title: Věc C-492/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 5. listopadu 2012 — Conseil national de l'ordre des médecins v. Ministère des affaires sociales et de la santé

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 5. listopadu 2012 — Conseil national de l'ordre des médecins v. Ministère des affaires sociales et de la santé
   (Věc C-492/12)
   2013/C 26/47
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Conseil national de l'ordre des médecins

      Žalovaný: Ministère des affaires sociales et de la santé

      Předběžné otázky

               1)

               Brání požadavek specifičnosti povolání zubního lékaře obsažený v článku 36 směrnice 2005/36/ES (1) vytvoření postgraduálního odborného vzdělávání společného studentům všeobecného lékařství a zubního lékařství?

               2)

               Musí být ustanovení směrnice o specializacích oboru medicíny chápána tak, že vylučují, aby takové obory, jako jsou obory vyjmenované v bodě 3 tohoto rozhodnutí (2), byly zahrnuty do vzdělávání v oboru zubního lékařství?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22).

      (2)  Tedy jednak teoretické vzdělávání v oboru ústní chirurgie zahrnující zejména vzdělávání v oboru periapikální chirurgie a chirurgie odontogenních a neodontogenních čelistních cyst, preprotetické a implantační chirurgie, studium patologie benigních nádorů, patologie slinných žláz a ortodonticko chirurgickou a ortognatickou léčbu a dále praktický výcvik zahrnující nejméně tři semestry na specializovaném pracovišti zubního lékařství a tři semestry na specializovaném pracovišti maxilofaciální chirurgie.


title: Věc C-245/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 28. dubna 2016 – Nerea SpA v. Regione Marche

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 28. dubna 2016 – Nerea SpA v. Regione Marche
   (Věc C-245/16)
   (2016/C 279/18)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nerea SpA

      Žalovaný: Regione Marche

      Předběžné otázky

               1)

               Týká se čl. 1 odst. 7 písm. c) nařízení č. 800/2008 (1) pouze postupů, které mohou zahájit z úřední povinnosti správní a soudní orgány členských států (v Itálii například úpadek) nebo i těch postupů, které lze zahájit pouze na návrh dotčeného podnikatele (jako je ve vnitrostátním právu předběžné vyrovnání)? Uvedená otázka vyvstává vzhledem k tomu, že dotčené ustanovení uvádí „zahájení“ kolektivního úpadkového řízení.

               2)

               V případě, že by byl učiněn závěr, že se nařízení č. 800/2008 týká všech kolektivních úpadkových řízení, je třeba se zvláštním odkazem na institut předběžného vyrovnání s cílem pokračovat v podnikatelské činnosti podle článku 186-a královské vyhlášky č. 267/1942 čl. 1 odst. 7 písm. c) nařízení č. 800/2008 vykládat v tom smyslu, že samotná existence předpokladů pro zahájení kolektivního úpadkového řízení vůči podnikateli, který se uchází o získání příspěvku ze strukturálních fondů, brání poskytnutí financování nebo ukládá vnitrostátnímu spravujícímu orgánu zrušit již poskytnutá financování anebo má být obtížná situace naopak ověřena konkrétně, s ohledem například na lhůty pro zahájení řízení, na dodržování závazků podnikatele a všechny ostatní relevantní skutečnosti?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (Úř. věst. L 214, s. 3).


title: Věc T-66/15: Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Alsharghawi v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi — Žaloba pro nečinnost — Stanovisko Rady — Zánik předmětu žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/41

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Alsharghawi v. Rada
   (Věc T-66/15) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi - Žaloba pro nečinnost - Stanovisko Rady - Zánik předmětu žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 381/49)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Jihoafrická republika) (zástupce: E. Moutet, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a A. Vitro, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na určení, že Rada v rozporu s právními předpisy nepřezkoumala své rozhodnutí zapsat jméno žalobce na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi, podaný na základě článku 265 SFEU.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 146, 4.5.2015.


title: Věc C-313/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/34

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. ledna 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-313/09) (1)

   2010/C 100/50

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


title: Věc T-301/07: Žaloba podaná dne 5. srpna 2007 – Lumenis v. OHIM (FACES)

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/35

         Žaloba podaná dne 5. srpna 2007 – Lumenis v. OHIM (FACES)
   (Věc T-301/07)
   (2007/C 247/58)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lumenis Ltd (Yokneam, Izrael) (zástupci: S. Malynicz, Barrister, B. Gerber, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 1. června 2007 ve věci R 1532/2006-2 by mělo být zrušeno

               —

               Úřad by měl nést vlastní náklady a uhradit náklady žalobkyně.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní slovní ochranná známka „FACES“ pro výrobky zařazené do třídy 10 – mezinárodní přihláška č. W0874799

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítl přihlášku v celém rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítl odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Na podporu svých tvrzení žalobkyně vznáší následující žalobní důvody:
   Zaprvé žalobkyně tvrdí, že senát neprovedl analýzu rozlišovací způsobilosti ve vztahu ke všem přihlašovaným výrobkům;
   Zadruhé podle žalobkyně zjištění senátu, že reklama a marketing v obchodním styku běžně užívá fotografie tváří, nebylo opodstatněné a každopádně nebylo relevantní ve vztahu k čl. 7 odst. 1 písm. b) nebo čl. 7 odst. 1 písm. c);
   Zatřetí žalobkyně tvrdí, že senát neprovedl analýzu způsobilosti výrazu FACES jako popisného údaje ve vztahu k dotčeným výrobkům;
   Začtvrté žalobkyně tvrdí, že se senát dopustil nesprávného právního posouzení tím, že uložil požadavek, že ochranná známka má být pozoruhodná, nápaditá nebo kreativní, aby se vyhnula výhradám na základě čl. 7 odst. 1 písm. b).


title: Věc T-254/13: Žaloba podaná dne 6. května 2013 — Stayer Ibérica v. OHIM — Korporaciya Masternet (STAYER)

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/40

         Žaloba podaná dne 6. května 2013 — Stayer Ibérica v. OHIM — Korporaciya „Masternet“ (STAYER)
   (Věc T-254/13)
   2013/C 207/68
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Španělsko) (zástupce: S. Rizzo, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: ZAO Korporaciya „Masternet“ (Moskva, Rusko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se částečně vyhovělo odvolání a zápis ochranné známky Společenství č. 4675881 byl prohlášen za neplatný pro následující výrobky:

                           —

                           třída 7: nářadí a nástroje; součásti strojů na řezání a leštění diamantů, vrtáky a řezací disky pro následující průmyslová odvětví; mramor, granit, kámen, keramika, desky, obkládačky a cihly a obecně řezací nástroje jako součásti nářadí zahrnutého do třídy 7.

                           —

                           třída 8: ruční brousicí nástroje (disky a brousicí disky).

               —

               Order OHIM to pay the costs.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „STAYER“ — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 675 881

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti byl odůvodněn čl. 53 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné vyhovění odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 76 odst. 2, článku 15 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


title: Věc C-464/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Tributário de Lisboa – Portugalsko) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA v. Fazenda Pública „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb kapitálu — Články 63 až 65 SFEU — Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem — Články 31, 34 a 89 — Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Libanonem — Články 31, 33 a 85 — Daň z příjmu právnických osob — Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem v členském státě, v němž má sídlo společnost, která je příjemcem — Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem ve třetím státě, který je stranou dohody o přidružení — Rozdílné zacházení — Omezení — Odůvodnění — Účinnost daňového dohledu — Možnost dovolat se článku 64 SFEU při existenci dohody zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem a dohody zakládající přidružení mezi ES a Libanonem“

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Tributário de Lisboa – Portugalsko) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA v. Fazenda Pública
   (Věc C-464/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Články 63 až 65 SFEU - Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem - Články 31, 34 a 89 - Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Libanonem - Články 31, 33 a 85 - Daň z příjmu právnických osob - Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem v členském státě, v němž má sídlo společnost, která je příjemcem - Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem ve třetím státě, který je stranou dohody o přidružení - Rozdílné zacházení - Omezení - Odůvodnění - Účinnost daňového dohledu - Možnost dovolat se článku 64 SFEU při existenci dohody zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem a dohody zakládající přidružení mezi ES a Libanonem“)
   (2017/C 030/05)
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Tributário de Lisboa

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Žalovaná: Fazenda Pública

      Výrok

               1)

               Články 63 SFEU a 65 SFEU musejí být vykládány v tom smyslu, že:

                           —

                           společnost se sídlem v Portugalsku, která obdrží dividendy od společností sídlících v Tunisku respektive Libanonu, se může dovolávat článku 63 SFEU, aby zpochybnila daňové zacházení s těmito dividendami v tomto členském státě, založené na právní úpravě, která se nemá vztahovat pouze na situace, ve kterých společnost, která je příjemcem dividend, vykonává rozhodující vliv na společnost vyplácející dividendy

                           —

                           právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v určitém členském státě může provést plný nebo částečný odpočet obdržených dividend ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v třetím státě, představuje omezení pohybu kapitálu mezi členskými státy a třetími státy, které je článkem 63 SFEU v zásadě zakázáno;

                           —

                           odmítnutí přiznat plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu, podle čl. 46 odst. 1 a 8 Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (zákon o dani z příjmu právnických osob), ve znění platném v roce 2009, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z třetí země, ve které sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající se podřízení posledně uvedené společnosti dani;

                           —

                           odmítnutí přiznat částečný odpočet podle čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nemůže být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení může být použito v situacích, kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani ve státě, v němž sídlí, nemůže být ověřeno, což přísluší určit předkládajícímu soudu.

               2)

               Článek 64 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           jelikož přijetí režimu daňového zvýhodnění investic smluvní povahy, stanoveného v čl. 41 odst. 5 písm. b) Estatuto dos Beneficios Fiscais (režimu daňových výhod), ve znění platném v roce 2009, a režimu týkajícího se dividend pocházejících z afrických zemích, jejichž úředním jazykem je portugalština, a z Východního Timoru, stanoveného v článku 42 tohoto režimu nezměnilo právní rámec týkající se zacházení s dividendami pocházejícími z Tuniska a Libanonu, nemělo přijetí uvedených režimů vliv na kvalifikaci vyloučení možnosti použít plný nebo částečný odpočet daně na dividendy vyplacené společnostmi se sídlem v těchto třetích státech jako existující omezení;

                           —

                           členský stát se vzdává možnosti stanovené v čl. 64 odst. 1 SFEU v případě, že bez formálního zrušení existující právní úpravy uzavře mezinárodní dohodu, jakou je dohoda zakládající přidružení, která v ustanovení majícím přímý účinek stanoví liberalizaci kategorie kapitálu stanovené v uvedeném čl. 64 odst. 1; na tuto změnu právního rámce proto musí být, pokud jde o její dopad na možnost uplatnit čl. 64 odst. 1 SFEU, nahlíženo jako na zavedení nové právní úpravy, založené na logice odlišné od logiky existující právní úpravy.

               3)

               Článek 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé, podepsané v Bruselu dne 17. července 1995 a schválené jménem Evropského společenství a Evropského společenství uhlí a oceli rozhodnutím Rady a Komise 98/238/ES, ESUO ze dne 26. ledna 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           toto ustanovení má přímý účinek a lze se ho dovolávat v situaci, jakou je situace v původním řízení, ve které společnost sídlící v Portugalsku obdrží dividendy od společnosti sídlící v Tunisku z důvodu přímé investice, kterou uskutečnila ve společnosti, která vyplácí dividendy, za účelem zpochybnění daňového zacházení vyhrazeného těmto dividendám v Portugalsku;

                           —

                           právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v určitém členském státě může provést plný nebo částečný odpočet dividend, které obdržela, ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v Tunisku, představuje omezení volného pohybu kapitálu, v zásadě zakázané, pokud jde o přímé investice a zvláště repatriaci výnosu z těchto investic, článkem 34 odst. 1 této dohody;

                           —

                           účinek tohoto ustanovení není omezen v situaci, jakou je situace dotčená v původním řízení, článkem 89 této dohody;

                           —

                           odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 a 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu společnosti, která je příjemcem, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z Tuniské republiky, státu, ve kterém sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající podřízení společnost, která vyplácí uvedené dividendy, dani;

                           —

                           odmítnutí přiznat takový částečný odpočet na základě čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nelze odůvodnit naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z potřeby zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani v Tunisku, tedy ve státě, kde tato společnost sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu.

               4)

               Článek 31 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé, podepsané v Lucemburku dne 17. června 2002 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2006/356/ES ze dne 14. února 2006 musí být vykládán v tom smyslu, že:

                           —

                           má přímý účinek;

                           —

                           na situaci, jakou je situace v původním řízení, která se týká daňového zacházení s dividendami pocházejícími z přímých investic provedených v Libanonu osobou sídlící v Portugalsku, se vztahuje hypotéza uvedená v čl. 33 odst. 2 této dohody; v důsledku toho čl. 33 odst. 1 uvedené dohody nebrání tomu, aby byl v daném případě dovoláván její článek 31;

                           —

                           právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v členském státě může provést plný nebo částečný odpočet dividend, které obdržela, ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v Libanonu, představuje omezení volného pohybu kapitálu, v zásadě zakázané článkem 31 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé;

                           —

                           účinek tohoto ustanovení není omezen v situaci, jakou je situace dotčená v původním řízení, článkem 85 této dohody;

                           —

                           odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 a 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu společnosti, která je příjemcem, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z Libanonské republiky, tedy státu, ve kterém sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající podřízení společnosti, která vyplácí uvedené dividendy, dani;

                           —

                           odmítnutí přiznat takový částečný odpočet na základě uplatnění čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nelze odůvodnit naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z potřeby zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani v Libanonu, tedy ve státě, kde tato společnost sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu.

               5)

               Pokud jde o důsledky výkladu článků 63 až 65 SFEU, jakož i Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé a Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé pro věc v původním řízení

                           —

                           pokud orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, mohou získat informace od Tuniské republiky, tedy státu, v němž sídlí společnost, která vyplácí dividendy, umožňující ověřit, že podmínka, podle které společnost, která vyplácí tyto dividendy, podléhá dani, je splněna, brání články 63 a 65 SFEU, jakož i článek 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 nebo čl. 46 odst. 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet vyplacených dividend od daňového základu společnosti, která je příjemcem, aniž by se Portugalská republika mohla v tomto ohledu dovolávat čl. 64 odst. 1 SFEU;

                           —

                           články 63 SFEU a 65 SFEU jakož i čl. 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé a článek 31 a Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé brání odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, částečný odpočet vyplacených dividend společnosti, která je příjemcem, od daňového základu, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích, kdy podřízení společností, které vyplácejí dividendy, v Tunisku a v Libanonu, tedy státech, kde tyto společnosti sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu, aniž by se Portugalská republika mohla v tomto ohledu dovolávat čl. 64 odst. 1 SFEU;

                           —

                           částky vybrané v rozporu s unijním právem musejí být vráceny daňovému poplatníkovi, a to včetně úroků.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


title: Věc C-561/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/37

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise
   (Věc C-561/08 P)
   (2009/C 44/62)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)

      Další účastník řízení: M. Gerasimos Potamianos
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. října 2008 ve věci T-160/04;

               —

               prohlásit za nepřípustnou žalobu podanou Gerasimosem Potamianosem;

               —

               rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení v tomto stupni a náklady řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Svým kasačním opravným prostředkem zpochybňuje Komise kvalifikaci oznámení zaslaného žalovanému, jímž mu bylo sděleno, že jeho smlouva, jakožto dočasného zaměstnance se neobnovuje, kterou učinil Soud. Toto oznámení mělo být totiž Soudem vyloženo jako rozhodnutí, které je odlišné od rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání smluv o přijetí. Přitom z judikatury Soudního dvora, a zvláště z rozsudku ze dne 14. září 2006, Fernández Gómez (C-417/05 P), jasně vyplývá, že takové oznámení má čistě informativní hodnotu, vzhledem k tomu, že pouze ustanovení smlouvy uvádějící, že smlouva po jejím skončení nebude obnovena, představuje akt nepříznivě zasahující do právního postavení. Jelikož tato smlouva nebyla napadena ve lhůtách stanovených služebním řádem, Soud měl zamítnout žalobu jako nepřípustnou.
   Tím, že se Soud nedržel této judikatury, vytvořil tedy právní nejistotu jak pro Soud pro veřejnou službu, tak i pro Komisi a ostatní orgány, které uzavřely podobné smlouvy jako je smlouva dotčená v projednávané věci.


title: Věc C-416/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itálie) dne 3. září 2014 — Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA v. Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itálie) dne 3. září 2014 — Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA v. Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Věc C-416/14)
   (2014/C 431/19)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Odpůrci: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Předběžné otázky

               1)

               Je s právem Společenství (směrnice 1999/5 (1), jakož i směrnice 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4), 2002/22 (5)) slučitelná vnitrostátní právní úprava vztahující se na koncová zařízení pro službu pozemní mobilní rádiové komunikace vyplývající ze vzájemného spojení ustanovení:

                           —

                           článku 2 odst. 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 4/2014, následně přeměněného na zákon č. 50/2014;

                           —

                           článku 160 legislativního nařízení č. 259/2003;

                           —

                           článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641/1972;

                     která koncová zařízení staví na roveň rozhlasovým stanicím, s tím důsledkem, že uživatelům ukládá povinnost získat obecné oprávnění, jakož i vydání patřičné licence rozhlasové stanice, což vede k uložení poplatku.
               Je z tohoto důvodu s právem Společenství, se zvláštním odkazem na užívání koncových zařízení, slučitelný požadavek italského státu uložit uživatelům povinnost získat obecné oprávnění a licenci rozhlasové stanice, když jsou uvedení na trh, volný pohyb a uvedení do provozu koncových zařízení již plně upraveny právem Společenství (směrnice 1999/5), které povinnosti získat obecné oprávnění nebo licenci nestanoví.
               Obecné oprávnění a licence jsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy:

                           —

                           bez ohledu na to, že obecné oprávnění je opatřením, jímž není dotčen uživatel koncového zařízení, ale pouze podniky, jejichž záměrem je zajišťování sítí a služeb elektronických komunikací (články 1, 2 a 3 autorizační směrnice 2002/20);

                           —

                           bez ohledu na to, že koncese se poskytuje v případě individuálních práv na užívání rádiových frekvencí a práv na užívání čísel, což jsou situace, které zjevně nesouvisí s užíváním koncových zařízení;

                           —

                           bez ohledu na to, že právní předpisy Společenství neupravují žádnou povinnost získat obecné oprávnění nebo vydání licence pro koncová zařízení;

                           —

                           bez ohledu na to, že článek 8 směrnice 1999/5 stanoví, že členské státy „nesmějí na svém území, zakazovat, omezovat nebo bránit uvedení přístrojů na trh nebo do provozu, jestliže jsou tyto přístroje opatřeny označením CE“;

                           —

                           bez ohledu na věcnou a právní rozdílnost a nesourodost mezi rozhlasovou stanicí a koncovými zařízeními pro služby pozemní mobilní rádiové komunikace?

               2)

               Je s právem Společenství (směrnice 1999/5 a směrnice 2002/20, zejména její článek 20) slučitelná vnitrostátní právní úprava vyplývající ze vzájemného spojení ustanovení:

                           —

                           článku 2 odst. 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 4/2014, následně přeměněného na zákon č. 50/2014;

                           —

                           článku 160 legislativního nařízení č. 259/2003;

                           —

                           článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641/1972;

                           —

                           článku 3 ministerské vyhlášky č. 33/1990,

                     na základě kterých

                           —

                           smlouva uvedená v článku 20 směrnice 2002/22 – uzavřená mezi provozovatelem a uživatelem s cílem upravit obchodní vztahy mezi spotřebiteli a konečnými uživateli s jedním nebo více podniky, které poskytují připojení a související služby – může mít „sama o sobě“ hodnotu dokladu nahrazujícího obecné oprávnění nebo licenci rozhlasové stanice, bez jakéhokoli zásahu, činnosti nebo kontroly ze strany veřejné správy.

                           —

                           smlouva musí obsahovat i údaj o druhu koncového zařízení a příslušném typovém schválení (které článek 8 směrnice 1999/5 nevyžaduje)?

               3)

               Je s výše uvedeným právem Společenství slučitelné spojení ustanovení čl. 2 odst. 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 4/2014, následně přeměněného na zákon č. 50/2014, a článku 160 legislativního nařízení č. 259/2003, jakož i článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641/1972, které stanoví povinnost získat obecné oprávnění a následně licenci rozhlasové stanice pouze ve vztahu k určité kategorii uživatelů, a sice těm, kteří uzavřeli smlouvu formálně nazvanou předplatné, kdežto pro uživatele služeb elektronických komunikací není stanovena žádná povinnost získat obecné oprávnění nebo licenci pouze proto, že smlouva, kterou uzavřeli, má jiný název (= služba předplaceného kreditu nebo předplacené karty)?

               4)

               Brání článek 8 evropské směrnice 1999/5 vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v čl. 2 odst. 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 4/2014, následně přeměněného na zákon č. 50/2014, jakož i v článku 160 legislativního nařízení č. 259/2003, článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641/1972, které upravují:

                           —

                           správní činnost zaměřenou na vydání obecného oprávnění a licence rozhlasové stanice,

                           —

                           placení správního poplatku za vydání těchto aktů,

                     protože jde o postupy, které mohou představovat omezení uvedení koncových zařízení do provozu, jejich užívání a volného pohybu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody (Úř. věst. L 91, s. 10; Zvl. vyd. 13/23, s. 254).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, 24.04.2002, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337).

      (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).

      (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367).


title: Věc T-581/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — Dimian v. OHIM — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společentsví Baby Bambolina — Nezapsaná starší národní ochranná známka — Relativní důvod pro zamítnutí — Neužívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku — Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               7.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 359/9

         Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — Dimian v. OHIM — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina)
   (Věc T-581/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společentsví Baby Bambolina - Nezapsaná starší národní ochranná známka - Relativní důvod pro zamítnutí - Neužívání označení, jehož význam není pouze místní, v obchodním styku - Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 359/14
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dimian AG (Norimberk, Německo) (zástupci: P. Pozzi a G. Ghisletti, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG (Michelau, Německo) (zástupce: J. Pröll, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. srpna 2011 (věc R 1822/2010-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Dimian AG a Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Dimian AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


title: Věc C-205/06: Žaloba podaná dne  5. května 2006  – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

text:
               15.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/17

         Žaloba podaná dne 5. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-205/06)
   (2006/C 165/30)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a B. Martenczuk, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rakouská republika tím, že nepřijala přiměřená opatření k odstranění neslučitelností ve vztahu k ustanovením týkajícím se převodů v dvoustranných investičních dohodách s Koreou, Kapverdami, Čínou, Malajsií, Ruskou federací a Tureckem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 307 odst. 2 Smlouvy o ES.

               —

               uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Článek 307 Smlouvy o ES ukládá členským státům, aby přijaly všechny vhodné prostředky k odstranění zjištěných neslučitelností smluv, které uzavřely před 1. lednem 1958 nebo před dnem jejich přistoupení k Evropskému společenství, se Smlouvou o ES.
   Komise je toho názoru, že ustanovení o volném převodu plateb, které souvisejí s investicí, v dvoustranných investičních dohodách, které Rakouská republika uzavřela před přistoupením k Evropskému společenství s Koreou, Kapverdami, Čínou, Malajsií, Ruskou federací a Tureckem, jsou neslučitelná se Smlouvou o ES. Tato ustanovení by totiž Rakouské republice nedovolila použít omezení pohybu kapitálu nebo plateb, které může přijmout Rada na základě čl. 57 odst. 2, čl. 59 a čl. 60 odst. 1 Smlouvy o ES.
   Argument rakouské vlády, že způsob, jakým hlasuje v Radě, není předurčen dohodami, je irelevantní. Jediná relevantní otázka je, zda Rakouská republika může, v souladu se svými závazky vyplývajícími z mezinárodního práva, omezující opatření provést. To není podle ustanovení sporných rakouských investičních dohod možné. Z téhož důvodu nemá také zásadní význam argument, že Rakousko nemůže samo zabránit rozhodnutí Rady v rámci kvalifikované většiny.
   Protože v projednávaném případě existuje neslučitelnost se Smlouvou o ES, je Rakousko povinno přijmout opatření vhodná k jejímu odstranění. Pokud neexistuje žádný jiný dostupný prostředek, mohlo by Rakousko – podle judikatury Soudního dvora – být povinno k vypovězení dotčených dohod.


title: Věc C-38/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španělsko) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria v. Samir Zaizoune „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Článek 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 — Vnitrostátní právní úprava, která v případě neoprávněného pobytu stanoví podle okolností buď uložení pokuty, nebo vyhoštění“

text:
               22.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/8

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španělsko) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria v. Samir Zaizoune
   (Věc C-38/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Článek 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 - Vnitrostátní právní úprava, která v případě neoprávněného pobytu stanoví podle okolností buď uložení pokuty, nebo vyhoštění“)
   (2015/C 205/11)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria

      Odpůrce: Samir Zaizoune

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, zejména její čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a 3, musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená v původním řízení, která v případě neoprávněného pobytu státních příslušníků třetích zemí na území tohoto státu stanoví podle okolností buď uložení pokuty, nebo vyhoštění, přičemž současné uplatnění obou těchto opatření je vyloučeno.

      (1)  Úř. věst. C 93, 29.3.2014.


title: Věc C-278/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Carol Marilyn Robins, John Burnett v. Secretary of State for Work and Pensions (Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele — Směrnice 80/987/EHS — Provedení — Článek 8 — Systémy podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění — Dávky ve stáří — Ochrana nabytých nároků — Rozsah ochrany — Odpovědnost členského státu z důvodu nesprávného provedení směrnice — Podmínky)

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Carol Marilyn Robins, John Burnett v. Secretary of State for Work and Pensions
   (Věc C-278/05) (1)

   (Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Směrnice 80/987/EHS - Provedení - Článek 8 - Systémy podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění - Dávky ve stáří - Ochrana nabytých nároků - Rozsah ochrany - Odpovědnost členského státu z důvodu nesprávného provedení směrnice - Podmínky)
   (2007/C 56/09)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Carol Marilyn Robins, John Burnett

      Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad článku 8 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 23) – Rozsah povinnosti chránit nabyté či nabývané nároky pracovníků, pokud jde o dávky ve stáří
   Výrok

               1)

               Článek 8 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele musí být vykládán v tom smyslu, že v případě platební neschopnosti zaměstnavatele a nedostatku finančních prostředků systémů podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění nemusí být financování nabytých nároků na dávky ve stáří povinně zajištěno samotnými členskými státy, ani být zajištěno v plném rozsahu.

               2)

               Článek 8 směrnice 80/987 brání takovému systému ochrany, jakým je systém, o který se jedná ve sporu v původním řízení.

               3)

               V případě nesprávného provedení článku 8 směrnice 80/987 podléhá odpovědnost dotyčného členského státu zjištění, že uvedený stát zjevně a závažným způsobem překročil meze, kterými je ohraničena jeho posuzovací pravomoc.

      (1)  Úř. věst. C 243, 1.10.2005.


title: Věc C-129/14 PPU: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Nürnberg – Německo) – trestní řízení proti Zoranu Spasicovi „Řízení o předběžné otázce — Naléhavé řízení o předběžné otázce — Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech — Listina základních práv Evropské unie — Články 50 a 52 — Zásada ne bis in idem  — Úmluva k provedení Schengenské dohody — Článek 54 — Pojem sankce, která ‚již byla vykonána‘ nebo ‚je právě vykonávána‘ “

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/13

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Nürnberg – Německo) – trestní řízení proti Zoranu Spasicovi
   (Věc C-129/14 PPU) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Listina základních práv Evropské unie - Články 50 a 52 - Zásada ne bis in idem - Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 - Pojem sankce, která ‚již byla vykonána‘ nebo ‚je právě vykonávána‘“)
   2014/C 253/17
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Účastník původního trestního řízení

   Zoran Spasic

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht Nürnberg – Výklad článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ve spojení s článkem 50 Listiny základních práv – Zásada „ne bis in idem“ – Podmínka, že sankce již byla vykonána nebo je právě vykonávána, nebo že podle práva smluvní strany, ve které byl rozsudek vynesen, již nemůže být vykonána – Osoba, která byla odsouzena a které byl uložen trest odnětí svobody a peněžitý trest pro tentýž čin v jiném členském státě, ale která nevykonala trest odnětí svobody

      Výrok

               1)

               Článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, která byla podepsána v Schengenu dne 19. června 1990 a vstoupila v platnost dne 26. března 1995, který podmiňuje uplatnění zásady ne bis in idem tím, že v případě odsouzení sankce „již byla vykonána“ nebo je „právě vykonávána“, je slučitelný s článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, který tuto zásadu zaručuje.

               2)

               Článek 54 této úmluvy musí být vykládán v tom smyslu, že samotné zaplacení peněžitého trestu uloženého osobě, která byla stejným rozhodnutím soudu jiného členského státu odsouzena k dosud nevykonanému trestu odnětí svobody, neumožňuje mít za to, že sankce již byla vykonána nebo je právě vykonávána ve smyslu tohoto ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 151, 19.5.2014.


title: Věc T-107/06: Žaloba podaná dne 5. dubna 2005 – INET Hellas – Ilektroniki Ypiresia Pliroforion E.P.E. v. Komise Evropských společenství

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/22

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2005 – INET Hellas – Ilektroniki Ypiresia Pliroforion E.P.E. v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-107/06)
   (2006/C 190/40)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: INET Hellas – Ilektroniki Ypiresia Pliroforion E.P.E. (Athény, Řecko) (zástupce: B. Chatzopoulos, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit dokument Komise Evropských společenství INFSO/A3/VS D(2006) 703641/31.1.2006,

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně tvrdí, že napadený dokument je protiprávní, neboť se v něm nesprávně vychází z názoru, že registrace internetové domény co.eu je podle právních předpisů Společenství zakázaná. Ve skutečnosti však žádný právní předpis Společenství nezakazuje registraci domény co.eu. Naopak nařízení č. 40/94 jeho registraci požaduje.


title: Věc T-323/14: Žaloba podaná dne 7. května 2014 – Bankia v. OHIM – Banco ActivoBank (Portugalsko) (Bankia)

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/25

         Žaloba podaná dne 7. května 2014 – Bankia v. OHIM – Banco ActivoBank (Portugalsko) (Bankia)
   (Věc T-323/14)
   2014/C 261/48
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bankia, SA (Valencie, Španělsko) (zástupce: F. De Barba, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Banco ActivoBank (Portugalsko), SA (Lisabon, Portugalsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. února 2014 ve věcech R 649/2013-2 a R 744/2013-2, tak, aby byla ochranná známka Společenství č. 1 0 1 25  284„BANKIA“ zapsána pro všechny výrobky a služby,

               —

               uložil žalovanému nebo OHIM náhradu nákladu řízení vynaložených žalobkyní nebo odvolatelkou v souvislosti s tímto odvoláním.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Bankia“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 36, 38, 41 a 45 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 1 25  284.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Banco ActivoBank (Portugal), SA.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní ochranná známka „BANKY“ pro služby zařazené do třídy 36.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání BANKIA S.A. a částečné vyhovění odvolání Banco ActivoBank (Portugal), SA a zamítnutí sporné ochranné známky pro širší škálu služeb.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 .


title: Věc T-330/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. června 2014 – Hut.com v. OHIM – Intersport France (THE HUT) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství THE HUT — Starší národní slovní ochranná známka LA HUTTE — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/26

         Rozsudek Tribunálu ze dne 24. června 2014 – Hut.com v. OHIM – Intersport France (THE HUT)
   (Věc T-330/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství THE HUT - Starší národní slovní ochranná známka LA HUTTE - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   2014/C 253/36
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: The Hut.com Ltd (Northwich, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Intersport France (Longjumeau, Francie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. dubna 2012 (věc R 814/2011 2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Intersport France a The Hut.com Ltd.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti The Hut.com Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 295, 29.9.2012.


title: Věc T-505/13: Žaloba podaná dne 20. září 2013 — Stichting Sona a Nao v. Komise

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/63

         Žaloba podaná dne 20. září 2013 — Stichting Sona a Nao v. Komise
   (Věc T-505/13)
   2013/C 344/117
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Stichting Sona (Curaçao, bývalé Nizozemské Antily) a Nao NV (Curaçao) (zástupci: R. Martens, K. Beirnaert a A. Van Vaerenbergh, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. června 2013, o kterém se žalobkyně dozvěděly teprve na konci července 2013 a které se týkalo toho, že uvedený orgán neustanovil Stichting Sona jako subjekt pověřený provedením jednotného programového dokumentu pro Nizozemské Antily podle 10. Evropského rozvojového fondu,

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise pověřit úlohami týkajícími se provedení tohoto programového dokumentu International Management Group (IMG).

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení zásady presumpce neviny, práv obhajoby, práva na ochranu osobních údajů a tajnosti nebo důvěrnosti vyšetřování, která jsou chráněna podle článků 8 a 48 Listiny základních práv Evropské unie, článků 6 a 8 EÚLP a článku 16 SFEU.
               Žalobkyně tvrdí, že žalovaná doručila nizozemské vládě dopisy týkající se řízení probíhajícího u Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), které sice ještě neobsahují (závěrečnou) zprávu, ale výslovně zmiňují žalobkyně a v nichž Komise uvádí, nebo přinejmenším jednoznačně budí dojem, že žalobkyně se v rámci správy 9. Evropského rozvojového fondu podílely na nesrovnalostech, a v nichž na základě tohoto tvrzení Komise následně rozhodla, že správou 10. Evropského rozvojového fondu pro projekty v bývalých Nizozemských Antilách nelze pověřit žalobkyně. OLAF však přitom žalobkyně nikdy neoznačil za „dotčené osoby“, v důsledku čehož žalobkyně ani nikdy nevěděly, že se jako „dotčené osoby“ musejí bránit. Nebylo jim tedy umožněno bránit se, jelikož se dosud nedozvěděly, proti jakým konkrétním výhradám, které vůči nim mají údajně existovat, se musejí bránit.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady legitimního očekávání, jelikož se u žalobkyň vzbudilo legitimní očekávání, že budou s ohledem na bývalé Nizozemské Antily pověřeny provedením 10. Evropského rozvojového fondu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož Komise vyloučila žalobkyně pouze z toho důvodu, že v rámci vyšetřování provedeného OLAF existují „předběžná zjištění“, která poukazují na „možné problémy“.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení práva být vyslechnut.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady transparentnosti, jak je zakotvena v článku 14 nařízení (ES) č. 215/2008 (1), a porušení povinnosti odůvodnění.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení článku 18 nařízení (ES) č. 2304/2002 (2) a jednotného programového dokumentu pro 10. Evropský rozvojový fond.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení článku 29 nařízení (ES) č. 215/2008, jelikož nejsou splněny podmínky pověření subjektu IMG provedením financování v rámci společné správy. I druhé napadené rozhodnutí je tak protiprávní.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 215/2008 ze dne 18. února 2008 o finančním nařízení pro 10. Evropský rozvojový fond (Úř. věst. L 78, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2304/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2001/822/ES o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství (rozhodnutí o přidružení zámoří) (Úř. věst. L 348, s. 82; Zvl. vyd. 11/45, s. 44).


title: Věc T-85/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. ledna 2008 – Strack v. Komise (Veřejná služba — Úředníci — Hodnocení — Zpráva o vývoji služebního postupu — Hodnotící období 2001/2002 — Řádné provedení řízení týkajícího se hodnocení)

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/33

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. ledna 2008 – Strack v. Komise
   (Věc T-85/04) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002 - Řádné provedení řízení týkajícího se hodnocení)
   (2008/C 64/51)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Guido Strack (Wasserliesch, Německo) (zástupci: původně J. Mosar, poté F. Gengler a P. Goergen, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Krämer a A. Manville, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žádost o zrušení jednak hodnocení za období 2001/2002, co se týče žalobce, a jednak rozhodnutí, kterým se přijímá zpráva o vývoji služebního postupu žalobce za toto hodnotící období.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí, kterým se přijímá zpráva o vývoji služby G. Stracka za hodnotící období 2001/2002 se zrušuje.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc T-336/05: Žaloba podaná dne  5. září 2005  – De Soeten v. Rada

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/27

         Žaloba podaná dne 5. září 2005 – De Soeten v. Rada
   (Věc T-336/05)
   (2005/C 296/58)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Henders De Soeten (Haag, Nizozemsko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Rady, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně na odchod do předčasného důchodu bez snížení jejích nároků na důchod;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je bývalou úřednicí Rady, která od 1. července 2004 odešla do důchodu. Podala žádost za účelem využití opatření uvedeného v čl. 9 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, umožňujícího orgánu oprávněnému ke jmenování ve služebním zájmu a na základě objektivních kritérií a průhledných postupů zavedených prostřednictvím obecných prováděcích ustanovení, neuplatnit v případě úředníků odcházejících ze služby před dosažením věku 63 let snížení důchodu stanoveného v odst. 1 písm. b) téhož článku.
   Svou žalobou žalobkyně napadá rozhodnutí zamítající přiznat jí tento nárok. Tvrdí, že jeden ze žadatelů, kterému bylo uvedené opatření přiznáno, byl přidělen ke stejnému útvaru jako ona. Má tedy za to, že potřeby služby byly stejné v obou případech, a uplatňuje porušení výše uvedeného článku, jakož i obecných prováděcích ustanovení přijatých Radou v rozsahu, v němž jak její počet let služby, tak její zásluhy převyšují počet let služby a zásluhy druhého žadatele.
   Mimoto uplatňuje zjevně nesprávné posouzení v rozsahu, v němž Rada měla za to, že posouzení kritéria potřeb služby s sebou nese zohlednění jednotlivých schopností a dovedností úředníků.


title: Věc C-417/14 RX: Rozhodnutí Soudního dvora (přezkumného senátu) ze dne 9. září 2014 o přezkumu rozsudku Tribunálu (kasačního senátu) vydaného dne 10. července 2014 ve věci T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano v. Evropská komise

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/21

      Rozhodnutí Soudního dvora (přezkumného senátu) ze dne 9. září 2014 o přezkumu rozsudku Tribunálu (kasačního senátu) vydaného dne 10. července 2014 ve věci T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano v. Evropská komise
      (Věc C-417/14 RX)
      (2014/C 395/26)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení před Tribunálem

         Navrhovatel: Livio Missir Mamachi di Lusignano (zástupci: Fabrizio di Gianni, Renato Antonini, Gabriele Coppo a Aldo Scalini, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Otázky, které jsou předmětem přezkumu

      Přezkum se týká otázky, zda rozsudek Tribunálu Evropské unie, Missir Mamachi di Lusignano v. Komise (T-401/11 P, EU:T:2014:625), narušuje jednotnost nebo soudržnost unijního práva v části, v níž se Tribunál Evropské unie jakožto soud rozhodující o kasačním opravném prostředku, prohlásil za příslušný k rozhodnutí, jakožto prvostupňový soud, o žalobě na určení mimosmluvní odpovědnosti Unie,

                  —

                  založené na nesplnění povinnosti orgánem zajistit ochranu svých úředníků;

                  —

                  podané třetími osobami, jakožto právními nástupci zesnulého úředníka a jakožto členy rodiny tohoto úředníka, a která

                  —

                  směřuje k náhradě nemajetkové újmy vzniklé samotnému zesnulému úředníku, jakož i majetkové a nemajetkové újmy vzniklé uvedeným třetím osobám.

            Zúčastnění ve smyslu článku 23 statutu Soudního dvora Evropské unie a účastníci řízení před Tribunálem Evropské unie jsou vyzváni k předložení písemných vyjádření k výše uvedené otázce k Soudnímu dvoru Evropské unie, ve lhůtě jednoho měsíce od doručení tohoto rozhodnutí.


title: Věc T-725/16: Žaloba podaná dne 13. října 2016 – Palos Caravina v. CdT

text:
               12.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/32

         Žaloba podaná dne 13. října 2016 – Palos Caravina v. CdT
   (Věc T-725/16)
   (2016/C 462/42)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Maria José Palos Caravina (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: A. Salerno a P. Singer, advokáti)

      Žalovaný: Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného pro jmenování Překladatelského střediska (CDT), kterým tento odmítá vyhovět žádosti o sdělení rozhodnutí o jmenování paní [X] do španělské překladatelské skupiny, které bylo oznámené v říjnu 2015, jakož i, v rozsahu, v němž je to třeba, rozhodnutí téhož orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 5. července 2016, kterým se zamítá stížnost podaná proti tomuto odmítnutí.

               —

               uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z porušení článku 25 služebního řádu.
   Má totiž za to, že oznámení „nástupu“ osoby do služby nijak nesplňuje povinnost zveřejňovat rozhodnutí o jmenování stanovenou tímto článek a za nepřítomnosti řádného zveřejnění má každý člen personálu právo vyžadovat sdělení dotčeného rozhodnutí o jmenování. Toto právo tedy Orgán oprávněný pro jmenování Překladatelského střediska pro instituce Evropské unie porušil, když přijal napadené rozhodnutí, a sice rozhodnutí ze dne 23. prosince 2015, kterým se jí odmítlo sdělení uvedeného rozhodnutí.
   Žalobkyně se rovněž domnívá, že proti právu vyplývajícímu z článku 25 služebního řádu nelze namítat ani nařízení č. 45/2001 o ochraně osobních údajů, které je irelevantní, protože i za předpokladu, že by rozhodnutí o jmenování spadalo do oblasti údajů chráněných tímto nařízením, musí být článek 25 považován za lex specialis přiznávající třetím osobám právo přístupu.


title: Věc C-121/13: Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 7. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Wedding – Německo) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft v. Xceed Holding Ltd.

text:
               11.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/18

         Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 7. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Wedding – Německo) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft v. Xceed Holding Ltd.
   (Věc C-121/13) (1)

   2014/C 261/28
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda třetího senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 164, 8.6.2013.


title: Věc T-350/16: Žaloba podaná dne 1. července 2016 – Kinepolis Group v. Komise

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/39

         Žaloba podaná dne 1. července 2016 – Kinepolis Group v. Komise
   (Věc T-350/16)
   (2016/C 296/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Kinepolis Group (Brusel, Belgie) (zástupci: H. Gilliams a J. Bocken, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 11. ledna 2016 o režimu státní podpory týkajícího se výjimky z nadměrného zisku SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) zavedeného Belgickým královstvím;

               —

               podpůrně zrušil články 2-4 tohoto rozhodnutí;

               —

               v každém případě zrušil články 2-4 tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž tyto články a) požadují vrácení podpory od subjektů, ve vztahu k nimž nebylo vydáno „rozhodnutí o nadměrném zisku“ ve smyslu tohoto rozhodnutí a b) požadují vrácení částek ve výši daňové úspory příjemce, aniž Belgii umožňují zohlednit úpravu daně směrem nahoru provedenou jiným daňovým orgánem;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, překroční pravomoci a neuvedení dostatečného odůvodnění, neboť Komise v rozhodnutí ze dne 11. ledna 2016 o režimu státní podpory týkajícího se výjimky z nadměrného zisku SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) zavedeného Belgickým královstvím, konstatovala existenci státní podpory.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 107 SFEU, povinnosti uvést odůvodnění a zjevně nesprávného posouzení, jelikož sporné rozhodnutí kvalifikuje režim jako selektivní opatření.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 107 SFEU a zjevně nesprávného posouzení, jelikož podle sporného rozhodnutí poskytuje režim výhody.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení článku 107 SFEU, porušení legitimního očekávání, zjevně nesprávného posouzení, překročení pravomoci a neuvedení přiměřeného odůvodnění, jelikož je tímto rozhodnutím Belgii uloženo, aby došlo ke vrácení podpory.


title: Věc C-455/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2014 H proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. července 2014 ve věci T-271/10: H v. Rada Evropské unie, Evropská komise, Policejní mise Evropské unie v Bosně a Hercegovině ( „EUPM“ )

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2014 H proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 10. července 2014 ve věci T-271/10: H v. Rada Evropské unie, Evropská komise, Policejní mise Evropské unie v Bosně a Hercegovině („EUPM“)
   (Věc C-455/14 P)
   (2014/C 448/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: H (zástupce: M. Velardo, advokát)

      Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit usnesení Tribunálu ze dne 10. července 2014 ve věci T-271/10 H v. Rada Evropské unie, Evropská komise a „EUPM“ v rozsahu, v němž zamítá žalobu navrhovatele znějící na zrušení rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010 podepsaného vedoucím úřadu EUPM, kterým byl navrhovatel přidělen na pozici „Trestněprávní poradce-prokurátor“ v regionální kanceláři v Banja Luce (Bosna a Hercegovina), a v případě potřeby i rozhodnutí ze dne 30. dubna 2010 podepsané vedoucím mise, které je uvedeno v článku 6 rozhodnutí Rady 2009/906/SZBP ze dne 8. prosince 2009 o Policejní misi Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině (BaH) (1), a v druhé řadě i náhrada škody;

               —

               vrátit věc Tribunálu k opětovnému rozhodnutí

               —

               uložit žalovanému v prvním stupni náhradu nákladů řízení

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Účastník podávající kasační opravný prostředek předkládá následující důvody kasačního opravného prostředku:

               —

               Porušení práva na obhajobu

               —

               Porušení článku 114 jednacího řádu

               —

               Nesprávné právní posouzení

               —

               Porušení unijního práva

      (1)  Úř. věst. L 322, s. 22.


title: Věc T-43/08: Žaloba podaná dne 24. ledna 2008 – Shetland Islands Council v. Komise

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/36

         Žaloba podaná dne 24. ledna 2008 – Shetland Islands Council v. Komise
   (Věc T-43/08)
   (2008/C 92/72)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Shetland Islands Council (zástupci: E. Whiteford, Barrister, E. Murray, Solicitor, a R. Thompson QC)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit články 3, 4 a 5 napadeného rozhodnutí; a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je orgánem veřejné správy, který prováděl platby ve prospěch odvětví rybolovu v rámci dvou obecných opatření podpory s názvem „Aid to the Fish Catching and Processing Industry“ (Podpora pro odvětví lovu a zpracování ryb) a „Aid to the Fish Farming Industry“ (Podpora pro odvětví chovu ryb), která byla tvořena různými druhy režimů podpor. Komise shledala, že podpora, kterou Spojené království poskytlo na základě „Fish Factory Improvement Scheme“ (Režim modernizace továren na zpracování ryb), byla neslučitelná se společným trhem v rozsahu, v němž se týkala částky 92 007 GBP poskytnuté dne 13. srpna 1997, 7. ledna 1999, 25. února 1999, 10. prosince 1999, 19. ledna 2001 a 15. prosince 2004.
   Svou žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení podle článku 230 ES rozhodnutí Komise C 38/2006 (ex NN 93/2005) ze dne 13. listopadu 2007 týkajícího se Režimu modernizace továren na zpracování ryb prováděného ve Spojeném království. Žalobkyně se zejména domáhá zrušení článků 3, 4 a 5 napadeného rozhodnutí z důvodu, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když shledala, že navrácení plateb bude slučitelné s:

               1)

               ustanovením čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1); a

               2)

               obecnými zásadami právní jistoty, ochrany legitimních očekávání a rovného zacházení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


title: Věc T-176/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Bank Tejarat v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Nesprávné posouzení skutkového stavu“

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Bank Tejarat v. Rada
   (Věc T-176/12) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Nesprávné posouzení skutkového stavu“)
   (2015/C 081/17)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Tejarat (Teherán, Irán) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla a Z. Burbeza, solicitors, D. Wyatt, QC, a R. Blakeley, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a S. Cook, zmocněnci)

      Předmět věci

   Částečné zrušení s okamžitým účinkem rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 19, s. 22), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 54/2012 ze dne 23. ledna 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 19, s. 1), nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 709/2012 ze dne 2. srpna 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 208, s. 2).

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž se týkají Bank Tejarat, se zrušují:

                           —

                           bod I B 2 přílohy I rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu;

                           —

                           bod I B 2 přílohy I nařízení (EU) č. 54/2012 ze dne 23. ledna 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu;

                           —

                           bod I B 105 přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010;

                           —

                           bod 5 přílohy II prováděcího nařízení Rady (EU) č. 709/2012 ze dne 2. srpna 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Účinky rozhodnutí Rady 2010/412/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP ve znění rozhodnutí 2012/35 jsou zachovány v rozsahu, v němž se týkají Bank Tejarat, až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 267/2012 a prováděcího nařízení č. 709/2012.

               4)

               Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


title: Věc T-685/14: Usnesení Tribunálu ze dne 17. července 2015 – EEB v. Komise „Životní prostředí — Nařízení (ES) č. 1367/2006 — Rozhodnutí Komise o oznámení Bulharska týkajícím se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích — Odmítnutí vnitřního přezkumu — Individuálně určené opatření — Aarhuská úmluva — Lhůta pro podání žaloby — Opožděnost — Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádající jakýkoliv právní základ“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/36

         Usnesení Tribunálu ze dne 17. července 2015 – EEB v. Komise
   (Věc T-685/14) (1)

   („Životní prostředí - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Rozhodnutí Komise o oznámení Bulharska týkajícím se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích - Odmítnutí vnitřního přezkumu - Individuálně určené opatření - Aarhuská úmluva - Lhůta pro podání žaloby - Opožděnost - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádající jakýkoliv právní základ“)
   (2015/C 381/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: European Environmental Bureau (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupce: S. Podskalská, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro Nolin, S. Petrova a G. Wilms, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2002 ze dne 31. března 2014 o oznámení Bulharské republiky týkajícím se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích a dále návrh na zrušení rozhodnutí Komise Ares (2014) 2317513 ze dne 11. července 2014, kterým se zamítá žádost žalobkyně, kterou se žalobkyně domáhá toho, aby Komise přezkoumala své rozhodnutí ze dne 31. března 2014.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Není namístě rozhodnout o návrzích na vstup Rady Evropské unie a Evropského parlamentu jako vedlejších účastníků do řízení.

               3)

               European Environmental Bureau (EEB) ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               4)

               EEB, Komise, Rada a Parlament ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

      (1)  Úř. věst. C 431, 1. 12. 2014.


title: Věc T-451/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2008 – WellBiz v. OHIM – Wild (WELLBIZ) ( Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/44

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2008 – WellBiz v. OHIM – Wild (WELLBIZ)
   (Věc T-451/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 223/76)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: WellBiz Verein (Eschen, Lichtenštejnsko) (zástupce: M. Schnetzer, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Německo)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2007 (věc R 1575/2006-1) týkající se námitkového řízení mezi WellBiz Verein a Rudolf Wild GmbH & Co. KG.
   Výrok

               1.

               Není již namístě o žalobě rozhodovat.

               2.

               Žalobkyně a žalovaný ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc C-543/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. prosince 2009 — Deutsche Telekom AG v. Spolková republika Německo

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. prosince 2009 — Deutsche Telekom AG v. Spolková republika Německo
   (Věc C-543/09)
   2010/C 80/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Dundesverwaltungsgericht

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Deutsche Telekom AG

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Vedlejší účastníci: Go Yellow GmbH, Telix AG

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 25 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (1) vykládán v tom smyslu, že je členským státům dovoleno, aby podnikům, které účastníkům přidělují telefonní čísla, uložily — za účelem poskytování veřejně přístupných informačních služeb o účastnických číslech a poskytování účastnických seznamů — povinnost poskytnout informace o účastnících, jimž sám tento podnik telefonní číslo nepřidělil, má-li tento podnik tyto informace k dispozici?

               2)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku:
               Má být článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (2) vykládán v tom smyslu, že uložení výše uvedené povinnosti vnitrostátním zákonodárcem je závislé na tom, zda jiný poskytovatel telefonní služby, resp. jeho účastníci souhlasí s poskytnutím informací nebo zda ho přinejmenším neodmítnou?

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 51.

      (2)  Úř. věst. L 201, s. 37.


title: Věc T-211/12: Žaloba podaná dne 14. května 2012 — Hübner v. OHIM — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel)

text:
               14.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/12

         Žaloba podaná dne 14. května 2012 — Hübner v. OHIM — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel)
   (Věc T-211/12)
   2012/C 209/21
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Anton Hübner GmbH & Co. KG (Ehrenkirchen, Německo) (zástupce: A Kirchgäßner, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Silesia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG (Neuss, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. března 2012 ve věci R 351/2011-1 následovně: Rozhodnutí námitkového oddělení se zrušuje v rozsahu uvedeném v odvolání a námitky se v plném rozsahu zamítají;

               —

               uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly v průběhu řízení před odvolacím senátem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Original silicea Kieselsäure-Gel“ pro výrobky zařazené do tříd 3a 5 — přihláška č. 8 178 576

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Silesia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „Silesia“ pro výrobky zařazené do tříd 2, 3, 5, 29, 30, 32 a 33

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 2 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. července 2005 ve spojených věcech C-259/03, C-260/03 a C-343/03: Komise Evropských společenství proti Dánskému království (Režim rybolovných kvót — Roky 1988, 1990 až 1992 a 1994 jakož i 1995 až 1997)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/8

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (třetího senátu)
   ze dne 14. července 2005
   ve spojených věcech C-259/03, C-260/03 a C-343/03: Komise Evropských společenství proti Dánskému království (1)

   (Režim rybolovných kvót - Roky 1988, 1990 až 1992 a 1994 jakož i 1995 až 1997)
   (2005/C 217/15)
   Jednací jazyk: dánština
   Ve spojených věcech C-259/03, C-260/03 a C-343/03, jejichž předmětem jsou tři žaloby pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podané dne 17. června a 4. srpna 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnec: H.-P. Hartvig) proti Dánskému království (zmocněnec: J. Molde), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet (zpravodaj), S. von Bahr a J. Malenovský, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Dánské království tím, že:

                           —

                           nestanovilo vhodné postupy pro použití kvót, které mu byly přiděleny pro každý rybolovný rok 1988, 1990 až 1992 a 1994 jakož i 1995 až 1997,

                           —

                           nezajistilo pro každý takový rok dodržování právních předpisů Společenství v oblasti zachování rybolovných zdrojů pomocí kontrol rybolovných činností a vhodného dohledu nad vykládkami a zaznamenáváním úlovků,

                           —

                           pro každý takový rok včas dočasně nezakázalo rybolov pomocí lodí plujících pod jeho vlajkou nebo registrovaných na jeho území, když vešlo ve známost, že použitelná kvóta byla vyčerpána,

                           —

                           neoznámilo Komisi Evropských společenství zavedení zákazu rybolovu v roce 1988,

               2.

               nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se určuje systém Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů (roky předcházející roku 1993), čl. 9 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992, kterým se určuje systém Společenství pro rybolov a akvakulturu (roky následující po roku 1993), článku 1 a čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení Rady (EHS) č. 2241/87 ze dne 23. července 1987, kterým se zavádí některá kontrolní opatření rybolovných činností (roky předcházející roku 1993), jakož i článku 2 a čl. 21 odst. 1 a 2 a článku 31 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o vytvoření kontrolního systému pro společnou rybářskou politiku.

               3.

               Ve zbývajících částech se žaloby zamítají.

               4.

               Dánskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003

      Úř. věst. C 239, 4.10.2003.


title: Věc F-43/12: Žaloba podaná dne 30. března 2012 — ZZ v. EIGE

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/21

         Žaloba podaná dne 30. března 2012 — ZZ v. EIGE
   (Věc F-43/12)
   2012/C 200/43
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupci: T. Bontinck, S. Woog, advokáti)

      Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí EIGE, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o poskytnutí příplatku za vedení za období od 1. června 2010 do 30. září 2011.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 12. ledna 2012 ředitelky EIGE, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o poskytnutí příplatku za vedení za období od 1. června 2010 do 30. září 2011 a které bylo po stížnosti žalobkyně potvrzeno rozhodnutím ze dne 27. února 2012 zmocněnce oddělení pro lidské zdroje EIGE;

               —

               nařídit vyplacení příplatku za vedení za období od 1. června 2010 do 30. září 2011, navýšeného o úrok z prodlení, jehož částka bude vypočítána na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, od 30. září 2011;

               —

               uložit Evropskému institutu pro rovnost žen a mužů náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-61/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/64

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. září 2008 – Itálie v. Komise
   (Věc T-61/07) (1)

   (2008/C 301/120)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Výmaz věci C-440/03

text:
               23.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/33

         Výmaz věci C-440/03 (1)

   (2005/C 182/60)

      (Jednací jazyk: němčina)

   Usnesením ze dne 4. dubna 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-440/03, Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo.

      (1)  Úř. věst. C 289, 29.11.2003


title: Věc: C-294/05: Žaloba podaná dne 20. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/31

         Žaloba podaná dne 20. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království
   (Věc: C-294/05)
   (2005/C 217/60)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 20. července 2005 žaloba směřující proti Švédskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Lenou Ström van Lier a Günterem Wilmsem, jako zmocněnci, a adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Švédské království tím, že v období mezi 1. lednem 1998 a 31. prosincem 2002 nestanovilo a nepoukázalo vlastní zdroje v návaznosti na dovoz válečného materiálu a zboží pro civilní i vojenské použití, a tím, že poté nezaplatilo úrok z prodlení z tohoto dovozu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č.1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Evropských společenství ve znění platném do 31. května 2000 a v následujícím období ve znění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.

               2.

               uložil Švédskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   V období mezi 1. lednem 1998 a 31. prosincem 2002 Švédské království nestanovilo a nepoukázalo vlastní zdroje v návaznosti na dovoz válečného materiálu a zboží pro civilní i vojenské použití, jakož i nezaplatilo úrok z prodlení z tohoto dovozu. Švédská vláda tvrdí, že čl. 296 odst. 1 písm. b) ES opravňuje členský stát k tomu, aby z hospodářských důvodů týkajících se jeho obrany jednostranně osvobodil dovoz válečného materiálu a zboží pro dvojí užití (civilní a vojenské) od dovozního cla za účelem ochrany vojenského tajemství, jakož i dodržování mezinárodních smluv uzavřených za účelem zaručení vojenské bezpečnosti. Komise uvádí, že členský stát není oprávněn dovolávat se čl. 296 odst. 1 písm. b) za účelem vyloučení vlastních zdrojů z rozpočtu Společenství. Za všech okolností nese členský stát důkazní břemeno, že osvobození válečného materiálu a zboží pro dvojí použití od dovozního cla a poté následující nestanovení a nepoukázání vlastních zdrojů bylo nezbytným opatřením na ochranu jeho základních bezpečnostních zájmů. Komise se domnívá, že Švédské království neuneslo toto důkazní břemeno.


title: Věc T-146/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. února 2008 – Sanofi-Aventis v. OHIM – GD Searle (ATURION) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATURION — Starší národní slovní ochranná známka URION — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Neexistence podobnosti označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               29.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/27

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. února 2008 – Sanofi-Aventis v. OHIM – GD Searle (ATURION)
   (Věc T-146/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ATURION - Starší národní slovní ochranná známka URION - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 79/54)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sanofi-Aventis SA (Paříž, Francie) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: GD Searle LLC (New York, New York, Spojené státy americké)
   Předmět věci
   Žaloba na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. února 2005 (věc R 227/2005-1), týkajícího se námitkového řízení mezi Sanofi-Aventis SA a GD Searle LLC
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Sanofi-Aventis SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 190, 12.8.2006.


title: Věc T-571/08: Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2010 — Německo v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Uložení povinnosti poskytnout informace — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost“ )

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 234/36

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2010 — Německo v. Komise
   (Věc T-571/08) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Uložení povinnosti poskytnout informace - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
   2010/C 234/64
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupce: B. Martenczuk, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Komise ze dne 30. října 2008 o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně státních podpor ve prospěch Deutsche Post AG [C 36/2007 (ex NN 25/2007)].

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc T-532/14: Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Alsharghawi v. Rada „Žaloba na neplatnost — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi — Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů — Lhůta k podání žaloby — Počátek — Nepřípustnost“

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/23

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Alsharghawi v. Rada
   (Věc T-532/14) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Lhůta k podání žaloby - Počátek - Nepřípustnost“)
   (2015/C 056/33)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesbourg, Jižní Afrika) (zástupce: É. Moutet, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2011/137/SZBP ze dne 28. února 2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi (Úř. věst. L 58, s. 53) a rozhodnutí Rady 2011/178/SZBP ze dne 23. března 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/137/SZBP (Úř. věst. L 78, s. 24), v rozsahu, v němž se týkají žalobce.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Bashir Saleh Bashir Alsharghawimu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


title: Věc T-317/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 7. června 2007 – Panrico v. OHIM – HDN Development (Krispy Kreme DOUGHNUTS)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/45

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 7. června 2007 – Panrico v. OHIM – HDN Development (Krispy Kreme DOUGHNUTS)
   (Věc T-317/06) (1)

   (2007/C 199/86)

      Jednací jazyk: španělština

   Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc T-286/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – Torres v. OHIM – Vinícola de Tomelloso (TORRE DE GAZATE) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky společenství TORRE DE GAZATE — Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky TORRES a LAS TORRES — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny )

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/43

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – Torres v. OHIM – Vinícola de Tomelloso (TORRE DE GAZATE)
   (Věc T-286/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky společenství TORRE DE GAZATE - Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky TORRES a LAS TORRES - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny“)
   (2009/C 44/74)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, M. Baz de San Ceferino a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: O. Mondéjar Ortuño a J. García Murillo, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Vinícola de Tomelloso, SCL (Tomelloso, Španělsko) (zástupce: J. L. Casajuana Espinosa, advokát )
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. července 2006 (věc R 421/2004-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Miguel Torres, SA a Vinícola de Tomelloso, SCL.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Miguel Torres, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.