title: Věc T-272/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2017 – Webgarden v. EUIPO (Dating Bracelet) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dating Bracelet — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001] — Dřívější praxe EUIPO — Rovné zacházení — Právní jistota“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/50

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2018 – Webgarden v. EUIPO (Dating Bracelet)
   (Věc T-272/18) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dating Bracelet - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (EU) 2017/1001] - Dřívější praxe EUIPO - Rovné zacházení - Právní jistota“)
   (2018/C 161/56)
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: G. Jambrik, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: P. Sipos, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. března 2018 (věc R 699/2017-2) týkajícímu se přihlášky obrazového označení Dating Bracelet jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc T-165/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kahimbi Kasagwe v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/61

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kahimbi Kasagwe v. Rada
   (Věc T-165/18)
   (2018/C 161/73)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Delphin Kahimbi Kasagwe (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 7 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 7 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. a) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-246/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2018 – Aurora Group Danmark v. EUIPO – Retail Distribution (PANZER) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/51

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2018 – Aurora Group Danmark v. EUIPO – Retail Distribution (PANZER)
   (Věc T-246/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2018/C 161/57)
   Jednací jazyk: dánština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aurora Group Danmark A/S (Ballerup, Dánsko) (zástupce: L. Elmgaard Sørensen, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně D. Gaja, poté T. Frydendahl a D. Walicka, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Retail Distribution ApS (Hinnerup, Dánsko) (zásutpce: E. A. Skovbo, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. března 2016 (věc R 447/2015-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Retail Distribution a Aurora Group Danmark.

      Výrok

               1.

               O žalobě na neplatnost již není namístě rozhodnout.

               2.

               Aurora Group Danmark A/S a Retail Distribution ApS ponesou vlastní náklady řízení a každý z nich nahradí polovinu nákladů vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

      (1)  Úř. věst. C 279, 1.8.2016.


title: Věc C-119/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 13. února 2018 – Telefónica Móviles España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 13. února 2018 – Telefónica Móviles España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Věc C-119/18)
   (2018/C 161/38)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Telefónica Móviles España S. A. U.

      Žalovaný: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Předběžné otázky

               1)

               Připouští článek 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES Rady, ze dne 7. března 2002, o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (1), takový výklad, podle něhož může členský stát požadovat po poskytovatelích telekomunikací ročně finanční poplatek, jaký je stanoven v článku 5 zákona č. 8/2009 o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española), za účelem podpořit financování [RTVE] s ohledem na pozitivní dopad na oblast telekomunikací, který vychází z nové právní úpravy televizního a audiovizuálního odvětví, a to zejména rozšířením služeb pevného a mobilního připojení, jakož i snížením podílu reklamy a odstraněním placeného obsahu nebo přístupu [ze strany RTVE podmíněného], s ohledem na následující okolnosti:

                           —

                           tato nová právní úprava neodůvodnila existenci uvedeného pozitivního dopadu na uvedené podniky, ať už přímého či nepřímého, pro příslušný hospodářský rok, ani to nebylo prokázáno,

                           —

                           tento poplatek je stanoven ve výši 0,9 % hrubých příjmů vyfakturovaných v příslušném roce a nepočítá se z příjmů získaných z poskytování audiovizuálních služeb a z reklamy, ze zvýšení příjmů, které vzešlo z těchto činností, nebo ze zisku, který tyto činnosti generují. A to s ohledem na skutečnost, že uvedený poplatek představuje daňový odvod upravený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009) v jeho původním znění a nemůže být odůvodněný v souvislosti s dotčenou audiovizuální službou, přičemž na základě uvedeného článku 5 byly v rozhodnutí napadeném projednávanou správní žalobou zamítnuty žádosti o vrácení bezdůvodného obohacení a o dodatečnou opravu daňových přiznání podané žalobkyní?

               2)

               Je uvedený poplatek požadovaný od telekomunikačních podniků působících ve Španělsku na území větším, než je území Autonomní společenství[,] s ohledem na způsob výpočtu stanovený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009[,] na který bylo odkázáno, ve smyslu požadovaném čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES přiměřený?

               3)

               Je uvedený poplatek požadovaný podle článku 5 zákona o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española) transparentní, není-li známa konkrétní činnost, kterou poskytuje [RTVE] jako univerzální nebo veřejnou službu ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES a její přílohy?

      (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 21.


title: Věc C-87/18: Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/20

         Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-87/18)
   (2018/C 161/22)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nejpozději do 18. dubna 2016 neuvedlo v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65), nebo každopádně o těchto předpisech neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 90 odst. 1 uvedené směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství podle čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále ve výši 11 628 eur za každý den, počínaje dnem vyhlášení rozsudku v této věci, za nesplnění povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2014/24/EU;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Na základě čl. 90 odst. 1 směrnice 2014/24/EU byly členské státy povinny uvést v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. dubna 2016. Vzhledem k tomu, že Lucembursko opatření provádějící směrnici nesdělilo, rozhodla se Komise obrátit se na Soudní dvůr.

               2.

               Ve své žalobě Komise navrhuje, aby bylo Lucembursku uloženo denní penále ve výši 11 628 eur. Výše penále byla vypočtena s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání, jakož i odrazujícímu účinku v závislosti na platební schopnosti tohoto členského státu.


title: Věc T-567/17: Usnesení Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Disney Enterprises v. EUIPO – Di Molfetta (DiSNEY FROZEN) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Zpětvzetí přihlášky k zápisu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/51

         Usnesení Tribunálu ze dne 13. března 2018 – Disney Enterprises v. EUIPO – Di Molfetta (DiSNEY FROZEN)
   (Věc T-567/17) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2018/C 161/58)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Disney Enterprises, Inc. (Burbank, Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupce: M. Graf, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Markakis a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO: Fabio Di Molfetta (Bisceglie, Itálie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. května 2017 (věc R 2342/2016-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Fabiem Di Molfettou a společností Disney Enterprises, Inc.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není namístě rozhodnout.

               2.

               Disney Enterprises, Inc., ponese vlastní náklady řízení nahradí náklady vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

      (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-166/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ilunga Luyoyo v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/62

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ilunga Luyoyo v. Rada
   (Věc T-166/18)
   (2018/C 161/74)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo, v rozsahu, v němž ponechává žalobce v č. 3 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a v č. 3 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení článku 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a článku 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s žalobními důvody uplatňovanými v rámci věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-46/18: Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2018 – Comune di Milano v. Rada „Upuštění od projednání věci“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/52

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2018 – Comune di Milano v. Rada
   (Věc T-46/18) (1)

   („Upuštění od projednání věci“)
   (2018/C 161/59)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Comune di Milano (Itálie) (zástupci: F. Sciaudone a M. Condinanzi, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: E. Rebasti, M. Bauer a F. Florindo Gijón, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady, přijatého na 3579. zasedání Rady pro obecné záležitosti dne 20. listopadu 2017 a týkajícího se výběru nového sídla Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA), v rozsahu, v němž se stanoví, že novým sídlem EMA je Amsterodam.

      Výrok

               1)

               Soud upouští od projednání věci T-46/18, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o žalobě.

               2)

               O návrzích na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka podaných Nizozemským královstvím a Regione Lombardia bude rozhodnuto později.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 94, 12.3.2018.


title: Věc C-120/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 13. února 2018 – Orange España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 13. února 2018 – Orange España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Věc C-120/18)
   (2018/C 161/39)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Orange España S. A. U.

      Žalovaný: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Předběžné otázky

               1)

               Připouští článek 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES Rady, ze dne 7. března 2002, o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (1), takový výklad, podle něhož může členský stát požadovat po poskytovatelích telekomunikací ročně finanční poplatek, jaký je stanoven v článku 5 zákona č. 8/2009 o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española), za účelem podpořit financování [RTVE] s ohledem na pozitivní dopad na oblast telekomunikací, který vychází z nové právní úpravy televizního a audiovizuálního odvětví, a to zejména rozšířením služeb pevného a mobilního připojení, jakož i snížením podílu reklamy a odstraněním placeného obsahu nebo přístupu [ze strany RTVE podmíněného], s ohledem na následující okolnosti:

                           —

                           tato nová právní úprava neodůvodnila existenci uvedeného pozitivního dopadu na uvedené podniky, ať už přímého či nepřímého, pro příslušný hospodářský rok, ani to nebylo prokázáno,

                           —

                           tento poplatek je stanoven ve výši 0,9 % hrubých příjmů vyfakturovaných v příslušném roce a nepočítá se z příjmů získaných z poskytování audiovizuálních služeb a z reklamy, ze zvýšení příjmů, které vzešlo z těchto činností, nebo ze zisku, který tyto činnosti generují. A to s ohledem na skutečnost, že uvedený poplatek představuje daňový odvod upravený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009) v jeho původním znění a nemůže být odůvodněný v souvislosti s dotčenou audiovizuální službou, přičemž na základě uvedeného článku 5 byly v rozhodnutí napadeném projednávanou správní žalobou zamítnuty žádosti o vrácení bezdůvodného obohacení a o dodatečnou opravu daňových přiznání podané žalobkyní?

               2)

               Je uvedený poplatek požadovaný od telekomunikačních podniků působících ve Španělsku na území větším, než je území Autonomní společenství[,] s ohledem na způsob výpočtu stanovený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009[,] na který bylo odkázáno, ve smyslu požadovaném čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES přiměřený?

               3)

               Je uvedený poplatek požadovaný podle článku 5 zákona o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española) transparentní, není-li známa konkrétní činnost, kterou poskytuje [RTVE] jako univerzální nebo veřejnou službu ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES a její přílohy?

      (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 21.


title: Spojené věci C-52/16 a C-113/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – „SEGRO“ Kft. v. Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth v. Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) „Řízení o předběžné otázce — Článek 63 SFEU — Volný pohyb kapitálu — Požívací práva k zemědělské půdě — Vnitrostátní právní úprava, která do budoucna vyhrazuje možnost nabýt takových práv pouze osobám s blízkým příbuzenským vztahem k vlastníkovi půdy a ruší práva dříve nabytá právnickými osobami nebo fyzickými osobami, které nemohou prokázat blízký příbuzenský vztah k uvedenému vlastníkovi, aniž stanoví odškodnění“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/5

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – „SEGRO“ Kft. v. Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth v. Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)
   (Spojené věci C-52/16 a C-113/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Požívací práva k zemědělské půdě - Vnitrostátní právní úprava, která do budoucna vyhrazuje možnost nabýt takových práv pouze osobám s blízkým příbuzenským vztahem k vlastníkovi půdy a ruší práva dříve nabytá právnickými osobami nebo fyzickými osobami, které nemohou prokázat blízký příbuzenský vztah k uvedenému vlastníkovi, aniž stanoví odškodnění“)
   (2018/C 161/04)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobci:„SEGRO“ Kft. (C-52/16), Günther Horváth (C-113/16)

      Žalovaní: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

      Výrok

   Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původních řízeních, podle níž požívací práva zřízená dříve k zemědělské půdě, jejichž držitelé nejsou blízkými příbuznými vlastníka této půdy, ze zákona zanikají, a v důsledku toho jsou vymazána z katastru nemovitostí.

      (1)  Úř. věst. C 136, 18.4.2016.

      Úř. věst. C 211, 13.6.2016.


title: Věc C-121/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 14. února 2018 – Vodafone España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 14. února 2018 – Vodafone España S. A. U. v. Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Věc C-121/18)
   (2018/C 161/40)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Vodafone España S. A. U.

      Žalovaný: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Předběžné otázky

               1)

               Připouští článek 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES Rady, ze dne 7. března 2002, o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (1), takový výklad, podle něhož může členský stát požadovat po poskytovatelích telekomunikací ročně finanční poplatek, jaký je stanoven v článku 5 zákona č. 8/2009 o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española), za účelem podpořit financování [RTVE] s ohledem na pozitivní dopad na oblast telekomunikací, který vychází z nové právní úpravy televizního a audiovizuálního odvětví, a to zejména rozšířením služeb pevného a mobilního připojení, jakož i snížením podílu reklamy a odstraněním placeného obsahu nebo přístupu [ze strany RTVE podmíněného], s ohledem na následující okolnosti:

                           —

                           tato nová právní úprava neodůvodnila existenci uvedeného pozitivního dopadu na uvedené podniky, ať už přímého či nepřímého, pro příslušný hospodářský rok, ani to nebylo prokázáno,

                           —

                           tento poplatek je stanoven ve výši 0,9 % hrubých příjmů vyfakturovaných v příslušném roce a nepočítá se z příjmů získaných z poskytování audiovizuálních služeb a z reklamy, ze zvýšení příjmů, které vzešlo z těchto činností, nebo ze zisku, který tyto činnosti generují. A to s ohledem na skutečnost, že uvedený poplatek představuje daňový odvod upravený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009) v jeho původním znění a nemůže být odůvodněný v souvislosti s dotčenou audiovizuální službou, přičemž na základě uvedeného článku 5 byly v rozhodnutí napadeném projednávanou správní žalobou zamítnuty žádosti o vrácení bezdůvodného obohacení a o dodatečnou opravu daňových přiznání podané žalobkyní?

               2)

               Je uvedený poplatek požadovaný od telekomunikačních podniků působících ve Španělsku na území větším, než je území Autonomní společenství[,] s ohledem na způsob výpočtu stanovený v článku 5 zákona č. 8/2009 (Ley 8/2009[,] na který bylo odkázáno, ve smyslu požadovaném čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES přiměřený?

               3)

               Je uvedený poplatek požadovaný podle článku 5 zákona o financování RTVE (Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española) transparentní, není-li známa konkrétní činnost, kterou poskytuje [RTVE] jako univerzální nebo veřejnou službu ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2002/20/ES a její přílohy?

      (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 21.


title: Věc T-167/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kanyama v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/63

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kanyama v. Rada
   (Věc T-167/18)
   (2018/C 161/75)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Célestin Kanyama (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo, v rozsahu, v němž ponechává žalobce v bodě 4 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a v bodě 4 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005,

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES,

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo obdobné s žalobními důvody uplatněnými v rámci věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada.


title: Věc C-127/16 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 – SNCF Mobilités, dříve Société nationale des chemins de fer français (SNCF) v. Evropská komise, Francouzská republika, Mory SA, v likvidaci, Mory Team, v likvidaci „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Podpory poskytnuté Francouzskou republikou společnosti Sernam — Podpora na restrukturalizaci a navýšení kapitálu, záruky a odepsání pohledávek společností SNCF vůči společnosti Sernam — Rozhodnutí, kterým se tyto podpory prohlašují za neslučitelné se společným trhem a nařizuje se jejich navrácení — Prodej aktiv v celku — Pojem ‚prodej‘ — Záměna mezi předmětem a cenou prodeje aktiv v celku — Otevřené a transparentní řízení — Kritérium soukromého investora — Použití této zásady na převod aktiv v celku — Kompenzační opatření“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 – SNCF Mobilités, dříve Société nationale des chemins de fer français (SNCF) v. Evropská komise, Francouzská republika, Mory SA, v likvidaci, Mory Team, v likvidaci
   (Věc C-127/16 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Podpory poskytnuté Francouzskou republikou společnosti Sernam - Podpora na restrukturalizaci a navýšení kapitálu, záruky a odepsání pohledávek společností SNCF vůči společnosti Sernam - Rozhodnutí, kterým se tyto podpory prohlašují za neslučitelné se společným trhem a nařizuje se jejich navrácení - Prodej aktiv v celku - Pojem ‚prodej‘ - Záměna mezi předmětem a cenou prodeje aktiv v celku - Otevřené a transparentní řízení - Kritérium soukromého investora - Použití této zásady na převod aktiv v celku - Kompenzační opatření“)
   (2018/C 161/05)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SNCF Mobilités, dříve Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (zástupci: P. Beurier, O. Billard, G. Fabre a V. Landes, avocats)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a T. Maxian Rusche, zmocněnci), Francouzská republika, Mory SA, v likvidaci, Mory Team, v likvidaci (Pantin, Francie) (zástupci: B. Vatier a F. Loubières, avocats)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnost SNCF Mobilités ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, jakož i společnostmi Mory SA a Mory Team.

      (1)  Úř. věst. C 145, 25.4.2016.


title: Věc C-88/18: Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/20

         Žaloba podaná dne 7. února 2018 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-88/18)
   (2018/C 161/23)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nejpozději do 18. dubna 2016 neuvedlo v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (Úř. věst. L 94, s. 243), nebo v každém případě tím, o těchto předpisech neuvědomilo Komisi, porušilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 106 odst. 1 uvedené směrnice,

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále ve výši 11 628 eur za den ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci pro nesplnění povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2014/25/EU,

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Členské státy byly podle čl. 106 odst. 1 směrnice 2014/25/EU povinny uvést v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. dubna 2016. Vzhledem k tomu, že Lucembursko neoznámilo Komisi opatření provádějící tuto směrnici, tento orgán se rozhodl předložit věc Soudnímu dvoru.

               2.

               Ve své žalobě Komise navrhuje uložit Lucembursku denní penále ve výši 11 628 eur. Při výpočtu výše penále byla zohledněna závažnost a délka trvání nesplnění povinnosti, jakož i k odstrašující účinek závisející na platební schopnosti tohoto členského státu.


title: Věc T-109/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – VI v. Komise

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/53

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – VI v. Komise
   (Věc T-109/18)
   (2018/C 161/60)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: VI (zástupci: G. Pandey a V. Villante, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               v případě potřeby předběžně prohlásil článek 90 služebního řádu za neplatný a nepoužitelný v rámci tohoto řízení na základě článku 270 Smlouvy o fungování Evropské unie;

               —

               zaprvé, zrušil rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (ESPO) ze dne 14. listopadu 2017, kterým se odmítá stížnost žalobkyně podaná dne 13. června 2017 a návrh žalobkyně na náhradu škody ve výši 50 000 eur;

               —

               zadruhé, zrušil rozhodnutí EPSO ze dne 19. dubna 2017, kterým byla zamítnuta její žádost o přezkoumání rozhodnutí výběrové komise o nepřipuštění žalobkyně do další části výběrového řízení;

               —

               zatřetí, zrušil rozhodnutí ze dne 6. února 2017, které se nachází na uživatelském účtu EPSO, o nezapsání jména žalobkyně do návrhu seznamu osob vybraných pro účely výběrového řízení EPSO/AD/323/16;

               —

               začtvrté, zrušil oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/323/16, zveřejněném dne 26. května 2016, a v celém rozsahu následný návrh seznamu osob, které byly vybrány, aby se účastnily uvedeného výběrového řízení;

               —

               přiznal žalobkyni částku ve výši 50 000 eur jako náhradu škody, která jí byla způsobena z důvodu protiprávnosti napadených rozhodnutí; a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení EPSO / výběrové komise při posuzování odborné praxe žalobkyně, včetně porušení přílohy III dotčeného oznámení o výběrovém řízení, v níž se upřesňuje požadovaná odborná praxe.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a právo žalobkyně být vyslechnuta, a dále z porušení povinnosti uvést odůvodnění a článku 296 Smlouvy o fungování Evropské unie.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článků 1, 2, 3 a 4 nařízení č. 1/58, (1) z porušení článků 1d a 28 služebního řádu a čl. 1 odst. 1 písm. f) přílohy III tohoto služebního řádu, a dále z porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace.

      (1)  Nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 17, 6.10.1958, s. 385/58; Zvl. vyd. 01/01, s. 3).


title: Spojené věci C-274/16, C-447/16 a C-448/16: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof – Německo) – flightright GmbH v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker v. Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan a další v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16) „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 5 bod 1 — Nařízení (EU) č. 1215/2012 — Článek 7 bod 1 — Pojem ‚pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy [nároky ze smlouvy]‘ — Smlouva o poskytování služeb — Let s přestupem uskutečněný různými leteckými dopravci — Pojem ‚místo plnění‘ — Nařízení (ES) č. 261/2004 — Právo cestujících na náhradu škody v případě odepření nástupu na palubu a významného zpoždění letu — Žaloba na náhradu škody vůči provozujícímu leteckému dopravci, který nemá sídlo na území členského státu nebo s nímž cestující nemají žádný smluvní vztah“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof – Německo) – flightright GmbH v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker v. Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan a další v. Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)
   (Spojené věci C-274/16, C-447/16 a C-448/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 5 bod 1 - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 7 bod 1 - Pojem ‚pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy [nároky ze smlouvy]‘ - Smlouva o poskytování služeb - Let s přestupem uskutečněný různými leteckými dopravci - Pojem ‚místo plnění‘ - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Právo cestujících na náhradu škody v případě odepření nástupu na palubu a významného zpoždění letu - Žaloba na náhradu škody vůči provozujícímu leteckému dopravci, který nemá sídlo na území členského státu nebo s nímž cestující nemají žádný smluvní vztah“)
   (2018/C 161/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan (C-448/16)

      Žalované: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

      Výrok

               1)

               Článek 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na takového žalovaného, který má bydliště ve třetím státě, jako je žalovaná v původním řízení.

               2)

               Článek 5 bod 1 písm. a) nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že se pojem „nároky ze smlouvy“ ve smyslu tohoto ustanovení vztahuje rovněž na žalobní nárok cestujících v letecké dopravě na náhradu škody za významné zpoždění letu s přestupem, uplatňovaný na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, vůči provozujícímu leteckému dopravci, který není smluvní protistranou dotčeného cestujícího.

               3)

               Článek 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 44/2001 a čl. 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládány v tom smyslu, že pokud v případě letu s přestupem uskutečňují přepravu na jednotlivých úsecích letu dva různí letečtí dopravci a pokud se žaloba na náhradu škody za významné zpoždění tohoto letu s přestupem podle nařízení č. 261/2004 zakládá na narušení přepravy, ke kterému došlo na prvním úseku letu, který uskutečnil letecký dopravce, který není smluvní protistranou dotčených cestujících, je „[místem plnění]“ tohoto letu s přestupem ve smyslu těchto ustanovení místo příletu druhého úseku letu.

      (1)  Úř. věst. C 343, 19.9.2016.

      Úř. věst. C 428, 21.11.2016.


title: Věc T-168/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Numbi v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/63

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Numbi v. Rada
   (Věc T-168/18)
   (2018/C 161/76)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: John Numbi (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 5 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 5 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. a) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-123/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2018 společností HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH v. Rada Evropské unie

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/37

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2018 společností HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH v. Rada Evropské unie
   (Věc C-123/18 P)
   (2018/C 161/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (zástupce: M. Schlingmann, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
   v plném rozsahu zrušil rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2017 ve věci T-692/15 HTTS Trade Trust & Shipping GmbH v. Rada Evropské unie, za podpory Evropské komise a
   uložil Radě:

               1.

               zaplatit navrhovatelce náhradu škody ve výši 2 516 221,50 eur za majetkovou a nemajetkovou újmu z důvodu zařazení navrhovatelky na seznam osob, subjektů a orgánů v příloze V nařízení (ES) č. 423/2007 (1) a příloze VIII nařízení (EU) č. 961/2010 (2);

               2.

               zaplatit navrhovatelce úroky z prodlení vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace zvýšené o dva procentní body od 17. října 2015 až do úplného zaplacení výše uvedené částky;

               3.

               nahradit náklady řízení, zejména nahradit náklady navrhovatelky.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka zakládá svůj kasační opravný prostředek na porušení unijního práva ze strany Tribunálu.
   Konkrétně uplatňuje následující porušení unijního práva:

               —

               Tribunál se tím, že ve prospěch Rady zohlednil okolnosti a informace, které Radě předložila až po přijetí protiprávních opatření, a částečně až v řízení o kasačním opravném prostředku, dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o datum relevantní pro posouzení.

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že dospěl k závěru, že existovaly indicie, že bylo přinejmenším pravděpodobné, že navrhovatelka „je vlastněna či ovládána jiným subjektem [v tomto případě IRISL]“. Tribunál zejména použil nesprávné kritérium posouzení, nesprávně zohlednil informace Rady, které tato k datu posouzení vůbec neměla, nestanovil stupeň (údajného) ovládání nebo intenzitu kontroly a indicie nesprávně posoudil.

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že se domníval, že nařízení č. 668/2010 (3) je legální v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že se domníval, že nedostatečné odůvodnění opatření přijatých vůči navrhovatelce v zásadě nemůže zakládat odpovědnost EU a nesprávně upustil od přezkumu, zda došlo k porušení práva na účinnou soudní ochranu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 , o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 1).

      (3)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010 , kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2010, L 195, s. 25).


title: Věc T-169/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kibelisa Ngambasai v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/64

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kibelisa Ngambasai v. Rada
   (Věc T-169/18)
   (2018/C 161/77)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Roger Kibelisa Ngambasai (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v rozsahu, v němž ponechává žalobce na pozici č. 6 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a na pozici č. 6 přílohy I a nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               určil, že ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP a čl. 2b odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1183/2005, jsou protiprávní;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné nebo podobné žalobním důvodům uplatněným v rámci věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada.


title: Věc C-132/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2018 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. prosince 2017 ve věci T-728/16, Tuerck v. Komise

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/38

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2018 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. prosince 2017 ve věci T-728/16, Tuerck v. Komise
   (Věc C-132/18 P)
   (2018/C 161/42)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, B. Mongin, L. Radu Bouyon, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Sabine Tuerck

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 5. prosince 2017 ve věci T-728/16, Tuerck v. Komise;

               —

               zamítl žalobu v prvním stupni;

               —

               uložil odpůrkyni v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení v prvním stupni;

               —

               uložil S. Tuerck náhradu nákladů tohoto řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Pokud jde o postupy převodu důchodových nároků nabytých ve vnitrostátním důchodovém systému do důchodového systému úředníků Evropské unie, jak je stanoven v čl. 11 odst. 2 příloze VIII služebního řádu úředníků Evropské unie, vychází první důvod kasačního opravného prostředku z toho, že Tribunál nezohlednil judikaturu Soudního dvoru ve věci Radek Časta (rozsudek ze dne 5. prosince 2013, 2013, C-166/12, body 24, 28 a 31), podle níž se operace spočívající v přepočtu kapitálové hodnoty důchodových nároků vzniklých ve vnitrostátním důchodovém systému na počet let služby započitatelných v důchodovém systému řídí unijním právem. Tato operace zahrnuje zohlednění zhodnocení kapitálových nároků v období mezi podáním žádosti a datem skutečného převodu stanoveným podle služebního řádu. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že Komise nebyla oprávněna snížit zhodnocení kapitálu za dobu mezi podáním žádosti o převod a dnem skutečného převodu. Tribunál se tím, že rozhodl, že Komise neměla pravomoc k tomuto snížení, dopustil porušení čl. 11 odst. 2 druhého pododstavce přílohy VIII služebního řádu, nezohlednil pravomoc, kterou Komisi tento článek přiznává, a dopustil se nesprávného právního posouzení.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, které spočívá v tom, že odpočet kapitálového zhodnocení lze uskutečnit podle jiné sazby, než je sazba stanovená ve služebním řádu, a pouze z převáděné částky. Odpočet kapitálového zhodnocení je však třeba provádět v souladu se služebním řádem, který ukládá povinnost respektovat zachování pojistně matematické rovnováhy a za tímto účelem stanoví použití sazby ve výši 3,1 %. Tribunál se navíc tím, že odkazoval k „převoditelné“ částce, přestože čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu uvádí, že převod částek důchodových nároků dotčené osoby na roky služby započitatelné pro důchod se provede na základě skutečně převedeného kapitálu, dopustil porušení tohoto ustanovení a nezohlednil rozsudek Tribunálu vydaný v řízení o kasačním opravném prostředku dne 13. října 2015 ve věci Komise v. Verile a Gjergij (T-104/14 P).
   Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, které spočívá v tom, že byla upřednostněna obecná prováděcí ustanovení, které Komise přijala k provádění služebního řádu, před služebním řádem jako takovým, který je jim nadřazený, a z porušení povinnosti uvést odůvodnění. V první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál vyložil obecná prováděcí ustanovení v rozporu se zněním ustanovení služebního řádu, které má být prováděno jejími obecnými prováděcími ustanoveními, a porušil zásadu, podle níž služební řád, jak byl vyložen v rozsudku Soudního dvora ve věci Radek Časta, neumožňuje započtení částek, které materiálně nepředstavují důchodové nároky. Ve druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění, když prostřednictvím rozporných důvodů konstatoval, že vnitrostátní instituce důchodového pojištění prokázala zhodnocení kapitálu mezi podáním žádosti o převod a dnem skutečného převodu.
   Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jichž se měl dopustit Tribunál, když konstatoval existenci bezdůvodného obohacení, k němuž nedošlo. Zaprvé, Tribunál měl za to, že by došlo k bezdůvodnému obohacení, pokud by byla na započitatelné roky důchodu převedena pouze část převedeného kapitálu, i když se tento převod posuzuje k okamžiku podání žádosti a od tohoto okamžiku se řídí režimem „fiktivního“ fondu založeného na systému kapitalizace. Ve druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku se Komise dovolává porušení povinnosti uvést odůvodnění, jež spočívá v tom, že Tribunál konstatoval existenci bezdůvodného obohacení, aniž by vysvětlil opodstatněnost tohoto konstatování s ohledem na argument Komise, podle nějž byla částka, která překračovala použití sazby 3,1 %, vrácena dotčené úřednici zpět.


title: Věc T-170/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kande Mupompa v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/64

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Kande Mupompa v. Rada
   (Věc T-170/18)
   (2018/C 161/78)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 10 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 10 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-284/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Slowakische Republik (Slovenská republika) v. Achmea BV „Řízení o předběžné otázce — Dvoustranná dohoda o investicích uzavřená v roce 1991 mezi Nizozemským královstvím a Českou a Slovenskou Federativní republikou, která je nadále použitelná mezi Nizozemským královstvím a Slovenskou republikou — Ustanovení, které umožňuje investorovi jedné smluvní strany obrátit se na rozhodčí soud v případě sporu s druhou smluvní stranou — Slučitelnost s články 18, 267 a 344 SFEU — Pojem ‚soud‘ — Autonomie unijního práva“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/7

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Slowakische Republik (Slovenská republika) v. Achmea BV
   (Věc C-284/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Dvoustranná dohoda o investicích uzavřená v roce 1991 mezi Nizozemským královstvím a Českou a Slovenskou Federativní republikou, která je nadále použitelná mezi Nizozemským královstvím a Slovenskou republikou - Ustanovení, které umožňuje investorovi jedné smluvní strany obrátit se na rozhodčí soud v případě sporu s druhou smluvní stranou - Slučitelnost s články 18, 267 a 344 SFEU - Pojem ‚soud‘ - Autonomie unijního práva“)
   (2018/C 161/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Slowakische Republik (Slovenská republika)

      Žalovaná: Achmea BV

      Výrok

   Články 267 a 344 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému ustanovení, obsaženému v mezinárodní dohodě uzavřené mezi členskými státy, jako je článek 8 Dohody mezi Českou a Slovenskou Federativní Republikou a Nizozemským královstvím o podpoře a vzájemné ochraně investic, podle něhož investor z jednoho z těchto členských států může v případě sporu týkajícího se investic v druhém členském státě zahájit řízení proti posledně uvedenému členskému státu před rozhodčím soudem, jehož pravomoc je tento členský stát povinen uznat.

      (1)  Úř. věst. C 296, 16. 8. 2016.


title: Věc C-142/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Bruxelles (Belgie) dne 23. února 2018 – Skype Communications Sàrl v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/39

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel de Bruxelles (Belgie) dne 23. února 2018 – Skype Communications Sàrl v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Věc C-142/18)
   (2018/C 161/43)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d’appel de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Skype Communications Sàrl

      Žalovaný: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Předběžné otázky

               1)

               Má být definice služby elektronických komunikací stanovená v čl. 2 písm. c) směrnice 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (1), ve znění pozdějších předpisů, chápána v tom smyslu, že internetovou hlasovou službu VoIP (Voice over Internet Protocol) nabízenou prostřednictvím počítačového programu, kdy je volání ukončováno ve veřejné (komutované) telefonní síti přepojením na číslo pevné linky nebo mobilního telefonu zahrnuté ve vnitrostátním číslovacím plánu veřejných telefonních sítí (ve formě podle technického doporučení E.164), je třeba považovat za službu elektronických komunikací, nehledě na skutečnost, že služba připojení na internet, jehož prostřednictvím přistupuje uživatel k uvedené službě VoIP, je sice sama o sobě službou elektronických komunikací, avšak poskytovatel počítačového programu přitom poskytuje danou službu za úplatu a uzavírá smlouvy s poskytovateli telekomunikačních služeb, kteří mají řádné oprávnění k přenosu a ukončování volání směřujících do veřejné (komutované) telefonní sítě, která umožňuje ukončovat volání na pevnou linku nebo číslo mobilního telefonu zahrnuté ve vnitrostátním číslovacím plánu veřejných telefonních sítí?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, zůstane odpověď beze změny, pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že funkce počítačového programu umožňující hlasové volání je pouze jednou z jeho funkcí, přičemž daný program lze užívat i bez ní?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první dvě otázky, zůstane odpověď na první otázku beze změny, pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že poskytovatel dané služby ve svých všeobecných podmínkách stanoví, že nepřijímá odpovědnost vůči konečnému zákazníkovi za přenos signálů?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první tři otázky, zůstane odpověď na první otázku beze změny, pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že poskytovaná služba splňuje i definici „služby informační společnosti“?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33).


title: Věc T-171/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Boshab v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/65

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Boshab v. Rada
   (Věc T-171/18)
   (2018/C 161/79)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Évariste Boshab (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo, v rozsahu, v němž ponechává žalobce v bodě 8 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a v bodě 8 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005,

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES,

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo obdobné s žalobními důvody uplatněnými v rámci věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada.


title: Věc T-115/18: Žaloba podaná dne 26. února 2018 – Tomasz KawałkoTrofeum v. EUIPO – Ferrero (KINDERPRAMS)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/54

         Žaloba podaná dne 29. února 2018 – Tomasz KawałkoTrofeum v. EUIPO – Ferrero (KINDERPRAMS)
   (Věc T-115/18)
   (2018/C 161/61)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: Polština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Tomasz KawałkoTrofeum (Gdynia, Polsko) (zástupce: P. Moksa, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ferrero SpA (Alba, Itálie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „KINDERPRAMS“ – Přihláška č. 12 916 961

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. prosince 2018, ve věci R 1112/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnil napadené rozhodnutí tak, že ochranná známka „KINDERPRAMS“ se zapisuje;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001.


title: Věc T-172/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Akili Mundos v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/65

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Akili Mundos v. Rada
   (Věc T-172/18)
   (2018/C 161/80)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Muhindo Akili Mundos (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 13 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 13 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-395/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – DOCERAM GmbH v. CeramTec GmbH „Řízení o předběžné otázce — Duševní a průmyslové vlastnictví — Nařízení (ES) č. 6/2002 — (Průmyslový) vzor Společenství — Článek 8 odst. 1 — Vzhledové znaky výrobku, které jsou podmíněné pouze jeho technickou funkcí — Kritéria pro posouzení — Existence alternativních (průmyslových) vzorů — Zohlednění hlediska ‚objektivního pozorovatele‘“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/8

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – DOCERAM GmbH v. CeramTec GmbH
   (Věc C-395/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Duševní a průmyslové vlastnictví - Nařízení (ES) č. 6/2002 - (Průmyslový) vzor Společenství - Článek 8 odst. 1 - Vzhledové znaky výrobku, které jsou podmíněné pouze jeho technickou funkcí - Kritéria pro posouzení - Existence alternativních (průmyslových) vzorů - Zohlednění hlediska ‚objektivního pozorovatele‘“)
   (2018/C 161/08)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: DOCERAM GmbH

      Odpůrkyně: CeramTec GmbH

      Výrok

               1)

               Článek 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení, zda vzhledové znaky výrobku jsou podmíněny pouze jeho technickou funkcí, je třeba prokázat, že tato funkce je jediným faktorem, který určil tyto znaky, přičemž existence alternativních (průmyslových) vzorů není v tomto ohledu určující.

               2)

               Článek 8 odst. 1 nařízení č. 6/2002 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda jsou dotčené vzhledové znaky výrobku podmíněny pouze jeho technickou funkcí ve smyslu tohoto ustanovení, přísluší vnitrostátnímu soudu zohlednit všechny relevantní objektivní okolnosti každého konkrétního případu. V tomto ohledu není namístě vycházet z vnímání „objektivního pozorovatele“.

      (1)  Úř. věst. C 419, 14.11.2016.


title: Věc C-95/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 9. února 2018 – Sociale Verzekeringsbank (Svb) v. F. van den Berg, H.D. Giessen

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 9. února 2018 – Sociale Verzekeringsbank (Svb) v. F. van den Berg, H.D. Giessen
   (Věc C-95/18)
   (2018/C 161/24)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Žalovaný: F. van den Berg, H.D. Giesen

      Předběžné otázky

               1

                           a)

                           Je třeba články 45 a 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že v takových případech, jako je projednávaný případ, brání vnitrostátní právní úpravě jako je čl. 6a písm. b) AOW? (1) Tato právní úprava vede k tomu, že rezident v Nizozemsku není pojištěn v systému sociálního zabezpečení tohoto státu bydliště, pokud vykonává pracovní činnost v jiném členském státě a na základě článku 13 nařízení č. 1408/71 (2) se na něj vztahují právní předpisy sociálního zabezpečení státu zaměstnání. Projednávané případy se vyznačují tím, že dotčené osoby na základě zákonné právní úpravy státu zaměstnání nemají na základě omezeného rozsahu svého zaměstnání v tomto státě nárok na starobní důchod.

                           b)

                           Je pro zodpovězení otázky 1a relevantní, že pro rezidenta státu bydliště, který není příslušný podle článku 13 nařízení č. 1408/71, neexistuje povinnost odvádět příspěvek do systému sociálního zabezpečení tohoto státu bydliště? Pro období, v němž rezident vykonává pracovní činnost v jiném členském státě, se totiž na něj na základě článku 13 nařízení č. 1408/71 vztahuje pouze systém sociálního zabezpečení státu zaměstnání, a rovněž vnitrostátní nizozemské právní předpisy nestanoví v takovém případě povinnost platit příspěvek.

               2)

               Je pro zodpovězení otázky 1 relevantní skutečnost, že dotčené osoby mohly uzavřít dobrovolné pojištění podle AOW nebo požádat Svb o uzavření dohody ve smyslu článku 17 nařízení č. 1408/71?

               3)

               Brání článek 13 nařízení č. 1408/71 tomu, aby takové osobě, jako je manželka H.R. Giesena, která před 1. lednem 1989 byla v rámci posouzení pouze na základě vnitrostátních právních předpisů ve svém státě bydliště, tedy v Nizozemsku, pojištěna podle AOW, vznikl na základě tohoto pojištění nárok na starobní důchod, pokud se jedná o období, v nichž se podle tohoto ustanovení nařízení na ni vztahovaly kvůli zaměstnání v jiném členském státě právní předpisy tohoto státu zaměstnání? Nebo je nárok na dávku na základě AOW třeba považovat za nárok na dávku, který podle vnitrostátního práva nesouvisí s podmínkami zaměstnání a pojištění ve smyslu rozsudku Bosmann (3), takže úvahy v tomto rozsudku se mohou v tomto případě použít?

      (1)  Algemene ouderdomswet (obecný zákon o důchodovém pojištění, dále jen „AOW“)

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. 1971, L 149, s. 2).

      (3)  EU:C:2008:290


title: Věc C-494/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Trapani – Itálie) – Giuseppa Santoro v. Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Pracovní poměry na dobu určitou — Smlouvy uzavřené se zaměstnavatelem z veřejného sektoru — Opatření, která mají sankcionovat zneužívání smluv na dobu určitou — Zásady rovnocennosti a efektivity“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Trapani – Itálie) – Giuseppa Santoro v. Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Věc C-494/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Pracovní poměry na dobu určitou - Smlouvy uzavřené se zaměstnavatelem z veřejného sektoru - Opatření, která mají sankcionovat zneužívání smluv na dobu určitou - Zásady rovnocennosti a efektivity“)
   (2018/C 161/09)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale civile di Trapani

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Giuseppa Santoro

      Žalovaní: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Výrok

   Ustanovení 5 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která na jedné straně nesankcionuje zneužívání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou zaměstnavatelem ve veřejném sektoru tím, že se dotyčnému pracovníkovi uhradí náhrada, která má kompenzovat absenci přeměny pracovního poměru na dobu určitou na pracovní poměr na dobu neurčitou, avšak na druhé straně stanoví přiznání náhrady ve výši 2,5 až 12násobku posledního měsíčního platu uvedeného pracovníka s možností, aby tento pracovník získal plnou náhradu škody, když prostřednictvím domněnky prokáže ztrátu jiných pracovních příležitostí nebo prokáže, že by uspěl v řádném výběrovém řízení, kdyby bylo vyhlášeno, pokud taková právní úprava stanoví mechanismus účinných a odrazujících sankcí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 454, 5.12.2016.


title: Věc C-145/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 23. února 2018 – Regards Photographiques SARL v. Ministre de l’Action et des Comptes publics

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/40

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 23. února 2018 – Regards Photographiques SARL v. Ministre de l’Action et des Comptes publics
   (Věc C-145/18)
   (2018/C 161/44)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d’État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Regards Photographiques SARL

      Odpůrce: Ministre de l’Action et des Comptes publics

      Předběžné otázky

               „—

               Je třeba články 103 a 311 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 (1), jakož i bod 7 části A její přílohy IX vykládat v tom smyslu, že ukládají pouze to, že k tomu, aby se na fotografie vztahovala snížená sazba daně z přidané hodnoty, musí být pořízené autorem, jím nebo pod jeho dohledem vyvolané, signované a číslované v maximálním počtu třiceti exemplářů všech rozměrů a nosných materiálů?

               —

               V případě kladné odpovědi na první otázku, mohou přesto členské státy vyloučit ze snížené sazby daně z přidané hodnoty fotografie, které nemají navíc umělecký charakter?

               —

               V případě záporné odpovědi na první otázku: jaké další podmínky musí fotografie splňovat, aby se na ně mohla vztahovat snížená sazba daně z přidané hodnoty? Musí vykazovat mimo jiné umělecký charakter?

               —

               Musí být tyto podmínky vykládány v rámci Evropské unie jednotně anebo odkazují na právo každého členského státu, zejména v oblasti duševního vlastnictví?“

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc T-173/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ramazani Shadary v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/66

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ramazani Shadary v. Rada
   (Věc T-173/18)
   (2018/C 161/81)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 15 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 15 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-129/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – HMV (Brands) v. EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/54

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – HMV (Brands) v. EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)
   (Věc T-129/18)
   (2018/C 161/62)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: HMV (Brands) Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Hicks a N. Zweck, barristers)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Our Price Records Ltd (Londýn)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „OUR PRICE“ – Přihláška č. 13 636 998

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. prosince 2017, ve věci R 838/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;

               —

               uložil společnosti Our Price Records Limited náhradu nákladů řízení (v případě, že se zúčastní řízení);
               A

               —

               buďto vyhověl námitkám HMV v plném rozsahu,
               NEBO

               —

               vrátil věc k projednání EUIPO poté, co zruší napadené rozhodnutí.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 2017/1001.


title: Věc T-174/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Mutondo v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/67

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Mutondo v. Rada
   (Věc T-174/18)
   (2018/C 161/82)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Kalev Mutondo (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 16 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 16 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. c) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. c) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-96/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 9. února 2018 – Sociale Verzekeringsbank (Svb) v. C.E. Franzen

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 9. února 2018 – Sociale Verzekeringsbank (Svb) v. C.E. Franzen
   (Věc C-96/18)
   (2018/C 161/25)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Žalovaný: C.E. Franzen

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba články 45 a 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že v takovém případě, jako je projednávaný případ, brání vnitrostátní právní úpravě jako je čl. 6a písm. b) AKW (1)? Tato právní úprava vede k tomu, že rezident v Nizozemsku není pojištěn v systému sociálního zabezpečení tohoto státu bydliště, pokud vykonává pracovní činnost v jiném členském státě a na základě článku 13 nařízení č. 1408/71 (2) se na něj vztahují právní předpisy sociálního zabezpečení státu zaměstnání. Projednávaný případ se vyznačuje tím, že dotčená na základě zákonné právní úpravy státu zaměstnání nemá na základě omezeného rozsahu svého zaměstnání v tomto státě nárok na přídavek na dítě.

               2)

               Je pro zodpovězení předchozí otázky relevantní, že dotčená mohla požádat SVB o uzavření dohody ve smyslu článku 17 nařízení č. 1408/71?

      (1)  Algemene Kinderbijslagwet (obecný zákon o přídavku na dítě, dále jen „AKW“)

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. 1971, L 149, s. 2).


title: Věc T-140/18: Žaloba podaná dne 28. února 2018 – LMP Lichttechnik Vertriebs v. EUIPO (LITECRAFT)

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/55

         Žaloba podaná dne 28. února 2018 – LMP Lichttechnik Vertriebs v. EUIPO (LITECRAFT)
   (Věc T-140/18)
   (2018/C 161/63)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Německo) (zástupce: R. Plegge, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „LITECRAFT – Přihláška č. 15 282 635

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. ledna 2018, ve věci R 699/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-175/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ruhorimbere v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/67

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Ruhorimbere v. Rada
   (Věc T-175/18)
   (2018/C 161/83)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Éric Ruhorimbere (Mbujimayi, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v části, v níž je žalobce ponechán v bodu 14 přílohy II rozhodnutí 2010/788/SZBP a bodu 14 přílohy Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               konstatoval protiprávnost ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a čl. 2b odst. 1 písm. b) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-143/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Société générale v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/56

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Société générale v. ECB
   (Věc T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Société générale (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 5 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 ze dne 19. prosince 2017 a článek 3 jeho přílohy A v rozsahu, v němž se jimi stanoví opatření, která mají být přijata stran neodvolatelných platebních závazků týkajících se systémů pojištění vkladů a krizových fondů,

               —

               uložil ECB náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z absence právního základu pro přijetí napadeného rozhodnutí. Podle žalobkyně nemá ECB pravomoc vyžadovat obecnou opatrnost a neposoudila situaci žalobkyně individuálně a podrobně, jak vyžadují použitelné předpisy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se ECB dopustila v napadeném rozhodnutí, když nesprávně vyložila unijní právní předpisy umožňující úvěrovým institucím využít institut neodvolatelných platebních závazků, čímž tato ustanovení zbavila jejich užitečného účinku.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se ECB dopustila v napadeném rozhodnutí, když zjevně nesprávně posoudila údajná rizika neodvolatelných platebních závazků z hlediska článku 16 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013, L 287, s. 63).

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění, jelikož ECB má rozsáhlejší povinnost uvést odůvodnění a napadené rozhodnutí nebylo odůvodněno dostatečně.


title: Věc C-149/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalsko) dne 26. února 2018 – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/41

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalsko) dne 26. února 2018 – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA
   (Věc C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Agostinho da Silva Martins

      Žalovaná v prvním stupni: Dekra Claims Services Portugal SA

      Předběžné otázky

               (a)

               Musí mít právní úprava platná v Portugalsku přednost jakožto odchylné imperativní ustanovení ve smyslu článku 16 nařízení „Řím II“ (1)?

               (b)

               Představuje uvedené ustanovení právní předpis Společenství, který stanoví kolizní normy, ve smyslu článku 27 nařízení „Řím II“?

               (c)

               Musí být ve vztahu k portugalskému občanovi, jenž byl poškozen v dopravní nehodě ve Španělsku, uplatněna právní úprava promlčení stanovená v čl. 498 odst. 3 portugalského občanského zákoníku ve smyslu článku 28 směrnice 2009/103/ES (2)?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II)

      Úř. věst. 2007, L 199, s. 40

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění

      Úř. věst. 2009, L 263, s. 11


title: Věc C-560/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího soudu České republiky – Česká republika) – E.ON Czech Holding AG v. Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech — Výlučná příslušnost — Článek 22 bod 2 — Platnost usnesení orgánů společností nebo jiných právnických osob se sídlem na území členského státu — Výlučná příslušnost soudů tohoto členského státu — Rozhodnutí valné hromady společnosti o nuceném přechodu cenných papírů menšinových akcionářů této společnosti na jejího většinového akcionáře a o určení výše protiplnění, které je většinový akcionář povinen poskytnout menšinovým akcionářům — Soudní řízení, jehož předmětem je přezkoumání přiměřenosti tohoto protiplnění“

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/9

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího soudu České republiky – Česká republika) – E.ON Czech Holding AG v. Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda
   (Věc C-560/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech - Výlučná příslušnost - Článek 22 bod 2 - Platnost usnesení orgánů společností nebo jiných právnických osob se sídlem na území členského státu - Výlučná příslušnost soudů tohoto členského státu - Rozhodnutí valné hromady společnosti o nuceném přechodu cenných papírů menšinových akcionářů této společnosti na jejího většinového akcionáře a o určení výše protiplnění, které je většinový akcionář povinen poskytnout menšinovým akcionářům - Soudní řízení, jehož předmětem je přezkoumání přiměřenosti tohoto protiplnění“)
   (2018/C 161/10)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší soud České republiky

      Účastníci původního řízení

      Dovolatelka: E.ON Czech Holding AG

      Odpůrci: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

      za přítomnosti: Jihočeské plynárenské, a.s.

      Výrok

   Článek 22 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v případě takového návrhu, jako je návrh ve věci v původním řízení, na přezkoumání přiměřenosti protiplnění, které je hlavní akcionář společnosti povinen poskytnout jejím menšinovým akcionářům v případě nuceného přechodu jejich akcií na tohoto hlavního akcionáře, je dána výlučná příslušnost soudů členského státu, na jehož území má tato společnost sídlo.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-144/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Crédit Agricole a další v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/57

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Crédit Agricole a další v. ECB
   (Věc T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Crédit Agricole SA (Montrouge, France) a 69 dalších žalobkyň (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 9 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 ze dne 19. prosince 2017 a článek 3 jeho přílohy A v rozsahu, v jakém stanoví opatření, která mají být přijata ohledně neodvolatelných platebních příslibů týkajících se systémů pojištění vkladů nebo fondů k řešení problémů,

               —

               uložil ECB náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-143/18, Société générale v. ECB, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-152/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2018 Crédit mutuel Arkéa proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-712/15 Crédit mutuel Arkéa v. Evropská centrální banka

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/41

         Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2018 Crédit mutuel Arkéa proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 13. prosince 2017 ve věci T-712/15 Crédit mutuel Arkéa v. Evropská centrální banka
   (Věc C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Crédit mutuel Arkéa (zástupce: H. Savoie, avocat)

      Další účastnice řízení: Evropská centrální banka, Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek ze dne 13. prosince 2017 (T-712/15), kterým Tribunál zamítl návrh Crédit mutuel Arkéa znějící na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 5. října 2015 (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/28) stanovující obezřetnostní požadavky pro Groupe Crédit Mutuel.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody vycházející z:

               —

               nesprávného právního posouzení spočívajícího v závěru Tribunálu, že čl. 2 odst. 21 písm. c) nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu umožňuje ECB provádět konsolidovaný obezřetnostní dohled nad institucemi přidruženými k ústřednímu subjektu, i když daná instituce nemá postavení úvěrové instituce;

               —

               nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu spočívající v závěru Tribunálu, že Crédit mutuel představuje skupinu podléhající obezřetnostnímu dohledu, neboť splňuje podmínky stanovené v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 575/2013 (1).

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1).


title: Věc T-176/18: Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Mende Omalanga v. Rada

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/68

         Žaloba podaná dne 8. března 2018 – Mende Omalanga v. Rada
   (Věc T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Lambert Mende Omalanga (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois a A. Guillerme, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/2282 ze dne 11. prosince 2017, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo v rozsahu, v němž ponechává žalobce na pozici č. 12 v příloze II rozhodnutí 2010/788/SZBP a na pozici č. 12 v příloze Ia nařízení (ES) č. 1183/2005;

               —

               určil protiprávnost ustanovení článku 3 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí 2016/2231/SZBP, a článku 2b odst. 1 písm. a) nařízení 1183/2005/ES;

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, které se v podstatě shodují nebo jsou podobné s žalobními důvody uvedenými ve věci T-163/18, Amisi Kumba v. Rada.


title: Věc T-145/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel a další v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/57

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel a další v. ECB
   (Věc T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paříž, Francie) a dalších 37 žalobců (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 8 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 ze dne 19. prosince 2017 v rozsahu, v jakém stanoví opatření, která mají být přijata ohledně neodvolatelných platebních příslibů týkajících se systémů pojištění vkladů nebo fondů k řešení krizí,

               —

               uložil ECB náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-143/18, Société générale v. ECB, nebo jsou jim podobné.


title: Věc C-100/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 12. února 2018 – Línea Directa Aseguradora S. A. v. Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 12. února 2018 – Línea Directa Aseguradora S. A. v. Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Věc C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Línea Directa Aseguradora S. A.

      Odpůrkyně: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Předběžné otázky

               1)

               Odporuje článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (1) výklad, podle kterého povinné pojištění kryje škody způsobené požárem stojícího vozidla, pokud byl požár způsoben mechanismy nezbytnými k plnění dopravní funkce vozidla?

               2)

               Je-li odpověď na předchozí otázku záporná, odporuje článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění výklad, podle kterého povinné pojištění kryje škody způsobené požárem vozidla, pokud požár nelze spojovat s předchozím pohybem, takže nelze určit, že souvisí s cestou?

               3)

               Je-li odpověď na druhou otázku záporná, odporuje článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění výklad, podle kterého povinné pojištění kryje škody způsobené požárem vozidla, pokud je vozidlo zaparkováno v uzavřené soukromé garáží?

      (1)  Úř. věst. 2009, L 263, s. 11.


title: Věc T-146/18: Žaloba podaná dne 1. března 2018 – BPCE a další v. ECB

text:
               7.5.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/58

         Žaloba podaná dne 1. března 2018 – BPCE a další v. ECB
   (Věc T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: BPCE (Paříž, Francie) a dalších 36 žalobců (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a P. Kupka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 4 rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017 – 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (společně s jeho přílohou) ze dne 19. prosince 2017 v rozsahu, v jakém stanoví opatření, která mají být přijata ohledně neodvolatelných platebních příslibů týkajících se systémů pojištění vkladů nebo fondů k řešení krizí,

               —

               uložil ECB náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uplatněnými ve věci T-143/18, Société générale v. ECB, nebo jsou jim podobné.