title: Věc C-743/19: Žaloba podaná dne 9. října 2019 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/35

      Žaloba podaná dne 9. října 2019 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
      (Věc C-743/19)
      (2019/C 399/41)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio, I. Anagnostopoulou, C. Biz, zmocněnci)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání žalobce

                  —

                  zrušit rozhodnutí (EU) 2019/1199 ze dne 13. června 2019 (1);

                  —

                  uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      V rámci prvního žalobního důvodu poukazuje Parlament na nedostatek pravomoci autora napadeného rozhodnutí, ať již jde o Radu či členské státy společně, k rozhodnutí o umístění sídla Evropského orgánu pro pracovní záležitosti. Parlament je totiž toho názoru, že článek 341 SFEU nepředstavuje náležitý právní základ pro rozhodnutí o umístění sídla unijních orgánů, jako jsou decentralizované agentury. V daném případě byl Evropský orgán pro pracovní záležitosti zřízen unijním normotvůrcem prostřednictvím nařízení (EU) 2019/1149 (2), které bylo přijato na základě článků 46 a 48 SFEU řádným legislativním postupem. Parlament tvrdí, že článek 341 SFEU neopravňuje vyjmout z pravomocí unijního normotvůrce, který zřídil Evropský orgán pro pracovní záležitosti, pravomoc rozhodovat o umístění jeho sídla, a přiznat tuto pravomoc naopak členským státům, a že proto toto ustanovení nemůže právoplatně sloužit jako právní základ pro napadené rozhodnutí.
      V rámci druhého žalobního důvodu, vzneseného podpůrně pro případ, že by Soudní dvůr rozhodl, že článek 341 SFEU představuje náležitý právní základ pro přijetí napadeného rozhodnutí, namítá Parlament absolutní nedostatek odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Parlament tvrdí, že na napadené rozhodnutí se jako na unijní právní akt vztahuje povinnost uvést odůvodnění stanovená v čl. 296 druhém pododstavci SFEU, avšak tato povinnost nebyla sebemenším způsobem splněna, jelikož nebyly vůbec uvedeny důvody, proč bylo město Bratislava vybráno jako místo sídla Evropského orgánu pro pracovní záležitosti.

         (1)  Rozhodnutí (EU) 2019/1199 přijaté vzájemnou dohodou mezi zástupci vlád členských států ze dne 13. června 2019 o umístění sídla Evropského orgánu pro pracovní záležitosti (Úř. věst. 2019 L 189, s. 68).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1149 ze dne 20. června 2019, kterým se zřizuje Evropský orgán pro pracovní záležitosti, mění nařízení (ES) č. 883/2004, (EU) č. 492/2011 a (EU) 2016/589 a zrušuje rozhodnutí (EU) 2016/344 (Úř. věst. 2019 L 186, s. 21).


title: Věc C-744/19: Žaloba podaná dne 10. října 2019 – Evropská komise v. Italská republika

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/36

      Žaloba podaná dne 10. října 2019 – Evropská komise v. Italská republika
      (Věc C-744/19)
      (2019/C 399/42)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Tricot, G. Gattinara, zmocněnci)

         Žalovaná: Italská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1)

                  určil, že Italská republika

                              —

                              tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení plného souladu se směrnicí Rady 2013/59/Euratom ze dne 5. prosince 2013, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy ochrany před nebezpečím vystavení ionizujícímu záření a zrušují se směrnice 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom a 2003/122/Euratom (1),

                              —

                              a tím, že neuvědomila Komisi o takových předpisech,

                              —

                              nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 106 této směrnice.

                  2)

                  uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      V rámci jediného žalobního důvodu Komise tvrdí, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení plného souladu se směrnicí 2013/59, ani o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 106 této směrnice.

         (1)  Úř. věst. 2014, L 13, s. 1.


title: Spojené věci T-119/07 a T-207/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2019 – Itálie a Eurallumina v. Komise („Státní podpory – Směrnice 2003/96/ES – Spotřební daň z minerálních olejů – Minerální oleje používané jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) – Osvobození od spotřební daně – Selektivní povaha – Pokyny k regionální státní podpoře – Pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001 – Legitimní očekávání – Presumpce legality aktů orgánů – Zásada řádné správy – Povinnost uvést odůvodnění – Rozpor v odůvodnění“)

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2019 – Itálie a Eurallumina v. Komise
      (Spojené věci T-119/07 a T-207/07) (1)

      („Státní podpory - Směrnice 2003/96/ES - Spotřební daň z minerálních olejů - Minerální oleje používané jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) - Osvobození od spotřební daně - Selektivní povaha - Pokyny k regionální státní podpoře - Pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001 - Legitimní očekávání - Presumpce legality aktů orgánů - Zásada řádné správy - Povinnost uvést odůvodnění - Rozpor v odůvodnění“)
      (2019/C 399/43)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně ve věci T-119/07: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s G. Aiellem a P. Garofolim, avvocati dello Stato)

         Žalobkyně ve věci T-207/07: Eurallumina SpA (Portoscuso, Itálie) (zástupci: původně L. Martin Alegi, R. Denton a E. Cormack, poté L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis a L. Philippou, solicitors)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: ve věci T-119/07 V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte a K. Walkerová, zmocněnci, ve věci T-207/07 původně V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte a K. Walkerová, poté N. Khan a V. Bottka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrhy podané na základě článku 263 SFEU znějící na úplné nebo částečné zrušení rozhodnutí Komise 2007/375/ES ze dne 7. února 2007 o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (č. C 78/2001 (ex NN 22/01), č. C 79/2001 (ex NN 23/01), č. C 80/2001 (ex NN 26/01)) (Úř. věst. 2007, L 147, s. 29) v rozsahu, v němž Komise konstatuje existenci státní podpory poskytnuté Italskou republikou od 1. ledna 2004 na základě osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně na Sardinii a v němž nařizuje Italské republice požadovat navrácení uvedené podpory nebo zrušit či přerušit její vyplácení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloby se zamítají.

                  2)

                     Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-119/07.

                  3)

                     Společnosti Eurallumina SpA se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci T-207/07.

         (1)  Úř. věst. C 129, 9.6.2007.


title: Věc C-701/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. září 2019 Pilatus Bank proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. července 2019 ve věci T-687/18, Pilatus Bank v. Evropská centrální banka (ECB)

text:
               2.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. září 2019 Pilatus Bank proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. července 2019 ve věci T-687/18, Pilatus Bank v. Evropská centrální banka (ECB)
      (Věc C-701/19 P)
      (2019/C 406/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Pilatus Bank plc (zástupci: O.H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (ECB)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení Tribunálu;

                  —

                  rozhodl, že žaloba na neplatnost je přípustná;

                  —

                  vrátil věc zpět Tribunálu k rozhodnutí o žalobě na neplatnost; a

                  —

                  uložil ECB náhradu nákladů navrhovatelky a nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka následující důvody.
      První důvod vycházející z toho, že Tribunál zkreslil maltské právo, když měl za to, že byly všechny pravomoci navrhovatelky a jejího představenstva převedeny na oprávněnou osobu.
      Druhý důvod vycházející z toho, že byla napadeným usnesením porušena záruka účinného prostředku nápravy v unijním právu.
      Třetí důvod vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že sporné rozhodnutí bylo pouze přípravným opatřením.
      Čtvrtý důvod vychází z toho, že Tribunál zkreslil obsah sporného rozhodnutí a obecně i skutkové okolnosti věci.
      Pátý důvod vychází z toho, že napadené usnesení nemůže podpůrně obstát z důvodu možné konzultace oprávněné osoby s členy představenstva.
      Šestý důvod vychází z toho, že napadené usnesení nemůže podpůrně obstát vzhledem k zapojení advokáta do věci.
      Sedmý důvod vychází z toho, že napadené usnesení nemůže podpůrně obstát vzhledem k tomu, že je sporné rozhodnutí obsaženo pouze v e-mailu.
      Osmý důvod vychází z toho, že se žaloba nestala bezpředmětnou.


title: Věc C-143/19 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) („Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Články 15 a 66 – Řádné užívání kolektivní ochranné známky Evropské unie – Ochranná známka týkající se systému sběru a využití obalových odpadů – Umístění na obalech výrobků, pro které je ochranná známka zapsána“)

text:
               17.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/11

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2019 – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-143/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Články 15 a 66 - Řádné užívání kolektivní ochranné známky Evropské unie - Ochranná známka týkající se systému sběru a využití obalových odpadů - Umístění na obalech výrobků, pro které je ochranná známka zapsána“)
      (2020/C 54/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH (zástupkyně: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2018, Der Grüne Punkt v. EUIPO – Halston Properties (Znázornění kruhu se dvěma šipkami) (T-253/17, EU:T:2018:909), se zrušuje.

                  2)

                  Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 20. února 2017 (věc R 1357/2015-5) se zrušuje.

                  3)

                  Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené společností Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH v rámci tohoto kasačního opravného prostředku i řízení v prvním stupni.

         (1)  Úř. věst. C 220, 1.7.2019.


title: Věc C-523/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Nacional - Španělsko) – Engie Cartagena S.L. v. Ministerio para la Transición Ecológica, dříve Ministerio de Industria, Energía y Turismo („Řízení o předběžné otázce – Vnitřní trh s elektřinou – Společná pravidla – Směrnice 2003/54/ES – Článek 3 odst. 2 – Směrnice 2009/72/ES – Článek 3 odst. 2 – Povinnosti veřejné služby – Pojem – Vnitrostátní právní úprava – Financování programů energetické účinnosti – Určení výrobců elektrické energie – Povinný příspěvek“)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/12

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. prosince 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Nacional - Španělsko) – Engie Cartagena S.L. v. Ministerio para la Transición Ecológica, dříve Ministerio de Industria, Energía y Turismo
      (Věc C-523/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Vnitřní trh s elektřinou - Společná pravidla - Směrnice 2003/54/ES - Článek 3 odst. 2 - Směrnice 2009/72/ES - Článek 3 odst. 2 - Povinnosti veřejné služby - Pojem - Vnitrostátní právní úprava - Financování programů energetické účinnosti - Určení výrobců elektrické energie - Povinný příspěvek“)
      (2020/C 61/13)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Audiencia Nacional

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Engie Cartagena S.L.

         Žalovaný: Ministerio para la Transición Ecológica, dříve Ministerio de Industria, Energía y Turismo

         za přítomnosti: Endesa Generación SA, EDP España SAU, Bizkaia Energía, SL, Iberdrola Generación SAU, Tarragona Power SL, Bahia de Bizkaia Electricidad SL, Viesgo Generación SL

         Výrok

      Článek 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES musí být vykládán v tom smyslu, že finanční příspěvek uložený některým podnikům vyrábějícím elektrickou energii za účelem financování programů úspor a energetické účinnosti spravovaných orgánem veřejné moci nepředstavuje povinnost veřejné služby spadající pod toto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 408, 12.11.2018.


title: Věc C-105/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 27. února 2020 – UF v. Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

text:
               25.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 27. února 2020 – UF v. Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)
      (Věc C-105/20)
      (2020/C 175/05)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal du travail de Nivelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: UF

         Žalovaný: Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Porušuje arrêté royal du 20 juillet 1971 instituant une assurance indemnités et une assurance maternité en faveur des travailleurs indépendants et des conjoints aidants (královský výnos ze dne 20. července 1971 zavádějící nemocenské pojištění a pojištění pro případ mateřství ve prospěch osob samostatně výdělečně činných a vypomáhajících manželů nebo manželek) články 21 a 23 Listiny základních práv Evropské unie, směrnici 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (1), směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (2) (přepracované znění), směrnici č. 86/613/EHS ze dne 11. prosince 1986 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství, a o ochraně v mateřství (3) a rámcovou dohodu o částečném pracovním úvazku, provedenou směrnicí Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o částečném pracovním úvazku (4), tím, že nestanoví odpovídající dávky po dobu mateřské dovolené pro pracovnici, která vykonává po část pracovní doby samostatně výdělečnou činnost jako vedlejší činnost, avšak hradí stejné příspěvky jako pracovnice vykonávající hlavní činnost, ačkoli pracovnice, která po část pracovní doby vykonává samostatně výdělečnou činnost jako hlavní činnost, má nárok na mateřskou dávku v plné výši?

                  2)

                  Porušuje arrêté royal du 20 juillet 1971 instituant une assurance indemnités et une assurance maternité en faveur des travailleurs indépendants et des conjoints aidants (královský výnos ze dne 20. července 1971 zavádějící nemocenské pojištění a pojištění pro případ mateřství ve prospěch osob samostatně výdělečně činných a vypomáhajících manželů nebo manželek) články 21 a 23 Listiny základních práv Evropské unie, směrnici 92/85, směrnici 2006/54, směrnici 86/613 a rámcovou dohodu o částečném pracovním úvazku, provedenou směrnicí Rady 97/81, tím, že nestanoví odpovídající dávky po dobu mateřské dovolené pro pracovnici, která svou celkovou pracovní dobu dělí mezi zaměstnání a samostatně výdělečnou činnost, ačkoliv pracovnice vykonávající samostatně výdělečnou činnost po celou pracovní dobu má nárok na mateřskou dávku v plné výši?

         (1)  Úř. věst. 1992, L 348, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2006, L 204, s. 23.

         (3)  Úř. věst. 1986, L 359, s. 56.

         (4)  Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 14, 20.1.1998, s. 9).


title: Věc T-81/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2020 – Barata v. Parlament („Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Certifikační řízení – Povyšovací řízení 2016 – Vyloučení z konečného seznamu úředníků vybraných k účasti ve vzdělávacím programu – Článek 45a služebního řádu – Povinnost uvést odůvodnění – Zjevně nesprávné posouzení – Rovné zacházení – Právo na obhajobu“)

text:
               25.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/13

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2020 – Barata v. Parlament
      (Věc T-81/18) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Certifikační řízení - Povyšovací řízení 2016 - Vyloučení z konečného seznamu úředníků vybraných k účasti ve vzdělávacím programu - Článek 45a služebního řádu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Rovné zacházení - Právo na obhajobu“)
      (2020/C 175/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: João Miguel Barata (Evere, Belgie) (zástupci: G. Pandey, D. Rovetta a V. Villante, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: J. Steele a I. Terwinghe, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení zaprvé rozhodnutí ze dne 30. října 2017, kterým Parlament zamítl žalobcovu stížnost, zadruhé dopisu ze dne 20. března 2017 obsahujícího stanovisko smíšeného výboru pro certifikační řízení, v němž bylo orgánu oprávněnému ke jmenování doporučeno zamítnout žalobcův opravný prostředek, zatřetí dopisu ze dne 14. února 2017, kterým mu byly sděleny výsledky a ve kterém mu bylo oznámeno, že byl vypracován návrh seznamu sedmi úředníků vybraných k účasti ve vzdělávacím programu, začtvrté dopisu ze dne 8. prosince 2016, kterým byly žalobci sděleny jeho výsledky na závěr první etapy certifikačního řízení za rok 2016, zapáté dopisu ze dne 21. prosince 2016, kterým byly žalobci oznámeny kroky učiněné v návaznosti na jeho žádost o přezkum, a zašesté oznámení o vnitřním výběrovém řízení 2016/014 ze dne 7. října 2016 sděleného zaměstnancům dne 20. října 2016 a také celého výsledného návrhu seznamu úředníků vybraných k účasti ve vzdělávacím programu.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Joãu Miguelu Baratovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 142, 23.4.2018.


title: Věc T-150/20: Žaloba podaná dne 24. března 2020 – Tartu Agro v. Komise

text:
               25.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/30

      Žaloba podaná dne 24. března 2020 – Tartu Agro v. Komise
      (Věc T-150/20)
      (2020/C 175/41)
      Jednací jazyk: estonština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: AS Tartu Agro (zástupci: T. Järviste, T. Kaurov, M. Peetsalu a M. A. R. Valberg, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou,

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 24. ledna 2020 o státní podpoře SA.39182 (2017/C) týkající se poskytnutí údajné protiprávní podpory pro společnost Tartu Agro;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z přípustnosti žaloby.

                              —

                              Žaloba je podle žalobkyně přípustná, neboť žalobkyně je podle napadeného rozhodnutí údajnou příjemkyní podpory. Rozhodnutí se jí tedy bezprostředně a osobně dotýká.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise zásadním způsobem porušila hmotněprávní a procesní ustanovení, když v souvislosti se zadávacím řízením posuzovala, zda je transakce v souladu s vnitřním trhem, dále nesplnila svou důkazní povinnost a nesprávně vyložila skutkový stav.

                              —

                              Komise měla podle žalobkyně zohlednit časový kontext okamžiku uzavření pachtovní smlouvy, tehdejší ekonomické úvahy a tehdy platné výkladové normy.

                              —

                              Komise podle žalobkyně učinila nesprávný závěr, že zadávací řízení neodpovídalo požadavkům, které mají zajistit tržní podmínky, neboť podmínky zadávacího řízení ve svém souhrnu umožňovaly maximalizovat zisk státu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise zásadním způsobem porušila hmotněprávní a procesní ustanovení, když ověřovala, zda pachtovné sjednané v pachtovní smlouvě odpovídalo tržním podmínkám, dále že porušila pravidla důkazního břemene při posuzování, zda se jedná o státní podporu, a že nesprávně vyložila skutkový stav.

                              —

                              Komise podle žalobkyně konstatovala státní podporu na základě irelevantních a nedostatečných údajů. Podle ní měla konstatovat, že investice do zlepšování půdy, náklady na udržování půdy a zlepšování kvality půdního fondu v celém rozsahu náleží k pachtu.

                              —

                              Komise podle ní postupovala nesprávně, když opomenula skutečnost, že ekonomická výhoda, která údajně vyplývá z pachtovní smlouvy, zanikla nejpozději v roce 2002 privatizací a sloučením žalobkyně s vlastníky jejích podílů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise při určování výše výhody zásadním způsobem porušila právní předpisy a nesprávně vyhodnotila skutkové okolnosti.

                              —

                              Komise podle žalobkyně v rámci své analýzy nesprávně použila aritmetické prostředky a statistické údaje o pachtovném a porušila svou povinnost uvést odůvodnění.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise zásadním způsobem porušila právní předpisy a nesprávně vyhodnotila skutkové okolnosti, když skutkový stav kvalifikovala jako novou podporu.

                              —

                              Podle žalobkyně byly veškeré údajné podpory poskytnuty před přistoupením Estonska k Unii a k okamžiku přistoupení byly ukončeny, přičemž podnik byl v roce 2001 privatizován a v roce 2002 došlo ke sloučení žalobkyně s vlastníky jejích podílů.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise zásadním způsobem porušila právní předpisy a nesprávně vyložila skutkové okolnosti, když podporu pokládala za obsoletní jen zčásti.

                              —

                              Komise měla podle žalobkyně dospět k závěru, že státní podpora, jež údajně vyplývá z pachtovní smlouvy, byla zcela ukončena nejpozději při sloučení žalobkyně s vlastníky jejích podílů v roce 2002, a že je tedy v plném rozsahu obsoletní.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila právní předpisy, když Estonské republice uložila v rozporu se zásadami ochrany legitimního očekávání a právní jistoty povinnost zajistit navrácení podpory od společnosti Tartu Agro.

                              —

                              Podle žalobkyně jsou dány zvláštní okolnosti, z nichž vyplývá, že požadavek na vrácení podpory od žalobkyně by byl krajně nepřiměřený – žalobkyně nebyla povinna uznat existenci státní podpory.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise zásadním způsobem porušila právní předpisy a nesprávně vyložila skutkový stav, když podporu kvalifikovala jako neslučitelnou s vnitřním trhem.

                              —

                              Zúčastnění podle ní věcně zdůvodnili, jakým způsobem pachtovní smlouva přispěla k posílení hospodářského rozvoje, avšak Komise opomněla se touto otázkou věcně zabývat.


title: Věc T-175/20: Žaloba podaná dne 31. března 2020 – Laboratorios Ern v. EUIPO – Sanolie (SANOLIE)

text:
               25.5.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/35

      Žaloba podaná dne 31. března 2020 – Laboratorios Ern v. EUIPO – Sanolie (SANOLIE)
      (Věc T-175/20)
      (2020/C 175/46)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: R. Guerras Mazón, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sanolie (Istanbul, Turecko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SANOLIE – Přihláška č. 17 042 292

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. ledna 2020 ve věci R 2405/2018-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí v části, ve které je přihlášce vyhověno v souvislosti s přihlašovanými výrobky „tělové máslo; pleťové krémy; tělové oleje (kosmetické); pleťové oleje; oleje pro kosmetické účely“ zařazenými do třídy 3;

                  —

                  zamítl přihlášku ochranné známky Evropské unie č. 17 042 292 „SANOLIE“ v souvislosti s uvedenými výrobky „tělové máslo; pleťové krémy; tělové oleje (kosmetické); pleťové oleje; oleje pro kosmetické účely“ zařazenými do třídy 3;

                  —

                  uložil žalovanému a případné další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

      Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc C-175/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 14. dubna 2020 – SIA „SS“ v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Lotyšsko) dne 14. dubna 2020 – SIA „SS“ v. Valsts ieņēmumu dienests
      (Věc C-175/20)
      (2020/C 222/21)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Administratīvā apgabaltiesa

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně a odvolatelka: SIA „SS“

         Žalovaná a další účastnice odvolacího řízení: Valsts ieņēmumu dienests

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být požadavky stanovené v obecném nařízení o ochraně osobních údajů (1) vykládány v tom smyslu, že taková žádost o informace vystavená daňovou správou, jako je žádost dotčená v projednávané věci, prostřednictvím které se požaduje poskytnutí informací obsahujících značné množství osobních údajů, musí dodržovat požadavky stanovené v obecném nařízení o ochraně osobních údajů (zejména v jeho čl. 5 odst. 1)?

                  2)

                  Musí být požadavky stanovené v obecném nařízení o ochraně osobních údajů vykládány v tom smyslu, že daňová správa se může odchýlit od ustanovení čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení, i když právní předpisy platné v Lotyšské republice takovou pravomoc uvedené správě nepřiznávají?

                  3)

                  Lze na základě výkladu požadavků stanovených v obecném nařízení o ochraně osobních údajů mít za to, že existuje legitimní cíl odůvodňující povinnost – uloženou takovou žádostí o informace, jako je žádost dotčená v projednávané věci – poskytnout všechny požadované údaje v neomezeném množství a po neomezenou dobu, tedy bez určení data, kdy má plnění povinností vyplývajících z uvedené žádosti o informace skončit?

                  4)

                  Lze na základě výkladu požadavků stanovených v obecném nařízení o ochraně osobních údajů mít za to, že existuje legitimní cíl odůvodňující povinnost – uloženou takovou žádostí o informace, jako je žádost dotčená v projednávané věci – poskytnout všechny požadované údaje, i když v žádosti o informace není uveden (nebo je uveden neúplně) účel sdělení informací?

                  5)

                  Lze na základě výkladu požadavků stanovených v obecném nařízení o ochraně osobních údajů mít za to, že existuje legitimní cíl odůvodňující povinnost – uloženou takovou žádostí o informace, jako je žádost dotčená v projednávané věci – poskytnout všechny požadované údaje, i když v praxi by se týkala absolutně všech subjektů údajů, které uveřejnily inzerát v rubrice „Osobní automobily“ internetového portálu?

                  6)

                  Jaká kritéria je třeba uplatnit k ověření, zda daňová správa jakožto správce údajů řádně zajišťuje soulad zpracování údajů (včetně získávání informací) s požadavky stanovenými v obecném nařízení o ochraně osobních údajů?

                  7)

                  Jaká kritéria je třeba uplatnit k ověření, zda taková žádost o informace, jako je žádost dotčená v projednávané věci, je řádně odůvodněná a týká se jednotlivého případu?

                  8)

                  Jaká kritéria je třeba uplatnit k ověření, zda je zpracování osobních údajů prováděno v nezbytném rozsahu a v souladu s požadavky stanovenými v obecném nařízení o ochraně osobních údajů?

                  9)

                  Jaká kritéria je třeba uplatnit k ověření, zda daňová správa jakožto správce údajů zajišťuje soulad zpracování údajů s požadavky stanovenými v čl. 5 odst. 1 obecného nařízení o ochraně osobních údajů (odpovědnost)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).


title: Věc T-217/20: Žaloba podaná dne 16. dubna 2020 – Řecká republika v. Evropská komise

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/26

      Žaloba podaná dne 16. dubna 2020 – Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc T-217/20)
      (2020/C 222/29)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Řecká republika (zástupkyně: E. Tsaousi, A. Vasilopoulou a E. Krompa, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí (1) v rozsahu, v němž vylučuje z financování Evropské unie některé výdaje Řecké republiky v celkové hrubé výši 9 657 608,85 eur odpovídající celkové čisté výši 9 590 402,53 eur, které byly uskutečněny a vykázány v rámci EZFRV v souvislosti s opatřeními 123A, 125A, 321 a 322 programu rozvoje venkova na období 2007-2013 a opatřeními 4.2, 4.3, 7.2 a 7.4 programu rozvoje venkova na období 2014-2020 pro hospodářské roky 2011 až 2018, a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených Řeckou republikou.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí bylo přijato na základě nesprávného výkladu a použití čl. 34 odst. 7 nařízení (EU) č. 908/2014 (2), jelikož finanční opravy jsou protiprávní z důvodu, že Komise překročila meze své posuzovací pravomoci, a že napadené rozhodnutí je stiženo nedostatečným odůvodněním.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence právního základu pro uložení opravy, pokud jde o výdaje uskutečněné více než 24 měsíců před zasláním prvních zjištění, z porušení čl. 52 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 (3) a z toho, že Komise překročila svou pravomoc ratione temporis, když uložila sporné finanční opravy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod týkající se zejména opravy uložené pro opatření 125A a 123A vycházející z porušení zásad ne bis in idem, právní jistoty, řádné správy, legitimního očekávání členských států a proporcionality.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod týkající se zejména opravy uložené pro opatření 125A vycházející z porušení čl. 24 odst. 2 písm. b) nařízení (EU) č. 65/2011 (4) , článku 43 nařízení (ES) č. 1974/2006 a ustanovení vnitrostátního programu rozvoje venkova, který Komise schválila na období 2007-2013, z nedostatečného odůvodnění týkajícího se právního základu opravy, jakož i z neexistence právního základu a odůvodnění, a z nesprávného posouzení skutkového stavu co se týče uložené paušální finanční opravy a její procentní výše (10 %).

                  5.

                  Pátý žalobní důvod týkající se zejména opravy uložené pro opatření 125A vycházející z toho, že napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s čl. 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, článkem 34 nařízení (EU) č. 908/2014 a pokyny C(2015)3675 ze dne 8. června 2015, právem být předem vyslechnut a právem na obhajobu, jakož i se zásadami legitimního očekávání a proporcionality. Je rovněž tvrzeno, že odůvodnění rozhodnutí je nedostatečné a že je stiženo nesprávným posouzením skutkového stavu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod týkající se zejména opravy uložené pro opatření 321 a 322 vycházející z porušení čl. 24 odst. 2 písm. b) nařízení (EU) č. 65/2011 a pokynů C(2015)3675 ze dne 8. června 2015, z nesprávného posouzení skutkového stavu, nedostatečného odůvodnění a porušení zásady proporcionality.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod týkající se zejména opravy uložené pro opatření 123A vycházející z toho, že dotčená oprava byla uložena v rozporu s čl. 24 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 65/2011, článkem 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a článkem 34 nařízení (EU) č. 908/2014, a je stižena nesprávným posouzením skutkového stavu a nedostatečným odůvodněním. Mimoto je uplatňováno porušení práva být vyslechnut a práva na obhajobu Řecké republiky, jakož i zásady proporcionality.

         (1)  Prováděcí Rozhodnutí Komise (EU) 2020/201 ze dne 12. února 2020, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (oznámeno pod číslem C(2020) 541) (Úř. věst. L 42, 14.2.2020, s. 17).

         (2)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 908/2014 ze dne 6. července 2014, kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost (Úř. věst. L 255, 28.8.2014, s. 59).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 549).

         (4)  Nařízení Komise (EU) č. 65/2011 ze dne 27. ledna 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1698/2005, pokud jde o provádění kontrolních postupů a podmíněnosti s ohledem na opatření na podporu rozvoje venkova (Úř. věst. L 25, 28.1.2011, s. 8).


title: Věc T-267/20: Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Arbuzov v. Rada

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/31

      Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Arbuzov v. Rada
      (Věc T-267/20)
      (2020/C 222/34)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Sergej Arbuzov (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/373 ze dne 5. března 2020, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (1), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/370 ze dne 5. března 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (2), a to v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí a nařízení vztahují na žalobce;

                  —

                  rozhodl, že Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu

                              —

                              žalobce odůvodňuje svou žalobu mimo jiné tím, že Rada Evropské unie nejednala při přijetí rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/354 ze dne 4. března 2019 (3) s řádnou péčí, neboť se před přijetím napadaného rozhodnutí nevypořádala s tvrzeními žalobce a důkazy předloženými žalobcem, které svědčí ve prospěch žalobce, a vycházela zásadně ze stručného shrnutí Generální prokuratury Ukrajiny a nepožadovala žádné doplňující informace o průběhu vyšetřování na Ukrajině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva žalobce

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že omezení, která jsou proti němu přijata, jsou nepřiměřená, nadbytečná a porušující záruky mezinárodněprávní ochrany vlastnického práva žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce zaručených mu Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že přijetím omezujících opatření vůči němu bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces, presumpci neviny, právo na obhajobu, jakož i ochranu soukromého vlastnictví.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 10.

         (2)  Úř. věst. 2020, L 71, s. 1.

         (3)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/354 ze dne 4. března 2019, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2019, L 64, s. 7).


title: Věc T-287/20: Žaloba podaná dne 15. května 2020 – Eggy Food v. EUIPO (EGGY FOOD)

text:
               6.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/38

      Žaloba podaná dne 15. května 2020 – Eggy Food v. EUIPO (EGGY FOOD)
      (Věc T-287/20)
      (2020/C 222/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Německo) (zástupci: J. Eberhardt a R. Böhm, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie EGGY FOOD – Přihláška č. 1 795 2953

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. března 2020, ve věci R 1316/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  nařídil zveřejnění přihlášky ochranné známky Evropské unie č. 1 795 2953;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc C-401/18: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Praze – Česká republika) – Herst, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství („Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. b) – Pořízení zboží uvnitř Společenství – Článek 20 – Nabytí práva nakládat se zbožím jako vlastník – Řetězové nákupy a prodeje zboží s jedinou přepravou uvnitř Společenství – Možnost činit rozhodnutí, která mohou ovlivnit právní situaci zboží – Přičtení přepravy – Přeprava v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně – Časové účinky rozsudků, jimiž je podáván výklad“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/3

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Praze – Česká republika) – Herst, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-401/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. b) - Pořízení zboží uvnitř Společenství - Článek 20 - Nabytí práva nakládat se zbožím jako vlastník - Řetězové nákupy a prodeje zboží s jedinou přepravou uvnitř Společenství - Možnost činit rozhodnutí, která mohou ovlivnit právní situaci zboží - Přičtení přepravy - Přeprava v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně - Časové účinky rozsudků, jimiž je podáván výklad“)
      (2020/C 230/03)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Krajský soud v Praze

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Herst, s.r.o.

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

                  1)

                  Článek 20 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že osoba povinná k dani, která uskutečňuje jedinou přepravu zboží uvnitř Společenství v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně s úmyslem získat toto zboží pro svou ekonomickou činnost, jakmile bude v členském státě určení propuštěno do volného oběhu, nabývá právo nakládat s tímto zbožím jako vlastník ve smyslu tohoto ustanovení za podmínky, že má možnost činit rozhodnutí, která mohou ovlivnit právní situaci tohoto zboží, zejména rozhodnutí o jeho prodeji;
                  skutečnost, že tato osoba povinná k dani měla od počátku v úmyslu získat toto zboží pro svou ekonomickou činnost, jakmile bude v členském státě určení propuštěno do volného oběhu, musí být vnitrostátním soudem zohledněna v rámci celkového posouzení všech konkrétních okolností věci, která je mu předložena, pro účely určení, kterému z několika po sobě následujících pořízení musí být tato přeprava uvnitř Společenství přičtena.

                  2)

                  Unijní právo brání tomu, aby vnitrostátní soud v situaci, kdy ustanovení vnitrostátního daňového práva, jímž bylo provedeno ustanovení směrnice 2006/112, dovoluje více výkladových variant, použil na základě vnitrostátní ústavní zásady in dubio mitius výkladovou variantu, která je pro osobu povinnou k dani nejpříznivější, i poté, co by Soudní dvůr rozhodl, že takový výklad je s unijním právem neslučitelný.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc C-736/18 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Gugler France v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) („Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek GUGLER – Návrh na prohlášení neplatnosti podaný společností Gugler France SA – Hospodářské propojení mezi navrhovatelem neplatnosti a majitelem napadené ochranné známky – Neexistence nebezpečí záměny“)

text:
               13.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 230/8

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. dubna 2020 – Gugler France v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-736/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek GUGLER - Návrh na prohlášení neplatnosti podaný společností Gugler France SA - Hospodářské propojení mezi navrhovatelem neplatnosti a majitelem napadené ochranné známky - Neexistence nebezpečí záměny“)
      (2020/C 230/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek:: Gugler France (zástupce: S. Guerlain, advokát)

         Další účastník řízení: Alexander Gugler (zástupkyně: M.-C. Simon, Rechtsanwältin) Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Gugler France SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které v souvislosti s řízením o kasačním opravném prostředku vynaložil Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 112, 25. 3. 2019.


title: Věc T-465/20: Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Ryanair v. Komise

text:
               31.8.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/46

      Žaloba podaná dne 22. července 2020 – Ryanair v. Komise
      (Věc T-465/20)
      (2020/C 287/68)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ryanair DAC (Swords, Irsko) (zástupci: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating a I. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 10. června 2020 týkají se státní podpory SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – Aid to TAP (1); a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
                  Žalobkyně rovněž žádá o to, aby byla její žaloba projednána ve zrychleném řízení upraveném v článku 23a statutu Soudního Dvora Evropské unie.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí neprokazuje, že na státní podpory se vztahuje věcná působnost pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci nefinančních podniků v obtížích (2).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí porušuje zásady zákazu diskriminace, volného pohybu služeb a svobody usazování.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila svou povinnost uvést odůvodnění.

         (1)  Rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 10. června 2020 týkající se státní podpory SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – Aid to TAP (Úř. věst. 2020 C 228, s. 1).

         (2)  Pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci nefinančních podniků v obtížích (Úř. věst. 2014, C 249, s. 1).


title: Věc C-137/18: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Dresden – Německo) – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Volný pohyb služeb – Směrnice 2006/123/ES – Právní úprava členského státu stanovící minimální sazbu pro odměny inženýrů a architektů“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/2

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Dresden – Německo) – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
      (Věc C-137/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Volný pohyb služeb - Směrnice 2006/123/ES - Právní úprava členského státu stanovící minimální sazbu pro odměny inženýrů a architektů“)
      (2020/C 313/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Dresden

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: hapeg dresden gmbh

         Žalovaná: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

         Výrok

      Článek 15 odst. 1, odst. 2 písm. g) a odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je zakázáno sjednat ve smlouvách uzavřených s architekty nebo inženýry nižší sazby než jsou minimální částky určené podle sazebníku odměn architektů a inženýrů stanoveného touto právní úpravou.

         (1)  Úř. věst. C 268, 30.7.2018.


title: Věc C-647/18: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okrazhen sad – Vidin – Bulharsko) – Corporate Commercial Bank, v lidkvidaci v. Elit Petrol AD („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odstavec 2 jednacího řádu Soudního dvora – Justiční spolupráce v občanských věcech – Insolvenční řízení – Zpětná změna podmínek pro vyrovnání vzájemných náhrad s úvěrovou institucí v úpadku – Právní stát – Zásada právní jistoty – Právo na účinnou právní ochranu“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/3

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okrazhen sad – Vidin – Bulharsko) – Corporate Commercial Bank, v lidkvidaci v. Elit Petrol AD
      (Věc C-647/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odstavec 2 jednacího řádu Soudního dvora - Justiční spolupráce v občanských věcech - Insolvenční řízení - Zpětná změna podmínek pro vyrovnání vzájemných náhrad s úvěrovou institucí v úpadku - Právní stát - Zásada právní jistoty - Právo na účinnou právní ochranu“)
      (2020/C 313/04)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Okrazhen sad – Vidin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Corporate Commercial Bank, v likvidaci

         Žalovaná: Elit Petrol AD

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Okrazhen sad Vidin (okresní soud ve Vidinu, Bulharsko) ze dne 15. října 2018 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 455, 17.12.2018.


title: Věc C-522/18: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego – Polsko) – DŚ v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle („Řízení o předběžné otázce – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/2

      Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego – Polsko) – DŚ v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle
      (Věc C-522/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2020/C 313/03)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DŚ

         Žalovaná: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

         za účasti: Prokuratury Krajowej

         Výrok

      Není již namístě rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené rozhodnutím Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) ze dne 2. srpna 2018 ve věci C 522/18.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc C-11/19: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Azienda ULSS n. 6 Euganea v. Pia Opera Croce Verde Padova („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Článek 10 písm. h) – Článek 12 odst. 4 – Zvláštní výjimky pro veřejné zakázky na služby – Služby civilní obrany, civilní ochrany a prevence nebezpečí – Neziskové organizace nebo sdružení – Zdravotnická dopravní služba a zdravotnická záchranná služba – Regionální právní předpisy, které ukládají přednostní využívání partnerství mezi veřejnými zadavateli – Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb – Meze – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/4

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Azienda ULSS n. 6 Euganea v. Pia Opera Croce Verde Padova
      (Věc C-11/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Veřejné zakázky - Směrnice 2014/24/EU - Článek 10 písm. h) - Článek 12 odst. 4 - Zvláštní výjimky pro veřejné zakázky na služby - Služby civilní obrany, civilní ochrany a prevence nebezpečí - Neziskové organizace nebo sdružení - Zdravotnická dopravní služba a zdravotnická záchranná služba - Regionální právní předpisy, které ukládají přednostní využívání partnerství mezi veřejnými zadavateli - Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb - Meze - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2020/C 313/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Azienda ULSS n. 6 Euganea

         Žalovaná: Pia Opera Croce Verde Padova

         Za účasti: Azienda Ospedaliera di Padova, Regione Veneto, Croce Verde Servizi

         Výrok

                  1)

                  Článek 10 písm. h) a čl. 12 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání regionální právní úpravě, která váže zadání veřejné zakázky na okolnost, že partnerství mezi subjekty ve veřejném sektoru neumožňuje zajistit zdravotnickou dopravní službu, pokud volba vyjádřená ve prospěch konkrétního způsobu poskytování služeb a provedená v dřívější fázi před zadáním veřejné zakázky dodržuje zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace, vzájemného uznávání, proporcionality a transparentnosti.

                  2)

                  Článek 10 písm. h) a čl. 12 odst. 4 směrnice 2014/24 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání regionální právní úpravě, která veřejnému zadavateli ukládá povinnost odůvodnit svou volbu zadat zakázku na zdravotnickou dopravní službu prostřednictvím zadávacího řízení, namísto toho, aby ji zadal přímo prostřednictvím smlouvy uzavřené s jiným veřejným zadavatelem.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Spojené věci C-89/19 až C-91/19: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Rieco SpA v. Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19) („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Článek 12 odst. 3 – Vnitrostátní právní úprava, která zvýhodňuje zadávání veřejných zakázek na úkor in house smluv – Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb – Omezení – Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje možnost veřejného zadavatele převzít v rámci kapitálu subjektu vlastněného veřejnými zadavateli podíly, které nemohou zaručit kontrolu tohoto subjektu nebo právo blokovat rozhodnutí“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/5

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 6. února 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Rieco SpA v. Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)
      (Spojené věci C-89/19 až C-91/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Veřejné zakázky - Směrnice 2014/24/EU - Článek 12 odst. 3 - Vnitrostátní právní úprava, která zvýhodňuje zadávání veřejných zakázek na úkor in house smluv - Svoboda členských států, pokud jde o volbu způsobu poskytování služeb - Omezení - Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje možnost veřejného zadavatele převzít v rámci kapitálu subjektu vlastněného veřejnými zadavateli podíly, které nemohou zaručit kontrolu tohoto subjektu nebo právo blokovat rozhodnutí“)
      (2020/C 313/06)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Rieco SpA

         Žalované: Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)

         Za přítomnosti: Commune di Ortona (C-89/19), Comune di Treglio (C-89/19), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Výrok

                  1)

                  Článek 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která uzavření in house transakce, rovněž označované jako „in house smlouva“, podmiňuje nemožností zadat veřejnou zakázku a v každém případě tím, že veřejný zadavatel prokáže výhody, které jsou pro územně správní celek konkrétně spojeny s použitím in house transakce.

                  2)

                  Článek 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje, aby veřejný zadavatel nabyl podíl v subjektu, jehož akcionáři jsou jiní veřejní zadavatelé, jestliže tento podíl nemůže zaručit kontrolu nebo právo blokovat rozhodnutí a pokud uvedený veřejný zadavatel zamýšlí později získat postavení umožňující společnou kontrolu, a v důsledku toho možnost přistoupit k přímému zadání zakázek ve prospěch tohoto subjektu, jehož kapitál vlastní několik veřejných zadavatelů.

         (1)  Úř. věst. C 182, 27.5.2019.


title: Věc C-172/19 P: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 31. ledna 2020 – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) v. Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Životní prostředí – Směrnice 2010/75/EU – Závěry o nejlepších dostupných technikách (BAT) – Prováděcí rozhodnutí (EU) 2017/1442 – Velká spalovací zařízení – Žaloba na neplatnost – Nepřípustnost – Neexistence bezprostředního dotčení – Účast na procesu vedoucím k přijetí aktu – Procesní záruky při přijetí aktu – Nahrazení odůvodnění – Neexistence žalobních důvodů vycházejících z porušení procesních práv žalobce – Neexistence osobního dotčení – Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/6

      Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 31. ledna 2020 – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) v. Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Evropská komise
      (Věc C-172/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Životní prostředí - Směrnice 2010/75/EU - Závěry o nejlepších dostupných technikách (BAT) - Prováděcí rozhodnutí (EU) 2017/1442 - Velká spalovací zařízení - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost - Neexistence bezprostředního dotčení - Účast na procesu vedoucím k přijetí aktu - Procesní záruky při přijetí aktu - Nahrazení odůvodnění - Neexistence žalobních důvodů vycházejících z porušení procesních práv žalobce - Neexistence osobního dotčení - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
      (2020/C 313/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (zástupci: W. Spieth a N. Hellermann, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG (zástupci: W. Spieth a N. Hellermann, Rechtsanwälte), Evropská komise (zástupci: R. Tricot a A. C. Becker, zmocněnci)

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravný prostředek se zamítá jako zjevně neopodstatněný.

                  2.

                  Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Věc C-368/19: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 16. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl v. Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Sbližování právních předpisů – Sítě a služby elektronických komunikací – Omezení instalace základnových stanic pro mobilní telefony uložené místními orgány – Nedostatečné upřesnění skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku pro účely vyřešení sporu v původním řízení – Zjevná nepřípustnost“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/6

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 16. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl v. Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA
      (Věc C-368/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Sbližování právních předpisů - Sítě a služby elektronických komunikací - Omezení instalace základnových stanic pro mobilní telefony uložené místními orgány - Nedostatečné upřesnění skutečností odůvodňujících potřebu odpovědi na předběžnou otázku pro účely vyřešení sporu v původním řízení - Zjevná nepřípustnost“)
      (2020/C 313/08)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Žalované: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Za účasti: Regione Lazio, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ente Suore Francescane Missionarie del Cuore Immacolato di Maria a další, Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA), Congregazione delle Religiose di Gesù e Maria

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) ze dne 2. února 2018 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 312, 16.9.2019.


title: Věc C-381/19: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 15. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – SC Banca E S.A. v. G.D. („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/ES – Zavedení nového právního prostředku nápravy během probíhajícího řízení – Zásady právní jistoty a efektivity“)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/7

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 15. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – SC Banca E S.A. v. G.D.
      (Věc C-381/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/ES - Zavedení nového právního prostředku nápravy během probíhajícího řízení - Zásady právní jistoty a efektivity“)
      (2020/C 313/09)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Cluj

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: SC Banca E S.A.

         Odpůrkyně: G.D.

         Výrok

      Zásady právní jistoty a efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání procesnímu ustanovení, které mění systém opravných prostředků stanovený vnitrostátním právním řádem tak, že zavádí další opravný prostředek a stupeň soudního řízení, a které se uplatní od okamžiku této změny na již probíhající řízení, v němž proti sobě stojí spotřebitel a prodávající nebo poskytovatel, pokud tento nový opravný prostředek může uplatnit jak spotřebitel, tak prodávající nebo poskytovatel.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-226/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2020 sdružením Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-835/17, Eurofer v. Komise

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/8

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2020 sdružením Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. března 2020 ve věci T-835/17, Eurofer v. Komise
      (Věc C-226/20 P)
      (2020/C 313/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (zástupci: J. Killick, advocaat, G. Forwood, avocate)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek;

                  —

                  zrušil článek 2 sporného nařízení (1);

                  —

                  podpůrně, vrátil věc Tribunálu;

                  —

                  uložil Komisi a vedlejší účastnici řízení před Tribunálem náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel vznáší čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

                  1.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající ve výkladu čl. 3 odst. 4 základního nařízení (2) v tom smyslu, že Komise může v rámci své posuzovací pravomoci považovat dovoz, který převyšuje 1 % podílu na trhu, za „zanedbatelný“.

                  2.

                  Nesprávné posouzení, podle něhož „objem dovozu“ ze Srbska byl „zanedbatelný“ pro účely uplatnění čl. 3 odst. 4 základního nařízení. Konkrétně se Tribunál dopustil:

                              2.1.

                              nesprávného právního posouzení, když zahrnul prvky týkající se cen do posouzení zanedbatelnosti, které je pouhým kvantitativním posouzením ve vztahu k objemu;

                              2.2.

                              podpůrně, nesprávného právního posouzení, když nevzal v úvahu další faktory (zejména údaje o cenovém podbízení a o prodeji pod cenou), které by mohly (přesněji) poukázat na možné účinky, které dovezené objemy mohou mít; a

                              2.3.

                              dále zjevně nesprávného posouzení a zkreslení důkazů, když měl za to, že průměrné ceny související s objemem dovozu, který představoval zanedbatelný podíl na trhu, mohou být bez dalšího základem zjištění, že objem je v tomto konkrétním případě „zanedbatelný“.

                  3.

                  Nesprávné posouzení, pokud jde o závěr, že „nebylo nutné přijmout ochranná opatření“ pro účely čl. 9 odst. 2 základního nařízení. Konkrétně se Tribunál dopustil:

                              3.1.

                              nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise mohla zastavit šetření bez posouzení možné újmy; a

                              3.2.

                              nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když měl za to, že Komise při uplatnění čl. 9 odst. 2 základního nařízení nepřekročila meze své posuzovací pravomoci.

                  4.

                  Nesprávné právní posouzení, když měl Tribunál za to, že Komise nebyla povinna sdělit údaje o cenovém podbízení a o prodeji pod cenou ve vztahu k srbskému vývozci. Konkrétně se Tribunál dopustil:

                              4.1.

                              nesprávného právního posouzení, když měl za to, že k dodržení práva na obhajobu sdružení Eurofer nebylo nutné sdělit údaje o cenovém podbízení a o prodeji pod cenou;

                              4.2.

                              nesprávného právního posouzení, když měl Tribunál za to, že se žadatel v rámci antidumpingového šetření nemůže dovolávat požadavků vycházejících z dodržování práva na obhajobu; a

                              4.3.

                              nesprávného právního posouzení, když měl Tribunál za to, že sporné nařízení je v souladu se zásadou dobré správy zakotvenou v článku 41 Listiny základních práv.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/1795 ze dne 5. října 2017, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících z Brazílie, Íránu, Ruska a Ukrajiny a kterým se ukončuje šetření týkající se dovozu určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících ze Srbska (Úř. věst. 2017, L 258, s. 24).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).


title: Věc C-247/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Appeals Service Northern Ireland (Spojené království) dne 7. dubna 2020 – VI v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Appeals Service Northern Ireland (Spojené království) dne 7. dubna 2020 – VI v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Věc C-247/20)
      (2020/C 313/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Appeals Service Northern Ireland

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: VI

         Odpůrce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí dítě s trvalým pobytem v EHP disponovat komplexním zdravotním pojištěním za účelem zachování práva na pobyt, jak by tomu bylo v případě ekonomicky nezávislé osoby podle čl. 4 odst. 1) nařízení z roku 2016?

                  2.

                  Je požadavek podle čl. 4 odst. 3) písm. b) nařízení o imigraci z roku 2016 (Evropský hospodářský prostor) […], podle kterého je kritérium komplexního zdravotního pojištění ve Spojeném království splněno pouze tehdy, pokud se jedná o studenta nebo ekonomicky nezávislou osobu, s ohledem na čl. 16 odst. 2) písm. b) bod ii) nařízení o imigraci z roku 2016 (Evropský hospodářský prostor), pokud se takové pojištění vztahuje na tuto osobu a všechny její blízké členy rodiny, v rozporu s unijním právem ve světle čl. 7 odst. 1 směrnice 2004/38 (1) a bodu 70 rozsudku Soudního dvora [Evropské unie] Teixiera, C-480/08?

                  3.

                  Jsou v návaznosti na bod 53 rozsudku Ahmad v. Secretary of State for the Home Department [2014] EWCA Civ 988, platné vzájemné dohody mezi Spojeným královstvím a Irskou republikou týkající se společné oblasti cestování použitelné na zdravotní pojištění považovány za „vzájemné dohody“, a představují tedy komplexní zdravotní pojištění ve smyslu čl. 4 odst. 1) nařízení o imigraci z roku 2016?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77).


title: Věc C-261/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 15. června 2020 – Thelen Technopark Berlin GmbH v. MN

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 15. června 2020 – Thelen Technopark Berlin GmbH v. MN
      (Věc C-261/20)
      (2020/C 313/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Thelen Technopark Berlin GmbH

         Odpůrce: MN

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyplývá z unijního práva, zejména z čl. 4 odst. 3 SEU, čl. 288 odst. 3 SFEU a čl. 260 odst. 1 SFEU, že čl. 15 odst. 1, odst. 2 písm. g) a odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (1) má v rámci probíhajících soudních řízení vedených mezi soukromými osobami takový přímý účinek, že se nadále nepoužije vnitrostátní právní úprava obsažená v § 7 německého Verordnung über die Honorare für Architekten- und Ingenieurleistungen (nařízení o odměnách za služby architektů a inženýrů, dále jen „HOAI“), podle které jsou minimální sazby odměn za služby architektů a inženýrů v oblasti plánování a provádění dohledu stanovené tímto sazebníkem odměn – až na určité výjimky – závazné a ujednání o odměně, která je nižší než uvedené minimální sazby, sjednané ve smlouvách s architekty nebo inženýry je neúčinné?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku:

                              a)

                              Představuje právní úprava závazných minimálních sazeb odměn za služby architektů a inženýrů v oblasti plánování a provádění dohledu zavedená Spolkovou republikou Německo v § 7 HOAI porušení svobody usazování podle článku 49 SFEU nebo jiných obecných zásad unijního práva?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 2 a): Vyplývá z takovéhoto porušení, že vnitrostátní právní úprava závazných minimálních sazeb (v tomto případě § 7 HOAI) se v probíhajícím soudním řízení vedeném mezi soukromými osobami nadále nepoužije?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 376, s. 36.


title: Věc C-265/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep Antwerpen (Belgie) dne 15. června 2020 – FN v. Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep Antwerpen (Belgie) dne 15. června 2020 – FN v. Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM
      (Věc C-265/20)
      (2020/C 313/13)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep Antwerpen

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: FN

         Odpůrci: Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

         Předběžná otázka

      Musí být ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES (1) ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, a ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, která je přílohou směrnice Rady 97/81/ES (2) ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby vysoké škole bylo umožněno, na základě vnitrostátního ustanovení (článek 91 univerzitního výnosu), podle nějž je nezávislý akademický personál zaměstnaný na plný úvazek jmenován natrvalo a personál zaměstnaný na částečný úvazek je buď jmenován nebo zaměstnán na dobu určitou, kterou lze prodloužit, v trvání nejvýše šesti let,

                  1.

                  zaměstnávat vysokoškolského učitele s odvoláním na smluvní volnost po dobu 20 let formou zhruba 20 po sobě následujících pracovních smluv na částečný úvazek s krátkou dobou platnosti a statutárními pracovními poměry v délce jednoho až tří let bez omezení celkového počtu prodloužení, zatímco jiní kolegové vykonávající srovnatelné činnosti získali trvalé jmenování na plný úvazek?

                  2.

                  stanovit ve svém služebním řádu pouze obecnou minimální hranici v podobě míry zaměstnání v rozsahu 50 %, které musí být dosaženo, aby přicházelo do úvahy trvalé jmenování, nestanoví ale žádné kritérium, na jehož základě získají zaměstnanci pracující na částečný úvazek v rozsahu 50 % a více trvalé jmenování resp. pracovní poměr na dobu určitou?

                  3.

                  přidělit vysokoškolskému učiteli zaměstnanému na částečný úvazek s odvoláním na neomezenou „smluvní volnost“ procento pracovního úvazku, aniž by musela stanovit objektivní kritéria nebo provést objektivní měření pracovního vytížení?

                  4.

                  upřít vysokoškolskému učiteli zaměstnanému na dobu určitou a na částečný úvazek, který s odvoláním na „smluvní volnost“ již není zaměstnáván, právo domáhat se domnělé zneužívající povahy podmínek zaměstnání v minulosti s odůvodněním, že tyto podmínky plněním jemu přidělených úkolů takříkajíc akceptoval a tím ztratil ochranu, kterou poskytuje unijní právo?“

         (1)  Úř. věst. 1999, L 175, s. 43.

         (2)  Úř. věst. 1998, L 14, s. 9.


title: Věc C-277/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. června 2020 – UM

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 24. června 2020 – UM
      (Věc C-277/20)
      (2020/C 313/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UM

         Další účastníci řízení: HW jakožto správce pozůstalosti po ZL, obec Kötschach-Mauthen, Finanzamt Spittal Villach

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení (1) vykládán v tom smyslu, že smlouva o darování pro případ smrti týkající se nemovitosti nacházející se v Rakousku, která byla uzavřena mezi dvěma německými státními příslušníky, kteří mají obvyklý pobyt v Německu, a podle které má obdarovaný po smrti dárce mít vůči pozůstalosti obligační pohledávku na zápis svého vlastnického práva do katastru nemovitostí na základě této smlouvy a úmrtního listu dárce, tedy bez přičinění pozůstalostního soudu, je dědickou smlouvou ve smyslu tohoto ustanovení?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
                  Musí být čl. 83 odst. 2 nařízení č. 650/2012 vykládán v tom smyslu, že upravuje rovněž platnost před 17. srpnem 2015 provedené volby práva rozhodného pro smlouvu o darování pro případ smrti, kterou je třeba kvalifikovat jako dědickou smlouvu ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 201, s. 107.


title: Věc C-285/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 29. června 2020 – K v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 29. června 2020 – K v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
      (Věc C-285/20)
      (2020/C 313/15)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Centrale Raad van Beroep

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: K

         Žalovaný: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 65 odst. 2 a 5 nařízení (ES) č. 883/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že nezaměstnaná osoba, která během pobírání dávek ve smyslu čl. 11 odst. 2 tohoto nařízení bydlela v příslušném členském státě nebo před ukončením svého zaměstnaneckého poměru přeložila své bydliště do jiného členského státu, má nárok na podporu v nezaměstnanosti podle předpisů členského státu, v němž bydlí?

                  2)

                  Je přitom relevantní, z jakých důvodů, například z rodinných důvodů, tato osoba přeložila své bydliště do jiného než příslušného členského státu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).


title: Věc C-301/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 7. července 2020 – UE, HC v. Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 7. července 2020 – UE, HC v. Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG
      (Věc C-301/20)
      (2020/C 313/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé v řízení o opravném prostředku „Revisionsrekurs“: UE, HC

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revisionsrekurs“: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

         Za přítomnosti: Verlassenschaft des VJ

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 70 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení (1) vykládán v tom smyslu, že kopie osvědčení vydaná v rozporu s tímto ustanovením bez vyznačení data uplynutí platnosti na dobu neurčitou

                              a.

                              je neomezeně platná a účinná, nebo

                              b.

                              je platná pouze po dobu šesti měsíců od data vydání ověřené kopie, nebo

                              c.

                              je platná pouze po dobu šesti měsíců od jiného data, nebo

                              d.

                              je neplatná a není vhodná pro použití ve smyslu článku 63 tohoto nařízení?

                  2.

                  Musí být čl. 65 odst. 1 nařízení č. 650/2012 ve spojení s jeho čl. 69 odst. 3 vykládán v tom smyslu, že účinky osvědčení nastávají ve prospěch veškerých osob, které jsou v osvědčení jmenovitě uvedeny jako dědic, odkazovník, vykonavatel závěti nebo správce pozůstalosti, a osvědčení tudíž mohou podle článku 63 tohoto nařízení použít také ty osoby, které o jeho vystavení samy nepožádaly?

                  3.

                  Musí být článek 69 nařízení č. 650/2012 ve spojení s jeho čl. 70 odst. 3 vykládán v tom smyslu, že musí být uznán legitimizující účinek kopie dědického osvědčení, jestliže kopie byla při svém prvním předložení ještě platná, avšak její platnost před dožádaným rozhodnutím orgánu vypršela, nebo toto ustanovení nebrání vnitrostátní právní úpravě, které požaduje, aby osvědčení bylo platné také v okamžiku vydání rozhodnutí?

         (1)  Úř. věst.. 2012, L 201, s. 107.


title: Věc C-302/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Paris (Francie) dne 9. července 2020 – A v. Autorité des marchés financiers

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Paris (Francie) dne 9. července 2020 – A v. Autorité des marchés financiers
      (Věc C-302/20)
      (2020/C 313/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d’appel de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: A

         Za přítomnosti: Autorité des marchés financiers

         Předběžné otázky

                  1)

                  Zaprvé,

                              a)

                              Musí být čl. 1 bod 1 první pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu (1)) ve spojení s čl. 1 odst. 1 směrnice Komise 2003/124/ES ze dne 22. prosince 2003, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokud jde o definici a uveřejňování důvěrných informací a definici manipulace s trhem (2), vykládán v tom smyslu, že informace, která se týká nadcházejícího zveřejnění novinového článku pojednávajícího o zvěstech kolujících na trhu ohledně emitenta finančních nástrojů, může splňovat požadavek přesné povahy informace, kterou výše uvedené články požadují pro naplnění kvalifikace důvěrné informace?

                              b)

                              Má na posouzení přesné povahy dotčené informace vliv okolnost, že novinový článek, jehož nadcházející zveřejnění představuje dotčenou informaci, zmiňuje jako zvěst z trhu i cenu veřejné nabídky odkupu akcií?

                              c)

                              Jsou známost novináře podepsaného pod článkem, pověst sdělovacího prostředku, který ho zveřejnil, a skutečně významný dopad („ex post“) takového zveřejnění na cenu cenných papírů, jichž se týká, relevantními skutečnostmi pro účely posouzení přesné povahy dotčené informace?

                  2)

                  Zadruhé, v případě odpovědi [podle které] může taková informace, jako je informace, která je předmětem projednávané věci, splňovat požadavek přesné povahy:

                              a)

                              Musí být článek 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (3) vykládán v tom smyslu, že informace o nadcházejícím zveřejnění jeho článku pojednávajícího o zvěstech z trhu, kterou novinář sdělil jednomu ze svých obvyklých zdrojů, byla zveřejněna „pro účely žurnalistiky“?

                              b)

                              Závisí odpověď na uvedenou otázku zejména na tom, zda novinář získal informace o zvěstech z trhu od tohoto zdroje nebo zda bylo sdělení informace o nadcházejícím zveřejnění článku užitečné k objasnění důvěryhodnosti těchto zvěstí uvedeným zdrojem?

                  3)

                  Zatřetí, musí být články 10 a 21 nařízení (EU) č. 596/2014 vykládány v tom smyslu, že i v případě, kdy byla důvěrná informace zveřejněna novinářem „pro účely žurnalistiky“ ve smyslu článku 21, je k určení oprávněnosti či neoprávněnosti jejího zveřejnění nutné posoudit, zda byla poskytnuta „v rámci běžného výkonu […] povolání [novináře]“ ve smyslu článku 10?

                  4)

                  Začtvrté, musí být článek 10 nařízení (EU) č. 596/2014 vykládán v tom smyslu, že důvěrná informace se považuje za zveřejněnou v rámci běžného výkonu povolání novináře v případě, že zpřístupnění důvěrné informace bylo nezbytně nutné pro výkon tohoto povolání a v souladu se zásadou proporcionality?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 96, s. 16.

         (2)  Úř. věst. 2003, L 339, s. 70.

         (3)  Úř. věst. 2014, L 173, s. 1.


title: Věc C-323/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Nürnberg (Německo) dne 21. července 2020 – DQ v. Ryanair DAC

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Nürnberg (Německo) dne 21. července 2020 – DQ v. Ryanair DAC
      (Věc C-323/20)
      (2020/C 313/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgerichts Nürnberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: DQ

         Žalovaná: Ryanair Designated Activity Company

         Předběžné otázky

                  1.

                  Představuje stávka vlastního personálu provozujícího leteckého dopravce zorganizovaná odbory „mimořádnou okolnost“ ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Je v tomto ohledu relevantní, zda se uvedená stávka uskuteční na základě požadavků zaměstnanců, které dosud nebyly sjednány na základě smlouvy mezi zaměstnanci a provozujícím leteckým dopravcem?

                  3.

                  Je v tomto ohledu relevantní, zda konkrétní stávku způsobilo určité chování provozujícího leteckého dopravce během jednání s odbory?
                  Věc byla usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 7. srpna 2020 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91.) (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-324/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 22. července 2020 – Finanzamt B v. X-Beteiligungsgesellschaft mbH

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 22. července 2020 – Finanzamt B v. X-Beteiligungsgesellschaft mbH
      (Věc C-324/20)
      (2020/C 313/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Finanzamt B

         Odpůrkyně: X-Beteiligungsgesellschaft mbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyplývá v případě služby, která je poskytnuta jednorázově, a tedy nikoli ve vztahu k určitému období, důvod k postupným vyúčtováním nebo postupným platbám ve smyslu čl. 64 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), již ze skutečnosti, že bylo sjednáno placení ve splátkách?

                  2.

                  Podpůrně, v případě záporné odpovědi na první otázku: Je třeba mít za to, že se jedná o nezaplacení ceny ve smyslu čl. 90 odst. 1 této směrnice, pokud osoba povinná k dani při uskutečnění svého plnění uzavře dohodu, že toto plnění bude uhrazeno v pěti ročních splátkách a vnitrostátní právo pro případ pozdějšího zaplacení stanoví opravu, na jejímž základě dojde k opětovnému zrušení předchozího snížení základu daně provedeného podle tohoto ustanovení?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-351/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2020 Liviu Dragnea proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 12. května 2020 ve věci T-738/18, Dragnea v. Komise

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/18

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2020 Liviu Dragnea proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 12. května 2020 ve věci T-738/18, Dragnea v. Komise
      (Věc C-351/20 P)
      (2020/C 313/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Liviu Dragnea (zástupci: C. Toby, O. Riffaud, B. Entringer, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení Tribunálu v plném rozsahu;

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise (OCM (2018) 20575) zaslané právnímu zástupci navrhovatele dopisem ze dne 1. října 2018;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku se navrhovatel dovolává tří důvodů.
      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 9 odst. 1, 2 a 4 nařízení OLAF (1) a z porušení práv na obhajobu navrhovatele při vyšetřování, včetně práva být vyslechnut a respektování presumpce neviny.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady řádné správy ve vztahu k vyšetřování, jakož i z odmítnutí zahájit šetření týkající se provádění vyšetřování ze strany OLAF.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení práva na přístup k dokumentům týkajícím se vyšetřování ze strany OLAF.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Úř. věst. 2013, L 248, s. 1).


title: Věc C-114/18: Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 17. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Spojené království) – Sandoz Ltd, Hexal AG v. G.D. Searle LLC, Janssen Sciences Ireland

text:
               21.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/19

      Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 17. ledna 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Spojené království) – Sandoz Ltd, Hexal AG v. G.D. Searle LLC, Janssen Sciences Ireland
      (Věc C-114/18) (1)

      (2020/C 313/23)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda čtvrtého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 152, 30.4.2018.