title: Věc T-442/12: Žaloba podaná dne 5. října 2012 — Changmao Biochemical Engineering v. Rada

text:
               24.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 366/39

         Žaloba podaná dne 5. října 2012 — Changmao Biochemical Engineering v. Rada
   (Věc T-442/12)
   2012/C 366/80
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Changmao Biochemical Engineering Co. (Changzhou, Čína) (zástupci: E. Vermulst a S. Van Cutsem, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 626/2012 ze dne 26. června 2012, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 349/2012 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 182, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážku nařízení Rady (ES) č. ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009 L 343, s. 51) tím, že odmítla se žalobkyní zacházet jakoby působila v podmínkách tržního hospodářství kvůli údajnému zkreslení ceny suroviny benzenu. Unijní orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení, jelikož srovnávaly ceny benzenu vyrobeného z koksu s benzenem vyrobeným z ropy a své posouzení založily na vývozním clu z benzenu, o němž uvedly, že nebylo v účinnosti. Orgány dále porušily čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážku nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 tím, že usoudily, že neexistence vrácení DPH z vývozů benzenu představovalo podstatný státní zásah do obchodních rozhodnutí žalobkyně.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009, jelikož Rada měla v průběhu prozatímního přezkumu na žalobkyni nahlížet tak, že působí v tržním hospodářství, a dospěla tudíž k nesprávnému závěru, že okolnosti týkající se dumpingu se značně změnily a že tyto změny byly trvalého rázu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila povinnost uvést odůvodnění, článek 296 SFEU a čl. 6 odst. 7, čl. 11 odst. 3, čl. 14 odst. 2 a čl. 18 odst. 4 nařízení Rady (ES) 1225/2009, jelikož nezohlednila a neuvedla důvody pro zamítnutí vyjádření a důkazů poskytnutých žalobkyní a jelikož jednoznačně neuvedla své důvody stran údajného zkreslení ceny suroviny benzenu.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila druhý pododstavec čl. 2 odst. 7 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1225/2009, jelikož do tří měsíců od zahájení šetření nepřijala rozhodnutí, že se žalobkyní bude zacházet tak, že působí v tržním hospodářství.

               5)

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná porušila čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 a práva obhajoby, jelikož odmítla poskytnout podrobné informace o tom, na jakém základě byla vypočítána běžná hodnota.


title: Věc T-335/08: Žaloba podaná dne 14. srpna 2008 – BNP Paribas a BNL v. Komise

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/39

         Žaloba podaná dne 14. srpna 2008 – BNP Paribas a BNL v. Komise
   (Věc T-335/08)
   (2008/C 272/79)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: BNP Paribas a Banca Nazionale del Lavoro SpA (BNL) (zástupci: R. Silvestri, G. Escalar a M. Todino, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyň

               —

               v plném rozsahu zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství č. K (2008) 869 konečné ze dne 11. března 2008 o státní podpoře C-15/07 (ex NN 20/07) poskytnuté Itálií, „týkající se daňové pobídky ve prospěch některých úvěrových ústavů, u nichž byla provedena restrukturalizace“, z uvedených důvodů.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V projednávané věci žalobkyně napadají opatření, kterým byl italský zákon č. 350/2003 v rozsahu, v němž zavádí zvláštní režim vyrovnání daně („zvláštní režim“) z majetku některých úvěrových ústavů, které vznikly podnikovou restrukturalizací podle zákona č. 218 ze dne 30. července 1990 (dále jen „zákon Amato“), prohlášen za neslučitelný s článkem 87 Smlouvy o ES v oblasti státních podpor. Podle Komise se protiprávnost zvláštního režimu ve smyslu článku 87 Smlouvy zakládá na předpokladu, že italský zákonodárce prostřednictvím takového režimu poskytl „selektivní“ daňové zvýhodnění pouze bankovním ústavům, které byly restrukturalizovány podle zákona Amato, aniž by obdobná zvýhodnění poskytl jiným ústavům a jiným podnikům obecně.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uvádějí, že Komise měla nesprávně za to, že zvláštní režim vyrovnání daně představuje uznání hospodářského zvýhodnění společnosti příjemci, a tedy formu nedovolené podpory. Ve skutečnosti tento režim nepřiznává daňové zvýhodnění, jelikož se jedná pouze o fakultativní režim, ke kterému se přistoupí po zaplacení daně na základě náhradní sazby.
   I za předpokladu, že předmětný režim přiznává jakoukoli formu zvýhodnění podnikům, které ji využijí, však nepředstavuje státní podporu, neboť nemá selektivní charakter. Předmětný daňový režim představuje řešení, které je v souladu se systémem všeobecného zdanění a je založen na objektivních kritériích, totiž na potřebě dovolit těm úvěrovým ústavům, které byly privatizovány, vyrovnání vkladů podle zákona Amato prostřednictvím zdanění podle sazby, která zohledňuje jednak předchozí částečné zdanění již vykázaných kapitálových zisků, a jednak jiné přísné požadavky související s těmito vklady; nevýhody, které nepostihly všechny ostatní podniky, které se liší od bank, kterých se týkaly vklady podle zákona 350/2003, které získaly vklady v kontextu odlišném od tohoto zákona a pro které byl režim vyrovnání s různými způsoby fungování plně odůvodněn.
   Zadruhé je rozhodnutí Komise stiženo nedostatečným odůvodněním, které vyplývá z nesprávného přesvědčení, že zákon č. 350/2003 nestanoví žádný obecný režim vyrovnání. Komise, která měla nesprávně za to, že neexistuje obecný režim vyrovnání, který by bylo možné srovnat s dotčeným zvláštním režimem, vůbec neprovedla srovnání mezi oběma systémy za účelem posouzení všech skutečností, které mohou ovlivnit celkové daňové zatížení vlastní každému režimu.
   Podle žalobkyň, i kdyby bylo provedeno srovnání obou režimů na základě takových skutečností, je zřejmé, že v porovnání s obecným režimem neposkytuje zvláštní režim prakticky žádné daňové zvýhodnění ve smyslu použitelné sazby.


title: Věc T-856/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. června 2017 – Rare Hospitality International v. EUIPO (LONGHORN STEAKHOUSE) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie LONGHORN STEAKHOUSE — Absolutní důvody pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 — Rovné zacházení a zásada řádné správy“

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. června 2017 – Rare Hospitality International v. EUIPO (LONGHORN STEAKHOUSE)
   (Věc T-856/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie LONGHORN STEAKHOUSE - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rovné zacházení a zásada řádné správy“)
   (2017/C 256/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rare Hospitality International, Inc. (Orlando, Florida, Spojené státy) (zástupce: I. Lázaro Betancor, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupkyně: S. Bonne, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. září 2016 (věc R 2149/2015-5) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního spojení LONGHORN STEAKHOUSE jako ochranné známky Evropské unie.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Rare Hospitality International, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 22, 23.1.2017.


title: Věc T-56/11: Žaloba podaná dne 25. ledna 2011 — SAS Cargo Group a další v. Komise

text:
               19.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/23

         Žaloba podaná dne 25. ledna 2011 — SAS Cargo Group a další v. Komise
   (Věc T-56/11)
   2011/C 89/45
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Dánsko), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stockholm, Švédsko), a SAS AB (Stockholm, Švédsko) (zástupci: M. Kofmann, B. Creve, advokáti, I. Forrester, QC, J. Killick a G. Forwood, barristers)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu nebo zčásti;

               —

               určit, že žalobkyně nejsou odpovědné z jediného trvajícího a komplexního protiprávního jednání mezinárodní povahy, popsaného v napadeném rozhodnutí, a v případě potřeby rozhodnutí zrušit v rozsahu, v němž činí žalobkyně odpovědnými z takového jednání;

               —

               dále — nebo podpůrně — snížit uloženou pokutu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení;

               —

               nařídit jiná opatření, které mohou být vhodné vzhledem k okolnostem věci.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žaloba, jejímž předmětem je zrušení rozhodnutí K(2010) 7694 v konečném znění ze dne 9. listopadu v řízení o použití článku 101 SFEU (věc COMP/39.258) — letecká nákladní přeprava, které se týká koordinace některých složek cen fakturovaných za služby letecké nákladní přepravy souvisejících s palivovým příplatkem, s bezpečnostním poplatkem, a rovněž s úhradou provize z poplatků hrazených přejímacím přepravcům.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňují šest důvodů:

               1)

               První žalobní důvod: Napadené rozhodnutí nesplňuje podstatné formální náležitosti a porušuje právo žalobkyň na řádnou správu, jejich práva na obranu a základní zásadu rovnosti zbraní, jelikož jim byl odmítnut přístup k relevantním důkazům, jak v jejich neprospěch, tak i prospěch, které Komise získala poté, kdy došlo ke sdělení jejích námitek; napadené rozhodnutí je však založeno na důkazech hovořících v jejich neprospěch.

               2)

               Druhý žalobní důvod: Žalobkyně uplatňují námitku nepříslušnosti v rozsahu, v němž rozhodnutí používá články 101 SFEU/53EHP na leteckou nákladní přepravu směrem do EHP tím, že bylo použito kritérium účinků, i když takové kritérium není relevantní k působnosti článků 101 SFEU/53 EHP rationae loci a že nesprávně používá kritérium prodejů uskutečněných mimo EHP.

               3)

               Třetí žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení hodnocení jednání, na nichž se žalobkyně podílely, a tím, že došla k závěru, že prokazují jejich účast na jediném a trvajícím porušení majícím mezinárodní povahu, nebo o takovém porušení věděly; navíc některé z vytýkaných skutků nejsou porušením použitelného práva hospodářské soutěže.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: Žalobkyně tvrdí, že výše pokuty je nespravedlivá a nepřiměřená vzhledem ke skutečnosti, že se žalobkyně nepodílely na jediném a trvajícím protiprávním jednání majícím mezinárodní povahu, jakož i k relevantním skutečnostem (včetně polehčujících okolností), které měly být vzaty v úvahu při stanovení výše každé pokuty uložené žalobkyním.

               5)

               Pátý žalobní důvod: Žalobkyně tvrdí, že došlo k jejich svévolnému a selektivnímu postihu, zatímco 72 ostatních přepravců, kteří se podle sdělení námitek a rozhodnutí zúčastnili jednání nebo údajně protiprávních rozhodnutí, nebylo nikdy potrestáno. Tím vyvstávají závažné problémy s ohledem na Evropskou úmluvu pro lidská práva a Listinu základních práv Evropské unie.

               6)

               Šestý žalobní důvod: Žalobkyně tvrdí, že došlo k porušení jejich práva na řízení před nezávislým a nestranným soudem, zakotveného v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie v rozsahu, v němž bylo rozhodnutí vydáno správními orgány, které mají zároveň vyšetřovací a sankční pravomoc.


title: Věc T-259/11: Žaloba podaná dne 16. května 2011 — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs v. Komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/33

         Žaloba podaná dne 16. května 2011 — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs v. Komise
   (Věc T-259/11)
   2011/C 252/78
   Jednací jazyk: lotyština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs (zástupce: E. Darapoļskis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí Evropské komise týkající se smlouvy 2003/004 979-06-03/1/0027 „Būvmateriālu inivāciju un testēšānas centra izveide“ uzavřené v rámci vnitrostátního programu Phare 2003 pro Lotyšsko, v němž bylo prohlášeno, že navrácení podpor poskytnutých v rámci programu Phare ve výši 1 576 010,80 eur není opodstatněné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutím Evropské komise (dále jen „Komise“) o smlouvě 2003/004 979-06-03/1/0027 „Būvmateriālu inivāciju un testēšānas centra izveide“ uzavřené v rámci vnitrostátního programu Phare 2003 pro Lotyšsko (dále jen „napadené rozhodnutí“) bylo uloženo navrácení finanční podpory ve výši 1 474 200 eur, kterou poskytla Evropská unie.
   Žalobce má za to, že Komise se při přijímání napadeného rozhodnutí nedržela finančního protokolu, který dne 19. září 2003 přijalo Evropské společenství a Lotyšská republika, o financování vnitrostátního programu Phare 2003 pro Lotyšsko (dále jen „finanční protokol“), na jehož základě byla dne 23. srpna 2005 uzavřena smlouva se žalovanou týkající se poskytnutí podpory a byla dohodnuta podpora z programu Phare ve výši 1 576 010,80 eur. Žalovaná tvrdí také, že nedodržela nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (1) (dále jen: „finanční nařízení“) a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (2) (dále jen „prováděcí nařízení“).
   Na podporu své žaloby se žalobce dovolává následujících žalobních důvodů.
   Zaprvé žalobce tvrdí, že Komise přijala napadené rozhodnutí, aniž by ukončila pečlivý přezkum okolností věci a posouzení skutečností, přičemž se opřela pouze o zprávy úředníků Lotyšské republiky, které nejsou podloženy posudky nebo rozhodnutími příslušných orgánů. Žalobce má za to, že předtím, než Komise zahájila řízení o navrácení podpory, měla prokázat existenci nesplnění povinností uvedených ve zprávách zmíněných úředníků a získat veškeré nezbytné důkazy, což Komise neprovedla, ale omezila se pouze na formální přezkum předchozí korespondence. Podle něj proto byly v projednávané věci přehlédnuty relevantní skutečnosti a je neoprávněně požadováno navrácení podpory poskytnuté v rámci Phare.
   Zadruhé žalobce tvrdí, že Komise nevyužila možnosti, které má k dispozici podle finančního protokolu, finančního nařízení a prováděcího nařízení. V tomto smyslu žalobce uvádí, že předtím, než Komise upozornila na nesplnění povinností, měla provést výpočet finančního dopadu na rozpočet Společenství. Poté, pokud zjistila, že nesplnění povinností by mohlo mít významný finanční dopad, měla poskytnout Lotyšské republice lhůtu k jeho ukončení. Tvrdí, že v projednávané věci Komise nevyužila uvedené možnosti, což vedlo k tomu, že napadené rozhodnutí je v rozporu s finančním protokolem, článkem 71 finančního nařízení a články 79 a 80 prováděcího nařízení.
   Zatřetí žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je nepřiměřené a při jeho přijímání nebyl dodržen postup pro přijímání rozhodnutí stanovený nejen ve finančním protokolu, ale také ve finančním nařízení a prováděcím nařízení. Uvádí také, že sporné rozhodnutí nebylo zveřejněno, neobsahuje datum přijetí a že s jeho přijetím byl obeznámen až dne 9. března 2011 v rámci soudního řízení zahájeného v Lotyšsku.
   Začtvrté žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí mělo pro něj vážné důsledky a způsobilo mu velké ztráty, jelikož bylo proti němu zahájeno soudní řízení a je mu zakázáno, aby dále využíval financování z programu Phare.
   Zapáté žalobce má za to, že napadené rozhodnutí vážně poškodilo jeho dobré jméno, jelikož kvůli protiprávnímu jednání Komise byla účast nových podniků v rámci programu ohrožena a ve velké míře se snížila důvěra investorů v žalobce jako jistého a stálého finančního partnera.

      (1)  Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74.

      (2)  Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2004 ve věci T-376/02, O proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Článek 87 Služebního řádu — Invalidní důchod — Posudková komise — Složení — Nemoc z povolání)

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/23

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 23. listopadu 2004
   ve věci T-376/02, O proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Článek 87 Služebního řádu - Invalidní důchod - Posudková komise - Složení - Nemoc z povolání)
   (2005/C 45/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-376/02, O, bývalý úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený J. Van Rossumem a J.-N. Louisem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: J. Currall, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. ledna 2002, jímž byl žalobci přiznán invalidní důchod v souladu s ustanoveními třetího pododstavce článku 78 Služebního řádu zaměstnanců Evropských společenství, Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, a R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vydal dne 23. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Rozhodnutí Komise ze dne 14. ledna 2002, jímž byl žalobci přiznán invalidní důchod, se zrušuje.

               2.

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


title: Věc C-383/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation de Belgique ze dne  7. října 2005  ve věci Raffaele Talotta proti Belgickému státu

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation de Belgique ze dne 7. října 2005 ve věci Raffaele Talotta proti Belgickému státu
   (Věc C-383/05)
   (2006/C 10/21)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour de cassation de Belgique ze dne 7. října 2005 ve věci Raffaele Talotta proti Belgickému státu, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 24. října 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour de cassation de Belgique žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Musí být článek 43 – bývalý článek 52 – Smlouvy o ES vykládán v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které jako článek 182 královské vyhlášky ze dne 27. srpna 1993, přijatý podle čl. 342 odst. 2 zákona o daních z příjmu z roku 1992, uplatňuje minimální základ daně pouze na nerezidenty?


title: Věc T-207/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. května 2012 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 29. února 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-3/11, Marcuccio v. Komise

text:
               30.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. května 2012 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 29. února 2012 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-3/11, Marcuccio v. Komise
   (Věc T-207/12 P)
   2012/C 194/45
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené usnesení v plném rozsahu a bezvýjimečně;

               —

               vyhověl všem návrhům podaným žalobcem v prvním stupni ve věci, jež je předmětem kasačního opravného prostředku;

               —

               uložil odpůrkyni náhradu ve prospěch navrhovatele nákladů řízení, které mu vznikly v tomto řízení o kasačním opravném prostředku;

               —

               podpůrně vrátil věc, jež je předmětem kasačního opravného prostředku, Soudu pro veřejnou službu v jiném složení, aby znovu meritorně rozhodl o každém z návrhů uvedených v předcházejících bodech těchto návrhových žádání.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení ze dne 29. února 2012 vydanému ve věci T-3/11, kterým se odmítá jako zjevně nepřípustná žaloba, jejímž předmětem je zrušení údajného odmítnutí Evropské komise založit do spisu dokument týkající se nehody žalobce, a dále uložení Komisi povinnosti zaplatit mu částku ve výši 1 000 eur z titulu náhrady vzniklé újmy.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dva důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z absolutního nedostatku odůvodnění usnesení v rozsahu, v němž se týká zjevné nepřípustnosti, ze zjevných pochybností, nekonzistentního odůvodnění, zkreslení skutkového stavu, apodiktické a nelogické povahy, nesoudržnosti, iracionality, porušení povinnosti claire loqui, nerozhodnutí o jednom z návrhů podaných žalobcem u soudu, nesprávného a iracionálního výkladu a použití:

                           —

                           článků 26 a 26a Služebního řádu úředníků Evropské unie;

                           —

                           právních ustanovení týkajících se pojmu napadnutelný akt (zejména body 30 až 47 napadeného usnesení);

                           —

                           právních ustanovení týkajících se zpracování a přístupu jednotlivců k osobním údajům, které se jich týkají a které má k dispozici unijní orgán.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z protiprávnosti usnesení soudu rozhodujícího v prvním stupni v rozsahu, v němž se týká nákladů řízení (mezi body 47 a 48 napadeného usnesení).


title: Věc T-386/17: Žaloba podaná dne 23. června 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik v. EUIPO (Лидер)

text:
               7.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/40

         Žaloba podaná dne 23. června 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik v. EUIPO (Лидер)
   (Věc T-386/17)
   (2017/C 256/46)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Německo) (zástupce: A. Lingenfelser, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „Лидер“ – Přihláška č. 15 466 791

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2017, ve věci R 2066/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-197/06: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van koophandel Hasselt – Belgie) – Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars v. Willem Van Leuken (Uznávání diplomů — Směrnice 89/48/EHS — Realitní makléř)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van koophandel Hasselt – Belgie) – Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars v. Willem Van Leuken
   (Věc C-197/06) (1)

   (Uznávání diplomů - Směrnice 89/48/EHS - Realitní makléř)
   (2008/C 142/04)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank van koophandel Hasselt
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars

      Žalovaný: Willem Van Leuken
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank van koophandel Hasselt – Výklad článků 3 a 4 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, 1989, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337) – Povinnost pro realitního makléře usazeného v členském státě a vykonávajícího zprostředkovatelskou činnost v jiném členském státě splnit podmínky pro výkon tohoto povolání uložené právními předpisy tohoto členského státu podle směrnice – Požadavek platný i v případě uzavření dohody o spolupráci mezi tímto makléřem a makléřem uznaným dotčeným státem
   Výrok
   Články 3 a 4 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES ze dne 14. května 2001, brání právní úpravě členského státu, která podmiňuje výkon takových činností, jako jsou činnosti dotčené v původním řízení, na území tohoto státu poskytovatelem usazeným v jiném členském státě, jenž se nachází v takové situaci, jako je situace žalovaného v původním řízení, povolením, jehož udělení podléhá úspěšnému složení zkoušky způsobilosti v oblasti práva.

      (1)  Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


title: Věc T-117/07 a T-121/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2011 — Areva a další v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s projekty plynem izolovaných spínacích přístrojů — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP — Právo na obhajobu — Povinnost uvést odůvodnění — Přičitatelnost protiprávního jednání — Délka trvání protiprávního jednání — Pokuty — Solidární odpovědnost za zaplacení pokuty — Přitěžující okolnosti — Vedoucí úloha — Polehčující okolnosti — Spolupráce“ )

text:
               9.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2011 — Areva a další v. Komise
   (Věc T-117/07 a T-121/07) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s projekty plynem izolovaných spínacích přístrojů - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Přičitatelnost protiprávního jednání - Délka trvání protiprávního jednání - Pokuty - Solidární odpovědnost za zaplacení pokuty - Přitěžující okolnosti - Vedoucí úloha - Polehčující okolnosti - Spolupráce)
   2011/C 113/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Areva, société anonyme (Paříž, Francie), Areva T & D Holding SA (Paříž), Areva T & D SA (Paříž), Areva T & D AG (Oberentfelden, Švýcarsko) (zástupci: A. Schild a J.-M. Cot, advokáti); a Alstom, société anonyme (Levallois-Perret, Francie) (zástupci: původně J. Derenne, advokát, W. Broere, solicitor, A. Müller-Rappard a C. Guirado, advokáti, poté J. Derenne a A. Müller-Rappard)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně X. Lewis a F. Arbault, poté X. Levis nyní V. Bottka a N. Von Lingen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (Věc COMP/F/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje), a podpůrně návrh na snížení pokuty, která jim byla uložena

      Výrok rozsudku

               1)

               Věci T-117/07 a T-121/07 se spojují pro účely rozsudku.

               2)

               Článek 2 písm. b) a c) rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (Věc COMP/F/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje) se zrušuje.

               3)

               Za protiprávní jednání konstatovaná v čl. 1 písm. b) až f) rozhodnutí K(2006) 6762 v konečném znění se ukládají následující pokuty:

                           —

                           Alstom, société anonyme: 10 327 500 eur;

                           —

                           Alstom: 48 195 000 eur solidárně se společností Areva T & D SA, přičemž 20 400 000 eur z částky dlužné společností Areva T & D SA zaplatí posledně uvedená společnost solidárně se společnostmi Areva T & D AG, Areva, société anonyme, a Areva T & D Holding SA.

               4)

               Žaloby se ve zbývajících částech zamítají.

               5)

               Ve věci T-117/07 Evropská komise nahradí jednu desetinu nákladů řízení společností Areva, Areva T & D Holding, Areva T & D SA a Areva T & D AG a ponese jednu desetinu vlastních nákladů řízení. Společnosti Areva, Areva T & D Holding, Areva T & D SA a Areva T & D AG ponesou devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí devět desetin nákladů řízení Komise.

               6)

               Ve věci T-121/07 Komise nahradí jednu desetinu nákladů řízení společnosti Alstom a ponese jednu desetinu vlastních nákladů řízení. Společnost Alstom ponese devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí devět desetin nákladů řízení Komise.

      (1)  Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. října 2015 ve věci E-11/15 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – neprovedení do vnitrostátního práva – směrnice 2011/83/EU o právech spotřebitelů)

text:
               15.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 467/24

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 27. října 2015
   ve věci E-11/15
   Kontrolní úřad ESVO v. Island
   (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – neprovedení do vnitrostátního práva – směrnice 2011/83/EU o právech spotřebitelů)
   (2016/C 467/11)
   Ve věci E-11/15, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby ve stanovené lhůtě do svého vnitrostátního práva provedl akt uvedený v bodech 7a, 7e a 7i přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, dne 27. října 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soudní dvůr tímto:

               1.

               Prohlašuje, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby ve stanovené lhůtě do svého vnitrostátního práva provedl akt uvedený v bodech 7a, 7e a 7i přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP.

               2.

               Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc T-423/16: Žaloba podaná dne 29. července 2016 – De Masi v. Komise

text:
               10.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 371/15

         Žaloba podaná dne 29. července 2016 – De Masi v. Komise
   (Věc T-423/16)
   (2016/C 371/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Fabio De Masi (Brusel, Belgie) (zástupce: Prof. A. Fischer-Lescano)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 20. května 2016 o žádosti o přístup k dokumentům skupiny Code of Conduct;

               —

               zrušil rozhodnutí žalované ze dne 13. července 2016 o žádosti o přístup k dokumentům skupiny Code of Conduct;

               —

               uložil žalované podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení a náhradu nákladů případných vedlejších účastníků řízení na podporu návrhových žádání žalobce.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1)

               Žalobce tvrdí, že rozhodnutí žalované ze dne 20. května 2016 a ze dne 13. července 2016 porušuje právo na vydání rozhodnutí o potvrzující žádosti v přiměřených lhůtách, které je stanoveno ve výše uvedeném ustanovení.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 15 odst. 3 SFEU ve spojení s čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001
               Žalobce dále uvádí, že odmítnutí úplného přístupu k dokumentům, které žalovaná vypracovala v souvislosti se skupinou „kodex chování“ (zdanění podniků) zřízenou Radou, navíc porušuje jeho právo nahlížet do těchto dokumentů, přičemž toto právo je zaručeno výše uvedenými ustanoveními
               Žalobce v této souvislosti tvrdí, že výjimky z požadavků na transparentnost, které jsou stanoveny podle čl. 4 odst. 3 a 1, písm. a) čtvrté odrážky nařízení (ES) č. 1049/2001, se v projednávaném případě nepoužijí.
               Kromě toho žalobce uplatňuje nedostatečné posouzení a odůvodnění a skutečnost, že je dán převažující veřejný zájem na zpřístupnění dokumentů.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc F-34/12: Žaloba podaná dne 13. března 2012 — ZZ v. Komise

text:
               23.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/23

         Žaloba podaná dne 13. března 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-34/12)
   2012/C 184/50
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupkyně: A. Salerno, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým žalobkyně nebyla připuštěna k hodnotícím zkouškám v rámci výběrového řízení EPSO/AD/207/11.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit implicitní rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrové řízení EPSO/AD/207/11 ze dne 3. prosince 2011, kterým se zamítá žádost o nový přezkum předložená žalobkyní dne 3. srpna 2011 proti dřívějšímu rozhodnutí uvedené výběrové komise nepozvat žalobkyni na hodnotící zkoušky, které jí bylo oznámeno dopisem EPSO ze dne 26. července 2011;

               —

               uložit Komisi, aby žalobkyni zaplatila 10 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené napadeným rozhodnutím;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-43/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (1. senátu) ze dne 30. září 2010 — van Heuckelom v. Evropský policejní úřad (Europol) ( Veřejná služba — Služební řád pro zaměstnance Europolu — Článek 29 — Postup do vyššího platového stupně přiznaný na základě hodnotících zpráv — Námitka protiprávnosti rozhodnutí, kterým se stanoví politika určování platových tříd a platových stupňů — Pravomoci ředitele a správní rady Europolu — Posuzovací pravomoc ředitele Europolu — Meze )

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (1. senátu) ze dne 30. září 2010 — van Heuckelom v. Evropský policejní úřad (Europol)
   (Věc F-43/09) (1)

   (Veřejná služba - Služební řád pro zaměstnance Europolu - Článek 29 - Postup do vyššího platového stupně přiznaný na základě hodnotících zpráv - Námitka protiprávnosti rozhodnutí, kterým se stanoví politika určování platových tříd a platových stupňů - Pravomoci ředitele a správní rady Europolu - Posuzovací pravomoc ředitele Europolu - Meze)
   2010/C 317/82
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Carlo van Heuckelom ('s-Gravenhage, Nizozemsko) (zástupci: W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, původně ve spolupráci s B. Wägenbaurem a R. Van der Houtem, advokáty, poté s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí ze dne 14. července 2008, kterým se žalobci přiznává postup o jediný platový stupeň v rámci platové třídy, jakož i rozhodnutí ze dne 19. ledna 2009, kterým se zamítá stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba Carla van Heuckeloma se zamítá.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 180, 1.8.2009, s. 63.


title: Oprava sdělení v Úředním věstníku k věci T-698/16 (Úř. věst. C 441, 28.11.2016)

text:
               9.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/57

         Oprava sdělení v Úředním věstníku k věci T-698/16
   (
         Úřední věstník Evropské unie C 441 ze dne 28. listopadu 2016
      )
   (2017/C 006/72)
   Sdělení k věci T-698/16, Trasta Komercbanka a další v. ECB, se nahrazuje tímto:

      Žaloba podaná dne 23. září 2016 – Trasta Komercbanka a další v. ECB
      (Věc T-698/16)
      (2016/C 441/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Trasta Komercbanka AS (Riga, Lotyšsko) a 6 dalších (zástupci: O. Behrends, L. Feddern a M. Kirchner, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ECB ze dne 11. července 2016 o odebrání bankovní licence společnosti Trasta Komercbanka AS a

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila článek 24 nařízení o jednotném mechanismu dohledu (1) a související ustanovení týkající se přezkumu dřívějšího rozhodnutí ECB správní revizní komisí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že ECB nepřezkoumala a neposoudila důkladně a nestranně všechny skutečnosti, mimo jiné tím, že náležitě nereagovala na okolnost, že informace a dokumenty předložené místním lotyšským regulačním orgánem nebyly správné.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu proporcionality, jelikož neuznala, že byla k dispozici alternativní opatření.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu rovného zacházení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že porušila článek 19 a bod 75 odůvodnění nařízení o jednotném mechanismu dohledu a dopustila se zneužití pravomoci.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila zásadu legitimního očekávání a zásadu právní jistoty.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že ECB porušila procesní pravidla, včetně práva být vyslechnut, práva na přístup ke spisu, práva na dostatečné odůvodnění rozhodnutí, a dále porušila čl. 83 odst. 1 rámcového nařízení o jednotném mechanismu dohledu.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63).


title: Věc T-473/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2015 – Aer Lingus v. Komise „Státní podpora — Irská daň vztahující se na cestující v letecké dopravě — Snížená sazba do míst určení nacházejících se maximálně 300 km od letiště v Dublinu — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizující její navrácení — Výhoda — Selektivní charakter — Určení příjemců podpory — Článek 14 nařízení (ES) č. 659/1999 — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/12

         Rozsudek Tribunálu ze dne 5. února 2015 – Aer Lingus v. Komise
   (Věc T-473/12) (1)

   („Státní podpora - Irská daň vztahující se na cestující v letecké dopravě - Snížená sazba do míst určení nacházejících se maximálně 300 km od letiště v Dublinu - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizující její navrácení - Výhoda - Selektivní charakter - Určení příjemců podpory - Článek 14 nařízení (ES) č. 659/1999 - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2015/C 096/15)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Aer Lingus Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: K. Bacon, D. Scannell, D. Bailey, barristers a A. Burnside, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, D. Grespan a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Irsko (zástupci: E. Creedon, A. Joyce a J. Quaney, zmocněnci, ve spolupráci s E. Reganem, SC, a B. Dohertym, barrister)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2013/199/EU ze dne 25. července 2012 o státní podpoře SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rozdílné sazby daně z letecké dopravy, které zavedlo Irsko (Úř. věst. 2013, L 119, s. 30).

      Výrok

               1)

               Článek 4 rozhodnutí Komise 2013/199/EU ze dne 25. července 2012 o státní podpoře SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rozdílné sazby daně z letecké dopravy, které zavedlo Irsko, se zrušuje v rozsahu, v němž nařizuje, aby příjemci navrátili podporu ve výši, která je v bodě 70 odůvodnění uvedeného rozhodnutí stanovena na 8 eur za cestujícího.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených společností Aer Lingus Ltd.

               4)

               Společnost Aer Lingus Ltd ponese polovinu vlastních nákladů řízení.

               5)

               Irsko ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


title: Věc C-214/04: Žaloba podaná dne 19. května 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/6

         Žaloba podaná dne 19. května 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-214/04)
   (2004/C 190/11)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 19. května 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Ulrichem Wölkerem a Antoniem Aresuem, jako zmocněnci.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Italská republika tím, že nadále zachovává právní úpravu, která povoluje používání hydrochlorfluoruhlovodíků (HCFC) v protipožárních zařízeních překračující limity a podmínky stanovené v čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 (1) ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného ustanovení;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Komise tvrdí, že výjimky stanovené v nařízení ministra životního prostředí a ochrany území ze dne 3. října 2001 se uplatňují na různé případy, které nespadají do výjimek stanovených v nařízení č. 2037/2000, a že tedy oblast působnosti těchto výjimek je podstatně širší, než připouští toto nařízení. Jelikož italské právní předpisy povolují používání hydrochlorfluoruhlovodíků (HCFC) v protipožárních zařízeních v případech, které nepřipouští nařízení 2037/2000, nejsou tyto předpisy v souladu s právem Společenství.

      (1)  Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 1.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne  13. října 2005  ve věci C-73/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Hamm): Brigitte a Marcus Kleinovi proti Rhodos Management Ltd (Bruselská úmluva — Příslušnost ve věcech nájmu nemovitostí — Právo k užívání nemovitosti na časový úsek)

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/6

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 13. října 2005
   ve věci C-73/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Hamm): Brigitte a Marcus Kleinovi proti Rhodos Management Ltd (1)

   (Bruselská úmluva - Příslušnost ve věcech nájmu nemovitostí - Právo k užívání nemovitosti na časový úsek)
   (2005/C 315/10)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-73/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě Protokolu ze dne 3. června 1971 o výkladu Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech Soudním dvorem, podaná rozhodnutím Oberlandesgericht Hamm (Německo) ze dne 27. ledna 2004, došlým Soudním dvoru dne 17. února 2004, v řízení Brigitte a Marcus Kleinovi proti Rhodos Management Ltd, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, K. Schiemann, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues a E. Levits, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 13. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 16 bod 1 písm. a) Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky a Úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky, musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na smlouvu o členství v klubu, která jako protiplnění k poplatku za členství, který představuje dominantní prvek celkové ceny, umožňuje členům klubu nabýt právo k užívání nemovitosti, určené pouze jejím druhem a polohou, na časový úsek, a která upravuje přijetí členů do organizace umožňující výměnu jejich užívacích práv.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-194/09 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. července 2011 — Alcoa Trasformazioni Srl v. Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Preferenční sazba za elektřinu — Zjištění o neexistenci podpory — Změna a prodloužení opatření — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES — Existující podpora nebo nová podpora — Nařízení (ES) č. 659/1999 — Článek 1 písm. b) a v) — Povinnost uvést odůvodnění — Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. července 2011 — Alcoa Trasformazioni Srl v. Evropská komise
   (Věc C-194/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Preferenční sazba za elektřinu - Zjištění o neexistenci podpory - Změna a prodloužení opatření - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES - Existující podpora nebo nová podpora - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Článek 1 písm. b) a v) - Povinnost uvést odůvodnění - Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání)
   2011/C 269/03
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alcoa Trasformazioni Srl (zástupci: M. Siragusa, avvocato, T. Müller-Ibold a T. Graf, Rechtsanwälte, F. Salerno, avocat)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: N. Khan, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 25. března 2009, Alcoa Trasformazioni Srl v. Komise Evropských společenství (T-332/06), jímž Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2006 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES v souvislosti s prodloužením platnosti režimů preferenčních sazeb za elektřinu poskytovaných některým odvětvím s vysokou spotřebou energie v Itálii (státní podpora C 36/06 (ex NN 38/06)) v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká sazeb za elektřinu vztahujících se na dva závody na výrobu hliníku vlastněné žalobkyní ve Fusina (Benátsko) a Portovesme (Sardinie)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Alcoa Trasformazioni Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


title: Věc T-34/15: Žaloba podaná dne 22. ledna 2015 – Wolf Oil v. OHIM – SCT Lubricants (CHEMPIOIL)

text:
               16.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/38

         Žaloba podaná dne 22. ledna 2015 – Wolf Oil v. OHIM – SCT Lubricants (CHEMPIOIL)
   (Věc T-34/15)
   (2015/C 089/46)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wolf Oil Corp. (Hemiksem, Belgie) (zástupci: P. Maeyaert a J. Muyldermans, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: UAB SCT Lubricants (Klaipeda, Litva)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatel: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie ochranné známky „CHEMPIOIL“ – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 076 327

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 31. října 2014, ve věci R 1596/2013-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení a nahradit náklady řízení společnosti Wolf Oil.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), článků 75 a 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-301/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 30. července 2009 — Staatssecretaris van Justitie v. I. Oguz

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 30. července 2009 — Staatssecretaris van Justitie v. I. Oguz
   (Věc C-301/09)
   2009/C 267/61
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Strana podávající opravný prostředek: Staatssecretaris van Justitie

      Strana, proti které směřuje opravný prostředek: I. Oguz

      Předběžná otázka

   Je třeba článek 13 usnesení č. 1/80 (ze dne 19. září 1980 o rozvoji přidružení, které bylo přijato Radou přidružení zřízenou na základě Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem) vykládat v tom smyslu, že novým omezením ve smyslu tohoto ustanovení se rozumí také zpřísnění oproti ustanovení, které vstoupilo v platnost v období po 1. prosinci 1980 a stanovilo zmírnění ustanovení platného ke dni 1. prosince 1980, pokud zpřísnění nezahrnuje zhoršení oproti ustanovení platnému ke dni 1. prosince 1980?


title: Věc F-112/14: Žaloba podaná dne 17. října 2014 – ZZ a další v. Komise

text:
               26.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/47

         Žaloba podaná dne 17. října 2014 – ZZ a další v. Komise
   (Věc F-112/14)
   (2015/C 026/62)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a další (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí OOJ zařadit žalobce podle nových pravidel služebního postupu a povyšování platných po reformě služebního řádu úředníků z 1. ledna 2014 na pracovní místo druhu „hlavní administrátor v přechodném období“ v důsledku čehož, podle žalobců, jim byl odňat nárok na povýšení do platové třídy AD 14, a dále konstatování protiprávnosti čl. 30 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobců

               —

               Zrušit rozhodnutí zařazující žalobce na pracovní místo druhu „hlavní administrátor v přechodném období“,

               —

               prohlásit protiprávnost čl. 30 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu,

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-240/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2007 – Francie v. Komise ( Evropské společenství pro atomovou energii — Investice — Oznámení o investičním projektu Komisi — Postupy provádění — Nařízení (Euratom) č. 1352/2003 — Nedostatek pravomoci Komise — Články 41 EA až 44 EA — Zásada právní jistoty )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/46

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2007 – Francie v. Komise
   (Věc T-240/04) (1)

   („Evropské společenství pro atomovou energii - Investice - Oznámení o investičním projektu Komisi - Postupy provádění - Nařízení (Euratom) č. 1352/2003 - Nedostatek pravomoci Komise - Články 41 EA až 44 EA - Zásada právní jistoty“)
   (2007/C 269/81)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně F. Alabrune, G. de Bergues, C. Lemaire a E. Puisais, poté G. de Bergues a S. Gasri, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Patakia, zmocněnec)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Spolková republika Německo (zástupci: C.-D. Quassowski a A. Tiemann, zmocněnci) a Belgické království (zástupci: původně D. Haven, poté M. Wimmer a nyní A. Hubert, zmocněnci, ve spolupráci s J.-F. De Bock, advokát)
   Předmět věci
   Zrušení nařízení Komise (Euratom) č. 1352/2003 ze dne 23. července 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 1209/2000, kterým se vymezují postupy provádění sdělení stanoveného v článku 41 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. L 192, s. 15; Zvl. vyd. 12/02, s. 252).
   Výrok rozsudku

               1)

               Nařízení Komise (Euratom) č. 1352/2003 ze dne 23. července 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 1209/2000, kterým se vymezují postupy provádění sdělení stanoveného v článku 41 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii se ruší.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení vzniklých Francouzské republice.

               3)

               Spolková republika Německo a Belgické království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 304, 13.12.2003 (dříve věc C-455/03).


title: Věc F-134/06: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2006 – Bordini v. Komise

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/87

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2006 – Bordini v. Komise
   (Věc F-134/06)
   (2006/C 326/175)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Giovanni Bordini (Dover, Spojené království) (zástupce: L. Levi, C. Ronzi, I. Perego, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 25. ledna 2006, kterým orgán oprávněný ke jmenování (AIPN) odmítl uznat, že žalobce má bydliště ve Spojeném království a v důsledku toho zamítl použití opravného koeficientu pro Spojené království na jeho důchod;

               —

               uložit žalované, aby na základě zpětného použití opravného koeficientu pro Spojené království na žalobcův důchod od 1. dubna 2004 zaplatila úroky z dlužných částek na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, použitelné v dotčeném období, zvýšené o dva body;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvodní a hlavní argumenty
   Na podporu své žaloby žalobce nejprve uplatňuje, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu povinného odůvodnění, neboť jeho znění je tak vágní, že není možné v něm uvedenému odůvodnění porozumět.
   Žalobce se mimoto dovolává porušení článku 82 původního služebního řádu, porušení článku 20 přílohy XIII nového služebního řádu, zjevně nesprávného posouzení skutečností, které vedly k nesprávnému právnímu posouzení, porušení zásady proporcionality, jakož i porušení práva na soukromý život.
   Žalobkyně konečně tvrdí, že Komise porušila povinnost péče a zásadu řádné správy.


title: Věc C-510/09: Žaloba podaná dne 9. prosince 2009 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/24

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2009 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-510/09)
   2010/C 37/29
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a G. Zavvos, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika porušila své povinnosti vyplývající z čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34/ES ze dne 22. června 1998 ve znění směrnice 98/48/ES ze dne 20. července 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (1) tím, že ve fázi návrhu neoznámila přijetí vyhlášky ze dne 13. března 2006 týkající se využití směsí přípravků vyrobených bezprostředně před použitím, stanovených v článku L.253-1 zemědělského zákoníku (code rural) v rámci řízení zavedeného touto směrnicí.

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou Evropská komise vytýká žalované, že jí neoznámila dotčenou ministerskou vyhlášku týkající se využívání určitých směsí přípravků na ochranu rostlin, vyrobených bezprostředně před použitím, představující zemědělský zájem, před jejím přijetím, neboť toto nařízení představuje bezesporu technický předpis ve smyslu směrnice 98/34, a který jí měl být z tohoto důvodu oznámen ve fázi návrhu, neboť nespadá pod výjimku uvedenou v článku 10 této směrnice.
   Podle Komise žalovaná připustila věcnou správnost tohoto porušení, neboť francouzské orgány po přijetí odůvodněného stanoviska oznámily Komisi návrh vyhlášky stanovící zrušení napadené vyhlášky ministerstva a převzetí jejího obsahu. K datu podání této žaloby nicméně tento návrh vyhlášky ještě nebyl francouzskými orgány přijat, nebo v každém případě o něm Komise dosud nebyla informována.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, kterou se mění směrnice 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř věst. L 217, s. 18; Zvl. vyd. 13/21, s. 8).


title: Věc C-396/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'Appello di Roma (Itálie) dne 12. září 2008 – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) v. Daniela Lotti a Clara Matteucci

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'Appello di Roma (Itálie) dne 12. září 2008 – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) v. Daniela Lotti a Clara Matteucci
   (Věc C-396/08)
   (2008/C 327/14)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Corte d'Appello di Roma
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Žalované: Daniela Lotti a Clara Matteucci
   Předběžné otázky

               1)

               Jsou v souladu se směrnicí 97/81/ES (1), a zejména s ustanovením 4 [rámcové dohody, tvořící její přílohu], týkajícím se zásady zákazu diskriminace, právní předpisy italského státu (a sice čl. 7 odst. 1 zákona č. 638/83), podle nichž se neuznává jako odsloužená doba, za níž se platily příspěvky a jež je započitatelná pro získání nároku na důchod, doba, po kterou při vertikálním částečném úvazku nebyla vykonávána práce?

               2)

               Je výše uvedená vnitrostátní právní úprava v souladu se směrnicí, zejména s ustanovením 1 [rámcové dohody, tvořící její přílohu], které stanoví, že vnitrostátní právní předpisy mají usnadnit rozvoj částečného pracovního úvazku, s ustanovením 4 a s ustanovením 5 [uvedené rámcové dohody], které stanoví, že členské státy by měly odstranit překážky právní povahy, které by mohly omezovat přístup k částečnému pracovnímu úvazku, je-li nepochybné, že nezohlednění neodpracovaných týdnů pro účely důchodového zabezpečení představuje závažnou překážku při volbě částečného pracovního úvazku vertikálního typu?

               3)

               Může se ustanovení 4 [uvedené rámcové dohody] o zásadě zákazu diskriminace vztahovat i na různé typy pracovních smluv na částečný úvazek vzhledem k tomu, že při předpokladu práce na horizontální částečný úvazek jsou při stejném množství hodin odpracovaných za kalendářní rok, za něž je zaplacena mzda, považovány na základě vnitrostátních právních předpisů za započitatelné všechny týdny v kalendářním roce, na rozdíl od vertikálního částečného pracovního úvazku?

      (1)  Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Příloha: Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267).


title: Věc T-325/12: Žaloba podaná dne 23. července 2012 — Nizozemsko v. Komise

text:
               8.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/21

         Žaloba podaná dne 23. července 2012 — Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-325/12)
   2012/C 273/36
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, J. Langer a M. de Ree)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 11. května 2012 s číslem jednacím SG-Greffe (2012) D/3150 ve věci SA.28855 (N 373/2009) (ex C 10/2009 a N 528/2009 — Nizozemsko v. ING — restrukturalizační podpora);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1)

               Porušení práva na obhajobu a zásady řádné péče:
               Komise neměla vydat napadené rozhodnutí, aniž by Nizozemsku poskytla možnost vyjádřit se k důvodům, ze kterých Komise ve svém rozhodnutí dospěla k závěru, že Nizozemsko poskytlo ING podporu tím, že souhlasilo se změnou podmínek zpětného vrácení.
               Komise v každém případě porušila zásadu řádné péče tím, že vydala rozhodnutí, aniž by zohlednila tvrzení Nizozemska předložená v předchozím řízení před Tribunálem, které vedlo k vydání rozsudku ve spojených věcech T-29/10 a T-33/10, ve kterém Tribunál se s tímto tvrzením ztotožnil.

               2)

               Porušení článku 107 SFEU:
               Rozhodnutí je v rozporu s článkem 107 SFEU, neboť Komise v bodu 213 tohoto rozhodnutí nesprávně konstatovala, že změna podmínek zpětného vrácení představuje státní podporu.

               3)

               Porušení článku SFEU, jednacího řádu a článku 266 SFEU:
               Komise řádně neprovedla rozsudek Tribunálu ze dne 2. března 2010 a porušila článek 107 SFEU, jednací řád a článek 266 SFEU tím, že v tomto rozhodnutí vázala povolení kapitálového vkladu na stejná kompenzační opatření jako v prvním rozhodnutí z roku 2009 (která Tribunál ve svém rozsudku ze dne 2. března 2012 prohlásil za neplatná), ačkoliv Komisí předpokládaný objem podpory byl o 2 miliardy eur nižší.


title: Věc C-292/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Efetio Patron ze dne 8. června 2005 ve věci Irini Lekhoritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos a G. Dimopoulos proti Spolkové republice Německo

text:
               1.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Efetio Patron ze dne 8. června 2005 ve věci Irini Lekhoritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos a G. Dimopoulos proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-292/05)
   (2005/C 243/12)
   Jednací jazyk: řečtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Efetio Patron (Řecko) ze dne 8. června 2005, ve věci Irini Lekhoritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos a G. Dimopoulos proti Spolkové republice Německo, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 20. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o následujících předběžných otázkách:

               1.

               Spadají žaloby na náhradu škody, podané fyzickými osobami proti smluvnímu státu, který je občanskoprávně odpovědný za jednání nebo zanedbání jeho ozbrojených sil, do rozsahu ratione materiae Bruselské úmluvy v souladu s jejím článkem 1, jestliže jsou tato jednání nebo zanedbání, která se uskutečnila během vojenské okupace státu, na jehož území měli žalobci bydliště, v důsledku útočné války ze strany žalované, zjevně v rozporu s válečným právem a mohou být také považována za zločiny proti lidskosti?

               2.

               Je slučitelné se systémem Bruselské úmluvy, aby žalovaný stát předložil námitku imunity s tím výsledkem, v případě kladné odpovědi, že samotnou úmluvu nelze použít zejména vůči jednání nebo zanedbání ozbrojených sil žalované, která se uskutečnila před vstupem úmluvy v platnost, a sice během let 1941-44?


title: Věc C-272/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Tolmezzo ze dne 16. června 2004 ve věci Azienda Agricola Franco Piemonte proti Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Tolmezzo ze dne 16. června 2004 ve věci Azienda Agricola Franco Piemonte proti Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
   (Věc C-272/04)
   (2004/C 228/46)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale di Tolmezzo (Itálie) ze dne 16. června 2004 ve věci Azienda Agricola Franco Piemonte proti Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 25. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Tribunale di Tolmezzo žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Musí být článek 1 nařízení (EHS) č. 856/84 (1) ze dne 31. března 1984 a články 1 až 4 nařízení (EHS) č. 3950/92 (2) ze dne 28. prosince 1992 vykládány v tom smyslu, že doplňková dávka z mléka a mléčných výrobků má povahu správní sankce, kterou jsou výrobci povinni zaplatit pouze v případě, že bylo překročeno stanovené množství, ať už úmyslně nebo z nedbalosti?

      (1)  Úř. věst. L 90, 1.4.1984, s. 10.

      (2)  Úř. věst. L 405, 31.12.1992, s. 1.


title: Věc C-251/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgie) — Christian van Buggenhout a Ilse van de Mierop jednající jako správci konkurzní podstaty Grontimmo SA v. Banque Internationale à Luxembourg ( „Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 1346/2000 — Úpadková řízení — Článek 24 odst. 1 — Splnění závazku „ve prospěch dlužníka, proti němuž je vedeno úpadkové řízení“ — Platba poskytnutá věřiteli tohoto dlužníka“ )

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/29

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgie) — Christian van Buggenhout a Ilse van de Mierop jednající jako správci konkurzní podstaty Grontimmo SA v. Banque Internationale à Luxembourg
   (Věc C-251/12) (1)

   (Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Úpadková řízení - Článek 24 odst. 1 - Splnění závazku „ve prospěch dlužníka, proti němuž je vedeno úpadkové řízení“ - Platba poskytnutá věřiteli tohoto dlužníka)
   2013/C 344/50
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de commerce de Bruxelles

      Účastnice původního řízení

      Žalobci: Christian van Buggenhout a Ilse van de Mierop jednající jako správci konkurzní podstaty Grontimmo SA

      Žalovaná: Banque Internationale à Luxembourg

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de commerce de Bruxelles — Výklad článku 24 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1) — Provedení platby ve prospěch věřitele dlužníka v úpadku na žádost tohoto dlužníka v případě, kdy nebyla přijata žádná opatření ke zveřejnění rozhodnutí o zahájení úpadkového řízení v jiném členském státě — Osvobození zmocněnce jednajícího v dobré víře od závazku — Osobní působnost — Pojem „splnění závazku ve prospěch dlužníka“ zahrnující pouze platbu provedenou ve prospěch dlužníka v úpadku nebo také platbu ve prospěch jeho věřitelů

      Výrok

   Článek 24 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že do působnosti tohoto ustanovení nespadá platba uskutečněná na pokyn dlužníka, který se nachází v úpadkovém řízení, ve prospěch jeho věřitele.

      (1)  Úř. věst. C 200, 7.7.2012.


title: Věc C-445/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 8. srpna 2016 – Docteur De Bruyne SPRL v. État belge

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 8. srpna 2016 – Docteur De Bruyne SPRL v. État belge
   (Věc C-445/16)
   (2016/C 410/06)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Mons

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Docteur De Bruyne SPRL

      Odpůrce: État belge

      Předběžná otázka

   „Je s pravidly o sestavení rozvahy upravenými čtvrtou směrnicí Rady ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností (směrnice 78/660/EHS, Úř. věst. L 222, 14. srpna 1978, s. 11), podle kterých:

               —

               roční účetní závěrky musí podávat pravdivý a věrný obraz o stavu aktiv, pasiv, finanční pozici a zisku nebo ztrátě společnosti (čl. 2 odst. 3 směrnice);

               —

               rezervy jsou určeny k pokrytí ztrát nebo závazků, jejichž podstata je jasně definována a u kterých je k rozvahovému dni pravděpodobné nebo jisté, že nastanou, ale není jistá částka nebo datum, ke kterému vzniknou (čl. 20 odst. 1 směrnice);

               —

               ocenění musí být provedeno obezřetně; zejména platí, že:

                           aa)

                           zahrnout se smějí jen zisky, které byly vytvořeny k rozvahovému dni:
                           je třeba vzít v úvahu všechny předvídatelné závazky a možné ztráty vznikající v průběhu daného nebo předchozího účetního období, a to i v případě, že se tyto závazky a nebo ztráty stanou zjevnými až mezi rozvahovým dnem a dnem sestavení rozvahy (čl. 31 odst. 1 písm. c), aa) a bb) směrnice);

               —

               je třeba vzít v úvahu výnosy a náklady účetního období, k němuž se vztahují, bez ohledu na datum příjmu či platby těchto výnosů nebo nákladů (čl. 31 odst. 1 písm. d) směrnice)

               —

               jednotlivé položky aktiv a pasiv musí být oceněny odděleně (čl. 31 odst. 1 písm. e) směrnice);

         slučitelné, že společnost, která emituje opci na akcie, může do účetnictví jako výnos zahrnout kupní cenu uvedené opce v průběhu účetního období, kdy je opce uplatněna nebo na konci doby její platnosti, za účelem zohlednění rizika, které nese emitent opce v důsledku učiněného či neučiněného závazku v průběhu období, kdy je převod opce dokončen a její cena definitivně stanovena, přičemž je riziko nesené emitentem opce oceňováno odděleně prostřednictvím rezervy?“


title: Věc T-433/08: Žaloba podaná dne 30. září 2008 – SIAE v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/57

         Žaloba podaná dne 30. září 2008 – SIAE v. Komise
   (Věc T-433/08)
   (2008/C 301/95)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Società Italiana degli Autori ed Editori – SIAE (Řím, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo a S. Valentino, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 3 a čl. 4 odst. 2 rozhodnutí,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení,

               —

               nařídit jakékoli jiné opatření, včetně dokazování, o kterém bude mít Soud za to, že je vhodné.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Rozhodnutí napadené v projednávané věci je totéž jako rozhodnutí ve věci T-392/08, AEPI v. Komise.
   Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje pět žalobních důvodů.
   Prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, jakož i chybějící dokazování v rozsahu, v němž Komise v rozhodnutí konstatuje existenci jednání ve vzájemné shodě, aniž by předložila jakýkoli důkaz, a to pouze na základě okolnosti, že řada dohod o vzájemném zastupování vymezuje pravomoc poskytovat licence na území, na kterém působí jiná spravující společnost. Komise v tomto ohledu neví o tom, že řada spravujících společností má za to, že mohou lépe zajistit práva svých členů tím, že jejich seznam svěří těmto spravujícím společnostem, které jim mohou zajistit účinnou ochranu autorských práv, a je zcela evidentní, že to jsou právě společnosti, které mají na daném území pevné postavení, které jsou plně schopny splnit takový požadavek.
   Druhým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, jakož i nelogičnost odůvodnění rozhodnutí vzhledem k tomu, že Komise sama při pokusu o prokázání fungování správy licencí týkajících se více území pro přenosy hudebních děl prostřednictvím satelitu, kabelového spojení či internetu nakonec prokazuje, že paralelní chování spravujících společností neexistuje. Obvinění Komise je totiž vyvráceno týmiž příklady, které Komise uvádí, a sice koncesí spravujících společností týkající se mandátů, které jsou rozsáhlejší než území, na kterém působí jediná společnost.
   Třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, neboť za zpochybňovaného předpokladu, kdy Komise konstatovala existenci jednání ve vzájemné shodě, by toto jednání ve vzájemné shodě nijak neomezovalo hospodářskou soutěž v rozsahu, v němž územní vymezení tvoří nezbytnou součást výlučného charakteru autorských práv.
   Čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila zásadu kontradiktornosti a článek 253 ES z důvodu chybějícího odůvodnění vzhledem k tomu, že Komise společnosti neinformovala o rozhodných skutečnostech, ze kterých vycházela, když v návaznosti na provedený přezkum trhu nepřijala závazky navržené SIAE.
   Pátým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení článku 253 ES z důvodu chybějícího odůvodnění, porušení zásady proporcionality a zásady právní jistoty, jakož i rozporuplnost a nelogičnost opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí. Zcela neurčitý charakter „revizní“ činnosti požadované spravujícími společnosti způsobuje to, že se SIAE nespravedlivě nachází v situaci nejistoty, co se týče identifikace opatření, o kterých má Komise za to, že jsou pro ukončení údajného jednání ve vzájemné shodě dostačující. Krom toho vzhledem k tomu, že Komise výslovně uznává, že omezení mandátu na území jiné spravující společnosti nepředstavuje omezení hospodářské soutěže, je s tímto předpokladem ve zjevném rozporu skutečnost, že je spravujícím společnostem nařizováno, aby dvoustranně revidovaly územní vymezení všech svých mandátů pro satelitní přenos, kabelový přenos a přenos prostřednictvím internetu, a tedy Komisi poskytnout kopii revize všech těchto dohod o vzájemném zastupování. K tomu je třeba doplnit skutečnost, že vzhledem k tomu, že Komise vyžaduje „dvoustrannou“ revizi územních vymezení, dodržování čl. 4 odst. 2 rozhodnutí v plném rozsahu ze strany SIAE, v každém případě SIAE nemůže nijak svým rozhodnutím ovlivnit, neboť rovněž podléhá autonomním rozhodnutím 23 jiných spravujících společností.


title: Věc T-389/06: Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Inter-IKEA v. OHIM (vyobrazení nakládací lišty)

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/35

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Inter-IKEA v. OHIM (vyobrazení nakládací lišty)
   (Věc T-389/06)
   (2007/C 20/54)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Nizozemsko) (zástupce: J. Gulliksson, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 26. září 2006 ve věci R 355/2006-1;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka vyobrazující nakládací lištu sestávající z podlouhlé obdélníkové plošiny nebo podkladu a stejně podlouhlého okraje ozdobeného trojúhelníkovými otvory, přičemž plošina a okraj navzájem svírají úhel 90 stupňů, pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 7, 16, 20, 35, 39 a 42 – přihláška č. 4 073 748

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož ochranná známka má dostatečnou rozlišovací způsobilost k zápisu.


title: Věc C-296/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto ze dne 30. června 2004 ve věci Antonio Cannito proti Fondiaria Sai SPA

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto ze dne 30. června 2004 ve věci Antonio Cannito proti Fondiaria Sai SPA
   (Věc C-296/04)
   (2004/C 251/06)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto (Itálie) ze dne 30. června 2004 ve věci Antonio Cannito proti Fondiaria Sai SPA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 13. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Ufficio del giudice di pace di Bitonto žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1.

               Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi pojišťovacími společnostmi, které spočívají ve vzájemné výměně informací, které umožňují navýšení pojistného na RC auto pojistku, jež není odůvodněno tržními podmínkami, jsou neplatné od počátku, rovněž s ohledem na skutečnost, že se podniky z různých členských států podílejí na dohodě nebo na jednání ve vzájemné shodě?

               2.

               Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že opravňuje třetí strany, které mají relevantní právní zájem, spoléhat na neplatnost dohody nebo jednání zakázaného ustanovením Společenství a domáhat se náhrady škody za utrpěnou újmu v případě, že existuje příčinná souvislost mezi dohodou nebo jednáním ve vzájemné shodě a újmou?

               3.

               Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že lhůta pro podání žaloby na náhradu škody, která je na ní založená, počíná běžet dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly přijaty, nebo dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly ukončeny?

               4.

               Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že v případě, že vnitrostátní soud shledá, že náhrada škody, která může být přiznána na základě vnitrostátního práva, je nižší než ekonomická výhoda získaná podnikem – škůdcem, který je stranou zakázané dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, je třeba, aby z vlastního podnětu rovněž přiznal náhradu škody plnící represivní funkci poškozené třetí straně, která je nezbytná k tomu, aby byla přiznaná částka náhrady škody vyšší než výhoda získaná škůdcem za účelem zamezení přijímání dohod nebo jednání ve vzájemné shodě zakázaných článkem 81 Smlouvy?


title: Věc C-345/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 17. července 2014 – SIA „Maxima Latvija“ v. Konkurences padome

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 17. července 2014 – SIA „Maxima Latvija“ v. Konkurences padome
   (Věc C-345/14)
   2014/C 329/06
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SIA „Maxima Latvija“

      Žalovaná: Konkurences padome

      Předběžné otázky

               1)

               Může být dohoda, která je předmětem přezkumu v projednávané věci, uzavřená mezi pronajímatelem obchodních prostor a maloobchodníkem (referenčním nájemcem) a omezující právo pronajímatele přijmout bez souhlasu výše uvedeného referenčního nájemce samostatné rozhodnutí o pronájmu dalších obchodních prostor možným konkurentům referenčního nájemce, považována za dohodu mezi podniky, jejímž účelem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 101 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie?

               2)

               Musí být pro účely posouzení slučitelnosti této dohody s čl. 101 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie provedena analýza struktury trhu, a za jakým účelem?

               3)

               Představuje tržní síla smluvních stran dohody posuzované v projednávaném případě, jakož i případné zvýšení této tržní síly, okolnost, kterou je nutné vzít v úvahu pro účely posouzení slučitelnosti této dohody s čl. 101 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie?

               4)

               Pokud je pro účely ověření obsahu dohody a pro účely zjištění existence základních charakteristik zakázané dohody nezbytné posoudit potenciální dopad na trh, lze tento dopad považovat současně i za dostatečný k tomu, aby bylo prohlášeno, že dohoda odpovídá pojmu zakázané dohody, takže již není zapotřebí ověřit, zda nepříznivé účinky skutečně nastaly?


title: Věc T-542/08: Žaloba podaná dne 3. prosince 2008 – Evropaïki Dynamiki v. ECHA

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/58

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2008 – Evropaïki Dynamiki v. ECHA
   (Věc T-542/08)
   (2009/C 44/100)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athény, Řecko) (zastoupená: N. Korogiannakis, P. Katsimani, M. Dermitzakis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky, sdělené žalobkyni nedatovaným dopisem doručeným žalobkyni dne 25. září 2008, o odmítnutí nabídky žalobkyně předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení ECHA/2008/24 na „Vývoj nástroje na posouzení chemické bezpečnosti“ (Úř. věst. 2008/S 115-152918) a všechna související rozhodnutí, včetně rozhodnutí o zadání zakázky úspěšnému uchazeči;

               —

               uložit ECHA náhradu škody utrpěnou žalobkyní z důvodu dotčeného zadávacího řízení ve výši 1 500 000 eur;

               —

               uložit ECHA náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni v souvislosti s touto žalobou, i když tato žaloba bude zamítnuta.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Prostřednictvím této žaloby žalobkyně žádá o zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (dále jen „ECHA“), které jí bylo oznámeno dopisem dne 25. září 2008, informujícím žalobkyni o tom, že její nabídka předložená rámci veřejné zakázky ECHA/2008/24 na „Vývoj nástroje na posouzení chemické bezpečnosti“ (Úř. věst. 2008/S 115-152918) nebyla vybrána a že veřejná zakázka byla zadána společnosti TRASYS SA.
   Žalobkyně tvrdí, že hodnotící komise se několikrát dopustila zjevně nesprávného posouzení týkajícího se zadávacích kritérií, jelikož zadavatel údajně porušil základní pravidla a hlavní zásady veřejných zakázek. Dále tvrdí, že ECHA překročila při posuzování nabídek své pravomoci, porušila finanční nařízení a/nebo zásady transparentnosti a rovného zacházení a že ve svém rozhodnutí použila nejasné pojmy nebo ho nedostatečně odůvodnila. Na závěr žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila základní procesní podmínku vyplývající z článku 158a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 (1) stanovící odkladnou lhůtu před podpisem zakázky s úspěšným uchazečem. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná úmyslně zdržovala vzájemnou komunikaci, aby mohla dokončit podpis zakázky s vítězným uchazečem dříve, než jí budou doručeny připomínky žalobkyně, čímž popřela smysl a účel odkladné lhůty.
   Žalobkyně se dále domáhá náhrady škody vy výši 1 500 000 eur, která odpovídá odhadovanému hrubému zisku z výše uvedeného řízení o veřejné zakázce, pokud by jí byla zakázka zadána. Žalobkyně uvádí, že její nárok na náhradu škody je odůvodněn tím, že zde došlo k dostatečně závažnému porušení normy vyšší právní síly chránící jednotlivce a že dotčené orgány zjevně a závažným způsobem překročily meze výkonu svých pravomocí.

      (1)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 ze dne 23. dubna 2007, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2007 L 111, s. 13).


title: Věc C-78/14 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. října 2015 – Evropská komise v. ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias „Kasační opravný prostředek — Rozhodčí doložka — Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) — Smlouvy týkající se finanční podpory Unie na projekty Perform a Oasis — Nesrovnalosti zjištěné v rámci auditů týkajících se jiných projektů — Rozhodnutí Komise pozastavit vrácení částek uhrazených dopředu příjemcem — Uznatelné náklady — Zkreslení skutečností ve spisu“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. října 2015 – Evropská komise v. ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias
   (Věc C-78/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Rozhodčí doložka - Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Smlouvy týkající se finanční podpory Unie na projekty Perform a Oasis - Nesrovnalosti zjištěné v rámci auditů týkajících se jiných projektů - Rozhodnutí Komise pozastavit vrácení částek uhrazených dopředu příjemcem - Uznatelné náklady - Zkreslení skutečností ve spisu“)
   (2015/C 429/03)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou, B. Conte a R. Lyal, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zástupci: V. Christianos a S. Paliou, dikigoroi)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá a zčásti zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


title: Věc C-396/03 P: Opravný prostředek podaný dne 24. září 2003 Magnusem Killingerem proti usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství vydanému dne 8. července 2003 ve věci T-186/03, Magnus Killinger proti Spolkové republice Německo, Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství

text:
               15.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 257/1

         Opravný prostředek podaný dne 24. září 2003 Magnusem Killingerem proti usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství vydanému dne 8. července 2003 ve věci T-186/03, Magnus Killinger proti Spolkové republice Německo, Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství
   (Věc C-396/03 P)
   (2005/C 257/01)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 24. září 2003 opravný prostředek podaný Magnusem Killingerem, zastoupeným T. Scheuernstuhlem, advokátem, Würzburger Straße 2, D-97440, proti usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství vydanému dne 8. července 2003 ve věci T-186/03, Magnus Killinger proti Spolkové republice Německo, Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství.
   Soudní dvůr Evropských společenství (čtvrtý senát) zamítl opravný prostředek usnesením ze dne 3. června 2005 a rozhodl, že účastník řízení podávající opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-126/04: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Goris v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Mezitímní rozsudek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/34

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Goris v. Komise
   (Věc T-126/04) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Mezitímní rozsudek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 301/57)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Willem Goris (Strassen, Lucembursko) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. května 2003, kterým bylo změněno zařazení žalobce do platové třídy v rozsahu, v němž toto rozhodnutí stanoví zařazení do platového stupně ke dni jeho jmenování do platové třídy B4, druhého platového stupně, v němž stanoví 5. října 1995 jako datum nabytí jeho peněžitých účinků a v němž jeho služební postup nebyl obnoven od jeho dřívější platové třídy a návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce a jednak žaloba na náhradu škody, kterou způsobilo toto rozhodnutí.
   Výrok

               1)

               Není již namístě vydávat rozhodnutí ve věci samé.

               2)

               Komise ponese všechny náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 118, 30.4.2004.


title: Věc C-491/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht für Strafsachen Wien (Rakousko) dne 31. října 2007 – Trestní řízení proti Vladimíru Turanskému

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht für Strafsachen Wien (Rakousko) dne 31. října 2007 – Trestní řízení proti Vladimíru Turanskému
   (Věc C-491/07)
   (2008/C 22/49)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landesgericht für Strafsachen Wien
   Účastníci původního řízení
   Vladimír Turanský
   Předběžné otázky
   Je třeba vykládat zákaz dvojího trestu stanovený v článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (1), podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (Lucembursko), v tom smyslu, že brání trestnímu stíhání podezřelého v Rakouské republice na základě určitého skutkového stavu, jestliže bylo ve Slovenské republice po jejím přistoupení k Evropské unii trestní řízení ohledně stejného skutkového stavu zastaveno tím způsobem, že policejní orgán po meritorním zkoumání pravomocně ukončí trestní řízení usnesením o zastavení trestního stíhání bez další sankce?

      (1)  Úř. věst. L 239, s. 19.


title: Věc T-438/07: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2007 – Spa Monopole v. OHIM – De Francesco Import (SpagO)

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/26

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2007 – Spa Monopole v. OHIM – De Francesco Import (SpagO)
   (Věc T-438/07)
   (2008/C 37/41)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgie) (zástupci: L. de Brouwer, E. Cornu, E. De Gryse a D. Moreau, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: De Francesco Import GmbH (Norimberk, Německo)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu ze dne 13. září 2007 ve věci R 1285/2006-2 a

               —

               uložit Úřadu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: De Francesco Import GmbH

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SpagO“ pro výrobky zařazené do třídy 33 – přihláška č. 2 320 844

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní a obrazové ochranné známky Společenství, národní a mezinárodní „SPA“, „SPA Citron“ a „SPA Orange“ pro výrobky zařazené do třídy 32

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát podcenil dobré jméno SPA v Beneluxu a nevzal dostatečně na zřetel tyto okolnosti:

               —

               fonetické a vzhledové podobnosti dotčených ochranných známek;

               —

               skutečnost, že užití ochranné známky „SpagO“ pro alkoholické nápoje by bylo na újmu dobrému jménu minerální vody „SPA“, která si své dobré jméno vybudovala na vysoké kvalitě, čistotě a blahodárných účincích pro zdraví;

               —

               skutečnost, že by použití „SpagO“ pro nápoje neprávem těžilo z dobrého jména ochranné známky „SPA“ a z představy kvality a čistoty, která je s ní spojována.