaná konstatovala, že určité podniky, mezi nimi i žalobkyně, z důvodu účasti na trvalé dohodě nebo trvajícím jednání ve vzájemné shodě v odvětví výroby parafinového vosku porušily čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů.
   Svým první žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení práv obhajoby, jelikož se v napadeném rozhodnutí nerozlišovalo mezi ní a odděleně pokutovanými společnostmi, nýbrž byla souhrnně zmiňována „H & R/Tudapetrol“. Žalobkyně není s to rozlišit, jaké skutečné podíly na jednání jí mají být přičítány. Tím je porušeno její právo na obhajobu, neboť z námitek a rozhodnutí musí být nade vší pochybnost zřejmé, která skutková jednání vedou k obvinění z porušení právních předpisů a k pokutě, která z něho vyplývá.
   Podpůrně žalobkyně ve svém druhém žalobním důvodu tvrdí, že schází důkaz protiprávního jednání ze strany žalobkyně. Komise na základě paušálního šetření ohledně všech adresátů rozhodnutí pominula skutečnost, že pro protiprávní jednání žalobkyně neexistují žádné důkazy. Žalobkyně tvrdí, že Komise neprovedla ostře oddělené a individuální posouzení důkazů, které by bývalo mohlo a muselo prokázat nedostatečnost zmiňovaných důkazních prostředků ohledně porušení právních předpisů žalobkyní.
   Žalobkyně dále, ve třetím žalobním důvodu, podpůrně tvrdí, že k vyměření pokuty byla použita nesprávně vysoká výchozí částka.
   Ve svém rovněž podpůrně uplatňovaném čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že byla v důsledku vyměřování pokuty na základě nesprávného posouzení porušena zásada proporcionality a zákazu diskriminace. Zevrubněji tvrdí, že se stanovení podílu na obratu na základě nesprávného posouzení projevilo ve zvýšení závažnosti porušení, jakož i vstupního poplatku, na 17 % a v neúměrnosti výše pokuty vycházející z neproporčního zohlednění velikosti podniku. Konečně žalobkyně poukazuje na nepřípustné zpětné uplatnění pokynů pro stanovování pokut pro rok 2006 na danou věc, která je staršího data.


title: Věc T-829/14: Žaloba podaná dne 29. prosince 2014 – Antrax It v. OHIM – Vasco Group (Radiátory)

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/48

         Žaloba podaná dne 29. prosince 2014 – Antrax It v. OHIM – Vasco Group (Radiátory)
   (Věc T-829/14)
   (2015/C 065/65)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

      Žalobkyně: Antrax It Srl (Resana, Itálie) (zástupce: L. Gazzola, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Vasco Group BVBA (Dilsen, Belgie)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství pro výrobky „vzory termosifonů“ – (Průmyslový) vzor Společenství č. 593959-0002

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 10. října 2014, ve věci R 1273/2013-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               nařídil spojení této věci s žalobou podanou žalobkyní proti rozhodnutí OHIM R 1272/2013-3, neboť toto rozhodnutí je zcela totožné s rozhodnutím napadeným v této věci;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí OHIM v rozsahu, v němž byl (průmyslový) vzor Společenství č. 593959-0002 prohlášen neplatným z důvodu nedostatku individuální povahy, a v důsledku toho prohlásil tento vzor za platný, aniž by potřetí vrátil věc OHIM;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí OHIM v rozsahu, v němž ukládá náhradu nákladů společnosti Antrax It Srl;

               —

               uložil OHIM a společnosti Vasco Group BVBA, aby společně a nerozdílně nahradily společnosti Antrax It Srl náklady řízení;

               —

               uložil společnosti Vasco Group BVBA náhradu nákladů vynaložených společností Antrax It Srl v řízení před OHIM;

               —

               určil, že čl. 1 písm. d) nařízení č. 216/96 je neslučitelný s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako ve věci T-828/14.


title: Věc C-571/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšsko) dne 6. prosince 2012 — SIA Greencarrier Freight Services Latvia v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšsko) dne 6. prosince 2012 — SIA Greencarrier Freight Services Latvia v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-571/12)
   2013/C 38/21
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākās tiesas Senāts

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: SIA Greencarrier Freight Services Latvia

      Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests

      Předběžné otázky

               1)

               Může být čl. 70 odst. 1 první pododstavec nařízení (EHS) č. 2913/92 (1) vykládán v tom smyslu, že výsledky kontroly části zboží uvedeného v celním prohlášení mohou být vztaženy na zboží uvedené v jiných dřívějších celních prohlášeních, u něhož nebyla provedena částečná kontrola, ale jež bylo deklarováno pod tímtéž kódem kombinované nomenklatury, jež pocházelo od téhož výrobce a jehož označení a složení bylo podle informací poskytnutých v osvědčeních uvedeného výrobce totožné s označením a složením zboží uvedeného v celním prohlášení, z něhož byly vzorky odebrány?
               Jinými slovy:
               Zahrnuje pojem „celní prohlášení“ ve smyslu čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 2913/92 také celní prohlášení vztahující se na zboží, z něhož nebyly odebrány vzorky, ve kterých však bylo deklarováno totožné zboží (zboží bylo deklarováno pod tímtéž kódem kombinované nomenklatury, pocházelo od téhož výrobce a jeho označení, jakož i složení uvedené v osvědčeních výrobce bylo totožné)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je přípustné vztáhnout výsledky částečné kontroly stanovené v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 2913/92 na celní prohlášení, u nichž deklarant z objektivních důvodů nemůže požadovat provedení dodatečné kontroly podle čl. 70 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 2913/92, neboť nemůže předložit zboží ke kontrole podle čl. 78 odst. 2 téhož nařízení?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství.


title: Věc C-441/09: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. května 2011 — Evropská komise v. Rakouská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Uplatnění snížené sazby daně — Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin a krmiv — Dodání, dovoz a pořízení určitých živých zvířat, zejména koní“ )

text:
               9.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/8

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. května 2011 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-441/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Uplatnění snížené sazby daně - Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin a krmiv - Dodání, dovoz a pořízení určitých živých zvířat, zejména koní)
   2011/C 204/14
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a B.-R. Killmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a B. Beaupère-Manokha, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: C. M. Wissels a M. Noort, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 96 a 98 ve spojení s přílohou III směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Snížená sazba — Dodání, dovoz a pořízení určitých živých zvířat (zejména koní), která nejsou určena k přípravě či výrobě potravin nebo krmiv

      Výrok

               1)

               Rakouská republika tím, že uplatnila sníženou sazbu daně z přidané hodnoty na veškeré dodání, dovoz a pořízení koní uvnitř Společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 96 a 98 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s její přílohou III.

               2)

               Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Francouzská republika a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc C-269/08: Žaloba podaná dne 20. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Republika Malta

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/16

         Žaloba podaná dne 20. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Republika Malta
   (Věc C-269/08)
   (2008/C 197/28)
   Jednací jazyk: maltština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Condou-Durande a K. Xuereb, zmocněnci)

      Žalovaná: Republika Malta
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Republika Malta tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/83/ES (1) ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany, a v každém případě tím, že o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají na základě této směrnice;

               —

               uložit Republice Malta náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení této směrnice uplynula dne 10. října 2006.

      (1)  Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96.


title: Věc T-184/17: Žaloba podaná dne 21. března 2017 – Leifheit v. EUIPO (vyobrazení čtyř zelených čtverců)

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/33

         Žaloba podaná dne 21. března 2017 – Leifheit v. EUIPO (vyobrazení čtyř zelených čtverců)
   (Věc T-184/17)
   (2017/C 161/47)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Leifheit AG (Nassau, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte G. Hasselblatt, V. Töbelmann a P. Schneider)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: mezinárodní zápis obrazové ochranné známky Evropské unie (vyobrazení čtyř zelených čtverců) – přihláška č. 14 781 819

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. ledna 2017 ve věci R 1115/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-196/10: Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Apotheke DocMorris v. OHIM (Vyobrazení zeleného a bílého kříže)

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/49

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Apotheke DocMorris v. OHIM (Vyobrazení zeleného a bílého kříže)
   (Věc T-196/10) (1)

   2011/C 282/90
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 179, 3.7.2010


title: Věc C-194/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Riigikohus (Estonsko) dne 7. dubna 2016 – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan v. Svensk Handel AB

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Riigikohus (Estonsko) dne 7. dubna 2016 – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan v. Svensk Handel AB
      (Věc C-194/16)
      (2016/C 211/45)
      Jednací jazyk: estonština

         Předkládající soud

      Riigikohus

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan

         Odpůrkyně: Svensk Handel AB

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (1) ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že osoba, jejíž práva měla být porušena zveřejněním nesprávných informací o této osobě na internetu a neprovedením odstranění komentářů týkajících se této osoby, může u soudů každého členského státu, na jehož území jsou nebo byly přístupné informace zveřejněné na internetu, podat v souvislosti se škodou, která v daném členském státě vznikla, žalobu na opravení nesprávných informací a na odstranění komentářů porušujících její práva?

                  2)

                  Musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že právnická osoba, jejíž práva měla být porušena zveřejněním nesprávných informací o této osobě na internetu a neprovedením odstranění komentářů týkajících se této osoby, může nároky na opravení informací, povinnost odstranit komentáře a náhradu hmotné škody, která vznikla zveřejněním nesprávných informací na internetu, pokud jde o celkovou škodu, která jí vznikla, uplatnit u soudů toho státu, v němž se nachází centrum jejích zájmů?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na druhou otázku: musí být čl. 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že

                              —

                              je nutno vycházet z toho, že centrum zájmů právnické osoby a tedy místo, kde jí vznikla škoda, je v tom členském státě, v němž se nachází její sídlo, nebo

                              —

                              je nutno při určení centra zájmů právnické osoby a tedy místa, kde jí vznikla škoda, zohlednit všechny okolnosti, například sídlo a provozovnu této právnické osoby, sídlo jejích zákazníků a způsob, jakým uzavírá obchody?

         (1)  Úř. věst. L 351, s. 1.


title: Věc C-220/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Hannover — Německo) — Andreas Ingemar Thiele Meneses v. Region Hannover ( „Občanství Unie — Články 20 SFEU a 21 SFEU — Právo volného pohybu a pobytu — Státní příslušník členského státu — Studium absolvované v jiném členském státě — Přiznání podpory na vzdělávání — Podmínka trvalého bydliště — Místo vzdělávání nacházející se ve státě bydliště žadatele nebo v sousedním státě — Omezená výjimka — Zvláštní okolnosti žadatelova případu“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/15

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Hannover — Německo) — Andreas Ingemar Thiele Meneses v. Region Hannover
   (Věc C-220/12) (1)

   (Občanství Unie - Články 20 SFEU a 21 SFEU - Právo volného pohybu a pobytu - Státní příslušník členského státu - Studium absolvované v jiném členském státě - Přiznání podpory na vzdělávání - Podmínka trvalého bydliště - Místo vzdělávání nacházející se ve státě bydliště žadatele nebo v sousedním státě - Omezená výjimka - Zvláštní okolnosti žadatelova případu)
   2013/C 367/24
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Hannover

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Andreas Ingemar Thiele Meneses

      Žalovaný: Region Hannover

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Hannover — Výklad článků 20 SFEU a 21 SFEU — Poskytnutí podpory na vzdělání („BAföG“) — Právní úprava členského státu, podle které je tato podpora vlastním státním příslušníkům s bydlištěm v zahraničí přiznána v závislosti na existenci „zvláštních okolností“ a která omezuje místo vzdělávání na stát bydliště nebo na některý ze sousedních států

      Výrok

   Články 20 SFEU a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která přiznání podpory na vzdělávání pro studium v jiném členském státě podmiňuje v zásadě jedinou podmínkou, kterou je založení trvalého bydliště ve smyslu této právní úpravy v tuzemsku, a která v případě, kdy je žadatel tuzemským státním příslušníkem, který nemá trvalé bydliště v tuzemsku, stanoví podporu na vzdělávání v zahraničí jen pro vzdělávání ve státě bydliště žadatele nebo ve státě, který s tímto státem sousedí, a to pouze tehdy, pokud to odůvodňují zvláštní okolnosti.

      (1)  Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


title: Věc T-139/08: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2009 — The Smiley Company v. OHIM (Znázornění poloviny úsměvu emotivní ikony) ( Ochranná známka Společenství — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství — Obrazová ochranná známka představující polovinu úsměvu emotivní ikony — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 146 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 151 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] )

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/63

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. září 2009 — The Smiley Company v. OHIM (Znázornění poloviny úsměvu emotivní ikony)
   (Věc T-139/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Obrazová ochranná známka představující polovinu úsměvu emotivní ikony - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 146 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 151 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
   2009/C 267/112
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Smiley Company SPRL (Brusel, Belgie) (zástupce: A. Deutsch, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. února 2008 (věc R 958/2007-4), týkajícímu se mezinárodního zápisu obrazové ochranné známky představující polovinu úsměvu emotivní ikony s vyznačením Evropského společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               The Smiley Company SPRL se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s její záměnou za Franklina Loufraniho.

      (1)  Úř. věst. C 142, 7.6.2008.


title: Věc C-146/16: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 30. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Verband Sozialer Wettbewerb eV v. DHL Paket GmbH „Řízení o předběžné otázce — Nekalé obchodní praktiky — Reklama v tištěné publikaci — Opomenutí závažných informací — Přístup k těmto informacím prostřednictvím internetové stránky, přes niž jsou dotyčné výrobky distribuovány — Výrobky prodávané osobou, která zveřejnila inzerci, nebo třetími osobami“

text:
               22.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/4

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 30. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Verband Sozialer Wettbewerb eV v. DHL Paket GmbH
   (Věc C-146/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nekalé obchodní praktiky - Reklama v tištěné publikaci - Opomenutí závažných informací - Přístup k těmto informacím prostřednictvím internetové stránky, přes niž jsou dotyčné výrobky distribuovány - Výrobky prodávané osobou, která zveřejnila inzerci, nebo třetími osobami“)
   (2017/C 161/04)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Verband Sozialer Wettbewerb eV

      Žalovaná: DHL Paket GmbH

      Výrok

   Článek 7 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že taková reklamní inzerce, jako je inzerce dotčená v původním řízení, která spadá pod pojem „výzva ke koupi“ ve smyslu této směrnice, může splňovat informační povinnost upravenou tímto ustanovením. Předkládajícímu soudu přísluší v jednotlivých případech posoudit, zda prostorová omezení v reklamním textu odůvodňují poskytnutí informací o dodavateli výlučně na internetovém prodejním portálu, a případně zda informace vyžadované článkem 7 odst. 4 písm. b) uvedené směrnice týkající se internetového prodejního portálu jsou sdělovány snadno a rychle.

      (1)  Úř. věst. C 243, 4.7.2016.


title: Věc T-346/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. listopadu 2005  – Sadas v. OHIM ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARTHUR ET FELICIE — Starší obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek  Arthur  — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94  )

text:
               28.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/13

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. listopadu 2005 – Sadas v. OHIM
   (Věc T-346/04) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARTHUR ET FELICIE - Starší obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek ‚Arthur‘ - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“ )
   (2006/C 22/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sadas SA (Tourcoing, Francie) [zástupce: A. Bertrand, advokát]

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) [zástupci: A. Folliard-Monguiral a G. Schneider, zmocněnci]

      Druhý účastník řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastník před Soudem: LTJ Diffusion SA (Colombes, Francie) [zástupci: F. Fajgenbaum a S. Lederman, advokáti]
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2004 (věc R 393/2003-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Sadas SA a LTJ Diffusion SA
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů řízení vynaložených vedlejším účastníkem.

               3)

               Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


title: Věc T-213/17: Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Romantik Hotels & Restaurants v. EUIPO – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)

text:
               29.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/33

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2017 – Romantik Hotels & Restaurants v. EUIPO – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)
   (Věc T-213/17)
   (2017/C 168/43)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Romantik Hotels & Restaurants AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: S. Hofmann a W. Göpfert, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hotel Preidlhof GmbH (Naturns, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „ROMANTIK“ – Ochranná známka Evropské unie č. 2 527 109

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. února 2017, ve věci R 1257/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž potvrzuje prohlášení neplatnosti ochranné známky Evropské unie č. 2 527 109 „ROMANTIK“ (slovní ochranná známka) a

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení čl. 7 odst. 3 ve spojení s čl. 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009.