title: Věc T-750/21: Žaloba podaná dne 26. listopadu 2021 – Beauty Biosciences v. EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/34

      Žaloba podaná dne 26. listopadu 2021 – Beauty Biosciences v. EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)
      (Věc T-750/21)
      (2022/C 51/47)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Beauty Biosciences LLC (Dallas, Texas, Spojené státy) (zástupce: D. Mărginean, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Société de Recherche Cosmétique SARL (Lucemburk, Lucembursko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie BIO-BEAUTÉ – Ochranná známka Evropské unie č. 13 609 631

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. září 2021 ve spojených věcech R 1871/2020-4 a R 1891/2020-4.

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí částečně zrušil v tom smyslu, že sporná ochranná známka bude prohlášena za neplatnou pro výrobky třídy 3: „zubní pasty; éterické oleje; parfémy, toaletní voda, kolínská voda; kadidlo; parfémová voda“,

                  —

                  napadené rozhodnutí částečně zrušil v tom smyslu, že sporná ochranná známka bude prohlášena za neplatnou pro výrobky třídy 3: „kosmetické přípravky; tělové dezodoranty; výtažky z rostlin pro kosmetické účely; mýdla, čisticí mléka; kosmetické krémy, gely, mléka, pleťové vody, masky, pomády, pudry, pleťová séra a přípravky; přípravky proti vráskám; kosmetické přípravky na rty; opalovací přípravky (kosmetika), přípravky po opalování (kosmetika); kosmetické přípravky pro zeštíhlení; depilační přípravky; přípravky na vlasy (vlasové přípravky a přípravky pro péči o vlasovou pokožku); koupele (kosmetické přípravky do koupele); líčidla a přípravky na odličování; přípravky na holení a přípravky po holení“,

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že sporná ochranná známka bude prohlášena za neplatnou pro výrobky třídy 3: „zubní pasty; éterické oleje; parfémy, toaletní voda, kolínská voda; kadidlo; parfémová voda“,

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že sporná ochranná známka bude prohlášena za neplatnou pro výrobky třídy 3: „kosmetické přípravky; tělové dezodoranty; výtažky z rostlin pro kosmetické účely; mýdla, čisticí mléka; kosmetické krémy, gely, mléka, pleťové vody, masky, pomády, pudry, pleťová séra a přípravky; přípravky proti vráskám; kosmetické přípravky na rty; opalovací přípravky (kosmetika), přípravky po opalování (kosmetika); kosmetické přípravky pro zeštíhlení; depilační přípravky; přípravky na vlasy (vlasové přípravky a přípravky pro péči o vlasovou pokožku); koupele (kosmetické přípravky do koupele); líčidla a přípravky na odličování; přípravky na holení a přípravky po holení“,

                  —

                  uložil Société de Recherche Cosmétique S.A.R.L. náhradu nákladů řízení vynaložených společností Beauty Biosciences LLC v tomto řízení, v řízení před odvolacím senátem a v řízení před zrušovacím oddělením.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 spočívající v nesprávném závěru odvolacího senátu, že ochranná známka Evropské unie č. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ není popisná ve spojení s výrobky třídy 3 „zubní pasty; éterické oleje; parfémy, toaletní voda, kolínská voda; kadidlo; parfémová voda“,

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 spočívající v nesprávném závěru odvolacího senátu, že ochranná známka Evropské unie č. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ nepostrádá rozlišovací způsobilost ve spojení s výrobky třídy 3 „zubní pasty; éterické oleje; parfémy, toaletní voda, kolínská voda; kadidlo; parfémová voda“,

                  —

                  Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 spočívající v nesprávném závěru odvolacího senátu, že ochranná známka Evropské unie č. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ získala rozlišovací způsobilost ve spojení s výrobky třídy 3 „kosmetické přípravky; tělové dezodoranty; výtažky z rostlin pro kosmetické účely; mýdla, čisticí mléka; kosmetické krémy, gely, mléka, pleťové vody, masky, pomády, pudry, pleťová séra a přípravky; přípravky proti vráskám; kosmetické přípravky na rty; opalovací přípravky (kosmetika), přípravky po opalování (kosmetika); kosmetické přípravky pro zeštíhlení; depilační přípravky; přípravky na vlasy (vlasové přípravky a přípravky pro péči o vlasovou pokožku); koupele (kosmetické přípravky do koupele); líčidla a přípravky na odličování; přípravky na holení a přípravky po holení“.


title: Věc T-754/21: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2021 – Peace United v. EUIPO – 1906 Collins (bâoli)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/35

      Žaloba podaná dne 29. listopadu 2021 – Peace United v. EUIPO – 1906 Collins (bâoli)
      (Věc T-754/21)
      (2022/C 51/48)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Peace United Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: M. Artzimovitch, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: 1906 Collins LLC (Miami, Florida, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

         Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie bâoli – ochranná známka Evropské unie č. 6 619 977

         Řízení před EUIPO: řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. září 2021 ve věci R 275/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí rozsahu, v němž měl odvolací senát v důsledku nesprávných právních posouzení a porušení povinnosti řádné správy za to, že ochranná známka Evropské unie č. 6 619 977, bâoli, nebyla ve sporném období řádně užívána pro všechny požadované výrobky ve třídách 41 a 43, a

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 63 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 v rozsahu, v němž se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení zneužívající povahy žádosti o zrušení, a

                  —

                  porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 v rozsahu, v němž se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení řádného užívání ochranné známky.


title: Věc T-758/21: Žaloba podaná dne 1. prosince 2021 – Dorsum v. EUIPO – ID Quantique (Clavis)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/36

      Žaloba podaná dne 1. prosince 2021 – Dorsum v. EUIPO – ID Quantique (Clavis)
      (Věc T-758/21)
      (2022/C 51/49)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dorsum Informatikai Fejlesztő és Szolgáltató Zrt. (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: Gy. Hajdu, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: ID Quantique SA (Carouge, Švýcarsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Clavis“ – Přihláška k zápisu č. 18 064 876

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. září 2021 ve věci R 189/2021-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí a vyhověl odvolání žalobkyně;

                  —

                  podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí s účinky vztahujícími se i na rozhodnutí EUIPO ze dne 27. listopadu 2020, a

                  —

                  uložil náhradu nákladů řízení ve prospěch žalobkyně.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 47 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.

                  —

                  Porušení článku 107 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.

                  —

                  Porušení článku 95 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.

                  —

                  Porušení podstatných formálních náležitostí.


title: Věc T-760/21: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2021 – DCM Film Distribution v. Komise

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/37

      Žaloba podaná dne 29. listopadu 2021 – DCM Film Distribution v. Komise
      (Věc T-760/21)
      (2022/C 51/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: DCM Film Distribution GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: A. Huttenlauch, M. Klasse a P. Hesse, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2021) 7095 final ze dne 28. září 2021 o přezkumu legality aktu Evropské výkonné agentury pro vzdělávání a kulturu (EACEA) na základě nařízení Rady (ES) č. 58/2003 (1) v souladu s čl. 264 odst. 1 SFEU; a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že výklad pojmu „evropská společnost“ provedený Komisí je v rozporu s doslovným významem pokynů a pracovního programu.

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když provedla výklad kritéria státní příslušnosti tím, že odkázala pouze na fyzické osoby, které jsou vlastníky žalující společnosti. Komise tedy nesprávně chápe pojem „vlastnictví“ tak, že znamená „konečné vlastnictví“. Znění neumožňuje dospět k závěru, že státní příslušnost „konečných akcionářů“, a nejen přímých akcionářů, je rozhodující pro kvalifikaci žalobkyně jako evropské společnosti. Tento úzký výklad Komise není jednak podložen nejen zněním, ale je i nekoherentní a v rozporu s běžným chápáním pojmů „státní příslušnost“, „společnost z EU“ a „evropské dílo“ tak, jak jsou stanoveny v unijním právu.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že výklad pojmu „evropská společnost“ provedený Komisí je neslučitelný unijním právem, které má vyšší právní sílu.

                              —

                              Rozhodnutí Komise je v rozporu s cíli použitelného unijního práva tím, že je založeno na tomto nesprávném výkladu, aniž dostatečně zohledňuje skutkové okolnosti projednávané věci.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí Komise je v rozporu s nařízením (EU) č. 1295/2013 (2), na němž je založen systém financování Creative Europe MEDIA.

                              —

                              Odvolání se na státní příslušnost konečných vlastníků žalující společnosti jako podmínky oprávněnosti pro financování nemá žádný základ v nařízení o Creative Europe, jelikož je v rozporu s pojmem koherentní provádění obecných a zvláštních cílů podprogramu Creative Europe MEDIA.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí Komise porušuje rovněž požadavky nařízení (EU, Euratom) 2018/1046 (3).

                              —

                              Výklad kritérií způsobilosti použitý Komisí nesplňuje zásady rovnosti zacházení a zákazu diskriminace, které musí Komise dodržovat ve svých rozhodnutích o financování v oblasti grantů.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí Komise porušuje článek 20 Listiny základních práv Evropské unie.

                              —

                              Rozhodnutí Komise vede k rozdílnému zacházení podobných věcí na úkor některých subjektů, což není objektivně odůvodněno.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Komise překročila meze své diskreční pravomoci.

                              —

                              Volba výkladu, který je v rozporu s unijním právem i přes několik alternativních výkladů, které jsou v souladu s unijním právem, představuje zneužití posuzovací pravomoci ze strany Komise.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí Komise porušuje zásadu proporcionality.

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že poskytnutí financování pod podmínkou, aby byl vyloučen odliv zisků do třetích zemí, by bylo stejně účinným, ale mírnějším opatřením.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 58/2003 ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství (Úř. věst. L 11, 16.1.2003, s. 1). Zvláštní vydání v českém jazyce: Kapitola 01 Svazek 004 S. 235.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1295/2013 ze dne 11. prosince 2013 , kterým se zavádí program Kreativní Evropa (2014–2020) a zrušují rozhodnutí č. 1718/2006/ES, č. 1855/2006/ES a č. 1041/2009/ES (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 221).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. L 193, 30.7.2018, s. 1).


title: Věc T-761/21: Žaloba podaná dne 6. prosince 2021 – Courtois a další v. Komise

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/38

      Žaloba podaná dne 6. prosince 2021 – Courtois a další v. Komise
      (Věc T-761/21)
      (2022/C 51/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Fabien Courtois (Rueil-Malmaison, Francie) a dalších 2088 žalobců (zástupce: A. Durand, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že žaloba je přípustná a opodstatněná;

                  —

                  zrušil implicitní zamítavé rozhodnutí ze dne 24. září 2021, které vyplývá z nezodpovězení potvrzující žádosti, kterou žalobci podali dne 13. srpna 2021;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z přípustnosti žaloby. Žalobci v této souvislosti tvrdí, že jsou oprávněni podat žalobu ve smyslu čl. 8 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (1) (dále jen „nařízení 1049/2001“) a jako adresáti napadeného aktu ve smyslu čl. 263 odst. 4 SFEU. Žalobci kromě toho tvrdí, že mají právní zájem na podání žaloby v důsledku odmítnutí přístupu k dokumentům ze strany Komise v jejím implicitním zamítavém rozhodnutí ze dne 24. září 2021 a v důsledku zásahu do jejich základních práv způsobeného napadeným rozhodnutím.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z materiální legality rozhodnutí Komise. Žalobci tvrdí, že Komise porušila jejich právo na přístup k dokumentům na základě neúplných a chybných důvodů. Žalobci dodávají, že se odvolávají na převažující veřejný zájem odůvodňující přístup k dokumentům. Žalobci mají konečně za to, že Komise porušila zásadu proporcionality tím, že šla nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jejích cílů.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 145, s. 43.


title: Věc T-769/21: Žaloba podaná dne 10. prosince 2021 – Euranimi v. Komise

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/39

      Žaloba podaná dne 10. prosince 2021 – Euranimi v. Komise
      (Věc T-769/21)
      (2022/C 51/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: European Association of Non-Integrated Metal Importers & distributors (Euranimi) (Brusel, Belgie) (zástupci: M. Campa, D. Rovetta, P. Gjørtler, V. Villante, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  Zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2021/1483 ze dne 15. září 2021, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby na neplatnost prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2021/1483 ze dne 15. září 2021 (1) uplatňuje žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1483 ze dne 8. června 2016 (2) z důvodu nesprávného posouzení služeb Komise.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 3 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016, pokud jde o posuzování újmy a příčinné souvislosti ve vztahu k čínským a tchajwanským výrobkům – zjevně nesprávné posouzení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 2 odst. 6 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016, pokud jde o právní status zprávy, v níž Evropská komise konstatuje existenci značného narušení trhu v určité zemi či určitém odvětví v této zemi a použití takových zpráv pro zjištění dumpingu.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2021/1483 ze dne 15. září 2021, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 (Úř. věst. L 327, 16.9.2021, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 21).


title: Věc T-770/21: Žaloba podaná dne 9. prosince 2021 – OC v. ESVČ

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/40

      Žaloba podaná dne 9. prosince 2021 – OC v. ESVČ
      (Věc T-770/21)
      (2022/C 51/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: OC (zástupci: L. Levi a N. Flandin, advokáti)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

         Návrhy

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že tato žaloba je přípustná a opodstatněná;

            a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 10. září 2020, oznámené dne 11. února 2021, kterým OOJ zamítl žádost žalobkyně o pomoc podanou na základě článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie;

                  —

                  v potřebném rozsahu zrušil rozhodnutí OOJ ze dne 31. srpna 2021, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 6. května 2021 proti rozhodnutí ze dne 10. září 2021;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a práva být vyslechnut.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení postupu a kompetenčních pravidel v oblasti rozdělení pravomocí. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že rozhodnutí zahájit šetření měla přijmout generální tajemnice ESVČ.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se ESVČ dopustila ve vztahu k definici psychického obtěžování, kterou použila, a ve vztahu k porušení článku 12a služebního řádu úředníků Evropské unie.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí.


title: Věc T-777/21: Žaloba podaná dne 14. prosince 2021 – Trend Glass v. EUIPO (ECO STORAGE)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/40

      Žaloba podaná dne 14. prosince 2021 – Trend Glass v. EUIPO (ECO STORAGE)
      (Věc T-777/21)
      (2022/C 51/54)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Trend Glass sp. z o.o. (Radom, Polsko) (zástupkyně: J. Gwiazdowska, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie ECO STORAGE – Přihláška č. 18 324 347

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. října 2021, ve věci R 1315/2021-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu a vydal konečné rozhodnutí o schválení zápisu ochranné známky Evropské unie č. 18 324 347;

                  —

                  případně zrušil napadené rozhodnutí a vrátil věc EUIPO k novému posouzení;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní v řízení před odvolacím senátem a oddělením EUIPO „Operace“.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 33 odst. 2 a 7 a čl. 42 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení čl. 94 odst. 1 a čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  porušení článku 20 a čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. a) a c) Listiny základních práv Evropské unie, včetně práva být vyslechnut, povinnosti uvést odůvodnění a zásad řádné správy, právní jistoty a rovného zacházení.


title: Věc C-289/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris – Francie) – IB v. FA („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech – Nařízení (ES) č. 2201/2003 – Příslušnost rozhodovat o návrhu na rozvod – Článek 3 odst. 1 písm. a) – Pojem ‚obvyklé bydliště‘ navrhovatele“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/10

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris – Francie) – IB v. FA
      (Věc C-289/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Příslušnost rozhodovat o návrhu na rozvod - Článek 3 odst. 1 písm. a) - Pojem ‚obvyklé bydliště‘ navrhovatele“)
      (2022/C 51/12)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: IB

         Odpůrkyně: FA

         Výrok

      Článek 3 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že manžel, který žije střídavě ve dvou členských státech, může mít obvyklé bydliště pouze v jediném z těchto členských států, takže k rozhodování o návrhu na zrušení manželského svazku jsou příslušné pouze soudy členského státu, na jehož území se nachází toto obvyklé bydliště.

         (1)  Úř. věst. C 297, 7.9.2020.


title: Věc C-334/20: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Veszprémi Törvényszék – Maďarsko) – Amper Metal Kft v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 – Plnění podléhající DPH – Pojem – Článek 168 písm. a) a článek 176 – Nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu – Odmítnutí – Reklamní služby kvalifikované daňovou správou jako nadměrně nákladné a bez užitku – Chybějící obrat vytvářený ve prospěch osoby povinné k dani“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/11

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Veszprémi Törvényszék – Maďarsko) – Amper Metal Kft v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Věc C-334/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 - Plnění podléhající DPH - Pojem - Článek 168 písm. a) a článek 176 - Nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu - Odmítnutí - Reklamní služby kvalifikované daňovou správou jako nadměrně nákladné a bez užitku - Chybějící obrat vytvářený ve prospěch osoby povinné k dani“)
      (2022/C 51/13)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Veszprémi Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Amper Metal Kft

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Výrok

      Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že osoba povinná k dani může odpočíst daň z přidané hodnoty (DPH) zaplacenou na vstupu z reklamních služeb, pokud takové poskytnutí služby představuje plnění podléhající DPH ve smyslu článku 2 směrnice 2006/112 a pokud má přímou a bezprostřední souvislost s jedním nebo několika plněními zdanitelnými na výstupu nebo se všemi hospodářskými činnostmi osoby povinné k dani, z titulu jejích režijních nákladů, bez ohledu na okolnost, že cena účtovaná za takové služby je nepřiměřená ve vztahu k referenční hodnotě definované vnitrostátním daňovým orgánem nebo že tyto služby nevedly ke zvýšení obratu této osoby povinné k dani.

         (1)  Úř. věst. C 423, 7.12.2020.


title: Věc C-372/20: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzgericht – Rakousko) – QY v. Finanzamt Österreich, dříve Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk („Řízení o předběžné otázce – Články 45 a 48 SFEU – Volný pohyb pracovníků – Rovné zacházení – Rodinné dávky poskytované rozvojovým pracovníkům, kteří vezmou své rodinné příslušníky s sebou do třetí země, do níž byli vysláni – Zrušení – Článek 288 druhý pododstavec SFEU – Právní akty Unie – Působnost nařízení – Vnitrostátní právní úprava, jejíž osobní působnost je širší než osobní působnost nařízení – Podmínky – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Článek 11 odst. 3 písm. a) a e) – Působnost – Zaměstnankyně, která je státní příslušnicí členského státu, zaměstnaná jako rozvojová pracovnice u zaměstnavatele se sídlem v jiném členském státě a vyslaná na misi do třetí země – Článek 68 odst. 3 – Právo žadatele o rodinné dávky podat jedinou žádost u instituce členského státu, která je příslušná přednostně, nebo u instituce členského státu, která je příslušná podpůrně“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/11

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzgericht – Rakousko) – QY v. Finanzamt Österreich, dříve Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Věc C-372/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Články 45 a 48 SFEU - Volný pohyb pracovníků - Rovné zacházení - Rodinné dávky poskytované rozvojovým pracovníkům, kteří vezmou své rodinné příslušníky s sebou do třetí země, do níž byli vysláni - Zrušení - Článek 288 druhý pododstavec SFEU - Právní akty Unie - Působnost nařízení - Vnitrostátní právní úprava, jejíž osobní působnost je širší než osobní působnost nařízení - Podmínky - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 11 odst. 3 písm. a) a e) - Působnost - Zaměstnankyně, která je státní příslušnicí členského státu, zaměstnaná jako rozvojová pracovnice u zaměstnavatele se sídlem v jiném členském státě a vyslaná na misi do třetí země - Článek 68 odst. 3 - Právo žadatele o rodinné dávky podat jedinou žádost u instituce členského státu, která je příslušná přednostně, nebo u instituce členského státu, která je příslušná podpůrně“)
      (2022/C 51/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: QY

         Žalovaný: Finanzamt Österreich, dříve Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Výrok

                  1)

                  Článek 11 odst. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že zaměstnankyně, která je státní příslušnicí členského státu, v němž má ona sama a její děti bydliště, a je zaměstnána na základě pracovní smlouvy jako rozvojová pracovnice zaměstnavatelem usazeným v jiném členském státě, na kterou se podle právních předpisů tohoto jiného členského státu vztahuje povinný systém sociálního zabezpečení, která je vyslána do třetí země nikoli ihned po přijetí do zaměstnání, ale po ukončení přípravného kurzu v tomto jiném členském státě a následně se tam vrátí na dobu pro opětovné začlenění, musí být považována za zaměstnankyni v tomto členském státě ve smyslu tohoto ustanovení.

                  2)

                  Článek 288 druhý pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát přijal vnitrostátní právní úpravu, jejíž osobní působnost je širší než osobní působnost nařízení č. 883/2004, v rozsahu, v němž stanoví, že státní příslušníci států, které jsou smluvními stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, jsou postaveni naroveň vlastním státním příslušníkům, za podmínky, že je tato právní úprava vykládána v souladu s tímto nařízením a není zpochybněna přednost posledně uvedeného nařízení.

                  3)

                  Článek 68 odst. 3 písm. a) nařízení č. 883/2004 a čl. 60 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004, musí být vykládány v tom smyslu, že vzájemně zavazují instituci přednostně příslušného členského státu a instituci podpůrně příslušného členského státu, takže žadatel o rodinné dávky musí podat pouze jednu žádost k jedné z těchto institucí a je poté na obou těchto institucích, aby společně uvedenou žádost vyřídily.

                  4)

                  Články 45 a 48 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát obecně zrušil rodinné dávky, které až do té doby přiznával rozvojovým pracovníkům, kteří své rodinné příslušníky vezmou s sebou do třetí země, do níž byli vysláni, a to za předpokladu, že se toto zrušení uplatní bez rozdílu jak na příjemce, kteří jsou státními příslušníky tohoto členského státu, tak na příjemce, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států, a dále, že s sebou uvedené zrušení nenese rozdíl v zacházení mezi dotyčnými rozvojovými pracovníky podle toho, zda vykonali své právo na volný pohyb před tímto zrušením, nebo po něm, ale podle toho, zda s nimi jejich děti pobývají v členském státě, nebo ve třetí zemi.

         (1)  Úř. věst. C 433, 14.12.2020.


title: Věc C-484/20: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH v. Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice (EU) 2015/2366 – Platební služby – Článek 62 odst. 4 – Příslušné poplatky – Článek 107 odst. 1 – Úplná harmonizace – Článek 115 odst. 1 a 2 – Provedení a použití – Předplatné kabelové televize a přístupu k internetu – Smlouvy na dobu neurčitou uzavřené přede dnem provedení této směrnice – Poplatky za platební transakce iniciované po tomto datu při neudělení oprávnění k inkasu“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/12

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH v. Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Věc C-484/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice (EU) 2015/2366 - Platební služby - Článek 62 odst. 4 - Příslušné poplatky - Článek 107 odst. 1 - Úplná harmonizace - Článek 115 odst. 1 a 2 - Provedení a použití - Předplatné kabelové televize a přístupu k internetu - Smlouvy na dobu neurčitou uzavřené přede dnem provedení této směrnice - Poplatky za platební transakce iniciované po tomto datu při neudělení oprávnění k inkasu“)
      (2022/C 51/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht München

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Žalovaný: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Výrok

      Článek 62 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle kterých se v rámci smluv na dobu neurčitou uzavřených se spotřebiteli vztahuje zákaz požadovat poplatky za používání platebních prostředků a platebních služeb uvedených v tomto čl. 62 odst. 4 pouze na platební transakce iniciované na základě smluv uzavřených po 13. lednu 2018, takže tyto poplatky jsou nadále použitelné na platební transakce iniciované po tomto datu na základě smluv na dobu neurčitou uzavřených před tímto datem.

         (1)  Úř. věst. C 433, 14.12.2020.


title: Věc C-488/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym w Warszawie – Polsko) – Delfarma Sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych („Řízení o předběžné otázce – Články 34 a 36 SFEU – Volný pohyb zboží – Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení – Humánní léčivé přípravky – Paralelní dovoz léčivých přípravků – Právní úprava členského státu, podle níž platnost povolení pro paralelní dovoz vyprší ze zákona rok po uplynutí doby platnosti rozhodnutí o registraci referenčního léčivého přípravku – Ochrana zdraví a života lidí – Proporcionalita – Směrnice 2001/83/ES – Farmakovigilance“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/13

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym w Warszawie – Polsko) – Delfarma Sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Věc C-488/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Články 34 a 36 SFEU - Volný pohyb zboží - Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení - Humánní léčivé přípravky - Paralelní dovoz léčivých přípravků - Právní úprava členského státu, podle níž platnost povolení pro paralelní dovoz vyprší ze zákona rok po uplynutí doby platnosti rozhodnutí o registraci referenčního léčivého přípravku - Ochrana zdraví a života lidí - Proporcionalita - Směrnice 2001/83/ES - Farmakovigilance“)
      (2022/C 51/16)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Delfarma sp. z o.o.

         Žalovaný: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Výrok

      Články 34 a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž platnost povolení k paralelnímu dovozu léčivých přípravků ze zákona skončí po uplynutí jednoho roku od data uplynutí platnosti referenčního rozhodnutí o registraci bez posouzení případného rizika pro lidské zdraví a život. Skutečnost, že jsou paralelní dovozci zproštěni povinnosti předkládat pravidelné zprávy o bezpečnosti, sama o sobě nepostačuje jako důvod pro přijetí takového rozhodnutí.

         (1)  Úř. věst. C 19 ze dne 18.01.2021.


title: Věc C-161/21: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Itálie) – Comune di Camerota („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Směrnice 2011/85/EU – Směrnice 2011/7/EU – Hospodářská a měnová politika – Místní samosprávný celek ve finančních potížích – Finanční plán stabilizace – Vnitrostátní právní úprava, která pozastavuje pravomoci Účetního dvora k provádění šetření z důvodu zdravotní krize spojené s pandemií COVID-19 – Článek 267 SFEU – Pojem ‚vnitrostátní soud‘ – Neexistence sporu před předkládajícím orgánem – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/14

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Itálie) – Comune di Camerota
      (Věc C-161/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Směrnice 2011/85/EU - Směrnice 2011/7/EU - Hospodářská a měnová politika - Místní samosprávný celek ve finančních potížích - Finanční plán stabilizace - Vnitrostátní právní úprava, která pozastavuje pravomoci Účetního dvora k provádění šetření z důvodu zdravotní krize spojené s pandemií COVID-19 - Článek 267 SFEU - Pojem ‚vnitrostátní soud‘ - Neexistence sporu před předkládajícím orgánem - Zjevná nepřípustnost“)
      (2022/C 51/17)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Comune di Camerota

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania (Účetní dvůr – regionální senát pro kontrolu pro Kampánii, Itálie) rozhodnutím ze dne 9. března 2021 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 217, 7.6.2021.


title: Věc C-253/21: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg – Německo) – TUIfly GmbH v. FI, RE („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Článek 5 – Článek 7 – Článek 8 odst. 3 – Odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významné zpoždění letů – Náhrada a pomoc cestujícím – Pojem ‚zrušení‘ – Odklonění letu na jiné letiště neobsluhující stejné město, aglomeraci nebo region, než bylo původně plánováno – Přesměrování cestujících autokarem“)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/14

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg – Německo) – TUIfly GmbH v. FI, RE
      (Věc C-253/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 5 - Článek 7 - Článek 8 odst. 3 - Odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významné zpoždění letů - Náhrada a pomoc cestujícím - Pojem ‚zrušení‘ - Odklonění letu na jiné letiště neobsluhující stejné město, aglomeraci nebo region, než bylo původně plánováno - Přesměrování cestujících autokarem“)
      (2022/C 51/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: TUIfly GmbH

         Žalovaní: FI, RE

         Výrok

      Článek 5 odst. 1 písm. c), čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 musí být vykládáno v tom smyslu, že v důsledku odkloněného letu, který přistane na jiném letišti, než je původně plánované letiště a které neobsluhuje stejné město, aglomeraci nebo region, může cestujícímu vzniknout nárok na náhradu škody z důvodu zrušení nebo významného zpoždění tohoto letu.

         (1)  Úř. věst. C 289, 19.7.2021.


title: Věc C-408/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2021 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 21. dubna 2021 ve věci T-252/19, Pech v. Rada

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2021 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 21. dubna 2021 ve věci T-252/19, Pech v. Rada
      (Věc C-408/21 P)
      (2022/C 51/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, K. Pavlaki, E. Rebasti, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Laurent Pech, Švédské království

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  rozsudek Tribunálu zrušil,

                  —

                  vydal konečné rozhodnutí o otázkách, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, a

                  —

                  uložil žalobci ve věci T-252/19 náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni řízení a v řízení o tomto kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá Rada tři důvody:

         První důvod: nesprávný výklad a nesprávná aplikace čl. 4 odst. 2 druhé odrážky nařízení č. 1049/2001 (1)

         První část prvního důvodu: Tribunál nesprávně posoudil, zda je vyžádané stanovisko zvlášť širokého rozsahu, a toto kritérium stanovené judikaturou vyložil způsobem, který ho činí neúčinným. Vzhledem k tomu, že se Tribunál nevypořádal se souvisejícími argumenty Rady, porušil rovněž svou povinnost uvést odůvodnění.

         Druhá část prvního důvodu: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nezohlednil citlivost právního poradenství z hlediska konkrétních okolností, za nichž bylo poskytnuto, zejména jeho klíčový význam pro rozhodovací proces. Výklad citlivosti právního poradenství navržený Tribunálem, který odděluje obsah právního stanoviska od okolností, za nichž bylo vypracováno, je právně vadný a způsobuje, že ochrana poskytovaná podle čl. 4 odst. 2 druhé odrážky nařízení ztrácí do značné míry své opodstatnění.

         Třetí část prvního důvodu: Tribunál nesprávně posoudil, zda by zpřístupnění právního stanoviska mělo nepříznivý dopad na následné soudní řízení tím, že by ohrozilo rovnost stran před soudem a právo Rady účinně se v řízení bránit.

         Druhý důvod: nesprávný výklad a nesprávná aplikace čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001

         První část druhého důvodu: při rozhodování o možnosti uplatnit výjimku stanovenou v čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1049/2001 se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dovodil, že potvrzující rozhodnutí mělo obsahovat hmatatelné důkazy, což se nestalo. Tribunál navíc své úvahy omezil pouze na obecná tvrzení, která vesměs odpírají ochranu, místo aby konkrétně reagovala na důvody předložené Radou ohledně rizika pro její rozhodovací proces.

         Druhá část druhého důvodu: Tribunál se rovněž dopustil nesprávného právního posouzení, když dovodil, že se zásada demokratické odpovědnosti, na níž je založena rozšířená transparentnost legislativních dokumentů, vztahuje stejným způsobem na všechny dokumenty týkající se legislativních postupů, bez ohledu na to, zda obsahují stanoviska těch, kdo činí politická rozhodnutí, nebo zda se jedná příspěvky interních útvarů, včetně právní služby.

         Třetí důvod: porušení článku 113 jednacího řádu Tribunálu a zkreslení skutkového stavu

      Tribunál konečně odmítl znovuotevřít ústní část řízení a zohlednit skutečnost, že proti 2020/2092 (2) bylo zahájeno soudní řízení týkající se stejných právních problémů, jaké jsou probírány ve stanovisku. Jedná se o vadu postupu, jež Radě znemožnila vyjádřit se k zásadnímu bodu věci projednávané před Tribunálem.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2020/2092 ze dne 16. prosince 2020 o obecném režimu podmíněnosti na ochranu rozpočtu Unie (Úř. věst. 2020, L 433 I, s. 1).


title: Věc C-462/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. července 2021 Puma SE proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 19. května 2021 ve věci T-510/19, Puma v. EUIPO – Gemma Group (Znázornění kočkovité šelmy ve skoku)

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. července 2021 Puma SE proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 19. května 2021 ve věci T-510/19, Puma v. EUIPO – Gemma Group (Znázornění kočkovité šelmy ve skoku)
      (Věc C-462/21 P)
      (2022/C 51/20)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Puma SE (zástupce: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Usnesením ze dne 1. prosince 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek není přijatelný a že společnost Puma SE ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-468/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2021 společností Electrodomésticos Taurus, S.L., proti usnesení Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 17. května 2021 ve věci T-328/20, Electrodomésticos Taurus v. EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2021 společností Electrodomésticos Taurus, S.L., proti usnesení Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 17. května 2021 ve věci T-328/20, Electrodomésticos Taurus v. EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      (Věc C-468/21 P)
      (2022/C 51/21)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Electrodomésticos Taurus, S.L. (zástupce: E. Manresa Medina, abogado)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      Usnesením ze dne 6. října 2021 místopředsedkyně Soudního dvora odmítla kasační opravný prostředek jako nepřípustný a rozhodla, že Electrodomésticos Taurus, S.L., ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-565/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 14. září 2021 – Caixabank S.A. v. X

text:
               31.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 14. září 2021 – Caixabank S.A. v. X
      (Věc C-565/21)
      (2022/C 51/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Caixabank S.A.

         Odpůrce: X

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 3 odst. 1 a články 4 a 5 směrnice 93/13/EHS (1) takové vnitrostátní judikatuře, která podle zvláštní úpravy o poplatku za poskytnutí úvěru ve vnitrostátním právu jakožto odměny za služby související s analýzou, poskytnutím a vyřizováním převodu půjčky nebo hypotečního úvěru nebo jinými obdobnými, které jsou podstatou činnosti poskytovatele úvěru, na nějž vzniká nárok přiznáním půjčky nebo úvěru, který se platí jednorázově a obecně ve chvíli, kdy se uzavírá smlouva, vychází z toho, že ujednání, jímž se takový poplatek stanoví, představuje hlavní předmět smlouvy, a je tedy výchozím bodem ceny, a nemůže být posuzován jeho zneužívající charakter, pokud je formulován jasně a srozumitelně, v širším smyslu, jak je to stanoveno judikaturou SDEU?

                  2)

                  Brání článek 4 odst. 2 směrnice 93/13/EHS takové vnitrostátní judikatuře, která pro posouzení jasnosti a srozumitelnosti ujednání, jímž se řídí hlavní předmět smlouvy o půjčce nebo hypotečním úvěru, zohledňuje takové charakteristiky, jako je obecná znalost takového ujednání mezi spotřebiteli, povinná informace, kterou finanční instituce musí dát potenciálnímu vypůjčiteli v souladu s normativními požadavky na informační formuláře, reklama bankovních institucí, přičemž zvláštní pozornost je věnována průměrnému spotřebiteli, neboť jde o součást ceny, kterou je nutno zaplatit jako celek ve chvíli sjednávání půjčky, a která představuje základní součást hospodářské újmy, s níž je spojeno získání úvěru, a skutečnost, zda formulace, umístění a struktura ujednání umožňují dospět k závěru, že představuje podstatnou součást smlouvy?

                  3)

                  Brání čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13/EHS takové vnitrostátní judikatuře, která vychází z toho, že ujednání, jako je to, které je sporné v původním řízení, a které se týká poplatku za poskytnutí úvěru u smlouvy o půjčce či úvěru, jehož předmětem je odměna za služby související s analýzou, návrhem a vyřizováním individuální žádosti o půjčku nebo úvěr (analýza proveditelnosti úvěru, solventnosti dlužníka, stav břemen váznoucích na majetku, na nějž dopadne hypotéka, atd.), jako podmínky pro jeho přiznání, které jsou výslovně stanoveny ve vnitrostátní právní úpravě jakožto náhrady za činnosti, jež přímo souvisejí s přiznáním půjčky nebo úvěru, nezpůsobuje, navzdory požadavku dobré víry a skutečnosti, že jde k tíži spotřebitele, významnou nerovnováhu mezi právy a povinnostmi stran, které vyplývají ze smlouvy?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 23. listopadu 2021 ve věci E-16/20 Q a další v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) (zachování práva pobytu – nevlastní dítě, státní příslušník státu EHP – odvozená práva pro pečujícího rodiče, který je státním příslušníkem třetí země – zneužití práv – účelový sňatek – nařízení (EU) č. 492/2011 – směrnice 2004/38/ES) 2022/C 69/11

text:
               10.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/11

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 23. listopadu 2021
      ve věci E-16/20
      Q a další v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE)

            (zachování práva pobytu – nevlastní dítě, státní příslušník státu EHP – odvozená práva pro pečujícího rodiče, který je státním příslušníkem třetí země – zneužití práv – účelový sňatek – nařízení (EU) č. 492/2011 – směrnice 2004/38/ES)

      (2022/C 69/11)
      Ve věci E-16/20, Q a další v. norská vláda zastoupená odvolací komisí pro přistěhovalectví (Utlendingsnemnda – UNE) – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná Soudnímu dvoru okresním soudem v Oslu (Oslo tingrett) ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, a zejména čl. 7 odst. 1 písm. b), čl. 12 odst. 3 a článku 35, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda (soudce-zpravodaj), Per Christiansen a Bernd Hammermann, soudci, vynesl dne 23. listopadu 2021 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Dítě státního příslušníka státu EHP, který dříve pracoval v jiném státě EHP, a rodič pečující o toto dítě, který je státním příslušníkem třetí země, dovozují právo pobytu na základě článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie. To platí bez ohledu na to, zda je dítě společným potomkem státního příslušníka státu EHP a manžela/manželky, nebo zda je dítě pouze manžela/manželky.

                  2.

                  Dítě, jež je potomkem pouze manžela/manželky státního příslušníka státu EHP, který/která je státním příslušníkem třetí země, a jemuž bylo přiznáno právo pobytu na základě článku 10 nařízení (EU) č. 492/2011 díky státnímu příslušníkovi státu EHP jakožto referenční osobě, si zachovává takové právo pobytu, i když státní příslušník státu EHP požádal o rozvod s rodičem tohoto dítěte.

                  3.

                  Pokud orgány státu EHP zjistí, že manželství mezi státním příslušníkem státu EHP a státním příslušníkem třetí země představuje účelový sňatek, může stát EHP přijmout veškerá potřebná opatření k odepření, pozastavení nebo odnětí práv vyplývajících z takového zneužití. Veškerá taková opatření však musí být přiměřená a spojená s procesními zárukami.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. listopadu 2021 ve věci E-17/20 Zvonimir Cogelja v. Ředitelství pro zdraví (Embætti landlæknis), (volný pohyb osob a služeb – směrnice 2005/36/ES – doklad o dosažené kvalifikaci – vydání dokladu – příslušný úřad) 2022/C 69/12

text:
               10.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/12

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 10. listopadu 2021
      ve věci E-17/20
      Zvonimir Cogelja v. Ředitelství pro zdraví (Embætti landlæknis),

            (volný pohyb osob a služeb – směrnice 2005/36/ES – doklad o dosažené kvalifikaci – vydání dokladu – příslušný úřad)

      (2022/C 69/12)
      Ve věci E-17/20, Zvonimir Cogelja v. Ředitelství pro zdraví (Embætti landlæknis) – ŽÁDOST podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná k Soudnímu dvoru okresním soudem v Reykjavíku (Héraðsdómur Reykjavíkur) ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, a zejména ustanovení článku 25 ve spojení s čl. 3 odst. 1 písm. c) a články 21 a 26 směrnice, začleněné do Dohody o Evropském hospodářském prostoru, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, vynesl dne 10. listopadu 2021 rozsudek, jehož výrok zní:
      Aby mohl příslušný úřad státu EHP vydat doklad o dosažené kvalifikaci pro specializovanou lékařskou odbornou přípravu v souladu s článkem 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, musí být schopen posoudit a potvrdit splnění požadavků pro vydání tohoto dokladu. To je možné, pokud stát EHP nabízí specializovanou lékařskou odbornou přípravu, která splňuje minimální požadavky podle směrnice 2005/36/ES, na svém vlastním území. V opačném případě musí mít příslušný úřad zaveden systém, který zajišťuje ověření souladu s požadavky stanovenými v článku 25 směrnice 2005/36/ES, například musí mít osnovy nebo rovnocenný materiál popisující úplný program vzdělávání a odborné přípravy. Pokud tomu tak není, nesmí příslušný úřad takový doklad o dosažené kvalifikaci podle směrnice 2005/36/ES vydat.


title: Věc C-598/20: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 1. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – „Pilsētas zemes dienests“ AS („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Harmonizace daňových právních předpisů – Společný systém daně z přidané hodnoty – Směrnice 2006/112/ES – Osvobození od daně – Článek 135 odst. 1 písm. l) a odst. 2 – Pacht nebo nájem nemovitého majetku – Vyloučení povinného pronájmu pozemku vlastníkům budov z osvobození od daně – Zásada daňové neutrality“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/2

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 1. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Satversmes tiesa – Lotyšsko) – „Pilsētas zemes dienests“ AS
      (Věc C-598/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Harmonizace daňových právních předpisů - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození od daně - Článek 135 odst. 1 písm. l) a odst. 2 - Pacht nebo nájem nemovitého majetku - Vyloučení povinného pronájmu pozemku vlastníkům budov z osvobození od daně - Zásada daňové neutrality“)
      (2022/C 95/02)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„Pilsētas zemes dienests“ AS

         za přítomnosti: Latvijas Republikas Saeima

         Výrok

      Článek 135 odst. 1 písm. l) a odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž je pronájem pozemků v režimu povinného pronájmu vyloučen z daně z přidané hodnoty.

         (1)  Úř. věst. C 35, 1.2.2021.


title: Věc C-602/20: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „AKZ – Burgas“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Burgas („Řízení o předběžné otázce – Příspěvky na sociální zabezpečení – Vrácení chybně zaplacených příspěvků – Omezení úroků z vrácené částky – Vnitrostátní procesní autonomie – Zásada rovnocennosti – Zásada efektivity – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/2

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad – Bulharsko) – „AKZ – Burgas“ EOOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Burgas
      (Věc C-602/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Příspěvky na sociální zabezpečení - Vrácení chybně zaplacených příspěvků - Omezení úroků z vrácené částky - Vnitrostátní procesní autonomie - Zásada rovnocennosti - Zásada efektivity - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevná nepřípustnost“)
      (2022/C 95/03)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varhoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně:„AKZ – Burgas“ EOOD

         Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Burgas

         za účasti: Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Nejvyšší správní soud, Bulharsko) rozhodnutím ze dne 30. září 2020 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25. 1. 2021.


title: Věc C-647/20: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – XG v. Autoridade Tributária e Aduaneira („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Přímé daně – Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku – Články 63, 64 a 65 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Vyšší zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku dosažených rezidenty třetích zemí“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/3

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – XG v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-647/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Přímé daně - Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku - Články 63, 64 a 65 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Vyšší zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku dosažených rezidenty třetích zemí“)
      (2022/C 95/04)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XG

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

      Článek 63 a čl. 65 odst. 1 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu týkající se daně z příjmu fyzických osob, která podrobuje kapitálové zisky plynoucí z prodeje nemovitého majetku nacházejícího se v tomto členském státě rezidentem třetí země vyššímu zdanění, než jaké by bylo uplatněno u stejného typu transakce na kapitálové zisky dosažené rezidentem uvedeného členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 53, 15.2.2021.


title: Věc C-670/20: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ráckevei Járásbíróság – Maďarsko) – EP, TA, FV, TB v. ERSTE Bank Hungary Zrt („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Smlouva o úvěru v cizí měně – Ujednání vystavující dlužníka kurzovému riziku – Článek 4 odst. 2 – Požadavky srozumitelnosti a transparentnosti – Neexistence vlivu prohlášení spotřebitele o tom, že si je plně vědom potenciálních rizik vyplývajících ze sjednání úvěru v cizí měně – Jasné a srozumitelné sepsání smluvního ujednání“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/4

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ráckevei Járásbíróság – Maďarsko) – EP, TA, FV, TB v. ERSTE Bank Hungary Zrt
      (Věc C-670/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Smlouva o úvěru v cizí měně - Ujednání vystavující dlužníka kurzovému riziku - Článek 4 odst. 2 - Požadavky srozumitelnosti a transparentnosti - Neexistence vlivu prohlášení spotřebitele o tom, že si je plně vědom potenciálních rizik vyplývajících ze sjednání úvěru v cizí měně - Jasné a srozumitelné sepsání smluvního ujednání“)
      (2022/C 95/05)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Ráckevei Járásbíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: EP, TA, FV, TB

         Žalovaná: ERSTE Bank Hungary Zrt

         Výrok

      Článek 4 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 musí být vykládán v tom smyslu, že požadavek transparentnosti ujednání smlouvy o úvěru v cizí měně, která vystavují dlužníka kurzovému riziku, je splněn pouze tehdy, když mu poskytovatel úvěru poskytl správné a dostatečné informace o kurzovém riziku, které průměrnému, běžně informovanému a přiměřeně pozornému a obezřetnému spotřebiteli umožňují posoudit riziko potenciálních nepříznivých hospodářských důsledků takových ujednání pro jeho finanční závazky po celou dobu platnosti této smlouvy. V tomto ohledu okolnost, že spotřebitel prohlásí, že si je plně vědom potenciálních rizik vyplývajících z uzavření uvedené smlouvy, nemá sama o sobě vliv na posouzení, zda poskytovatel úvěru splnil uvedený požadavek transparentnosti.

         (1)  Úř. věst. C 98, 22.3.2021.


title: Věc C-224/21: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – VX v. Autoridade Tributária e Aduaneira („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Přímé daně – Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku – Články 63 a 65 SFEU – Volný pohyb kapitálu – Diskriminace – Vyšší daňové zatížení výnosů z nemovitého majetku dosažených nerezidenty – Volba zdanění stejným způsobem jako rezidenti“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/4

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalsko) – VX v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-224/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Přímé daně - Zdanění kapitálových zisků z nemovitého majetku - Články 63 a 65 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Diskriminace - Vyšší daňové zatížení výnosů z nemovitého majetku dosažených nerezidenty - Volba zdanění stejným způsobem jako rezidenti“)
      (2022/C 95/06)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VX

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

      Článek 63 a čl. 65 odst. 1 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu týkající se daně z příjmu fyzických osob, která ve vztahu k příjmu z nemovitého majetku plynoucího z kapitálových zisků z prodeje nemovitostí nacházejících se v tomto státě, soustavně uplatňuje na nerezidenty vyšší daňovou zátěž, než je zátěž uplatňovaná ve vztahu k témuž druhu transakcí na kapitálové zisky rezidentů, i když existuje možnost nabízená nerezidentům zvolit si režim použitelný na rezidenty.

         (1)  Úř. věst. C 252, 28.6.2021.


title: Věc C-273/21: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék – Maďarsko – WD / Agrárminiszter („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Zemědělství – Společná zemědělská politika – Nařízení (ES) č. 1307/2013 – Režimy přímých podpor – Článek 4 odst. 1 písm. c) a e) – Článek 32 odst. 2 – Žádost o jednotné platby na plochu – Pojem ‚způsobilý hektar‘ – Pozemek zapsaný v katastru nemovitostí jako letiště – Skutečné využívání k zemědělské činnosti“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/5

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budapest Környéki Törvényszék – Maďarsko – WD / Agrárminiszter
      (Věc C-273/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Zemědělství - Společná zemědělská politika - Nařízení (ES) č. 1307/2013 - Režimy přímých podpor - Článek 4 odst. 1 písm. c) a e) - Článek 32 odst. 2 - Žádost o jednotné platby na plochu - Pojem ‚způsobilý hektar‘ - Pozemek zapsaný v katastru nemovitostí jako letiště - Skutečné využívání k zemědělské činnosti“)
      (2022/C 95/07)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Budapest Környéki Törvényszék

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WD

         Žalovaný: Agrárminiszter

         Výrok

      Článek 4 odst. 1 písm. c) a e) a čl. 32 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009, musí být vykládány v tom smyslu, že plocha zapsaná podle vnitrostátního práva jako letiště, na které ale není provozována žádná činnost související s provozováním letiště, musí být kvalifikována jako zemědělská plocha využívaná k zemědělské činnosti, je-li skutečně využívána jako stálá pastvina pro chov zvířat.

         (1)  Úř. věst. C 252, 28.6.2021.


title: Věc C-516/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 20. srpna 2021 – Finanzamt X v. Y

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 20. srpna 2021 – Finanzamt X v. Y
      (Věc C-516/21)
      (2022/C 95/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Finanzamt X

         Odpůrce: Y

         Předběžná otázka

      Zahrnuje povinnost zdanění nájmu trvale instalovaných zařízení a strojů podle čl. 135 odst. 2 písm. c) směrnice 2006/112/ES (1)

                  —

                  pouze izolovaný (samostatný) nájem takovýchto zařízení a strojů nebo rovněž

                  —

                  nájem (pacht) takových zařízení a strojů, který je na základě nájmu budovy sjednaného mezi stejnými stranami (a jako vedlejší plnění k tomuto nájmu) osvobozen od daně podle čl. 135 odst. 1 písm. l) směrnice o DPH?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Věc C-599/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2021 AM.VI. Srl, Quinam Limited, právní nástupkyní společnosti Fashioneast Sàrl, proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. července 2021 ve věci T-297/20, Fashioneast a AM.VI. v. EUIPO – Moschillo (RICH JOHN RICHMOND)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/6

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2021 AM.VI. Srl, Quinam Limited, právní nástupkyní společnosti Fashioneast Sàrl, proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. července 2021 ve věci T-297/20, Fashioneast a AM.VI. v. EUIPO – Moschillo (RICH JOHN RICHMOND)
      (Věc C-599/21 P)
      (2022/C 95/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: AM.VI. Srl, Quinam Limited, právní nástupkyně Fashioneast Sàrl (zástupci: A. Camusso, M. Baghetti, avvocati, A. Boros, ügyvéd)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 17. ledna 2022, Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek není přijatelný a že společnosti AM. VI. a Quinam Limited ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc C-612/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 30. září 2021 – Gmina O. v. Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 30. září 2021 – Gmina O. v. Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Věc C-612/21)
      (2022/C 95/10)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Gmina O.

         Žalovaný: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména čl. 2 odst. 1, čl. 9 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 této směrnice, vykládány v tom smyslu, že obec (orgán veřejné moci) je osobou povinnou k DPH při realizaci projektu, jehož účelem je zvýšení podílu obnovitelných zdrojů energie, v rámci něhož se zaváže na základě občanskoprávní smlouvy uzavřené s vlastníky nemovitostí k realizaci a instalaci systémů obnovitelných zdrojů energie na jejich nemovitostech a – po uplynutí stanovené doby – k převodu vlastnictví k těmto systémům na vlastníky nemovitostí?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být do základu daně ve smyslu článku 73 této směrnice zahrnuta dotace obdržená obcí (orgánem veřejné moci) z evropských prostředků na realizaci projektů týkajících se obnovitelných zdrojů energie?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-616/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 5. října 2021 – Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej v. Gmina L.

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 5. října 2021 – Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej v. Gmina L.
      (Věc C-616/21)
      (2022/C 95/11)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Žalovaná: Gmina L.

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména čl. 2 odst. 1, čl. 9 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 této směrnice, vykládána v tom smyslu, že obec (orgán veřejné moci) musí být považována za osobu povinnou k DPH v souvislosti s realizací programu odstraňování azbestu z nemovitostí nacházejících se na území této obce, jejichž vlastníky jsou obyvatelé, kteří v tomto ohledu nenesou žádné náklady? Nebo tato činnost představuje činnost obce jakožto orgánu veřejné moci, vykonávanou za účelem plnění jejích úkolů v zájmu ochrany zdraví a života obyvatel a ochrany životního prostředí, v souvislosti s nimiž se obec nepovažuje za osobu povinnou k DPH?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1


title: Věc C-618/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla m. st. Warszawy w Warszawie (Polsko) dne 30. září 2021 – AR a další v. PK SA a další

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla m. st. Warszawy w Warszawie (Polsko) dne 30. září 2021 – AR a další v. PK SA a další
      (Věc C-618/21)
      (2022/C 95/12)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud:

      Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: AR a další

         Žalovaní: PK SA a další

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 18 ve spojení s článkem 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (1) vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých poškozený, jemuž svědčí přímý nárok na náhradu škody způsobené na jeho vozidle při provozu motorových vozidel vůči pojišťovně pojišťující osobu, která odpovídá za škodu, pro případ občanskoprávní odpovědnosti, může od pojišťovny získat výlučně náhradu škody ve výši skutečné a aktuální ztráty na jeho majetku, tzn. rozdílu mezi vozidlem ve stavu před nehodou a vozidlem poškozeným, spolu s fakticky již vynaloženými náklady na opravu vozidla a dalšími důvodně a skutečně již vynaloženými náklady vyplývajícími z nehody, zatímco kdyby se náhrady škody domáhal přímo po osobě, která odpovídá za škodu, mohl by se sám rozhodnout, že po ní namísto náhrady škody bude požadovat uvedení vozidla do stavu před vznikem škody (s tím, že osoba, která odpovídá za škodu, provede opravu osobně nebo zaplatí za opravu provedenou autoservisem)?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být článek 18 ve spojení s článkem 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých poškozený, jemuž svědčí přímý nárok na náhradu škody způsobené na jeho vozidle při provozu motorových vozidel vůči pojišťovně pojišťující osobu, která odpovídá za škodu, pro případ občanskoprávní odpovědnosti, může od pojišťovny namísto náhrady škody ve výši skutečné a aktuální ztráty na jeho majetku, tzn. rozdílu mezi vozidlem ve stavu před nehodou a vozidlem poškozeným, spolu s fakticky již vynaloženými náklady na opravu vozidla a dalšími důvodně a skutečně již vynaloženými náklady vyplývajícími z nehody, získat jen částku rovnající se nákladům na uvedení vozidla do stavu před vznikem škody, zatímco kdyby se náhrady škody domáhal přímo po osobě, která odpovídá za škodu, mohl by se sám rozhodnout, že po ní namísto náhrady škody bude požadovat uvedení vozidla do stavu před vznikem škody (a nikoli jen poskytnutí prostředků za tímto účelem)?

                  3)

                  V případě kladné odpovědi na otázku č. [1] a záporné odpovědi na otázku č. [2], musí být článek 18 ve spojení s článkem 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých pojišťovna, již vlastník vozidla poškozeného při provozu motorových vozidel požádal o zaplacení hypotetických nákladů, které sice nevynaložil, ale které by musel vynaložit, kdyby se rozhodl pro uvedení vozidla do stavu před nehodou, může:

                              a)

                              podmínit vyplacení této částky tím, že poškozený doloží, že skutečně zamýšlí opravit vozidlo konkrétním způsobem u konkrétního opraváře za konkrétní cenu náhradních dílů a služeb, a převést finanční prostředky na tuto opravu přímo tomuto opraváři (příp. prodejci náhradních dílů nezbytných pro opravu) s výhradou, že kdyby se účel, ke kterému byly tyto prostředky vyplaceny, neměl uskutečnit, budou jí tyto prostředky vráceny, a pokud nikoli, tak

                              b)

                              podmínit vyplacení této částky závazkem spotřebitele, že buď doloží ve sjednané lhůtě, že vyplacené prostředky použil k opravě vozidla, nebo tyto prostředky vrátí pojišťovně, a pokud nikoli, tak

                              c)

                              po vyplacení těchto prostředků s vyznačením účelu platby (způsobu jejich použití) a uplynutí nezbytné doby, během které poškozený mohl vozidlo opravit, vyzvat poškozeného, aby buď doložil vydání těchto prostředků na opravu, nebo aby je vrátil,

                        tak aby byla vyloučena možnost, že se poškozený na škodě obohatí?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na otázku č. [1] a záporné odpovědi na otázku č. [2], musí být článek 18 ve spojení s článkem 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých se poškozený, jenž již není vlastníkem poškozeného vozidla, neboť jej zcizil a obdržel za něj peníze, takže toto vozidlo již nemůže opravit, nemůže v důsledku toho po pojišťovně pojišťující osobu, která odpovídá za škodu, pro případ občanskoprávní odpovědnosti domáhat zaplacení nákladů na opravu, jež by byla potřebná k uvedení poškozeného vozidla do stavu před vznikem škody, a jeho nárok je omezen na žádost pojišťovně o náhradu škody ve výši skutečné a aktuální ztráty na jeho majetku, tzn. rozdílu hodnotou vozidla ve stavu před nehodou a částkou získanou prodejem vozidla, spolu s fakticky již vynaloženými náklady na opravu vozidla a dalšími důvodně a skutečně již vynaloženými náklady vyplývajícími z nehody?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 263, s. 11.


title: Věc C-628/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 11. října 2021 – TB

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Warszawie (Polsko) dne 11. října 2021 – TB
      (Věc C-628/21)
      (2022/C 95/13)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Žadatelka: TB

         Zúčastnění: Castorama Polska Sp. z o.o., „Knor“ Sp. z o.o.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 8 odst. 1 ve spojení s čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (1) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na opatření k ochraně práv duševního vlastnictví, na které je nárok pouze tehdy, když bylo v tomto nebo v jiném řízení prokázáno, že oprávněnému přísluší právo duševního vlastnictví?
                  – V případě záporné odpovědi na otázku 1):

                  2.

                  Musí být čl. 8 odst. 1 ve spojení s čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví vykládán v tom smyslu, že stačí pravděpodobnost, že se toto opatření týká existujícího práva duševního vlastnictví, a není nutné prokázání této okolnosti, zejména v situaci, kdy žádost o informace o původu a distribučních sítích zboží či služeb předchází uplatnění nároku na náhradu škody v důsledku porušení práv duševního vlastnictví?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 157, s. 45.


title: Věc T-263/15 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo v. Komise („Státní podpory – Letištní infrastruktury – Veřejné financování poskytnuté obcemi Gdyně a Kosakowo na výstavbu letiště Gdyně-Kosakowo – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a protiprávní a nařizující její navrácení – Výhoda – Zásada soukromého subjektu v tržním hospodářství – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Vrácení – Zrušení rozhodnutí jeho autorem – Neexistence znovuzahájení formálního vyšetřovacího řízení – Procesní práva zúčastněných stran – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo v. Komise
      (Věc T-263/15 RENV) (1)

      („Státní podpory - Letištní infrastruktury - Veřejné financování poskytnuté obcemi Gdyně a Kosakowo na výstavbu letiště Gdyně-Kosakowo - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a protiprávní a nařizující její navrácení - Výhoda - Zásada soukromého subjektu v tržním hospodářství - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Narušení hospodářské soutěže - Vrácení - Zrušení rozhodnutí jeho autorem - Neexistence znovuzahájení formálního vyšetřovacího řízení - Procesní práva zúčastněných stran - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2022/C 95/27)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Gmina Miasto Gdynia (Polsko), Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (Gdyně, Polsko) (zástupci: T. Koncewicz, M. Le Berre, K. Gruszecka-Spychała a P. Rosiak, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, D. Recchia a S. Noë, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalobce: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, M. Rzotkiewicz a S. Żyrek, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení článků 2 až 5 rozhodnutí Komise (EU) 2015/1586 ze dne 26. února 2015 týkajícího se opatření SA.35388 (13/C) (ex 13/NN a ex 12/N) – Polsko – Výstavba letiště Gdyně-Kosakowo (Úř. věst. 2015, L 250, s. 165).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložila Evropské komise před Soudním dvorem v rámci věci C-56/18 P a před Tribunálem v rámci věcí T-263/15 a T-263/15 RENV.

                  3)

                  Polská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 254, 3.8.2015.


title: Věc T-177/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise („Rozhodčí doložka – Smlouva Ask-it uzavřená v rámci šestého rámcového programu – Způsobilé výdaje – Výzva k úhradě vydaná Komisí pro účely vymáhání záloh – Spolehlivost časových výkazů – Střet zájmů – Subdodávky“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise
      (Věc T-177/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Smlouva Ask-it uzavřená v rámci šestého rámcového programu - Způsobilé výdaje - Výzva k úhradě vydaná Komisí pro účely vymáhání záloh - Spolehlivost časových výkazů - Střet zájmů - Subdodávky“)
      (2022/C 95/28)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (Soluň, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Katsimerou, T. Adamopoulos a J. Estrada de Solà, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 272 SFEU znějící na určení, že pohledávka uvedená ve výzvě Komise k úhradě č. 3241615292 ze dne 29. listopadu 2016, podle níž jí měl žalobce vrátit částku ve výši 211 185,95 eur odpovídající dotaci, kterou obdržel na studii k výzkumnému projektu nazvanému Ask-it, postrádá právní základ ve vztahu k částce 89 126,11 eur, a dále že uvedená částka odpovídá způsobilým výdajům, které žalobce není povinen vrátit.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Věc T-189/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise („Rozhodčí doložka – Smlouva Humabio uzavřená v rámci šestého rámcového programu – Způsobilé výdaje – Výzva k úhradě vystavená Komisí za účelem vymáhání záloh – Spolehlivost časových výkazů – Střet zájmů“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise
      (Věc T-189/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Smlouva Humabio uzavřená v rámci šestého rámcového programu - Způsobilé výdaje - Výzva k úhradě vystavená Komisí za účelem vymáhání záloh - Spolehlivost časových výkazů - Střet zájmů“)
      (2022/C 95/29)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (Soluň, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Katsimerou, O. Verheecke, T. Adamopoulos a J. Estrada de Solà, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 272 SFEU a znějící na určení zaprvé, že pohledávka obsažená ve výzvě Komise k úhradě č. 3241615288 ze dne 29. listopadu 2016, podle které měl žalobce vrátit Komisi částku 64 720,19 eur pocházející z dotace, kterou obdržel pro studii k výzkumnému projektu nazvanému Humabio, je ve výši 10 436,36 eur neopodstatněná, a zadruhé že uvedená částka odpovídá uznatelným výdajům, které žalobce není povinen vrátit.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Věc T-190/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise („Rozhodčí doložka – Smlouva Cater uzavřená v rámci šestého rámcového programu – Způsobilé výdaje – Oznámení Komise o dluhu vystavené pro účely vymáhání záloh – Spolehlivost časových výkazů – Střet zájmů“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – EKETA v. Komise
      (Věc T-190/17) (1)

      („Rozhodčí doložka - Smlouva Cater uzavřená v rámci šestého rámcového programu - Způsobilé výdaje - Oznámení Komise o dluhu vystavené pro účely vymáhání záloh - Spolehlivost časových výkazů - Střet zájmů“)
      (2022/C 95/30)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (Soluň, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Katsimerou, T. Adamopoulos a J. Estrada de Solà, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh zakládající se na článku 272 SFEU a znějící zaprvé na určení, že pohledávka obsažená v oznámení Komise o dluhu č. 3241615289 ze dne 29. listopadu 2016, podle kterého jí měl žalobce vrátit částku 172 992,15 eur z dotace, kterou obdržel na studii o výzkumném projektu nazvaném Cater, je ve výši 28 520,08 euro neopodstatněná a zadruhé na určení, že uvedená částka odpovídá způsobilým výdajům, které žalobce není povinen vrátit.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Spojené věci T-721/18 a T-81/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Apostolopoulou a Apostolopoulou Chrysanthaki v. Komise („Mimosmluvní odpovědnost – Smlouvy o poskytnutí dotace uzavřené v rámci různých programů Unie – Porušení smluvních ujednání společností, která je příjemcem – Způsobilé výdaje – Vyšetřování vedené OLAF – Likvidace společnosti – Vymáhání od společníků uvedené společnosti – Výkon rozhodnutí – Tvrzení předložená zástupci Komise před vnitrostátními soudy – Identifikace žalované strany – Nedodržení formálních náležitostí – Částečná nepřípustnost – Dostatečně závažné porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Apostolopoulou a Apostolopoulou Chrysanthaki v. Komise
      (Spojené věci T-721/18 a T-81/19) (1)

      („Mimosmluvní odpovědnost - Smlouvy o poskytnutí dotace uzavřené v rámci různých programů Unie - Porušení smluvních ujednání společností, která je příjemcem - Způsobilé výdaje - Vyšetřování vedené OLAF - Likvidace společnosti - Vymáhání od společníků uvedené společnosti - Výkon rozhodnutí - Tvrzení předložená zástupci Komise před vnitrostátními soudy - Identifikace žalované strany - Nedodržení formálních náležitostí - Částečná nepřípustnost - Dostatečně závažné porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům“)
      (2022/C 95/31)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Zoï Apostolopoulou (Atény, Řecko), Anastasia Apostolopoulou-Chrysanthaki (Atény) (zástupce: D. Gkouskos, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà a T. Adamopoulos, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrhy podané na základě článku 268 SFEU a směřující v podstatě k získání náhrady škody, kterou žalobkyně údajně utrpěly kvůli tvrzením uvedeným zástupci Komise v rámci řízení o námitce proti výkonu rozsudků ze dne 16. července 2014, Isotis v. Komise (T-59/11, EU:T:2014:679), a ze dne 4. února 2016, Isotis v. Komise (T-562/13, nezveřejněný, EU:T:2016:63), vůči nim, před Protodikeio Athinon (soud prvního stupně v Aténách, Řecko) a Efeteio Athinon (odvolací soud v Aténách, Řecko)

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloby se zamítají.

                  2)

                  Zoï Apostolopoulou a Anastasii Apostolopoulou-Chrysanthaki se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.


title: Věc T-158/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2021 – Breyer v. REA („Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Horizont 2020 – rámcový program pro výzkum a inovace (2014 – 2020) – Nařízení (EU) č. 1290/2013 – Dokumenty týkající se výzkumného projektu ‚iBorderCtrl: Inteligent Portable Border Control System‘ – Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob – Částečné zamítnutí přístupu – Převažující veřejný zájem“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2021 – Breyer v. REA
      (Věc T-158/19) (1)

      („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Horizont 2020 - rámcový program pro výzkum a inovace (2014 – 2020) - Nařízení (EU) č. 1290/2013 - Dokumenty týkající se výzkumného projektu ‚iBorderCtrl: Inteligent Portable Border Control System‘ - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Částečné zamítnutí přístupu - Převažující veřejný zájem“)
      (2022/C 95/32)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Patrick Breyer (Kiel, Německo) (zástupce: J. Breyer, advokát)

         Žalovaná: Evropská výkonná agentura pro výzkum (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnkyně, ve spolupráci s R. van der Houtem a C. Wagnerem, advokáty)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí REA ze dne 17. ledna 2019 [ARES (2019) 266593], týkajícího se částečného přístupu k dokumentům

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské výkonné agentury pro výzkum (REA) ze dne 17. ledna 2019 [ARES (2019) 266593] se zrušuje v rozsahu, v němž REA zaprvé opomenula rozhodnout o žádosti Patricka Breyera o přístup k dokumentům týkajícím se povolování projektu iBorderCtrl a v němž zadruhé odepřela úplný přístup k dokumentu D 1.3, částečný přístup k dokumentům D 1.1, D 1.2, D 2.1, D 2.2 a D 2.3, jakož i širší přístup k dokumentům D 3.1, D 7.3 a D 7.8 v rozsahu, v němž tyto obsahují informace, na něž se nevztahuje výjimka uvedená v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Patrick Breyer ponese náklady řízení související s předložením svého dopisu ze dne 23. března 2021 a nahradí náklady řízení související s předložením písemného vyjádření REA ze dne 20. května 2021.

                  4)

                  Patrick Breyer ponese polovinu vlastních nákladů řízení nesouvisejících s předložením svého dopisu ze dne 23. března 2021.

                  5)

                  REA ponese vlastní náklady řízení s výjimkou těch souvisejících s předložením svého písemného vyjádření ze dne 20. května 2021 a nahradí náklady řízení vynaložené P. Breyerem nesouvisející s předložením jeho dopisu ze dne 23. března 2021.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.