title: Věc T-796/19: Žaloba podaná dne 19. listopadu 2019 – HB v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/54

      Žaloba podaná dne 19. listopadu 2019 – HB v. Komise
      (Věc T-796/19)
      (2020/C 10/65)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: HB (zástupkyně: M. Vandenbussche a L. Levi, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

            a v důsledku toho:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 15. října 2019 nařizující snížení ceny zakázky TACIS/2006/101-510 z 4 410 000 eur na 0 (nula) eur a vrácení všech plateb uskutečněných z titulu uvedené zakázky ve výši 4 241 507 eur,

                  —

                  uložil vrácení všech částek, jejichž vrácení si Komise případně vyžádala na základě uvedeného rozhodnutí, navýšených o úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou navýšené o 7 procentních bodů,

                  —

                  uložil zaplacení, s výhradou zpřesnění, symbolického eura z titulu náhrady škody,

                  —

                  uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z absence pravomoci Komise přijmout sporné rozhodnutí, absence jeho právního základu a porušení zásady legitimního očekávání. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise neměla pravomoc přijmout sporné rozhodnutí, které je exekučním titulem pro vymáhání pohledávky, kterou údajně vůči ní má, a to při neexistenci rozhodčí doložky stanovující příslušnost unijních soudů pro řešení sporů, které by mezi nimi vyvstaly ve smluvních záležitostech.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z promlčení údajné pohledávky a každopádně z nedodržení přiměřené lhůty, čl. 73a odst. 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, které stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1) (dále jen „finanční nařízení z roku 2002“), práva na řádnou správu, tak jak je zakotveno článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie, a článku 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“). Podle žalobkyně pohledávka, kterou údajně za ní Komise má, je promlčena, jelikož lhůta pěti let, stanovená článkem 73a finančního nařízení z roku 2002, již uplynula. Článek 85b odst. 4 nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145) (dále jen „prováděcí nařízení z roku 2002“), týkající se důvodů přerušení běhu promlčecí lhůty, je krom toho irelevantní. V každém případě, i kdyby přerušení běhu promlčecí lhůty bylo právoplatné, lhůta pro přijetí sporného rozhodnutí a vystavení oznámení o dluhu, které ho doprovázelo, je zjevně nepřiměřená a porušuje článek 41 Listiny základních práv a čl. 6 odst. 1 EÚLP (v rozsahu, v němž zakotvuje základní právo představující rovněž obecnou právní zásadu).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení rozsudku tribunal de première instance de Bruxelles (prvostupňový soud v Bruselu, Belgie) ze dne 5. října 2017 a poučky, podle níž „správní soud čeká na rozhodnutí trestněprávního soudu“. Žalobkyně tvrdí, že Komise je vázána rozsudkem ze dne 5. října 2017 vydaným belgickým trestněprávním soudem, který prohlásil stíhání za nepřípustné pro nedostatek důkazů prokazujících sporné skutečnosti. Komise, která se ostatně v trestním řízení připojila k obžalobě jako poškozená a před přijetím rozhodnutí o vrácení čekala na výsledek belgického řízení, je tímto výsledkem a zjištěními vnitrostátního soudu vázána, a to i když rozsudek belgického soudu nezakládá pro Komisi překážku věci pravomocně rozsouzené.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávných posouzení, jimiž je stiženo napadené rozhodnutí. Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že vytýkané skutečnosti zjevně nejsou prokázány a že zjevně neexistují žádné protiprávnosti, tím méně závažné. Napadené rozhodnutí spočívá na dvou zprávách OLAF. Výtky vznesené žalovanou přitom nejsou prokázány.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení pokynů pro uchazeče a článku 103 finančního nařízení z roku 2002. Žalobkyně má za to, že mezi výtkami uplatňovanými vůči ní žalovanou se žádná netýká toho, že by získala důvěrné informace, uzavřela protiprávní dohodu se svým konkurentem či ovlivňovala hodnotící výbor nebo zadavatele při zkoumání, vyjasňování nebo porovnávání nabídek. Podmínky článku 103 finanční nařízení z roku 2002 ani podmínky v čl. 13 písm. a) pokynů pro uchazeče tudíž nejsou splněny.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu, jelikož bylo porušeno právo žalobkyně být vyslechnuta.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, zásady plnění smluv v dobré víře a zásady zákazu zneužití práva. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise nejednala s péčí ani nestranně.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z námitky protiprávnosti článku 103 finančního nařízení z roku 2002, jelikož daný článek porušuje obecnou zásadu zákazu bezdůvodného obohacení. Článek 103 finančního nařízení z roku 2002 totiž otvírá možnost, aby orgán vymáhal vrácení všech částek vyplacených za celou dobu plnění smlouvy, třebaže byla tato druhou smluvní stranou zcela splněna. Článek 103 finančního nařízení z roku 2002 znamená, že orgán tak může využít všech plnění druhé smluvní strany, aniž by jí za ně musel jakkoliv zaplatit. Článek 103 musí být prohlášen za protiprávní v rozsahu, v němž umožňuje orgánu zvětšit bezdůvodně svůj majetek na úkor druhé smluvní strany.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází podpůrně z porušení článku 103 finančního nařízení z roku 2002 a zásady proporcionality. Podle žalobkyně musí posuzování orgánu probíhat v souladu s článkem 103 finančního nařízení z roku 2002. Mimoto musí toto posouzení probíhat při dodržení zásady proporcionality, přičemž orgán se musí přesvědčit o tom, že jeho rozhodnutí je přiměřené závažnosti dotčené protiprávnosti. Tato povinnost přiměřenosti je vyjádřením zásady dobré víry, v níž je třeba plnit smlouvy. Tak tomu přitom v projednávaném případě nebylo.


title: Věc C-585/17: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof - Rakousko) – řízení zahájená Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr („Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Změna schváleného režimu podpory – Článek 108 odst. 3 SFEU – Oznamovací povinnost – Zákaz provedení bez povolení Evropské komise – Nařízení (EU) č. 651/2014 – Vynětí – Článek 58 odst. 1 – Časová působnost nařízení – Článek 44 odst. 3 – Rozsah – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví výpočetní vzorec pro částečné vrácení energetických daní“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/2

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof - Rakousko) – řízení zahájená Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr
      (Věc C-585/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Změna schváleného režimu podpory - Článek 108 odst. 3 SFEU - Oznamovací povinnost - Zákaz provedení bez povolení Evropské komise - Nařízení (EU) č. 651/2014 - Vynětí - Článek 58 odst. 1 - Časová působnost nařízení - Článek 44 odst. 3 - Rozsah - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví výpočetní vzorec pro částečné vrácení energetických daní“)
      (2020/C 10/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr

         Za účasti: Dilly’s Wellnesshotel GmbH

         Výrok

                  1)

                  Článek 108 odst. 3 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která pozměňuje režim podpory tím, že zužuje okruh příjemců této podpory, v zásadě podléhá oznamovací povinnosti stanovené v tomto ustanovení.

                  2)

                  Článek 58 odst. 1 nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 [SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem, musí být vykládán v tom smyslu, že podpora, která byla poskytnuta před vstupem uvedeného nařízení v platnost na základě takového režimu podpory, jako je ten, o který se jedná ve sporech v původních řízeních, může být podle tohoto nařízení vyjmuta z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 108 odst. 3 SFEU.

                  3)

                  Článek 44 odst. 3 nařízení č. 651/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že takový režim podpory, jako je ten, o který se jedná ve sporech ve věci v původním řízení – v rámci nějž je částka energetické daně, jenž má být vrácena, jednoznačně určena výpočetním vzorcem stanoveným vnitrostátní právní úpravou, která tento režim zavádí – je v souladu s tímto ustanovením.

         (1)  Úř. věst. C 13, 15. 1. 2018.


title: Věc T-797/19: Žaloba podaná dne 19. listopadu 2019 – Anglo Austrian AAB Bank a Belegging-Maatschappij „Far-East“ v. ECB

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/56

      Žaloba podaná dne 19. listopadu 2019 – Anglo Austrian AAB Bank a Belegging-Maatschappij „Far-East“ v. ECB
      (Věc T-797/19)
      (2020/C 10/66)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Anglo Austrian AAB Bank AG (Vídeň, Rakousko) a Belegging-Maatschappij „Far-East“ BV (Velp, Nizozemsko) (zástupci: M. Fischer, J. Willheim a M. Ketzer, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované ze dne 14. listopadu 2019, kterým bylo společnosti Anglo Austrian AAB Bank AG odebráno povolení vykonávat činnost úvěrové instituce;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení;

                  —

                  věc podle čl. 67 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu s ohledem na okolnosti věci projednal přednostně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  Žalovaná porušila čl. 14 odst. 5 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 (1) tím, že nesprávně použila vnitrostátní právo, které je podle čl. 4 odst. 3 tohoto nařízení použitelné pro odejmutí povolení.

                  2.

                  Žalovaná porušila zásadu proporcionality tím, že odejmutím povolení nepřípustným způsobem použila ultima ratio z možných prostředků dohledu.

                  3.

                  Žalovaná porušila právo společnosti Anglo Austrian AAB Bank AG na účinnou právní ochranu tím, že neodložila uplatňování rozhodnutí.

                  4.

                  Žalovaná porušila článek 41 Listiny základních práv Evropské unie, články 31 a 32 nařízení (EU) č. 1024/2013, jakož i § 70 odst. 4 zákona o bankách a článek 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod tím, že nerespektovala procesní práva společnosti Anglo Austrian AAB Bank AG, která pro ni vyplývají z těchto ustanovení.

                  5.

                  Žalovaná porušila vlastnické právo společnosti Belegging-Maatschappij „Far-East“ B.V. tím, že společnosti Anglo Austrian AAB Bank AG odebrala povolení vykonávat činnost, čímž zničila hospodářskou hodnotu podílů, které společnost Belegging-Maatschappij „Far-East“ B.V. drží na společnosti Anglo Austrian AAB Bank AG.

         (1)  Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63).


title: Věc C-678/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. září 2019 Retail Royalty Co. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. července 2019 ve věci T-54/18, Fashion Energy v. EUIPO - Retail Royalty

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/23

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. září 2019 Retail Royalty Co. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. července 2019 ve věci T-54/18, Fashion Energy v. EUIPO - Retail Royalty
      (Věc C-678/19 P)
      (2020/C 10/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Retail Royalty Co. (zástupci: M. Dick, Solicitor a J. Bogatz, Rechtsanwältin)

         Další účastníci řízení: Fashion Energy Srl, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 20. listopadu 2019 rozhodl, že kasační opravný prostředek není přijatelný a že společnost Retail Royalty Co. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-173/17: Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2019 – TestBioTech v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/57

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2019 – TestBioTech v. Komise
      (Věc T-173/17) (1)

      (2020/C 10/67)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017.


title: Věc C-484/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation - Francie) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF v. Institut national de l’audiovisuel („Řízení o předběžné otázce – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Výlučná práva výkonných umělců – Článek 2 písm. b) – Právo na rozmnožování – Článek 3 odst. 2 písm. a) – Zpřístupnění veřejnosti – Svolení – Domněnka – Vnitrostátní režim, který veřejnoprávní instituci, která odpovídá za uchovávání a zhodnocování národního audiovizuálního dědictví, zbavuje povinnosti získat písemný souhlas výkonného umělce k využívání archivů obsahujících záznamy výkonů tohoto výkonného umělce“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/16

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation - Francie) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF v. Institut national de l’audiovisuel
      (Věc C-484/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Výlučná práva výkonných umělců - Článek 2 písm. b) - Právo na rozmnožování - Článek 3 odst. 2 písm. a) - Zpřístupnění veřejnosti - Svolení - Domněnka - Vnitrostátní režim, který veřejnoprávní instituci, která odpovídá za uchovávání a zhodnocování národního audiovizuálního dědictví, zbavuje povinnosti získat písemný souhlas výkonného umělce k využívání archivů obsahujících záznamy výkonů tohoto výkonného umělce“)
      (2020/C 10/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF

         Žalovaný: Institut national de l’audiovisuel

         za účasti: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Výrok

      Článek 2 písm. b) a čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které v oblasti využívání audiovizuálních archivů orgánem určeným k tomuto účelu stanoví vyvratitelnou domněnku svolení výkonného umělce se záznamem a užíváním jeho výkonu, pokud se tento výkonný umělec podílí na nahrávání audiovizuálního díla pro účely jeho vysílání.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc C-732/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Španělsko) dne 4. října 2019 – LL, MK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Španělsko) dne 4. října 2019 – LL, MK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Věc C-732/19)
      (2020/C 10/32)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: LL, MK

         Žalovaná: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, rozhodnutí Tribunal Supremo v rozsudcích 44 a 49 ze dne 23. ledna 2019, že ve smlouvách o hypotéčním úvěru uzavřených se spotřebiteli je jednoznačně zneužívající ujednání, které nebylo individuálně sjednáno a které stanoví, že veškeré náklady související se založením hypotéčního úvěru musí nést dlužník, přičemž jednotlivé náklady, na které se vztahuje uvedené zneužívající ujednání, jež bylo prohlášeno za neplatné, jsou rozděleny mezi bankovní subjekt, který toto ujednání používá, a spotřebitele, jenž je dlužníkem, s cílem omezit vrácení neoprávněně zaplacených částek na základě vnitrostátních právních předpisů, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?
                  Je za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a dodržování judikatury Společenství, která jí zakotvuje, výklad Tribunal Supremo ujednání, které bylo prohlášeno za neplatné z důvodu jeho zneužívajícího charakteru, v tom smyslu, že doplní toto ujednání v případě, že zrušení tohoto ujednání a účinky z něj vyplývající nemají vliv na další existenci úvěrové smlouvy zajištěné hypotékou, v souladu s unijním právem, směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, a zvláště s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1?

                  2)

                  Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC, který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 95, s. 29.


title: Věc T-361/19: Usnesení Tribunálu ze dne 5. listopadu 2019 – CF v. Parlament

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/57

      Usnesení Tribunálu ze dne 5. listopadu 2019 – CF v. Parlament
      (Věc T-361/19) (1)

      (2020/C 10/68)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda čtvrtého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-767/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Evropská komise v. Belgické království

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/24

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Evropská komise v. Belgické království
      (Věc C-767/19)
      (2020/C 10/33)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: O. Beynet, Y. G. Marinova, zmocněnkyně)

         Žalované: Belgické království

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  Určit, že Belgické království tím, že neprovedlo správně:

                              —

                              článek 9 odst. 1 bod a) směrnice 2009/72/ES a 2009/73/ES,

                              —

                              článek 37 odst. 4 body a) a b), směrnice 2009/72/ES a čl. 41 odst. 4 body a) a b) směrnice 2009/73/ES,

                              —

                              článek 37 odst. 6 body a), b) a c) a odst. 9 směrnice 2009/72/ES a čl. 41 odst. 6 body a), b) a c) a odst. 9 směrnice 2009/73/ES,

                              —

                              článek 37 odst. 10 směrnice 2009/72/ES a čl. 41 odst. 10 směrnice 2009/73/ES;

                              —

                              nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (1) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (2);

                  —

                  uložil Belgickému království náhradu nákladů.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Předmětem žaloby je nesprávné provedení směrnic 2009/72 a 2009/73 týkajících se vnitřního trhu s elektřinou a se zemním plynem. Uvedené směrnice obsahují mimo jiné ustanovení týkající se účinného oddělení správy sítí pro přepravu elektřiny a plynu od výroby a dodávek, aby bylo zabráněno riziku diskriminace při provozování sítě. Pro účely dosažení cílů, které vytyčují, upravují rovněž zřízení nezávislých vnitrostátních regulačních orgánů.
      Komise má za to, že Belgické království neprovedlo směrnice dostatečně ve dvou základních ohledech, a sice plné oddělení vlastnictví a ustanovení týkající se pravomocí a nezávislosti vnitrostátního regulačního orgánu.

         (1)  Úř. věst. 2009 L 211, s. 55

         (2)  Úř. věst. 2009 L 211, s. 94.


title: Věc C-555/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski rajonen sad - Bulharsko) – K. H. K. v. B. A. C. a E. E. K. („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 655/2014 – Evropský příkaz k obstavení účtů – Článek 5 písm. a) – Řízení o příkazu k obstavení – Článek 4 body 8 až 10 – Pojmy „rozhodnutí“, „soudní smír“ a „veřejná listina“ – Vydání vnitrostátního platebního rozkazu, proti kterému lze podat odpor – Článek 18 odst. 1 – Lhůty – Článek 45 – Výjimečné okolnosti – Pojem“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/17

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski rajonen sad - Bulharsko) – K. H. K. v. B. A. C. a E. E. K.
      (Věc C-555/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 655/2014 - Evropský příkaz k obstavení účtů - Článek 5 písm. a) - Řízení o příkazu k obstavení - Článek 4 body 8 až 10 - Pojmy „rozhodnutí“, „soudní smír“ a „veřejná listina“ - Vydání vnitrostátního platebního rozkazu, proti kterému lze podat odpor - Článek 18 odst. 1 - Lhůty - Článek 45 - Výjimečné okolnosti - Pojem“)
      (2020/C 10/20)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Sofijski rajonen sad

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: K. H. K.

         Žalovaní: B. A. C. a E. E. K.

         Výrok

                  1.

                  Článek 4 odst. 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech, musí být vykládán v tom smyslu, že takový platební rozkaz, jako je rozkaz dotčený v původním řízení, který není vykonatelný, nespadá pod pojem „veřejná listina“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

                  2.

                  Článek 5 písm. a) nařízení č. 655/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že takové probíhající řízení o platebním rozkazu, jako je řízení dotčené v původním řízení, může být kvalifikováno jako „řízení ve věci samé“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

                  3.

                  Článek 45 nařízení č. 655/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že soudní prázdniny spadají pod pojem „výjimečné okolnosti“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 427, 26.11.2018.


title: Věc T-706/19: Žaloba podaná dne 16. října 2019 – Micro Focus International a další v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/35

      Žaloba podaná dne 16. října 2019 – Micro Focus International a další v. Komise
      (Věc T-706/19)
      (2020/C 10/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Micro Focus International plc (Newbury, Spojené království), Micro Focus International Holdings Ltd (Dublin, Irsko) a Micro Focus Midco Ltd (Newbury) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s daňovým osvobozením pro financování ovládaných zahraničních společností v rámci skupiny, a to v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyně nebo na některou z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla použít jako referenční rámec režim korporátní daně Spojeného království, a nikoli pouze samotný režim pro ovládané zahraniční společnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu ovládaných zahraničních společností. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] za formu výjimky z obecné daňové povinnosti stanovené v jeho kapitole 5.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí shledala, že kritérium selektivnosti bylo naplněno tím, že s podniky nacházejícími se ve fakticky a právně srovnatelném postavení bylo zacházeno odlišně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že plošné zdanění ovládaných zahraničních společností splňujících podmínky osvobození stanovené v uvedené kapitole 9 by porušilo svobodu usazování žalobkyň v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení v souvislosti se 75 % osvobozením a s problematikou pevného poměru.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecné zásady unijního práva, jimiž jsou zásada zákazu diskriminace či zásada rovnosti.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla použitelná ratione temporis, použila per analogiam nebo se o ni neoprávněně opírala.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 napadeného rozhodnutí shledala, že existuje kategorie příjemců (která zahrnuje žalobkyně) a že tito (žalobkyně) obdrželi jakoukoli podporu, jakou potřebovali, jejíž vrácení má být zajištěno podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc C-833/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2019 Rada Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 4. září 2019 ve věci T-308/18, Hamas v. Rada

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/26

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2019 Rada Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 4. září 2019 ve věci T-308/18, Hamas v. Rada
      (Věc C-833/19 P)
      (2020/C 10/35)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, S. Van Overmeire, zmocněnci)

         Další účastník řízení: Hamas

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-308/18;

                  —

                  vydal konečné rozhodnutí o otázkách, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku; a

                  —

                  uložil žalobkyni ve věci T-308/18 náhradu nákladů vynaložených Radou v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Rada se zaprvé domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s osmým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týkal „nedostatečného ověření odůvodnění“, když rozhodl, že odůvodnění týkající se napadených opatření mělo být podepsáno.
      Rada zadruhé vytýká Tribunálu, že nesprávně dospěl k závěru, že rozhodnutí amerických orgánů jsou dostatečným základem pro zařazení Hamásu na seznam připojený k napadeným opatřením.


title: Věc T-708/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Bujar v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/36

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Bujar v. Komise
      (Věc T-708/19)
      (2020/C 10/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Marcin Bujar (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupce: R. Wardyn, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2018 a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a čl. 7 odst. 1 obecných prováděcích ustanovení:

                              —

                              převoditelné roky započitatelné pro důchod musí být vypočteny na základě skutečně převedené částky s odečtením částky kapitálového zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu;

                              —

                              Úřad pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) pochybil, kdy převoditelná léta započitatelná pro důchod vypočetl na základě částky poskytnuté vnitrostátním úřadem v předběžném rozhodnutí, zatímco skutečně převedená částka byla výsledkem kapitálového zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu, přepočtu nároků na důchod provedeného vnitrostátním orgánem a kapitálového zhodnocení za dobu před podáním žádosti o převod.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z bezdůvodného obohacení na straně Unie:

                              —

                              výpočtem let započitatelných pro důchod na základě předběžné částky, která byla následně přepočítána a která jednoznačně neodpovídala kapitálovému zhodnocení mezi dnem žádosti o převod a skutečným dnem převodu, došlo k bezdůvodnému obohacení na straně Unie.


title: Věc C-599/18 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 – Silec Cable, General Cable Corp. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s podzemními a podmořskými silovými kabely – Rozdělení trhu v rámci projektů – Důkaz protiprávního jednání – Presumpce neviny – Zkreslení důkazů – Veřejné distancování – Subjektivní vnímání ostatních účastníků kartelové dohody – Protiprávní jednání, kterého se dopustilo několik podniků tvořících jedinou hospodářskou entitu – Závažnost protiprávního jednání, kterého se dopustil jeden z těchto podniků – Stanovení – „Okrajový“ nebo „průměrný“ aktér kartelové dohody – Stanovení – Zásada rovného zacházení“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/18

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. listopadu 2019 – Silec Cable, General Cable Corp. v. Evropská komise
      (Věc C-599/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s podzemními a podmořskými silovými kabely - Rozdělení trhu v rámci projektů - Důkaz protiprávního jednání - Presumpce neviny - Zkreslení důkazů - Veřejné distancování - Subjektivní vnímání ostatních účastníků kartelové dohody - Protiprávní jednání, kterého se dopustilo několik podniků tvořících jedinou hospodářskou entitu - Závažnost protiprávního jednání, kterého se dopustil jeden z těchto podniků - Stanovení - „Okrajový“ nebo „průměrný“ aktér kartelové dohody - Stanovení - Zásada rovného zacházení“)
      (2020/C 10/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Silec Cable, General Cable Corp. (zástupci: I. Sinan, Barrister, C. Renner, Rechtsanwältin)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, S. Baches Opi a F. Castilla Contreras, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnostem Silec Cable SAS a General Cable Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 436, 3.12.2018.


title: Věc T-710/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Sthree a Sthree Overseas Holdings v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/37

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Sthree a Sthree Overseas Holdings v. Komise
      (Věc T-710/19)
      (2020/C 10/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sthree plc (Londýn, Spojené království) a Sthree Overseas Holdings Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s daňovým osvobozením pro financování ovládaných zahraničních společností v rámci skupiny, a to v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyně nebo na některou z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla použít jako referenční rámec režim korporátní daně Spojeného království, a nikoli pouze samotný režim pro ovládané zahraniční společnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu ovládaných zahraničních společností. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] za formu výjimky z obecné daňové povinnosti stanovené v jeho kapitole 5.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí shledala, že kritérium selektivnosti bylo naplněno tím, že s podniky nacházejícími se ve fakticky a právně srovnatelném postavení bylo zacházeno odlišně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že plošné zdanění ovládaných zahraničních společností splňujících podmínky osvobození stanovené v uvedené kapitole 9 by porušilo svobodu usazování žalobkyň v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení v souvislosti se 75 % osvobozením a s problematikou pevného poměru.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecné zásady unijního práva, jimiž jsou zásada zákazu diskriminace či zásada rovnosti.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla použitelná ratione temporis, použila per analogiam nebo se o ni neoprávněně opírala.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc C-641/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München – Německo) – College Pension Plan of British Columbia v. Finanzamt München Abteilung III („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb kapitálu – Zdanění penzijních fondů – Rozdíl v zacházení mezi rezidentními penzijními fondy a nerezidentními penzijními fondy – Právní úprava členského státu umožňující rezidentním penzijním fondům snížit jejich zdanitelný zisk odečtením rezerv určených na výplatu důchodů a započíst srážkovou daň z dividend na korporační daň – Srovnatelnost situací – Odůvodnění“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/3

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München – Německo) – College Pension Plan of British Columbia v. Finanzamt München Abteilung III
      (Věc C-641/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Zdanění penzijních fondů - Rozdíl v zacházení mezi rezidentními penzijními fondy a nerezidentními penzijními fondy - Právní úprava členského státu umožňující rezidentním penzijním fondům snížit jejich zdanitelný zisk odečtením rezerv určených na výplatu důchodů a započíst srážkovou daň z dividend na korporační daň - Srovnatelnost situací - Odůvodnění“)
      (2020/C 10/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht München

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: College Pension Plan of British Columbia

         Žalovaný: Finanzamt München Abteilung III

         Výrok

                  1)

                  Články 63 a 65 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které dividendy vyplácené společností-rezidentem rezidentnímu penzijnímu fondu jednak podléhají srážkové dani, která může být v plné výši odpočtena od korporační daně, jež má tento fond uhradit, a je s ní spojen nárok na vrácení, pokud daň vybíraná srážkou převyšuje korporační daň, kterou musí tento fond uhradit, a jednak nevedou ke zvýšení hospodářského výsledku podléhajícího korporační dani nebo vedou pouze k jeho mírnému zvýšení z důvodu možnosti odpočíst od tohoto výsledku rezervy na závazky k výplatě dávek důchodového zabezpečení, zatímco dividendy vyplácené nerezidentnímu penzijnímu fondu podléhají srážkové dani, která pro takový fond představuje konečnou daň, pokud nerezidentní penzijní fond použije obdržené dividendy na poskytování dávek důchodového zabezpečení, které bude muset v budoucnu vyplatit, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  2)

                  Článek 64 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, podle které dividendy vyplácené společností-rezidentem rezidentnímu penzijnímu fondu jednak podléhají srážkové dani, která může být v plné výši odpočtena od korporační daně, jež má tento fond uhradit, a je s ní spojen nárok na vrácení, pokud daň vybíraná srážkou převyšuje korporační daň, kterou musí tento fond uhradit, a jednak nevedou ke zvýšení hospodářského výsledku podléhajícího korporační dani nebo vedou pouze k jeho mírnému zvýšení z důvodu možnosti odpočíst od tohoto výsledku rezervy na závazky k výplatě dávek důchodového zabezpečení, zatímco dividendy vyplácené nerezidentnímu penzijnímu fondu podléhají srážkové dani, která pro takový fond představuje konečnou daň, nemůže být pro účely uplatnění tohoto ustanovení považována za omezení existující ke dni 31. prosince 1993.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc C-476/18: Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 24. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Pesti Központi Kerületi Bíróság - Maďarsko) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. v. WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/27

      Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 24. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Pesti Központi Kerületi Bíróság - Maďarsko) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. v. WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.
      (Věc C-476/18) (1)

      (2020/C 10/36)
      Jednací jazyk: maďarština
      Předseda devátého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc C-319/18 P: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 25. června 2019 – Fred Olsen, SA v. Naviera Armas, SA, Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Výlučné právo využívat infrastrukturu přístavu Puerto de Las Nieves (Španělsko) přiznané společnosti zajišťující námořní dopravu – Rozhodnutí, kterým se v závěru předběžného přezkumného řízení konstatuje neexistence státních podpor – Výhoda poskytnutá ze státních prostředků – Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/18

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 25. června 2019 – Fred Olsen, SA v. Naviera Armas, SA, Evropská komise
      (Věc C-319/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Výlučné právo využívat infrastrukturu přístavu Puerto de Las Nieves (Španělsko) přiznané společnosti zajišťující námořní dopravu - Rozhodnutí, kterým se v závěru předběžného přezkumného řízení konstatuje neexistence státních podpor - Výhoda poskytnutá ze státních prostředků - Kritérium soukromého investora v tržním hospodářství“)
      (2020/C 10/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fred Olsen, SA (zástupci: J.M. Rodríguez Cárcamo a A.M. Rodríguez Conde, abogados)

         Další účastnice řízení: Naviera Armas, SA (zástupci: J.L. Buendía Sierra a Á. Givaja Sanz, abogados), Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar, S. Noë a G. Luengo, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá jako zjevně neopodstatněný.

                  2)

                  Společnost Fred Olsen SA ponese vlastní náklady řízení vynaložené v souvislosti s kasačním opravným prostředkem a nahradí náklady řízení vynaložené společností Naviera Armas SA.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 268, 30.7.2018.


title: Věc T-711/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – SSP Group a SSP Financing v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/38

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – SSP Group a SSP Financing v. Komise
      (Věc T-711/19)
      (2020/C 10/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: SSP Group plc (Londýn, Spojené království) a SSP Financing Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s daňovým osvobozením pro financování ovládaných zahraničních společností v rámci skupiny, a to v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyně nebo na některou z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla použít jako referenční rámec režim korporátní daně Spojeného království, a nikoli pouze samotný režim pro ovládané zahraniční společnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu ovládaných zahraničních společností. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] za formu výjimky z obecné daňové povinnosti stanovené v jeho kapitole 5.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí shledala, že kritérium selektivnosti bylo naplněno tím, že s podniky nacházejícími se ve fakticky a právně srovnatelném postavení bylo zacházeno odlišně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že „plné“ osvobození podle článku 371IB Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že plošné zdanění ovládaných zahraničních společností splňujících podmínky osvobození stanovené v uvedené kapitole 9 by porušilo svobodu usazování žalobkyň v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení v souvislosti se 75 % osvobozením a s problematikou pevného poměru.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecné zásady unijního práva, jimiž jsou zásada zákazu diskriminace či zásada rovnosti.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla použitelná ratione temporis, použila per analogiam nebo se o ni neoprávněně opírala.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 napadeného rozhodnutí shledala, že existuje kategorie příjemců (která zahrnuje žalobkyně) a že tito (žalobkyně) obdrželi jakoukoli podporu, jakou potřebovali, jejíž vrácení má být zajištěno podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc C-745/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 21. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego - Polsko) – JA v. Skarb Państwa – Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/27

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 21. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Najwyższego - Polsko) – JA v. Skarb Państwa – Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów
      (Věc C-745/18) (1)

      (2020/C 10/37)
      Jednací jazyk: polština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.


title: Věc C-322/18: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Itálie) – Schiaffini Travel SpA v. Comune di Latina („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Nařízení (ES) č. 1370/2007 – Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici – Článek 5 – Uzavírání smluv o veřejných službách – Článek 5 odst. 2 – Přímé uzavření smlouvy – Pojem „vnitřní provozovatel“ – Článek 8 odst. 2 – Přechodný režim“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/19

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Itálie) – Schiaffini Travel SpA v. Comune di Latina
      (Věc C-322/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a silnici - Článek 5 - Uzavírání smluv o veřejných službách - Článek 5 odst. 2 - Přímé uzavření smlouvy - Pojem „vnitřní provozovatel“ - Článek 8 odst. 2 - Přechodný režim“)
      (2020/C 10/23)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Schiaffini Travel SpA

         Žalovaná: Comune di Latina

         za účasti: Cilia Italia Srl, ATI costituita da Rossi Bus SpA e da Nuova Tesei Bus Srl, Régie autonome des transports parisiens (RATP)

         Výrok

      Článek 5 a čl. 8 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 musí být vykládány v tom smyslu, že čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení není použitelný na postup uzavírání koncesní smlouvy o veřejných službách místní dopravy, který proběhl před 3. prosincem 2019.

         (1)  Úř. věst. C 285, 13.8.2018.


title: Věc T-712/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Hikma Pharmaceuticals a Hikma Pharmaceuticals International v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/39

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Hikma Pharmaceuticals a Hikma Pharmaceuticals International v. Komise
      (Věc T-712/19)
      (2020/C 10/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Hikma Pharmaceuticals plc (Londýn, Spojené království) a Hikma Pharmaceuticals International Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor, a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 final ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896 poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s daňovým osvobozením pro financování ovládaných zahraničních společností v rámci skupiny, a to v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyně nebo na některou z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla použít jako referenční rámec režim korporátní daně Spojeného království, a nikoli pouze samotný režim pro ovládané zahraniční společnosti.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu ovládaných zahraničních společností. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] za formu výjimky z obecné daňové povinnosti stanovené v jeho kapitole 5.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí shledala, že kritérium selektivnosti bylo naplněno tím, že s podniky nacházejícími se ve fakticky a právně srovnatelném postavení bylo zacházeno odlišně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že „plné“ osvobození podle článku 371IB Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že plošné zdanění ovládaných zahraničních společností splňujících podmínky osvobození stanovené v uvedené kapitole 9 by porušilo svobodu usazování žalobkyň v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení v souvislosti se 75 % osvobozením a s problematikou pevného poměru.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecné zásady unijního práva, jimiž jsou zásada zákazu diskriminace či zásada rovnosti.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když směrnici Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla použitelná ratione temporis, použila per analogiam nebo se o ni neoprávněně opírala.

                  10.

                  Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 napadeného rozhodnutí shledala, že existuje kategorie příjemců (která zahrnuje žalobkyně) a že tito (žalobkyně) obdrželi jakoukoli podporu, jakou potřebovali, jejíž vrácení má být zajištěno podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. 2016, L 193, s. 1).


title: Věc C-687/17 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV v. Evropská komise, Nizozemské království, Slovenská republika („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Financování poskytnuté nizozemskými orgány na vytvoření a zavedení platformy TenderNed pro elektronické zadávání veřejných zakázek – Rozhodnutí prohlašující, že opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/4

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV v. Evropská komise, Nizozemské království, Slovenská republika
      (Věc C-687/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Financování poskytnuté nizozemskými orgány na vytvoření a zavedení platformy TenderNed pro elektronické zadávání veřejných zakázek - Rozhodnutí prohlašující, že opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU“)
      (2020/C 10/04)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV (zástupci: C. Dekker a L. Fiorilli, advokáti)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: P.-J. Loewenthal a K. Herrmann, zmocněnci), Nizozemské království (zástupkyně: M. Noort a M. Bulterman, zmocněnkyně), Slovenská republika

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnostem Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV a Huisinga Beheer BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 94, 12.3.2018.


title: Věc T-713/19: Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Cobham a Lockman Investments v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/41

      Žaloba podaná dne 17. října 2019 – Cobham a Lockman Investments v. Komise
      (Věc T-713/19)
      (2020/C 10/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Cobham plc (Wimborne, Spojené království) a Lockman Investments Ltd (Wimborne) (zástupci: J. Lesar, Solicitor a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. dubna 2019 týkající se státní podpory SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž se týká žalobkyň či kterékoli z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při aplikaci čl. 107 odst. 1 SFEU a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při volbě referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla za referenční rámec považovat daňový režim Spojeného království pro obchodní společnosti a nikoli pouze režim pro ovládané zahraniční společnosti (Controlled Foreign Companies, dále jen „CFC“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při aplikaci čl. 107 odst. 1 SFEU a dopustila se zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj při analýze režimu CFC. Komise v bodech 124 až 126 sporného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení Kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] za výjimku z obecné daňové povinnosti upravené v Kapitole 5 téhož zákona.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při aplikaci čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí konstatovala, že bylo splněno kritérium selektivnosti, neboť s podniky ve fakticky a právně srovnatelné situaci bylo zacházeno rozdílně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle článku 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] je odůvodněné povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že zdanění CFC, které splňují podmínky pro osvobození stanovené v uvedené Kapitole 9, jako kategorie by porušovalo svobodu usazování žalobkyň v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z toho, že došlo k nesprávnému právnímu posouzení 75 % osvobození a otázky pevně stanoveného poměru.

                  7.

                  Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že Komise v rozhodnutí nerespektovala obecnou unijní právní zásadu zákazu diskriminace či rovného zacházení.

                  8.

                  Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když analogicky aplikovala znění směrnice Rady (EU) 2016/1164, (1) která nebyla použitelná ratione temporis, či se o ni neodůvodněně opírala.

                  9.

                  Devátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při aplikaci čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 odůvodnění sporného rozhodnutí konstatovala, že existuje kategorie příjemců výhody zahrnující žalobkyně a že tito příjemci (žalobkyně) získali podporu, která musí být vrácena na základě čl. 2 odst. 1 sporného rozhodnutí.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu (Úř. věst. L 193, 19.7.2016, s. 1).


title: Věc C-2/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas - Litva) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė („Řízení o předběžné otázce – Společná zemědělská politika – Společná organizace trhů – Mléko a mléčné výrobky – Nařízení (ES) č. 1308/2013 – Článek 148 odst. 4 – Smlouva o dodávkách syrového mléka – Svobodné sjednávání ceny – Boj proti nekalým obchodním praktikám – Zákaz placení různých cen producentům mléka náležejícím do skupiny podle prodaného denního množství mléka a zákaz neodůvodněného snížení cen“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/4

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas - Litva) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
      (Věc C-2/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zemědělská politika - Společná organizace trhů - Mléko a mléčné výrobky - Nařízení (ES) č. 1308/2013 - Článek 148 odst. 4 - Smlouva o dodávkách syrového mléka - Svobodné sjednávání ceny - Boj proti nekalým obchodním praktikám - Zákaz placení různých cen producentům mléka náležejícím do skupiny podle prodaného denního množství mléka a zákaz neodůvodněného snížení cen“)
      (2020/C 10/05)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė

         za účasti: Lietuvos Respublikos Seimas

         Výrok

                  1)

                  Článek 148 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2893 ze dne 13. prosince 2017, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 1 zákona Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas Nr. XII 1907 (zákon Litevské republiky č. XII 1907, kterým se zakazují nekalé praktiky litevských hospodářských subjektů nakupujících a prodávajících syrové mléko a uvádějících mléčné výrobky na trh) ze dne 25. června 2015 ve znění zákona ze dne 22. prosince 2015, která za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám zakazuje kupujícím syrového mléka platit různou nákupní cenu producentům, kteří musí být považováni za členy téže skupiny vzhledem k dennímu množství prodávaného syrového mléka, jeho totožnému složení i kvalitě a dodávanému za stejných podmínek, jelikož uvedená právní úprava může zajistit uskutečnění sledovaného cíle a nepřesahuje rámec toho, co je nezbytné pro jeho dosažení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  2)

                  Článek 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 ve znění nařízení 2017/2393 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 3 a § 5 zákona Litevské republiky č. XII 1907, kterým se zakazují nekalé praktiky litevských hospodářských subjektů nakupujících a prodávajících syrové mléko a uvádějících mléčné výrobky na trh ze dne 25. června 2015 ve znění zákona ze dne 22. prosince 2015, která za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám zakazuje kupujícímu syrového mléka snížit bez odůvodnění cenu sjednanou s producentem a která podmiňuje každé snížení ceny o více než 3 % povolení příslušného vnitrostátního orgánu.

         (1)  Úř. věst. C 104, 19.3.2018.


title: Věc C-829/18: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Paris - Francie) – Crédit Logement SA v. OE

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/28

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Paris - Francie) – Crédit Logement SA v. OE
      (Věc C-829/18) (1)

      (2020/C 10/38)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc T-240/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. listopadu 2019 – Campine a Campine Recycling v. Komise („Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh recyklace kyselino-olověných automobilových baterií – Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU – Pokuty – Hodnoty nákupů – Bod 37 pokynů pro výpočet pokut – Povinnost uvést odůvodnění – Právo na obhajobu – Důkaz protiprávního jednání – Pojem „trvající a opakované protiprávní jednání“ – Doba trvání protiprávního jednání – Přerušení účasti na protiprávním jednání – Omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu – Polehčující okolnosti – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 7. listopadu 2019 – Campine a Campine Recycling v. Komise
      (Věc T-240/17) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh recyklace kyselino-olověných automobilových baterií - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Pokuty - Hodnoty nákupů - Bod 37 pokynů pro výpočet pokut - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Důkaz protiprávního jednání - Pojem „trvající a opakované protiprávní jednání“ - Doba trvání protiprávního jednání - Přerušení účasti na protiprávním jednání - Omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu - Polehčující okolnosti - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“)
      (2020/C 10/39)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Campine NV (Beerse, Belgie) a Campine Recycling NV (Beerse) (zástupci: C. Verdonck, S. De Cock, Q. Silvestre a B. Gielen, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. van Schaik, S. Baches Opi a M. Farley, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící primárně na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 900 final ze dne 8. února 2017 v řízení podle článku 101 SFEU (věc AT.40018 – Recyklace automobilových baterií) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a podpůrně na podpůrně na snížení pokuty, která jim byla tímto rozhodnutím uložena.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Článek 1 rozhodnutí Komise C(2017) 900 final ze dne 8. února 2017 v řízení podle článku 101 SFEU (věc AT.40018 – Recyklace automobilových baterií)se zrušuje v rozsahu, v němž upravuje období mezi dnem 10. února 2010 a dnem 10. ledna 2011 a období mezi dnem 4. dubna 2011 a dnem 7. března 2012, v rozsahu, v němž se týká Campine NV a Campine Recycling NV.

                  2)

                     Článek 2 rozhodnutí C(2017) 900 final se zrušuje v rozsahu, v němž stanoví pokutu, která se ukládá Campine NV a Campine Recycling NV ve výši 8 158 000 eur.

                  3)

                     Pokuta uložená Campine NV a Campine Recycling NV v článku 2 rozhodnutí C(2017) 900 final činí 4 275 648 eur.

                  4)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  5)

                     Společnosti Campine a Campine Recycling ponesou dvě třetiny vlastních nákladů řízení.

                  6)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí třetinu nákladů řízení vynaložených Campine a Campine Recycling.

         (1)  Úř. věst. C 202, 26.6.2017.


title: Věc C-424/18: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto - Itálie) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“ v. Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto („Řízení o předběžné otázce – Zadávání veřejných zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby – Směrnice 2014/24/EU – Článek 10 písm. h) – Zvláštní výjimky pro veřejné zakázky na služby – Služby sanitní přepravy pacientů – Pojem“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/20

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto - Itálie) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“ v. Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (Věc C-424/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zadávání veřejných zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby - Směrnice 2014/24/EU - Článek 10 písm. h) - Zvláštní výjimky pro veřejné zakázky na služby - Služby sanitní přepravy pacientů - Pojem“)
      (2020/C 10/24)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“

         Žalovaní: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         za účasti: Regione del Veneto, Croce Verde Adria, Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Nazionale Pubbliche Assistenze (Organizzazione nazionale di volontariato) – ANPAS ODV, Associazione Nazionale Pubblica Assistenza (ANPAS) – Comitato regionale Liguria, Confederazione Nazionale delle Misericordie d’Italia

         Výrok

      Článek 10 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES, ve spojení s bodem 28 jejího odůvodnění, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jednak sanitní služby, v jejichž rámci musí být v dopravním prostředku povinně přítomen řidič-zdravotnický záchranář a alespoň jeden zdravotnický záchranář s oprávněním a kvalifikací doloženými absolvováním školení a úspěšným složením zkoušky z oborů první pomoci, a jednak přepravní služby stanovené v rámci základní zdravotní péče, prováděné za použití dopravních prostředků záchranné služby, spadají i v případě, kdy se nejedná o pohotovost, pod výjimku upravenou v tomto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 311, 3.9.2018.


title: Věc C-475/18: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato - Itálie) – SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA v. Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM) („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Nařízení (ES) č. 1370/2007 – Veřejné služby v přepravě cestujících – Článek 5 – Přímé uzavření smluv o veřejných službách – Zákaz na základě vnitrostátního práva – Článek 8 odst. 2 – Přechodný režim“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/20

      Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 20. června 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato - Itálie) – SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA v. Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)
      (Věc C-475/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Nařízení (ES) č. 1370/2007 - Veřejné služby v přepravě cestujících - Článek 5 - Přímé uzavření smluv o veřejných službách - Zákaz na základě vnitrostátního práva - Článek 8 odst. 2 - Přechodný režim“)
      (2020/C 10/25)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA

         Žalovaná: Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)

         za účasti: Regione Molise

         Výrok

      Článek 5 a čl. 8 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 musí být vykládány v tom smyslu, že čl. 5 odst. 4 tohoto nařízení není použitelný na rozhodnutí příslušného místního orgánu týkající se přímého uzavření smlouvy o veřejné službě místní dopravy, které bylo přijato před 3. prosincem 2019.

         (1)  Úř. věst. C 399, 5.11.2018.


title: Věc T-714/19: Žaloba podaná dne 18. října 2019 – Smiths Group a Siti 1 v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/42

      Žaloba podaná dne 18. října 2019 – Smiths Group a Siti 1 v. Komise
      (Věc T-714/19)
      (2020/C 10/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Smiths Group plc (Londýn, Spojené království) a Siti 1 Ltd (Londýn) (zástupci: J. Lesar, Solicitor a K. Beal, QC)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností, v rozsahu, v němž se týká žalobkyní, nebo některé z nich;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.

                  1.

                  První důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení při výběru referenčního rámce pro analýzu daňového režimu. Komise měla s referenčním rámcem zacházet jako s režimem korporační daně Spojeného království, nikoli pouze jako se samotným režimem Controlled Foreign Companies (ovládané zahraniční společnosti, dále jen „CFC“).

                  2.

                  Druhý důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU a/nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zaujala nesprávný postoj k analýze režimu CFC. Komise v bodech 124 až 126 napadeného rozhodnutí nesprávně považovala ustanovení Kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád, mezinárodní a jiná ustanovení) za odchylku od obecné úpravy zdanění podle Kapitoly 5 uvedeného zákona.

                  3.

                  Třetí důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodech 127 až 151 napadeného rozhodnutí konstatovala, že kritérium selektivity bylo splněno, neboť s podniky nacházejícími se ve skutkově i právně srovnatelné situaci bylo zacházeno rozdílně.

                  4.

                  Čtvrtý důvod vychází z toho, že 75 % osvobození podle oddílu 371ID of the Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 je odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému.

                  5.

                  Pátý důvod vychází z toho, že uložení daňového břemene na CFC splňující kritéria pro osvobození podle uvedené Kapitoly 9, jako kategorie, porušilo právo žalobkyň na svobodu usazování a to v rozporu s článkem 49 SFEU.

                  6.

                  Šestý důvod vychází z toho, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení ohledně 75 % osvobození a pevně stanoveného poměru.

                  7.

                  Sedmý důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje obecnou unijní právní zásadu zákazu diskriminace a zásadu rovného zacházení.

                  8.

                  Osmý důvod vychází z toho, že se se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když obdobně uplatnila ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1), která nebyla ratione temporis použitelná.

                  9.

                  Devátý důvod vychází z toho, že Komise údajně nesprávně uplatnila čl. 107 odst. 1 SFEU, když v bodě 176 napadeného rozhodnutí, že existuje kategorie příjemců (včetně žalobkyň), a že žalobkyně získaly podporu, která měla být podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí vrácena.

         (1)  Směrnice Rady (EU) 2016/1164 ze dne 12. července 2016, kterou se stanoví pravidla proti praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, které mají přímý vliv na fungování vnitřního trhu.


title: Spojené věci C-105/18 až C-113/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo - Španělsko) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18) v. Administración General del Estado („Řízení o předběžné otázce – Zásada „znečišťovatel platí“ – Směrnice 2000/60/ES – Článek 9 odst. 1 – Návratnost nákladů na vodohospodářské služby – Společná pravidla pro vnitřní trh s elektřinou – Směrnice 2009/72/ES – Článek 3 odst. 1 – Zásada zákazu diskriminace – Článek 107 odst. 1 SFEU – Státní podpora – Poplatek za užívání vnitrozemských vod pro výrobu elektrické energie – Poplatek, který musí platit pouze výrobci elektrické energie z vodních zdrojů působící v oblastech povodí zahrnujících více než jedno autonomní společenství“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/7

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. listopadu 2019 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo - Španělsko) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18) v. Administración General del Estado
      (Spojené věci C-105/18 až C-113/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zásada „znečišťovatel platí“ - Směrnice 2000/60/ES - Článek 9 odst. 1 - Návratnost nákladů na vodohospodářské služby - Společná pravidla pro vnitřní trh s elektřinou - Směrnice 2009/72/ES - Článek 3 odst. 1 - Zásada zákazu diskriminace - Článek 107 odst. 1 SFEU - Státní podpora - Poplatek za užívání vnitrozemských vod pro výrobu elektrické energie - Poplatek, který musí platit pouze výrobci elektrické energie z vodních zdrojů působící v oblastech povodí zahrnujících více než jedno autonomní společenství“)
      (2020/C 10/08)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18)

         Žalovaná: Administración General del Estado

         za účasti: Iberdrola Generación SAU, Hidroeléctrica del Cantábrico SA

         Výrok

                  1)

                  Článek 191 odst. 2 SFEU a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému poplatku za užívání vnitrozemských vod pro výrobu elektrické energie, jako je poplatek dotčený ve věcech v původním řízení, který nepodněcuje k efektivnímu využívání vody, nestanoví mechanismy k zachování a ochraně veřejných vodních zdrojů, jeho výše nijak nesouvisí se schopností způsobit škodu na veřejných vodních zdrojích a soustředí se výlučně jen na schopnost výrobců elektrické energie z vodních zdrojů vytvářet příjmy.

                  2)

                  Zásada zákazu diskriminace, která je stanovena v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému poplatku, jako je poplatek za užívání vnitrozemských vod pro výrobu elektrické energie dotčený ve věcech v původním řízení, který musí platit pouze výrobci elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích nacházejících se na území více než jednoho autonomního společenství.

                  3)

                  Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že poplatek za užívání vnitrozemských vod pro výrobu elektrické energie dotčený ve věcech v původním řízení nemusí platit jednak výrobci elektrické energie z vodních zdrojů působící v povodích nacházejících se na území jediného autonomního společenství a jednak výrobci elektrické energie pocházející z jiných zdrojů, než je vodní zdroj, nepředstavuje státní podporu ve smyslu tohoto ustanovení ve prospěch těchto výrobců, jelikož posledně uvedení výrobci se s ohledem na relevantní referenční rámec, jakož i cíl sledovaný tímto poplatkem nenacházejí v situaci srovnatelné se situací výrobců elektrické energie z vodních zdrojů působících v povodích, která se nacházejí na území více než jednoho autonomního společenství, kteří uvedenému poplatku podléhají, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc T-241/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2019 – Bruno v. Komise („Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Důchodový systém – Odchodné – Platby odvedené do vnitrostátního důchodového systému nebo soukromého systému důchodového pojištění od nastoupení do služby – Nároky na důchod dříve nabyté ve vnitrostátním systému – Článek 11 odst. 1 a čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu – Námitka protiprávnosti – Rovné zacházení“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2019 – Bruno v. Komise
      (Věc T-241/18) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Důchodový systém - Odchodné - Platby odvedené do vnitrostátního důchodového systému nebo soukromého systému důchodového pojištění od nastoupení do služby - Nároky na důchod dříve nabyté ve vnitrostátním systému - Článek 11 odst. 1 a čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Námitka protiprávnosti - Rovné zacházení“)
      (2020/C 10/41)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Luigi Bruno (Woluwe-Saint-Pierre, Belgie) (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a R. Striani, zmocněnci)

         Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropský parlament (zástupci: C. Gonzalez Argüelles, T. Lazian a J. Van Pottelberge, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Úřadu Komise pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) ze dne 4. července 2017, kterým se zamítá žádost žalobce o vyplacení odchodného podle čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie a podpůrně následného rozhodnutí ze dne 18. ledna 2018, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem proti uvedenému rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Luigimu Brunovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                     Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 2.7.2018.


title: Věc C-285/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 5. dubna 2019 p. André Geskem proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 31. ledna 2019 ve věci T-427/18, André Geske v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/21

      Kasační opravný prostředek podaný dne 5. dubna 2019 p. André Geskem proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 31. ledna 2019 ve věci T-427/18, André Geske v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-285/19 P)
      (2020/C 10/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: André Geske (zástupce: S. Dahm, advokát)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      Soudní dvůr Evropské unie (desátý senát) usnesením ze dne 6. listopadu 2019 kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-716/19: Žaloba podaná dne 22. října 2019 – Interpipe Niko Tube a Interpipe Nižnědněprovsky Tube Rolling Plant v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/43

      Žaloba podaná dne 22. října 2019 – Interpipe Niko Tube a Interpipe Nižnědněprovsky Tube Rolling Plant v. Komise
      (Věc T-716/19)
      (2020/C 10/54)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Interpipe Niko Tube OOO (Nikopol, Ukrajina) a Interpipe Nižnědněprovsky Tube Rolling Plant PAO (Dnipro, Ukrajina) (zástupce: B. Servais, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1295 ze dne 1. srpna 2019 o změně prováděcího nařízení (EU) 2018/1469, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo oceli pocházejících z Ruska a Ukrajiny na základě částečného prozatímního přezkumu podle čl. 11 odst. 3 nařízení (EU) 2016/1036;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: Komise porušila čl. 2 odst. 3 první pododstavec, čl. 2 odst. 4 první pododstavec, čl. 2 odst. 6 první větu a čl. 9 odst. 4 nařízení (EU) 2016/1036 („základní nařízení“) (1), jakož i čl. 2.2.2 první větu a článek 9.3 antidumpingové dohody WTO, když do výpočtu antidumpingového rozpětí zahrnula prodejní, správní a režijní náklady na prodeje žalobkyň jejich propojenému domácímu obchodníkovi.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že odečetla od vývozní ceny žalobkyň částku odpovídající prodejním, správním a režijním nákladům propojeného domácího obchodníka a fiktivní zisk dovozce, který není ve spojení, jako úpravu podle čl. 2 odst. 10 bodu i) a čl. 2 odst. 10 prvního pododstavce základního nařízení.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Komise porušila čl. 11 odst. 9 základního nařízení a protiprávně vypočítala antidumpingové rozpětí žalobkyň tím, že použila odlišnou metodu pro určení běžné hodnoty a vývozní ceny žalobkyň než je metoda použitá při předchozím šetření, které vedlo k zavedení opatření, jež je předmětem přezkumu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: Komise porušila práva žalobkyň na obhajobu, jelikož druhé dodatečné zveřejnění, které žalobkyně obdržely v den vyhlášení napadeného nařízení, obsahuje nové skutečnosti, k nimž žalobkyně neměly příležitost se vyjádřit.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2019, L 176, s. 21).


title: Věc C-233/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel - Belgie) – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers („Řízení o předběžné otázce – Žadatelé o mezinárodní ochranu – Směrnice 2013/33/EU – Článek 20 odst. 4 a 5 – Závažné porušení řádu ubytovacích středisek nebo použití hrubého násilí – Rozsah působnosti práva členských států stanovit sankce – Nezletilá osoba bez doprovodu – Omezení nebo odnětí výhod materiálních podmínek přijetí“)

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/8

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. listopadu 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel - Belgie) – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
      (Věc C-233/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Žadatelé o mezinárodní ochranu - Směrnice 2013/33/EU - Článek 20 odst. 4 a 5 - Závažné porušení řádu ubytovacích středisek nebo použití hrubého násilí - Rozsah působnosti práva členských států stanovit sankce - Nezletilá osoba bez doprovodu - Omezení nebo odnětí výhod materiálních podmínek přijetí“)
      (2020/C 10/09)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Arbeidshof te Brussel

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Zubair Haqbin

         Odpůrce: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

         Výrok

      Článek 20 odst. 4 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu, ve spojení s článkem 1 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát nemůže v rámci sankcí, které mohou být uloženy žadateli v případě závažného porušení řádu ubytovacích středisek, jakož i v případě použití hrubého násilí, stanovit jako sankci odnětí, byť dočasné, výhod materiálních podmínek přijetí ve smyslu čl. 2 písm. f) a g) této směrnice, které se týkají ubytování, stravy nebo ošacení, pokud by taková sankce mohla tohoto žadatele ve svém důsledku zbavit možnosti uspokojit jeho nejzákladnější potřeby. Uložení jiných sankcí podle uvedeného čl. 20 odst. 4 musí za všech okolností respektovat podmínky stanovené v odstavci 5 tohoto článku, zejména podmínky týkající se respektování zásady proporcionality a lidské důstojnosti. Pokud jde o nezletilou osobu bez doprovodu, musí být tyto sankce zejména s přihlédnutím k článku 24 Listiny základních práv přijaty se zvláštním zřetelem na nejlepší zájem dítěte.

         (1)  Úř. věst. C 211, 18.6.2018.