title: Věc T-740/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2021 – Arnautu v. Parlament („Institucionální právo – Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu – Příspěvek na parlamentní asistenci – Vrácení neoprávněně vyplacených částek – Námitka protiprávnosti – Právo na obhajobu – Nesprávné posouzení skutkového stavu“)

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2021 – Arnautu v. Parlament
      (Věc T-740/20) (1)

      („Institucionální právo - Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Evropského parlamentu - Příspěvek na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Námitka protiprávnosti - Právo na obhajobu - Nesprávné posouzení skutkového stavu“)
      (2021/C 349/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Marie Christine Arnautu (Paříž, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: N. Görlitz, T. Lazian a M. Ecker, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 21. září 2020, kterým se žalobkyni nařizuje vrácení částky 87 203,46 eur neoprávněně vyplacené na parlamentní asistenci, jakož i příslušného oznámení o dluhu ze dne 22. října 2020.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Marie-Christine Arnautu ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

         (1)  Úř. věst. C 44, 8.2.2021.


title: Věc T-749/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2021 – Veronese v. EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Obrazová ochranná známka Evropské unie VERONESE – Starší slovní ochranná známka Evropské unie VERONESE – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 60 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001] – Rozhodnutí přijaté po zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem – Článek 72 odst. 6 nařízení 2017/1001 – Překážka věci rozsouzené“)

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/38

      Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2021 – Veronese v. EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)
      (Věc T-749/20) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie VERONESE - Starší slovní ochranná známka Evropské unie VERONESE - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 60 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001] - Rozhodnutí přijaté po zrušení dřívějšího rozhodnutí Tribunálem - Článek 72 odst. 6 nařízení 2017/1001 - Překážka věci rozsouzené“)
      (2021/C 349/54)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Veronese (Paříž, Francie) (zástupkyně: S. Herrburger, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: V. Ruzek, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Veronese Design Company Ltd (Kowloon, Hongkong) (zástupkyně: B. Lafont, advokátka)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. října 2020 (věc R 1951/2020-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Veronese a Veronese Design Company.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá

                  2)

                  Společnosti Veronese se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 44, 8.2.2021.


title: Věc T-389/21: Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Landesbank Baden-Württemberg v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/39

      Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Landesbank Baden-Württemberg v. SRB
      (Věc T-389/21)
      (2021/C 349/55)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků předem na rok 2021 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně jeho přílohy I, II a III týkají příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, v případě, že by Tribunál měl za to, že napadené rozhodnutí je v důsledku použití nesprávného úředního jazyka žalovaným nicotné a žaloba na neplatnost je kvůli neexistujícímu předmětu řízení nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval, že napadené rozhodnutí je nicotné v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje čl. 81 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014 (1) ve spojení s článkem 3 nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 (2), jelikož nebylo vzhledem k žalobkyni vypracováno v úředním jazyce němčině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 1 a 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož vykazuje několik mezer v odůvodnění, zejména rovněž při použití některých zákonných diskrečních pravomocí žalovaným a nezpřístupňuje údaje ostatních institucí.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje požadavek účinné právní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož soudní přezkum rozhodnutí je prakticky nemožný, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 4 až 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (3) ve znění pozměněném nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 (4) (dále jen „nařízení v přenesené pravomoci“) porušují právní předpisy vyšší právní síly, jelikož prakticky znemožňují soudní přezkum rozhodnutí, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že čl. 7 odst. 4 druhá věta nařízení v přenesené pravomoci porušuje právní předpisy vyšší právní síly, jelikož připouští věcně nepřiměřené a neodůvodněné rozlišování mezi členy institucionálního systému ochrany (dále jen „IPS“), jakož i relativizaci ukazatele IPS.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje mimo jiné čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 (5) a požadavek posouzení příspěvku z hlediska rizika, jelikož v případě žalobkyně byl použit multiplikátor 5/9 pro ukazatel IPS. Rozlišování mezi institucemi na úrovni ukazatele IPS je na základě rozsáhlého ochranného účinku IPS v rozporu se systémem a svévolné.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 6, 7 a 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci porušují právo vyšší právní síly, mimo jiné z toho důvodu, že porušují požadavek vyměření příspěvku na základě rizika, zásadu proporcionality a požadavek úplného zohlednění skutkového stavu.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje svobodu podnikání žalobkyně podle článku 16 Listiny a zásadu proporcionality, jelikož multiplikátory rizika, z nichž vychází, nejsou v souladu s nadprůměrně dobrým rizikovým profilem žalobkyně.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje článek 16 a 20 Listiny, jakož i zásadu proporcionality a právo na řádnou správu z důvodu zjevných pochybení při výkonu některých diskrečních pravomocí žalovaným.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že čl. 20 odst. 1 první a druhá věta nařízení v přenesené pravomoci porušují čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU (6), jakož i požadavek vyměření příspěvku na základě rizika.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (2)  Nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 17, 6.10.1958, s. 385).

         (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (4)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 ze dne 14. prosince 2015, kterým se opravuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 233, 30.8.2016, s. 1).

         (5)  Nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190).


title: Věc T-390/21: Žaloba podaná dne 5. července 2021 – DZ Bank v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/41

      Žaloba podaná dne 5. července 2021 – DZ Bank v. SRB
      (Věc T-390/21)
      (2021/C 349/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků předem na rok 2021 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně jeho příloh I, II a III týkají příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, v případě, že by Tribunál měl za to, že napadené rozhodnutí je v důsledku použití nesprávného úředního jazyka žalovaným nicotné a žaloba na neplatnost je kvůli neexistujícímu předmětu řízení nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval, že napadené rozhodnutí je nicotné v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba je založena na deseti žalobních důvodech, které jsou v podstatě totožné s žalobními důvody uplatněnými ve věci T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg v. SRB nebo jsou podobné.


title: Věc T-391/21: Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Deutsche Kreditbank v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/41

      Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Deutsche Kreditbank v. SRB
      (Věc T-391/21)
      (2021/C 349/57)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deutsche Kreditbank AG (Berlín, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků předem na rok 2021 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně jeho příloh I, II a III týkají příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, v případě, že by Tribunál měl za to, že napadené rozhodnutí je v důsledku použití nesprávného úředního jazyka žalovaným nicotné a žaloba na neplatnost je kvůli neexistujícímu předmětu řízení nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  konstatoval, že napadené rozhodnutí je nicotné v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje čl. 81 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014 (1) ve spojení s článkem 3 nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 (2), jelikož nebylo vzhledem k žalobkyni vypracováno v úředním jazyce němčině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 1 a 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož vykazuje několik mezer v odůvodnění, zejména rovněž při použití některých zákonných diskrečních pravomocí žalovaným a nezpřístupňuje údaje ostatních institucí.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje požadavek účinné právní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož soudní přezkum rozhodnutí je prakticky nemožný, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 4 až 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (3) ve znění pozměněném nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 (4) (dále jen „nařízení v přenesené pravomoci“) porušují právní předpisy vyšší právní síly, jelikož prakticky znemožňují soudní přezkum rozhodnutí, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 6, 7 a 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci porušují právní předpisy vyšší právní síly, mimo jiné z toho důvodu, že porušují požadavek vyměření příspěvku na základě rizika, zásadu proporcionality a požadavek úplného zohlednění skutkového stavu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje svobodu podnikání žalobkyně podle článku 16 Listiny a zásadu proporcionality, jelikož multiplikátory rizika, z nichž vychází, nejsou v souladu s nadprůměrně dobrým rizikovým profilem žalobkyně.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje článek 16 a 20 Listiny, jakož i zásadu proporcionality a právo na řádnou správu z důvodu zjevných pochybení při výkonu některých diskrečních pravomocí žalovaným.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že čl. 20 odst. 1 první a druhá věta nařízení v přenesené pravomoci porušují čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU (5), jakož i požadavek vyměření příspěvku na základě rizika.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (2)  Nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 17, 6.10.1958, s. 385).

         (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (4)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 ze dne 14. prosince 2015, kterým se opravuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 233, 30.8.2016, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190).


title: Věc T-392/21: Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/43

      Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale v. SRB
      (Věc T-392/21)
      (2021/C 349/58)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 14. dubna 2021 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí a jeho přílohy I, II a III týkají částky, kterou žalobkyně musí uhradit, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, pokud by Tribunál měl připustit, že napadené rozhodnutí z právního hlediska neexistuje, jelikož žalovaný použil nesprávný úřední jazyk a že žaloba na neplatnost je v důsledku toho z důvodu absence jejího předmětu nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, z právního hlediska neexistuje, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg v. SRB.


title: Věc T-393/21: Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Max Heinr. Sutor v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/43

      Žaloba podaná dne 5. července 2021 – Max Heinr. Sutor v. SRB
      (Věc T-393/21)
      (2021/C 349/59)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Max Heinr. Sutor OHG (Hamburk, Německo) (zástupci: A. Glos, M. Rätz a T. Kreft, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil, v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 14. dubna 2021 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/22), jakož i vysvětlující sdělení žalovaného ze dne 14. dubna 2021 k údajům použitým pro stanovení předem hrazených příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/24), a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně čtrnáct žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: porušení čl. 5 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1), jelikož částky spravované žalobkyní pro své klienty z titulu svěřenecké úschovy nebyly ze stanovení předem hrazených příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 vyloučeny. Článek 5 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 by měl být uplatněn přinejmenším na takové částky klientů chráněné pro případ platební neschopnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: porušení zásady proporcionality podle čl. 70 odst. 2 druhého pododstavce písm. b) nařízení (EU) č. 806/2014 (2) ve spojení s čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU (3), jelikož rozhodnutí stanoví 100krát vyšší příspěvek pouze na základě (bezrizikových) svěřených pasiv zanesených žalobkyní do rozvahy.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení zásady rovného zacházení, jelikož rozhodnutí bez jakéhokoliv objektivního odůvodnění zachází s žalobkyní odlišně než s úvěrovými institucemi, jejichž národní účetní standardy důkaz o svěřených pasivech nevyžadují nebo je kompenzují podle standardů IFRS, a než s investičními společnostmi spravujícími prostředky svých klientů.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: porušení článku 16 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož zahrnutí bezrizikových svěřených pasiv do základu pro výpočet vede ke 100násobnému zvýšení příspěvku žalobkyně za rok 2021, aniž by to bylo odůvodněné.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: porušení článku 49 SFEU ve spojení s jejím článkem 54, jelikož rozhodnutí omezuje volnost žalobkyně při výkonu profesní činnosti v členském státě její hlavní provozovny, přičemž toto omezení je v porovnání s ostatními úvěrovými institucemi pro žalobkyni nepřiměřené a diskriminační.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod: porušení čl. 17 odst. 3 a 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, jelikož žalovaný nezohlednil žalobkyní následně revidované vykazované údaje za roky 2018 až 2020 při stanovení ročního příspěvku za rok 2021 a tento příspěvek žalobkyně nesnížil.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod: porušení práva být vyslechnut podle čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, jelikož žalobkyni byla ve skutečnosti poskytnuta pouze třídenní lhůta na posouzení návrhu individuálního sdělení v rámci konzultací k výběru příspěvku za rok 2021 a na předání svých poznámek žalovanému.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod: porušení čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny, jakož i čl. 296 druhého pododstavce 2 SFEU, jelikož žalobkyni není umožněno zkontrolovat na základě odůvodnění napadeného rozhodnutí výši svého příspěvku.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod: porušení zásady účinné soudní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož odůvodnění neumožňuje žalobkyni posoudit, zda je vhodné obrátit se na příslušný soud.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod (podpůrně): neplatnost článků 4 až 7 a 9, jakož i přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, jelikož z důvodu vzájemné provázanosti příspěvků a využití důvěrných údajů třetích osob nutí žalovaného přijmout rozhodnutí zasahující do povinnosti uvést odůvodnění.

                  11.

                  Jedenáctý žalobní důvod (podpůrně): neplatnost článků 4 až 7 a 9, jakož i přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 z důvodu porušení zásady účinné soudní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny.

                  12.

                  Dvanáctý žalobní důvod (podpůrně): neplatnost základu výpočtu na základě čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU a zásady rovného zacházení.

                  13.

                  Třináctý žalobní důvod (podpůrně): neplatnost základu výpočtu na základě čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení článku 16 Listiny.

                  14.

                  Čtrnáctý žalobní důvod (podpůrně): neplatnost základu výpočtu na základě čl. 14 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve spojení s jeho čl. 3 bodem 11 z důvodu porušení ustanovení článku 49 ve spojení s jejím článkem 54.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).


title: Věc T-394/21: Žaloba podaná dne 6. července 2021 – Bayerische Landesbank v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/45

      Žaloba podaná dne 6. července 2021 – Bayerische Landesbank v. SRB
      (Věc T-394/21)
      (2021/C 349/60)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Bayerische Landesbank (Mnichov, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 14. dubna 2021 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí a jeho přílohy I, II a III týkají částky, kterou žalobkyně musí uhradit, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, pokud by Tribunál měl připustit, že napadené rozhodnutí z právního hlediska neexistuje, jelikož žalovaný použil nesprávný úřední jazyk a že žaloba na neplatnost je v důsledku toho z důvodu absence jejího předmětu nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, z právního hlediska neexistuje, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg v. SRB.


title: Věc T-395/21: Žaloba podaná dne 6. července 2021 – DZ Hyp v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/46

      Žaloba podaná dne 6. července 2021 – DZ Hyp v. SRB
      (Věc T-395/21)
      (2021/C 349/61)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DZ Hyp AG (Hamburk, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 14. dubna 2021 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí a jeho přílohy I, II a III týkají částky, kterou žalobkyně musí uhradit, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, pokud by Tribunál měl připustit, že napadené rozhodnutí z právního hlediska neexistuje, jelikož žalovaný použil nesprávný úřední jazyk a že žaloba na neplatnost je v důsledku toho z důvodu absence jejího předmětu nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, z právního hlediska neexistuje, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg v. SRB.


title: Věc T-396/21: Žaloba podaná dne 7. července 2021 – Deutsche Bank v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/46

      Žaloba podaná dne 7. července 2021 – Deutsche Bank v. SRB
      (Věc T-396/21)
      (2021/C 349/62)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Deutsche Bank AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků předem na rok 2021 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí včetně jeho příloh I, II a III týkají příspěvku žalobkyně;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 1 a 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož vykazuje několik mezer v odůvodnění, zejména rovněž při použití některých zákonných diskrečních pravomocí žalovaným a nezpřístupňuje údaje ostatních institucí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje požadavek účinné právní ochrany podle čl. 47 odst. 1 Listiny, jelikož soudní přezkum rozhodnutí je prakticky nemožný, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 4 až 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1) ve znění pozměněném nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 (2) (dále jen „nařízení v přenesené pravomoci“) porušují právní předpisy vyšší právní síly, jelikož prakticky znemožňují soudní přezkum rozhodnutí, a tím je žalobkyně zbavena účinné právní ochrany.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje článek 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/81 (3) ve spojení s čl. 69 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014 (4) (dále jen „nařízení SRM“), jelikož roční cílová úroveň nebyla stanovena na základě výše krytých vkladů na začátku fáze spoření; podpůrně čl. 69 odst. 1 nařízení SRM porušuje právní předpisy vyšší právní síly.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že články 6, 7 a 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci porušují právní předpisy vyšší právní síly, mimo jiné z toho důvodu, že porušují požadavek vyměření příspěvku na základě rizika, zásadu proporcionality a požadavek úplného zohlednění skutkového stavu.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje svobodu podnikání žalobkyně podle článku 16 Listiny a zásadu proporcionality, jelikož multiplikátory rizika, z nichž vychází, nejsou v souladu s velmi vysokou schopností žalobkyně absorbovat ztráty, a tím i značně nízkého rizika použití jednotného fondu na řešení krizových situací v případě krizové situace u žalobkyně.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že rozhodnutí porušuje článek 16 a 20 Listiny, jakož i zásadu proporcionality a právo na řádnou správu z důvodu zjevných pochybení při výkonu některých diskrečních pravomocí žalovaným.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že čl. 20 odst. 1 první a druhá věta nařízení v přenesené pravomoci porušují čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU (5), jakož i požadavek vyměření příspěvku na základě rizika.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1434 ze dne 14. prosince 2015, kterým se opravuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 233, 30.8.2016, s. 1).

         (3)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/81 ze dne 19. prosince 2014 , kterým se stanoví jednotné podmínky uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014, pokud jde o příspěvky předem do Jednotného fondu pro řešení krizí (Úř. věst. L 15, 22.1.2015, s. 1).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190).


title: Věc T-404/21: Žaloba podaná dne 8. července 2021 – DVB Bank v. SRB

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/48

      Žaloba podaná dne 8. července 2021 – DVB Bank v. SRB
      (Věc T-404/21)
      (2021/C 349/63)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: DVB Bank SE (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: H. Berger a M. Weber, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 14. dubna 2021 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2021 (SRB/ES/2021/22) včetně jeho příloh v rozsahu, v němž se napadené rozhodnutí a jeho přílohy I, II a III týkají částky, kterou žalobkyně musí uhradit, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně, pokud by Tribunál měl připustit, že napadené rozhodnutí z právního hlediska neexistuje, jelikož žalovaný použil nesprávný úřední jazyk a že žaloba na neplatnost je v důsledku toho z důvodu absence jejího předmětu nepřípustná, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil, že napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, z právního hlediska neexistuje, a

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg v. SRB.


title: Věc T-434/21: Žaloba podaná dne 17. července 2021 – TO v. EEA

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/48

      Žaloba podaná dne 17. července 2021 – TO v. EEA
      (Věc T-434/21)
      (2021/C 349/64)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TO (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Žalovaná: Evropská agentura pro životní prostředí (EEA)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
      určil a rozhodl, že

                  —

                  se zrušuje rozhodnutí EEA ze dne 21. září 2020 v rozsahu, v němž jím bylo nejprve vyhověno žádosti o proplacení příspěvku na zařízení zaměstnancům při nastoupení do zaměstnání, který EEA nesprávně odečetla z částek splatných na základě rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 11. června 2019 ve věci T-462/17, avšak poté – a v tomto rozsahu je rozhodnutí napadáno – jím bylo odmítnuto vyhovět dalším žádostem žalobkyně formulovaným konkrétně v e-mailu ze dne 16. září 2020, na který napadené rozhodnutí výslovně odkazuje a kterým se kromě proplacení neoprávněně odečteného příspěvku na zařízení zaměstnancům při nastoupení do zaměstnání žalobkyně domáhala

                              —

                              podstatné – avšak blíže neurčené z důvodu chybějícího podrobného vyúčtování – částky, které dosud nebyla zaplacena, včetně úroků z částky odstupného pro úředníka, který byl propuštěn, od 22. září 2016 a ode dne vyhlášení rozsudku z částky přisouzené v rozsudku až do úplného zaplacení,

                              —

                              podrobného vyúčtování hlavních dlužných částek včetně úroků a příslušenství a částek již vyplacených žalobkyni, které musí být nejprve odečteny z úroku a příslušenství a poté z hlavní částky a

                              —

                              náhrady škody včetně úroků z důvodu porušení služebních povinností, které spočívalo jednak v porušení důvěrnosti přiznané Tribunálem žalobkyni, jelikož prostřednictvím výplatní pásky za srpen 2019, která uváděla sražené a vyplacené částky, byl její nový zaměstnavatel informován o jejím sporu s EAA, a jednak v tom, že jí nebyla poskytnuta korespondence, která proběhla mezi ní a jejím poradcem před i po vyhlášení výše uvedeného rozsudku;

                  —

                  se zrušuje rozhodnutí EEA – kterým bylo přijato napadené rozhodnutí a kterým tak bylo odmítnuto vykonat rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 11. června 2019 ve věci T-462/17 v rozsahu napadeném výše – pokud jde o hlavní částku, úroky a příslušenství;

                  —

                  má být v plném rozsahu vykonán rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 11. června 2019 ve věci T-462/17, pokud jde o hlavní částku, úroky a příslušenství, jakož i náhradu celé škody, která jí vznikla a vznikne z důvodu, že bylo přijato a uplatněno toto napadené rozhodnutí, přičemž EEA jí vyplatí:

                              —

                              částku odpovídající odstupnému, k jehož zaplacení byla odsouzena, jakož i odečtený příspěvek na zařízení zaměstnancům při nastoupení do zaměstnání ve výši 2 950 eur, nebyl-li již zaplacen, přičemž celá částka je navýšena o úroky od 22. září;

                              —

                              částku ve výši 20 000 eur jako paušální náhradu škody vzniklé v důsledku zpřístupnění jejích osobních údajů třetím osobám a v důsledku porušení důvěrnosti zejména ve vztahu ke stávajícímu zaměstnavateli žalobkyně;

                              —

                              částku ve výši 20 000 jako paušální náhradu škody vzniklé v důsledku odmítnutí poskytnout jí korespondenci, která proběhla mezi ní a jejím poradcem před i po vyhlášení rozsudku;

                  —

                  se žalované ukládá náhrada veškerých nákladů v souladu s článkem 134 jednacího řádu Tribunálu Evropské unie.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU, jakož i zásady dobré víry a zásady řádné správy z důvodu, že EEA nepřijala opatření k dosažení souladu s rozsudkem Tribunálu, jež rozhodl ve prospěch žalobkyně.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z porušení povinnosti jednat s řádnou péčí.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z nového porušení osobních údajů žalobkyně, což je přitěžující okolnost ve vztahu k prvním rozsudku, v rozporu s články 7 a 8 Listiny a článkem 12 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001, L 8, s. 1).


title: Věc T-435/21: Žaloba podaná dne 16. července 2021 – TK v. Komise

text:
               30.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 349/49

      Žaloba podaná dne 16. července 2021 – TK v. Komise
      (Věc T-435/21)
      (2021/C 349/65)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: TK (zástupce: S. Orlandi, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD 15 v rámci povyšovacího řízení 2020;

                  —

                  zrušil rozhodnutí o povýšení úředníků, kteří byli uvedeni na seznamu úředníků povýšených v rámci povyšovacího řízení 2020, do platové třídy AD 15;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, článku 45 služebního řádu úředníků Evropské unie a zásady rovného zacházení. Žalobce rovněž vznáší námitku protiprávnosti rozhodnutí Komise SEC (2007) 605 ze dne 10. května 2007 o zásadách a postupech uplatňujících se při povyšování zaměstnanců na vyšších pozicích, a to zejména proto, že toto rozhodnutí nestanoví, že opravné prostředky vyřizuje jiný orgán než poradní výbor pro povyšování zaměstnanců na vyšších pozicích. Žalobce kromě toho tvrdí, že by tento výbor měl mít možnost vyhovět opravnému prostředku a nebýt přitom omezován kvótami pro povýšení, které jsou vyčerpány v okamžiku sestavení seznamu povyšovaných úředníků.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobce v tomto ohledu poukazuje na celou řadu objektivních nepřímých důkazů týkajících se zejména odpracované doby a bodů za zásluhy a domnívá se, že tento soubor nepřímých důkazů dokládá, že napadené rozhodnutí není opodstatněné.


title: Věc C-168/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. listopadu 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) – Spojené království] – BJ, jednající jako insolvenční správce pana M, OV, jednající jako insolvenční správce pana M v. paní M, MH, ILA, pan M („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb osob – Občanství Unie – Článek 21 SFEU – Svoboda usazování – Článek 49 SFEU – Rovné zacházení – Směrnice 2004/38/ES – Článek 24 odst. 1 – Právní úprava Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, podle níž je zásadě v úplné a automatické vyloučení důchodových nároků vyplývajících z penzijního plánu z majetkové podstaty v insolvenčním řízení podmíněno schválením dotčeného penzijního plánu pro daňové účely – Uložení tohoto požadavku občanovi Unie, který využil svobodu volného pohybu za účelem trvalého výkonu samostatně výdělečné činnosti ve Spojeném království, v insolvenčním řízení – Důchodové nároky, které tomuto občanovi Unie plynou z penzijního plánu zřízeného a schváleného pro daňové účely v členském státě jeho původu – Nevyloučení těchto důchodových nároků z majetkové podstaty v insolvenčním řízení – Použití režimu vyloučení z majetkové podstaty v insolvenčním řízení, který je pro úpadce podstatně méně výhodný, na tyto důchodové nároky“)

text:
               10.1.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/7

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. listopadu 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) – Spojené království] – BJ, jednající jako insolvenční správce pana M, OV, jednající jako insolvenční správce pana M v. paní M, MH, ILA, pan M
      (Věc C-168/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Občanství Unie - Článek 21 SFEU - Svoboda usazování - Článek 49 SFEU - Rovné zacházení - Směrnice 2004/38/ES - Článek 24 odst. 1 - Právní úprava Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, podle níž je zásadě v úplné a automatické vyloučení důchodových nároků vyplývajících z penzijního plánu z majetkové podstaty v insolvenčním řízení podmíněno schválením dotčeného penzijního plánu pro daňové účely - Uložení tohoto požadavku občanovi Unie, který využil svobodu volného pohybu za účelem trvalého výkonu samostatně výdělečné činnosti ve Spojeném království, v insolvenčním řízení - Důchodové nároky, které tomuto občanovi Unie plynou z penzijního plánu zřízeného a schváleného pro daňové účely v členském státě jeho původu - Nevyloučení těchto důchodových nároků z majetkové podstaty v insolvenčním řízení - Použití režimu vyloučení z majetkové podstaty v insolvenčním řízení, který je pro úpadce podstatně méně výhodný, na tyto důchodové nároky“)
      (2022/C 11/09)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list)

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: BJ, jednající jako insolvenční správce pana M, OV, jednající jako insolvenční správce pana M

         Žalovaní: paní M, MH, ILA, pan M

         Výrok

      Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání ustanovení práva členského státu, které podmiňuje v zásadě neomezené a automatické vyloučení důchodových nároků plynoucích z penzijního plánu z majetkové podstaty v insolvenčním řízení tím, že v okamžiku úpadku byl dotčený plán v tomto státě schválen pro daňové účely, jestliže je tato povinnost uložena v situaci, kdy občanovi Unie, který před prohlášením úpadku využil svobodu volného pohybu, když se v tomto státě natrvalo usadil, aby zde vykonával samostatnou výdělečnou činnost, plynuly důchodové nároky z penzijního plánu zřízeného a schváleného pro daňové účely v členském státě původu, ledaže je omezení svobody usazování, k němuž došlo v důsledku uvedeného vnitrostátního ustanovení, odůvodněno, neboť odpovídá naléhavému důvodu obecného zájmu, může zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.

         (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2020.


title: Věc T-137/22: Žaloba podaná dne 14. března 2022 – Nizozemsko v. Komise

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/53

      Žaloba podaná dne 14. března 2022 – Nizozemsko v. Komise
      (Věc T-137/22)
      (2022/C 198/77)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a J. Langer, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 6. ledna 2022 spisová značka Ref. Ares (2022) 99942 o zamítnutí žádosti Nizozemského království o prodloužení osmileté lhůty pro vymáhání neoprávněně vyplacených částek ve věci FresQ o další čtyři roky;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  Napadené rozhodnutí vychází z nesprávného předpokladu, že vymáhací řízení ve věci FresQ nebylo ještě ukončeno.

                  2.

                  Komise nesprávně použila čl. 54 odst. 2 třetí pododstavec nařízení č. 1306/2013, když vycházela z toho, že překročení lhůty osmi let pro vymáhání neoprávněně vyplacených částek ve věci FresQ je nutno přičítat Nizozemsku.


title: Věc C-221/22 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2022 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 19. ledna 2022 ve věci T-610/19, Deutsche Telekom AG v. Evropská komise

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/28

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. března 2022 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 19. ledna 2022 ve věci T-610/19, Deutsche Telekom AG v. Evropská komise
      (Věc C-221/22 P)
      (2022/C 198/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Calleja Crespo, B. Martenczuk, N. Khan, P. Rossi, L. Wildpanner, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Deutsche Telekom AG

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2022 ve věci T-610/19 v rozsahu, v němž bylo vyhověno žalobě společnosti Deutsche Telekom AG;

                  —

                  sám rozhodl o otevřených otázkách tohoto právního sporu;

                  —

                  podpůrně, aby v rozsahu, v němž právní spor ještě není rozhodnut, věc vrátil Tribunálu;

                  —

                  uložil společnosti Deutsche Telekom AG povinnost nahradit všechny náklady řízení spojení s tímto řízením a s řízením před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, jemuž Evropská komise přikládá zásadní význam při výkladu a uplatňování článku 266 SFEU, je v podstatě otázka týkající se povinnosti Komise úročit pokutu v oblasti hospodářské soutěže v případě jejího vrácení. Na základě rozhodnutí Komise společnost Deutsche Telekom AG předběžně zaplatila pokutu za zneužití dominantního postavení na trhu podle článku 102 SFEU, kterou však Tribunál Evropské unie později snížil (1). Komise nyní zpochybňuje povinnost, kterou jí v napadeném rozsudku uložil Tribunál, zaplatit z části pokuty, kterou je nutno vrátit, úroky z prodlení, které mají povahu sankce ve smyslu judikatury Printeos (2).
      Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když vycházel z toho, že podle článku 266 SFEU má Komise v případě soudního snížení pokuty v oblasti práva hospodářské soutěže absolutní a bezpodmínečnou povinnost zaplatit ode dne předběžného uhrazení pokuty úroky z prodlení, které mají povahu sankce.
      V této souvislosti Komise uvádí zejména následující:
      Tribunál nesprávně konstatoval, že Komise porušila článek 266 SFEU tím, že nezaplatila úroky z prodlení ve výši požadované společností Deutsche Telekom AG (první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Napadený rozsudek je v rozporu s judikaturou unijních soudů, která předcházela rozsudku Komise v. Printeos (druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Kromě toho sekundární unijní právo upravuje úroky, které je nutno zaplatit v případě výkonu rozsudků, a Tribunál měl toto sekundární unijní právo buď použít, nebo prohlásit sekundární unijní právo za neplatné (třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Podmínky žaloby na náhradu škody podle článku 340 SFEU nejsou splněny, Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když úroky z prodlení přiznal z důvodu náhrady škody (čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Účinek ex tunc rozsudků nevede k tomu, že ode dne předběžného zaplacení pokuty dotčeným podnikem musí být zaplaceny úroky z prodlení (pátá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Zaplacení úroků z prodlení ve smyslu napadeného rozsudku je v rozporu s odstrašujícím účinkem pokut (šestá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku).
      Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku Komise v případě zamítnutí svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když vycházel z toho, že úroková sazba, kterou má Komise zaplatit, je analogicky k čl. 83 odst. 2 písm. b) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 (3) refinanční sazbou Evropské centrální banky zvýšenou o tři a půl procentního bodu.

         (1)  Rozsudek ze dne 13. prosince 2018, Deutsche Telekom v. Komise (T-827/14, EU:T:2018:930).

         (2)  Rozsudek ze dne 20. ledna 2021, Komise v. Printeos (C-301/19 P, EU:C:2021:39).

         (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1).


title: Věc T-132/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Telefónica Germany v. EUIPO (LOOP) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie LOOP – Částečné odmítnutí přihlášky k zápisu – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001 – Objektivní vlastnosti příznačné pro povahu výrobků a služeb – Dostatečně přímá a konkrétní spojitost – Povinnost odůvodnění – Článek 94 nařízení 2017/1001“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/41

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Telefónica Germany v. EUIPO (LOOP)
      (Věc T-132/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie LOOP - Částečné odmítnutí přihlášky k zápisu - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001 - Objektivní vlastnosti příznačné pro povahu výrobků a služeb - Dostatečně přímá a konkrétní spojitost - Povinnost odůvodnění - Článek 94 nařízení 2017/1001“)
      (2022/C 198/58)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Mnichov, Německo) (zástupci: A. Fottner a M. Müller, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Scardocchia a E. Markakis, zmocněnci)

         Předmět

      Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. prosince 2020 (věc R 644/2020-4), týkajícímu se přihlášky slovního označení LOOP k zápisu jako ochranné známky Evropské unie

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 17. prosince 2020 (věc R 644/20204) se v rozsahu, v němž se týká výrobků spadajících do třídy 9 a služeb spadajících do tříd 38 a 42 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957 ve znění změn a doplňků, zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Telefónica Germany GmbH & Co. OHG ponese třetinu vlastních nákladů řízení, včetně těch vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

                  4)

                  EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení vynaložených společností Telefónica Germany, včetně těch jí vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

         (1)  Úř. věst. C 148, 26.4.2021.


title: Věc C-659/21: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Orbest, SA v. CS, QN, OP a další („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě zrušení nebo významného zpoždění letů – Článek 5 odst. 3 – Osvobození od povinnosti vyplatit náhradu – Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ – Technická závada letadla, způsobená nárazem cateringového vozidla patřícího třetí osobě do tohoto letadla stojícího na letišti“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/14

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalsko) – Orbest, SA v. CS, QN, OP a další
      (Věc C-659/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě zrušení nebo významného zpoždění letů - Článek 5 odst. 3 - Osvobození od povinnosti vyplatit náhradu - Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ - Technická závada letadla, způsobená nárazem cateringového vozidla patřícího třetí osobě do tohoto letadla stojícího na letišti“)
      (2022/C 198/20)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Orbest, SA

         Žalovaní: CS, QN, OP a další

         Výrok

      Článek 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že technická závada letadla, způsobená nárazem cateringového vozidla patřícího třetí osobě do tohoto letadla stojícího na letišti, může spadat pod pojem „mimořádné okolnosti“ ve smyslu tohoto ustanovení.

         (1)  Datum doručení: 2.11.2021.


title: Věc C-155/21: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Svea Hovrätt – Švédsko) – Italská republika v. Athena Investments A/S (dříve Greentech Energy Systems A/S) a další

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/29

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. prosince 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Svea Hovrätt – Švédsko) – Italská republika v. Athena Investments A/S (dříve Greentech Energy Systems A/S) a další
      (Věc C-155/21) (1)

      (2022/C 198/40)
      Jednací jazyk: švédština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 206, 31.5.2021.


title: Věc T-146/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. března 2022 – Vetpharma Animal Health v. EUIPO – Deltavit (DELTATIC) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DELTATIC – Starší slovní ochranná známka Evropské unie DELTA – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Řádné užívání starší ochranné známky – Článek 18 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a čl. 47 odst. 2 nařízení 2017/1001 – Tvar, který se liší v prvcích, které nemění rozlišovací způsobilost“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 23. března 2022 – Vetpharma Animal Health v. EUIPO – Deltavit (DELTATIC)
      (Věc T-146/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie DELTATIC - Starší slovní ochranná známka Evropské unie DELTA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Řádné užívání starší ochranné známky - Článek 18 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a čl. 47 odst. 2 nařízení 2017/1001 - Tvar, který se liší v prvcích, které nemění rozlišovací způsobilost“)
      (2022/C 198/59)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vetpharma Animal Health, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupkyně: M. Escudero Pérez, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Ivanauskas, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Deltavit (Janzé, Francie) (zástupce: G. Barbaut, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. prosince 2020 (věc R 776/2020-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Deltavit a Vetpharma Animal Health.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnost Vetpharma Animal Health, SL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

                  3)

                  Společnost Deltavit ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 182, 10.5.2021.


title: Spojené věci T-684/19 a T-704/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – MEKH a FGSZ v. ACER („Energetika – Nařízení (EU) 2017/459 – Kodex sítě přijatý Komisí a zahrnující ‚proces týkající se přírůstkových kapacit‘ – Rozhodnutí ACER schvalující realizaci projektu k zajištění přírůstkové kapacity – Námitka protiprávnosti – Absence pravomoci Komise – Článek 6 odst. 11, čl. 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 6 nařízení (ES) č. 715/2009“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – MEKH a FGSZ v. ACER
      (Spojené věci T-684/19 a T-704/19) (1)

      („Energetika - Nařízení (EU) 2017/459 - Kodex sítě přijatý Komisí a zahrnující ‚proces týkající se přírůstkových kapacit‘ - Rozhodnutí ACER schvalující realizaci projektu k zajištění přírůstkové kapacity - Námitka protiprávnosti - Absence pravomoci Komise - Článek 6 odst. 11, čl. 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 6 nařízení (ES) č. 715/2009“)
      (2022/C 198/41)
      Jednací jazyky: angličtina a maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobce ve věci T-684/19: Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal (MEKH) (Budapešť, Maďarsko) (zástupci: G. Stanka, J. Burai-Kovács, G. Szikla a Á. Kulcsár, advokáti)

         Žalobkyně ve věci T-704/19: FGSZ Földgázszállító Zrt. (Siófok, Maďarsko) (zástupci: M. Horányi, N. Niejahr a S. Zakka, advokáti)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (zástupci: ve věci T 684/19 P. Martinet, D. Lelovitis a N. Keyaerts, zmocněnci, ve spolupráci s E. Ameye, M. de Sousa Ferrem a C. Nagym, advokáty, a ve věci T 704/19 P. Martinet, D. Lelovitis a N. Keyaerts, zmocněnci, ve spolupráci s E. Ameye a M. de Sousa Ferrem, advokáty)

         Vedlejší účastnící podporující žalovanou: Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) (zástupce: S. Polster, advokát) a Evropská komise (zástupci: O. Beynet a A. Sipos, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) č. 05/2019 ze dne 9. dubna 2019 a rozhodnutí odvolacího senátu ACER A 004–2019 ze dne 6. srpna 2019

         Výrok

                  1)

                  Žaloba Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal (MEKH) je v rozsahu, v němž směřuje proti rozhodnutí Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) č. 05/2019 ze dne 9. dubna 2019, nepřípustná.

                  2)

                  Rozhodnutí odvolacího senátu ACER č. A-004-2019 ze dne 6. srpna 2019 se zrušuje.

                  3)

                  ACER ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené MEKH a FGSZ Földgázszállító Zrt.

                  4)

                  Evropská komise a Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 406, 2.12.2019.


title: Věc T-757/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2021 – HB v. EIB („Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Stížnost na psychické obtěžování – Správní šetření – Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti – Rozhodnutí o odmítnutí návrhu na zahájení smírčího řízení – Právo být vyslechnut – Odpovědnost“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2021 – HB v. EIB
      (Věc T-757/19) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Stížnost na psychické obtěžování - Správní šetření - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Rozhodnutí o odmítnutí návrhu na zahájení smírčího řízení - Právo být vyslechnut - Odpovědnost“)
      (2022/C 198/42)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: HB (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: G. Faedo a K. Carr, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a článku 50a statutu Soudního dvora Evropské unie a znějící jednak na zrušení rozhodnutí EIB ze dne 20. června 2019 o zamítnutí stížnosti pro obtěžování a zastrašování a rozhodnutí ze dne 10. října 2019 o návrhu na zahájení smírčího řízení a jednak na náhradu újmy, která žalobci údajně těmito rozhodnutími vznikla.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí prezidenta Evropské investiční banky (EIB) ze dne 20. června 2019 je zrušeno.

                  2)

                  EIB zaplatí HB z titulu ztráty možnosti urovnat spor smírně částku 1 000 eur.

                  3)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                  EIB ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené HB.

         (1)  Úř. věst. C 222, 6.7.2020.


title: Spojené věci C-529/18 P a C-531/18 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. března 2022 – PJ/ Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Erdmann & Rossi GmbH (C-529/18 P), PC / PJ, Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Erdmann & Rossi GmbH (C-531/18 P) („Kasační opravný prostředek – Zásady unijního práva – Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie – Zastoupení účastníků řízení v řízeních o přímých žalobách u unijních soudů – Advokát, který má ve vztahu k žalobci postavení třetí osoby – Požadavek nezávislosti – Advokát vykonávající činnost jako spolupracovník v advokátní kanceláři – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/2

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. března 2022 – PJ/ Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Erdmann & Rossi GmbH (C-529/18 P), PC / PJ, Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Erdmann & Rossi GmbH (C-531/18 P)
      (Spojené věci C-529/18 P a C-531/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Zásady unijního práva - Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie - Zastoupení účastníků řízení v řízeních o přímých žalobách u unijních soudů - Advokát, který má ve vztahu k žalobci postavení třetí osoby - Požadavek nezávislosti - Advokát vykonávající činnost jako spolupracovník v advokátní kanceláři - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2022/C 198/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         (Věc C-529/18 P)

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: PJ (zástupci: J. Lipinsky a C. von Donat, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: D. Botis a A. Söder, zmocněnci), Erdmann & Rossi GmbH (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, Rechtsanwälte)

         (Věc C-531/18 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: PC (zástupci: J. Lipinsky a C. von Donat, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: PJ (zástupci: J. Lipinsky a C. von Donat, Rechtsanwälte), Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: D. Botis a A. Söder, zmocněnci), Erdmann & Rossi GmbH (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, Rechtsanwälte)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  PJ se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci C 529/18 P, jak ohledně řízení o tomto kasačním opravném prostředku, tak řízení před Tribunálem.

                  3)

                  PC se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci C 531/18 P, jak ohledně řízení o tomto kasačním opravném prostředku, tak řízení před Tribunálem.

         (1)  Úř. věst. C 103, 30.3.2020.


title: Věc T-138/22: Žaloba podaná dne 15. března 2022 – HCP v. EUIPO – Timm Health Care (PYLOMED)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/53

      Žaloba podaná dne 15. března 2022 – HCP v. EUIPO – Timm Health Care (PYLOMED)
      (Věc T-138/22)
      (2022/C 198/78)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: HCP GmbH (Hannover, Německo) (zástupce: H. Suhren, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Timm Health Care BV (Le Borculo, Nizozemsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie PYLOMED – Přihláška č. 18 132 059

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. ledna 2022 ve věci R 814/2021-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-10/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Itálie v. Komise („EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Režim podpor na plochu – Finanční opravy – Článek 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 – Článek 12 odst. 2 a 6 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 – Pojem ‚trvalé travní porosty‘ – Článek 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 – Organizace producentů a operační programy – Články 26, 27, 31, 104 a 106 prováděcího nařízení (EU) č. 543/2011 – Článek 155 nařízení (EU) č. 1308/2013 – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 499/2014 – Zadávací řízení – Článek 24 odst. 2 písm. c) a čl. 26 odst. 1 písm. d) nařízení (EU) č. 65/2011 – Článek 48 odst. 2 a čl. 51 odst. 1 prováděcího nařízení (EU) č. 809/2014 – Riziko finanční újmy“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Itálie v. Komise
      (Věc T-10/20) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Režim podpor na plochu - Finanční opravy - Článek 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 - Článek 12 odst. 2 a 6 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 - Pojem ‚trvalé travní porosty‘ - Článek 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 - Organizace producentů a operační programy - Články 26, 27, 31, 104 a 106 prováděcího nařízení (EU) č. 543/2011 - Článek 155 nařízení (EU) č. 1308/2013 - Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 499/2014 - Zadávací řízení - Článek 24 odst. 2 písm. c) a čl. 26 odst. 1 písm. d) nařízení (EU) č. 65/2011 - Článek 48 odst. 2 a čl. 51 odst. 1 prováděcího nařízení (EU) č. 809/2014 - Riziko finanční újmy“)
      (2022/C 198/43)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s C. Gerardis, G. Rocchittanem a E. Feolaem, avvocati dello Stato)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, J. Aquilina a F. Moro, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2019/1835 ze dne 30. října 2019, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2019, L 279, s. 98), v rozsahu, v němž se týká některých výdajů vynaložených Italskou republikou.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2019/1835 ze dne 30. října 2019, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž ukládá Italské republice 2 % paušální opravu týkající se podpor na plochu poskytnutých v Itálii ve výši 143 924 279,14 eur pro roky žádosti 2015 a 2016, a 10 % paušální opravu ve výši 72 704,23 eur ohledně vzorku/platby č. 8 týkající se obce Campoli Monte Taburno na základě opatření 322, které je součástí opatření pro rozvoj venkova pro roky žádosti 2014, 2015 a 2016.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Italská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc C-508/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym – Polsko) – M. F. v. J. M. („Řízení o předběžné otázce – Článek 267 SFEU – Nezbytnost požadovaného výkladu k tomu, aby předkládající soud mohl vydat rozsudek – Pojem – Kárné řízení zahájené proti soudci obecného soudu – Určení kárného soudu příslušného k rozhodnutí v tomto řízení předsedou kárného kolegia Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) – Občanskoprávní žaloba na určení neexistence služebního poměru mezi předsedou tohoto kárného kolegia a Nejvyšším soudem – Neexistence pravomoci předkládajícího soudu k přezkumu platnosti jmenování soudce Nejvyššího soudu a nepřípustnost takové žaloby podle vnitrostátního práva – Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym – Polsko) – M. F. v. J. M.
      (Věc C-508/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Nezbytnost požadovaného výkladu k tomu, aby předkládající soud mohl vydat rozsudek - Pojem - Kárné řízení zahájené proti soudci obecného soudu - Určení kárného soudu příslušného k rozhodnutí v tomto řízení předsedou kárného kolegia Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) - Občanskoprávní žaloba na určení neexistence služebního poměru mezi předsedou tohoto kárného kolegia a Nejvyšším soudem - Neexistence pravomoci předkládajícího soudu k přezkumu platnosti jmenování soudce Nejvyššího soudu a nepřípustnost takové žaloby podle vnitrostátního práva - Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)
      (2022/C 198/03)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: M. F.

         Žalovaný: J. M.

         za účasti: Prokuratora Generalnego, Rzecznika Praw Obywatelskich

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Sądem Najwyższym (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) [Nejvyšší soud (pracovněprávní a sociálněprávní kolegium), Polsko] je nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.


title: Věc T-196/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Lea Nature Services v. EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO…?) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Obrazová ochranná známka Evropské unie SO…? – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Rozlišovací způsobilost – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Neexistence popisného charakteru – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Lea Nature Services v. EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO…?)
      (Věc T-196/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie SO…? - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Neexistence popisného charakteru - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001“)
      (2022/C 198/60)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lea Nature Services (Périgny, Francie) (zástupce: F. Drageon, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Capostagno, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Debonair Trading Internacional Lda (Funchal, Portugalsko) (zástupci: J. Quirin a J.-P. Jacquey, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. února 2021 (věc R 1235/2020-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Lea Nature Services a Debonair Trading Internacional.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Lea Nature Services se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 217, 7.6.2021.


title: Věc C-608/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 29. září 2021 – XN v. Policejní orgán u 2 RU SDVR

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofijski rajonen sad (Bulharsko) dne 29. září 2021 – XN v. Policejní orgán u 2 RU SDVR
      (Věc C-608/21)
      (2022/C 198/21)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski rajonen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XN

         Žalovaný: Policejní orgán u 2 RU SDVR

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU (1) ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1) ve spojení s jejím čl. 6 odst. 2 vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která je v dotčeném členském státě EU používána v souladu s ustálenou judikaturou a připouští, aby informace o důvodech zadržení podezřelé osoby, včetně informací o trestném činu, z jehož spáchání je podezírána, nebyly obsaženy v písemném příkazu k zadržení, nýbrž v jiných (předchozích nebo následných) průvodních dokumentech, které nejsou neprodleně předány a s nimiž se tato osoba může seznámit dodatečně při případném napadení zákonnosti zadržení u soudu?

                  2.

                  Musí být čl. 6 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1) vykládán v tom smyslu, že pro účinný výkon práva na obhajobu musí informace o trestném činu, z jehož spáchání je zadržená osoba podezírána, obsahovat údaje o čase, místu a způsobu jeho spáchání, o jejím konkrétním podílu na tomto trestném činu a z toho plynoucí právní kvalifikaci?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 142, s. 1.


title: Věc C-117/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – bpost SA v. Belgický úřad pro hospodářskou soutěž (Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Poštovní služby – Systém sazeb přijatý poskytovatelem všeobecných služeb – Pokuta uložená vnitrostátním regulačním orgánem pro poštovní odvětví – Pokuta uložená vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž – Listina základních práv Evropské unie – Článek 50 – Zásada ne bis in idem – Totéž protiprávní jednání – Článek 52 odst. 1 – Meze zásady ne bis in idem – Souběh stíhání a sankcí – Podmínky – Sledování cíle obecného zájmu – Proporcionalita)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – bpost SA v. Belgický úřad pro hospodářskou soutěž
      (Věc C-117/20) (1)

      (Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Poštovní služby - Systém sazeb přijatý poskytovatelem všeobecných služeb - Pokuta uložená vnitrostátním regulačním orgánem pro poštovní odvětví - Pokuta uložená vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Totéž protiprávní jednání - Článek 52 odst. 1 - Meze zásady ne bis in idem - Souběh stíhání a sankcí - Podmínky - Sledování cíle obecného zájmu - Proporcionalita)
      (2022/C 198/04)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: bpost SA

         Žalovaný: Belgický úřad pro hospodářskou soutěž

         Za přítomnosti: Publimail SA, Evropská komise

         Výrok

      Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie ve spojení s čl. 52 odst. 1 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby právnická osoba byla sankcionována pokutou za porušení unijního práva hospodářské soutěže, bylo-li vůči ní za stejné skutky již vydáno konečné rozhodnutí v řízení o porušení odvětvových předpisů, které mají za cíl liberalizaci dotčeného trhu, za podmínky, že jsou dána jasná a přesná pravidla umožňující předvídat, která jednání a opomenutí mohou být souběžně stíhána a sankcionována, jakož i koordinována oběma příslušnými orgány, že obě řízení byla dostatečně koordinována a proběhla v blízké časové návaznosti a že souhrn uložených sankcí odpovídá závažnosti spáchaného protiprávního jednání.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11.5.2020.


title: Věc T-197/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Lea Nature Services v. EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO…?) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Evropské unie SO…? – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Rozlišovací způsobilost – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001]“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Lea Nature Services v. EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO…?)
      (Věc T-197/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie SO…? - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001]“)
      (2022/C 198/61)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Lea Nature Services (Périgny, Francie) (zástupce: F. Drageon, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: M. Capostagno, zmocněnkyně)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Debonair Trading Internacional Lda (Funchal, Portugalsko) (zástupci: J. Quirin a J. P. Jacquey, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. února 2021 (věc R 1234/2020-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Lea Nature Services a Debonair Trading Internacional.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Lea Nature Services se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 217, 7.6.2021.


title: Věc T-113/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – BSEF v. Komise („Energetika – Směrnice 2009/125/ES – Požadavky na ekodesign elektronických displejů – Nařízení (EU) 2019/2021 – Zákaz halogenových zpomalovačů hoření ve skříních a stojanech elektronických displejů – Pravomoc autora aktu – Zjevně nesprávné posouzení – Právní jistota – Proporcionalita – Rovné zacházení“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – BSEF v. Komise
      (Věc T-113/20) (1)

      („Energetika - Směrnice 2009/125/ES - Požadavky na ekodesign elektronických displejů - Nařízení (EU) 2019/2021 - Zákaz halogenových zpomalovačů hoření ve skříních a stojanech elektronických displejů - Pravomoc autora aktu - Zjevně nesprávné posouzení - Právní jistota - Proporcionalita - Rovné zacházení“)
      (2022/C 198/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bromine Science Environnemental Forum (BSEF) (Brusel, Belgie) (zástupkyně: R. Cana, E. Mullier a H. Widemann, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. De Meester a L. Haasbeek, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh zakládající se na článku 263 SFEU a znějící na zrušení nařízení Komise (EU) 2019/2021 ze dne 1. října 2019, kterým se stanoví požadavky na ekodesign elektronických displejů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES, mění nařízení Komise (ES) č. 1275/2008 a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 642/2009 (Úř. věst. 2019, L 315, s. 241) v rozsahu, v němž zakazuje používat halogenové zpomalovače hoření ve skříních a stojanech elektronických displejů.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Bromine Science Environnemental Forum (BSEF) se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 129, 20.4.2020.


title: Věc T-204/21: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Stryker v. EUIPO (RUGGED) („Ochranná známka Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie – Slovní ochranná známka RUGGED – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním – Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 3 (EU) 2017/1001] – Pravomoc odvolacího senátu – Článek 71 nařízení 2017/1001 – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 94 odst. 1 nařízení 2017/1001“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2022 – Stryker v. EUIPO (RUGGED)
      (Věc T-204/21) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka RUGGED - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 3 (EU) 2017/1001] - Pravomoc odvolacího senátu - Článek 71 nařízení 2017/1001 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 94 odst. 1 nařízení 2017/1001“)
      (2022/C 198/62)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Stryker Corp. (Kalamazoo, Michigan, Spojené státy) (zástupkyně: I. Fowler, I. Junkar s B. Worbes, advokátky)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Gája, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. ledna 2021 (věc R 370/2020-5) týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropské unie slovní ochranné známky RUGGED.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Stryker Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 217, 7.6.2021.


title: Věc C-151/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Bundeswettbewerbsbehörde v. Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH („Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Článek 101 SFEU – Kartelová dohoda stíhaná dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž – Listina základních práv Evropské unie – Článek 50 – Zásada ne bis in idem – Existence stejného protiprávního jednání – Článek 52 odst. 1 – Omezení zásady ne bis in idem – Podmínky – Sledování cíle obecného zájmu – Přiměřenost“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Bundeswettbewerbsbehörde v. Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH
      (Věc C-151/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Článek 101 SFEU - Kartelová dohoda stíhaná dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Existence stejného protiprávního jednání - Článek 52 odst. 1 - Omezení zásady ne bis in idem - Podmínky - Sledování cíle obecného zájmu - Přiměřenost“)
      (2022/C 198/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundeswettbewerbsbehörde

         Žalované: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH

         Výrok

                  1)

                  Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby orgán pro hospodářskou soutěž jednoho členského státu stíhal podnik a případně mu uložil pokutu za porušení článku 101 SFEU a odpovídajících ustanovení vnitrostátního práva hospodářské soutěže z důvodu jednání, které mělo protisoutěžní účel nebo důsledek na území tohoto členského státu, třebaže na toto jednání již poukázal orgán pro hospodářskou soutěž jiného členského státu v konečném rozhodnutí, které tento orgán přijal ve vztahu k tomuto podniku v návaznosti na řízení pro porušení článku 101 SFEU a odpovídajících ustanovení práva hospodářské soutěže tohoto jiného členského státu, za předpokladu, že toto rozhodnutí není založeno na zjištění protisoutěžního účelu nebo důsledku na území prvně uvedeného členského státu.

                  2)

                  Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že na řízení podle práva hospodářské soutěže, v němž lze z důvodu zapojení dotyčného účastníka do vnitrostátního programu shovívavosti konstatovat pouze porušení tohoto práva, lze uplatnit zásadu ne bis in idem.

         (1)  Úř. věst. C 209, 22.6.2020.


title: Věc C-743/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2021 Marina Yachting Brand Management Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. září 2021 ve věci T-169/20, Marina Yachting Brand Management v. EUIPO – Industries Sportswear

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2021 Marina Yachting Brand Management Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. září 2021 ve věci T-169/20, Marina Yachting Brand Management v. EUIPO – Industries Sportswear
      (Věc C-743/21 P)
      (2022/C 198/22)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (zástupci: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Industries Sportswear Co. Srl
      Usnesením ze dne 31. března 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) konstatoval, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a Marina Yachting Brand Management Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-249/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – Sabra v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Sýrii – Zmrazení finančních prostředků – Nesprávné posouzení – Kritérium předního podnikatele působícího v Sýrii – Domněnka o napojení na syrský režim – Vyvrácení domněnky“)

text:
               16.5.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/33

      Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2022 – Sabra v. Rada
      (Věc T-249/20) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Nesprávné posouzení - Kritérium předního podnikatele působícího v Sýrii - Domněnka o napojení na syrský režim - Vyvrácení domněnky“)
      (2022/C 198/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Abdelkader Sabra (Bejrút, Libanon) (zástupkyně: M. Lester, QC a A. Bradshaw, solicitor)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: T. Haas a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/212 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2020, L 43 I, s. 6), prováděcího nařízení Rady (EU) 2020/211 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2020, L 43 I, s. 1), rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/719 ze dne 28. května 2020, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2020, L 168, s. 36) a prováděcího nařízení Rady (EU) 2020/716 ze dne 28. května 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2020, L 168, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty vztahují na žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/212 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/211 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/719 ze dne 28. května 2020, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2020/716 ze dne 28. května 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, se zrušují v rozsahu, v němž se vztahují na Abdelkadera Sabru.

                  2)

                  Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 215, 29.6.2020.