title: Spojené věci C-674/18 a C-675/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – EM v. TMD Friction GmbH (C-674/18), FL v. TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18) („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Převody závodů – Směrnice 2001/23/ES – Články 3 a 5 – Zachování práv zaměstnanců – Ochrana zaměstnanců pro případ platební neschopnosti zaměstnavatele – Převod uskutečněný insolvenčním správcem převádějícího závodu, který se nachází v insolvenčním řízení – Dávky zaměstnaneckého důchodového zabezpečení – Omezení povinností nabyvatele – Výše dávky plynoucí ze systému podnikového připojištění vypočítaná na základě odměny zaměstnance v okamžiku zahájení insolvenčního řízení – Směrnice 2008/94/ES – Článek 8 – Přímý účinek – Podmínky“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/2

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – EM v. TMD Friction GmbH (C-674/18), FL v. TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)
      (Spojené věci C-674/18 a C-675/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Převody závodů - Směrnice 2001/23/ES - Články 3 a 5 - Zachování práv zaměstnanců - Ochrana zaměstnanců pro případ platební neschopnosti zaměstnavatele - Převod uskutečněný insolvenčním správcem převádějícího závodu, který se nachází v insolvenčním řízení - Dávky zaměstnaneckého důchodového zabezpečení - Omezení povinností nabyvatele - Výše dávky plynoucí ze systému podnikového připojištění vypočítaná na základě odměny zaměstnance v okamžiku zahájení insolvenčního řízení - Směrnice 2008/94/ES - Článek 8 - Přímý účinek - Podmínky“)
      (2020/C 378/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: EM (C-674/18), FL (C-675/18)

         Žalované: TMD Friction GmbH (C-674/18), TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů, zejména s ohledem na její čl. 3 odst. 1 a 4 a čl. 5 odst. 2 písm. a), musí být vykládána v tom smyslu, že v případě převodu závodu nacházejícího se v insolvenčním řízení, který provádí jeho insolvenční správce, nebrání vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána vnitrostátní judikaturou, která stanoví, že v případě, že po zahájení insolvenčního řízení vznikne událost zakládající nárok na starobní důchod plynoucí ze systému podnikového připojištění, nabyvatel neodpovídá za nabývané nároky zaměstnance na tento starobní důchod založené na dobách zaměstnání předcházejících zahájení insolvenčního řízení, pokud stran části částky, za kterou nabyvatel neodpovídá, poskytují opatření přijatá na ochranu zájmů zaměstnanců úroveň ochrany, která je přinejmenším rovnocenná úrovni ochrany požadované článkem 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele.

                  2)

                  Článek 3 odst. 4 písm. b) směrnice 2001/23, ve spojení s článkem 8 směrnice 2008/94, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána judikaturou, která pro případ, že nastane událost zakládající nárok na starobní důchody plynoucí ze systému podnikového připojištění po zahájení insolvenčního řízení, během kterého je uskutečněn převod závodu, a pokud jde o část těchto důchodů, které nemá vyplácet nabyvatel, stanoví, že subjekt ručící za riziko platební neschopnosti určený v souladu s vnitrostátním právem není povinen zasáhnout, pokud nabývané nároky na starobní důchody již nebyly definitivní v okamžiku zahájení tohoto insolvenčního řízení, a že pro účely určení částky týkající se části těchto důchodů, za kterou je odpovědný uvedený subjekt, je tato částka vypočítána na základě měsíční hrubé odměny, kterou pobíral dotyčný zaměstnanec v okamžiku zahájení uvedeného řízení, pokud z toho plyne, že zaměstnanci jsou zbaveni minimální ochrany, kterou zaručuje toto ustanovení, což musí ověřit předkládající soud.

                  3)

                  Článek 8 směrnice 2008/94 může mít v rozsahu, v němž stanoví minimální ochranu nabytých nebo nabývaných práv zaměstnanců na starobní důchody, přímý účinek, takže může být uplatněn vůči soukromoprávnímu subjektu, který je dotyčným členským státem určen jako subjekt ručící za riziko platební neschopnosti zaměstnavatelů v oblasti zaměstnaneckého důchodového zabezpečení, pokud s ohledem na povinnost ručení, která je na tento subjekt kladena, a na podmínky, za kterých ji plní, lze uvedený subjekt postavit na roveň státu a pokud se tato povinnost skutečně vztahuje na typy starobních důchodů, pro které je minimální ochrana stanovená v tomto článku 8 požadována, což musí určit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc C-719/18: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Itálie) – Vivendi SA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni („Řízení o předběžné otázce – Elektronické komunikace – Článek 11 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie – Svoboda a pluralita sdělovacích prostředků – Svoboda usazování – Článek 49 SFEU – Směrnice 2002/21/ES – Články 15 a 16 – Vnitrostátní právní úprava zakazující společnosti s významnou tržní silou v jednom odvětví nabýt ‚značných ekonomických rozměrů‘ v jiném odvětví – Výpočet příjmů dosažených v odvětví elektronických komunikací a v odvětví sdělovacích prostředků – Vymezení odvětví elektronických komunikací – Omezení na trhy, které jsou předmětem regulace ex ante – Započítání příjmů přidružených společností – Stanovení rozdílné hranice příjmů pro společnosti, které působí v odvětví elektronických komunikací“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/3

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Itálie) – Vivendi SA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Věc C-719/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Elektronické komunikace - Článek 11 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie - Svoboda a pluralita sdělovacích prostředků - Svoboda usazování - Článek 49 SFEU - Směrnice 2002/21/ES - Články 15 a 16 - Vnitrostátní právní úprava zakazující společnosti s významnou tržní silou v jednom odvětví nabýt ‚značných ekonomických rozměrů‘ v jiném odvětví - Výpočet příjmů dosažených v odvětví elektronických komunikací a v odvětví sdělovacích prostředků - Vymezení odvětví elektronických komunikací - Omezení na trhy, které jsou předmětem regulace ex ante - Započítání příjmů přidružených společností - Stanovení rozdílné hranice příjmů pro společnosti, které působí v odvětví elektronických komunikací“)
      (2020/C 378/03)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vivendi SA

         Žalovaný: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         za přítomnosti: Mediaset SpA

         Výrok

      Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž společnosti zaregistrované v jiném členském státě, jejíž příjmy dosažené v odvětví elektronických komunikací, jak je definováno pro účely této právní úpravy, jsou vyšší než 40 % celkových příjmů dosažených v tomto odvětví, nemohou v systému IKS plynout příjmy překračující 10 % z příjmů dosažených v tomto systému.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc C-784/18 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Aarhuská úmluva – Nařízení (ES) č. 1367/2006 – Článek 2 odst. 1 písm. g) a čl. 10 odst. 1 – Opětovný přezkum správních aktů – Omezení opatření individuální povahy – Prováděcí nařízení (EU) 2016/1056 – Prodloužení doby platnosti schválení účinné látky glyfosátu – Žádost o vnitřní přezkum – Opatření s obecnou působností – Zamítnutí“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung v. Evropská komise
      (Věc C-784/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Aarhuská úmluva - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Článek 2 odst. 1 písm. g) a čl. 10 odst. 1 - Opětovný přezkum správních aktů - Omezení opatření individuální povahy - Prováděcí nařízení (EU) 2016/1056 - Prodloužení doby platnosti schválení účinné látky glyfosátu - Žádost o vnitřní přezkum - Opatření s obecnou působností - Zamítnutí“)
      (2020/C 378/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (zástupce: A. Willand, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a G. Gattinara, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Bayer Agriculture BVBA (représentants: H. Berger, A. Burghardt, J. Wauters, G. Forwood, advokáti)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené společností Bayer Agriculture BVBA a Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 54, 11.2.2019.


title: Věc C-817/18 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. září 2020 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a další v. Evropská komise a další („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Režim podpor týkající se dotovaného nabytí nebo bezplatného poskytnutí přírodních oblastí – Předběžné řízení o přezkumu – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Nařízení (ES) č. 659/1999 – Článek 1 písm. h) – Pojem ‚zúčastněná strana‘ – Soutěžní vztah – Pojem ‚závažné obtíže‘ – Služba obecného hospodářského zájmu – Vedlejší činnosti – Souvislost“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/5

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. září 2020 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a další v. Evropská komise a další
      (Věc C-817/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Režim podpor týkající se dotovaného nabytí nebo bezplatného poskytnutí přírodních oblastí - Předběžné řízení o přezkumu - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Článek 1 písm. h) - Pojem ‚zúčastněná strana‘ - Soutěžní vztah - Pojem ‚závažné obtíže‘ - Služba obecného hospodářského zájmu - Vedlejší činnosti - Souvislost“)
      (2020/C 378/06)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (zástupci: P. H. L. M. Kuypers a M. de Wit, advocaten)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: S. Noë a P.–J. Loewenthal, zmocněnci)
      Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV,
      Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, BV Landgoed „Huis te Maarn“, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV (zástupci: D. Gillet, T. Ruys, P. Wytinck a. A. Al Khatib, advocaten)

         Vedlejší účastník podporující navrhovatelky: Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman a M. L. Noort, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap a Stichting Het Limburgs Landschap se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Evropská komise a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Spojené věci C-21/19 až 23/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden- Nizozemsko) – trestní řízení proti XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19) („Řízení o předběžné otázce – Odpady – Přeprava – Nařízení (ES) č. 1013/2006 – Odpad, který podléhá postupu předchozího písemného oznámení a souhlasu – Článek 1 odst. 3 – Přeprava, na kterou se vztahují požadavky pro schválení – Směrnice 2008/98/ES – Článek 5 odst. 1 – Pojem ‚vedlejší produkty‘ – Nařízení (ES) č. 1069/2009 – Článek 3 bod 1 – Pojem ‚vedlejší produkty živočišného původu‘ – Přeprava směsi vedlejších produktů živočišného původu a jiných materiálů“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/6

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden- Nizozemsko) – trestní řízení proti XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)
      (Spojené věci C-21/19 až 23/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Odpady - Přeprava - Nařízení (ES) č. 1013/2006 - Odpad, který podléhá postupu předchozího písemného oznámení a souhlasu - Článek 1 odst. 3 - Přeprava, na kterou se vztahují požadavky pro schválení - Směrnice 2008/98/ES - Článek 5 odst. 1 - Pojem ‚vedlejší produkty‘ - Nařízení (ES) č. 1069/2009 - Článek 3 bod 1 - Pojem ‚vedlejší produkty živočišného původu‘ - Přeprava směsi vedlejších produktů živočišného původu a jiných materiálů“)
      (2020/C 378/07)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

         Účastníci původních trestních řízení

      XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)

         Výrok

                  1)

                  Článek 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic a čl. 3 bod 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) je třeba vykládat v tom smyslu, že materiál, který nelze kvalifikovat jako „vedlejší produkt“ ve smyslu prvního z těchto ustanovení, lze přesto považovat za „vedlejší produkt živočišného původu“ ve smyslu druhého z uvedených ustanovení.

                  2)

                  Článek 1 odst. 3 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů, ve znění nařízení Komise (EU) č. 135/2012 ze dne 16. února 2012, musí být vykládán v tom smyslu, že přeprava vedlejších produktů živočišného původu, na něž se vztahuje nařízení č. 1069/2009, je vyloučena z působnosti nařízení č. 1013/2006, ve znění nařízení č. 135/2012, s výjimkou případů, kdy nařízení č. 1069/2009 výslovně stanoví použití nařízení č. 1013/2006, ve znění nařízení č. 135/2012.

                  3)

                  Článek 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006, ve znění nařízení č. 135/2012, musí být vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení použije na přepravu směsi vedlejších produktů živočišného původu kategorie 3, ve smyslu článku 10 nařízení č. 1069/2009, a jiných materiálů klasifikovaných jako odpad, který není nebezpečný, ve smyslu nařízení 1013/2006, ve znění nařízení č. 135/2012. Podíl vedlejších produktů živočišného původu ve směsi není v tomto ohledu důležitý.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Spojené věci C-84/19, C-222/19 a C-252/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sądu Rejonowego w Opatowie – Polsko) – Profi Credit Polska SA v. QJ (C-84/19), BW v. DR (C-222/19), QL v. CG (C-252/19) („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Článek 1 odst. 2 – Působnost – Vnitrostátní ustanovení, které stanoví maximální výši nákladů úvěru odlišných od úroků – Článek 3 odst. 1 – Smluvní ujednání, na základě kterého jsou na spotřebitele přeneseny náklady hospodářské činnosti věřitele – Významná nerovnováha v právech a povinnostech stran – Článek 4 odst. 2 – Povinnost sepsat smluvní ujednání jasným a srozumitelným jazykem – Smluvní ujednání, která neupřesňují služby, za které stanoví odměnu – Směrnice 2008/48/ES – Článek 3 písm. g) – Vnitrostátní právní předpisy, jež stanoví způsob výpočtu maximální výše nákladů úvěru, které jsou odlišné od úroků a mohou být uloženy spotřebiteli“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sądu Rejonowego w Opatowie – Polsko) – Profi Credit Polska SA v. QJ (C-84/19), BW v. DR (C-222/19), QL v. CG (C-252/19)
      (Spojené věci C-84/19, C-222/19 a C-252/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 93/13/EHS - Článek 1 odst. 2 - Působnost - Vnitrostátní ustanovení, které stanoví maximální výši nákladů úvěru odlišných od úroků - Článek 3 odst. 1 - Smluvní ujednání, na základě kterého jsou na spotřebitele přeneseny náklady hospodářské činnosti věřitele - Významná nerovnováha v právech a povinnostech stran - Článek 4 odst. 2 - Povinnost sepsat smluvní ujednání jasným a srozumitelným jazykem - Smluvní ujednání, která neupřesňují služby, za které stanoví odměnu - Směrnice 2008/48/ES - Článek 3 písm. g) - Vnitrostátní právní předpisy, jež stanoví způsob výpočtu maximální výše nákladů úvěru, které jsou odlišné od úroků a mohou být uloženy spotřebiteli“)
      (2020/C 378/08)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soudy

      Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Profi Credit Polska S.A. (C-84/19), BW (C-222/19), QL (C-252/19)

         Žalovaní: QJ (C-84/19), DR (C-222/19), CG (C-252/19)

         Výrok

                  1.

                  Článek 3 písm. g) a článek 22 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě týkající se spotřebitelského úvěru, která stanoví způsob výpočtu maximální výše nákladů úvěru, které jsou odlišné od úroků a mohou jít k tíži spotřebitele, i když tento způsob výpočtu umožňuje prodávajícímu nebo poskytovateli zatížit tohoto spotřebitele podílem na běžných nákladech spojených s výkonem své hospodářské činnosti, pokud uvedené právní předpisy prostřednictvím svých ustanovení týkajících se této maximální výše neporušují pravidla harmonizovaná touto směrnicí.

                  2.

                  Článek 1 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011, musí být vykládán v tom smyslu, že z působnosti této směrnice není vyloučeno smluvní ujednání, které stanoví náklady úvěru odlišné od úroků v souladu s horní hranicí stanovenou vnitrostátními právními předpisy týkajícími se úvěrové smlouvy, pokud tyto právní předpisy stanoví, že náklady úvěru odlišné od úroků se nehradí v rozsahu, v němž překračují tuto horní hranici nebo celkovou částku úvěru.

                  3.

                  Článek 4 odst. 2 směrnice 93/13, ve znění směrnice 2011/83, musí být vykládán v tom smyslu, že na ujednání smlouvy o spotřebitelském úvěru, která zatěžují spotřebitele jinými náklady než splacením jistiny a úroků, se nevztahuje výjimka stanovená v tomto ustanovení, pokud tato ujednání neupřesňují povahu těchto nákladů ani služby, za které stanoví odměnu, a jsou formulována tak, že uvádí spotřebitele v omyl ohledně jeho povinností a hospodářských důsledků těchto ujednání, což musí ověřit předkládající soud.

                  4.

                  Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13, ve znění směrnice 2011/83, musí být vykládán v tom smyslu, že smluvní ujednání týkající se nákladů úvěru odlišných od úroků, které stanoví tyto náklady ve výši nepřesahující zákonnou horní hranici a které přenáší na spotřebitele náklady hospodářské činnosti věřitele, může způsobit významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele, pokud zatěžuje posledně uvedeného náklady nepřiměřenými k poskytnutým plněním a výši úvěru, což musí ověřit předkládající soud.

         (1)  Úř. věst. C 164, 13.5.2019.

         Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Spojené věci C-119/19 P a C-126/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. září 2020 – Evropská komise v. Francisco Carreras Sequeros a další, Evropský parlament, Rada Evropské unie („Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Služební řád úředníků Evropské unie – Reforma ze dne 1. ledna 2014 – Článek 6 přílohy X – Úředníci a zaměstnanci vykonávající služební povinnosti v třetí zemi – Nová ustanovení týkající se přiznání dnů placené dovolené za kalendářní rok – Námitka protiprávnosti – Listina základních práv Evropské unie – Článek 31 odst. 2 – Směrnice 2003/88/ES – Základní právo na placenou dovolenou za kalendářní rok“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/8

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. září 2020 – Evropská komise v. Francisco Carreras Sequeros a další, Evropský parlament, Rada Evropské unie
      (Spojené věci C-119/19 P a C-126/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Služební řád úředníků Evropské unie - Reforma ze dne 1. ledna 2014 - Článek 6 přílohy X - Úředníci a zaměstnanci vykonávající služební povinnosti v třetí zemi - Nová ustanovení týkající se přiznání dnů placené dovolené za kalendářní rok - Námitka protiprávnosti - Listina základních práv Evropské unie - Článek 31 odst. 2 - Směrnice 2003/88/ES - Základní právo na placenou dovolenou za kalendářní rok“)
      (2020/C 378/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         (Věc C-119/19 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr, G. Gattinara a L. Vernier, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti), Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau, J. Steele a E. Taneva, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

         (Věc C-126/19 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a R. Meyer, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti), Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr, G. Gattinara a L. Vernier, zmocněnci), Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau, J. Steele a E. Taneva, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 4. prosince 2018, Carreras Sequeros a další v. Komise (T-518/16, EU:T:2018:873), se zrušuje.

                  2)

                  Žaloba podaná Franciscem Carreras Sequerosem, Mariolou de las Heras Ojeda, Olivierem Maesem, Gabriem Marinozzim, Giacomem Miserocchim a Marcem Thieme Groenem ve věci T-518/16 se zamítá.

                  3)

                  Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi a Marc Thieme Groen ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie v rámci projednávaných kasačních opravných prostředků a řízení před Tribunálem Evropské unie, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci řízení před Tribunálem Evropské unie.

                  4)

                  Komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v rámci projednávaných kasačních opravných prostředků.

                  5)

                  Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 131, 8.4.2019.


title: Věc C-186/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze v. Supreme Headquarters Allied Powers Europe („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Článek 1 odst. 1 – Oblast působnosti – Pojem ‚věci občanské a obchodní‘ – Soudní příslušnost – Výlučná příslušnost – Článek 24 bod 5 – Spory týkající se výkonu rozhodnutí – Návrh podaný mezinárodní organizací, který je založen na exekuční imunitě, který směřuje ke zrušení obstavení účtu u třetího subjektu, jakož i k zákazu jeho nového obstavení“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/9

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze v. Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Věc C-186/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 1 odst. 1 - Oblast působnosti - Pojem ‚věci občanské a obchodní‘ - Soudní příslušnost - Výlučná příslušnost - Článek 24 bod 5 - Spory týkající se výkonu rozhodnutí - Návrh podaný mezinárodní organizací, který je založen na exekuční imunitě, který směřuje ke zrušení obstavení účtu u třetího subjektu, jakož i k zákazu jeho nového obstavení“)
      (2020/C 378/10)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Žalovaná: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „věci občanské a obchodní“ spadá návrh na vydání předběžného opatření podaný u soudu členského státu, v jehož rámci se mezinárodní organizace dovolává své exekuční imunity, aby dosáhla jak zrušení obstavení účtu u třetího subjektu, které bylo provedeno v jiném členském státě, než je stát sídla soudu, u něhož byl návrh podán, tak zákazu provést znovu takové obstavení na základě stejných skutkových okolností, a na jehož základě bylo zahájeno řízení, které probíhá současně s řízením ve věci samé, které se týká pohledávky plynoucí z údajného nezaplacení za pohonné hmoty dodané pro potřeby mírové mise zajišťované touto organizací, pokud tento návrh není podán na základě výsad veřejné moci ve smyslu unijního práva, což musí posoudit předkládající soud.

                  2)

                  Článek 24 bod 5 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že návrh na vydání předběžného opatření podaný u soudu členského státu, v jehož rámci se mezinárodní organizace dovolává své exekuční imunity, aby dosáhla jak zrušení obstavení účtu u třetího subjektu, které bylo provedeno v jiném členském státě, než je stát sídla soudu, u něhož byl návrh podán, tak zákazu provést znovu takové obstavení na základě stejných skutkových okolností, nespadá do výlučné příslušnosti soudů členského státu, v němž bylo obstavení účtu provedeno.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc C-214/19 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 3. září 2020 – achtung! GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) („Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 7 odst. 1 písm. b) – Rozlišovací způsobilost – Neexistence“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/10

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 3. září 2020 – achtung! GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-214/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 7 odst. 1 písm. b) - Rozlišovací způsobilost - Neexistence“)
      (2020/C 378/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: achtung! GmbH (zástupci: G. J. Seelig a D. Bischof, Rechtsanwälte)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost achtung! GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 238, 15.7.2019.


title: Věc C-254/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irlande) – Irsko) – Friends of the Irish Environment Ltd v. An Bord Pleanála („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Článek 6 odst. 3 – Působnost – Pojmy ‚projekt‘ a ‚schválení‘ – Odpovídající posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu – Rozhodnutí, jímž se prodlužuje doba platnosti povolení k výstavbě terminálu pro znovuzplyňování zkapalněného zemního plynu – Původní rozhodnutí založené na vnitrostátním právním předpisu, kterým nebyla řádně provedena směrnice 92/43“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/10

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irlande) – Irsko) – Friends of the Irish Environment Ltd v. An Bord Pleanála
      (Věc C-254/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Článek 6 odst. 3 - Působnost - Pojmy ‚projekt‘ a ‚schválení‘ - Odpovídající posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu - Rozhodnutí, jímž se prodlužuje doba platnosti povolení k výstavbě terminálu pro znovuzplyňování zkapalněného zemního plynu - Původní rozhodnutí založené na vnitrostátním právním předpisu, kterým nebyla řádně provedena směrnice 92/43“)
      (2020/C 378/12)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irlande)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Friends of the Irish Environment Ltd

         Žalovaný: An Bord Pleanála

         za přítomnosti: Shannon Lng Ltd

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí, jímž se prodlužuje doba deseti let stanovená původně pro realizaci projektu výstavby terminálu pro znovuzplyňování zkapalněného zemního plynu musí být považováno za schválení projektu ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, jestliže původní povolení tohoto projektu zaniklo a přestalo vyvolávat právní účinky po uplynutí lhůty, kterou stanovilo pro tyto práce, a tyto nebyly zahájeny.

                  2)

                  Je na příslušném orgánu, aby posoudil, zda rozhodnutí, jímž se prodlužuje doba, která byla původně stanovena pro realizaci projektu výstavby terminálu pro znovuzplyňování zkapalněného zemního plynu, jehož povolení zaniklo, musí být předmětem odpovídajícího posouzení důsledků stanoveného v čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích, a případně, zda se toto posouzení musí týkat celého projektu, nebo jeho části, přičemž musí zohlednit zejména jak případně provedené starší posouzení, tak vývoj relevantních environmentálních a vědeckých poznatků a rovněž případnou změnu projektu nebo existenci jiných plánů nebo projektů.

            Toto posouzení důsledků musí být provedeno, pokud na základě nejlepších vědeckých poznatků v této oblasti nelze vyloučit, že plán nebo projekt bude mít dopad na cíle ochrany stanovené pro tuto lokalitu. Starší posouzení uvedeného projektu, provedené před přijetím původního povolení tohoto projektu, může vyloučit toto nebezpečí pouze tehdy, pokud obsahuje úplné, přesné a konečné závěry umožňující odstranit jakoukoli důvodnou vědeckou pochybnost o účincích prací, a pod podmínkou, že nedošlo k vývoji relevantních environmentálních a vědeckých poznatků, projekt nebyl změněn a neexistují jiné plány nebo projekty.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc C-265/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. září 2020 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irsko) – Irsko] – Recorded Artists Actors Performers Ltd v. Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irsko, Attorney General („Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Práva související s autorským právem – Směrnice 2006/115/ES – Článek 8 odst. 2 – Užívání zvukových záznamů v Unii – Právo výkonných umělců na spravedlivou odměnu rozdělenou mezi ně a výrobce zvukových záznamů – Použitelnost na státní příslušníky třetích států – Smlouva o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech – Články 4 a 15 – Výhrady oznámené třetími státy – Omezení práva na spravedlivou odměnu, která mohou na základě vzájemnosti vyplývat z těchto výhrad pro státní příslušníky třetích států v Unii – Článek 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie – Základní právo na ochranu duševního vlastnictví – Požadavek, podle něhož každé omezení musí být stanoveno zákonem, respektovat podstatu základního práva a být přiměřené – Rozdělení pravomocí Unie a členských států ke stanovení těchto omezení – Rozdělení pravomocí ve vztazích se třetími státy – Článek 3 odst. 2 SFEU – Výlučná pravomoc Unie“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/11

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. září 2020 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irsko) – Irsko] – Recorded Artists Actors Performers Ltd v. Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irsko, Attorney General
      (Věc C-265/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Práva související s autorským právem - Směrnice 2006/115/ES - Článek 8 odst. 2 - Užívání zvukových záznamů v Unii - Právo výkonných umělců na spravedlivou odměnu rozdělenou mezi ně a výrobce zvukových záznamů - Použitelnost na státní příslušníky třetích států - Smlouva o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech - Články 4 a 15 - Výhrady oznámené třetími státy - Omezení práva na spravedlivou odměnu, která mohou na základě vzájemnosti vyplývat z těchto výhrad pro státní příslušníky třetích států v Unii - Článek 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie - Základní právo na ochranu duševního vlastnictví - Požadavek, podle něhož každé omezení musí být stanoveno zákonem, respektovat podstatu základního práva a být přiměřené - Rozdělení pravomocí Unie a členských států ke stanovení těchto omezení - Rozdělení pravomocí ve vztazích se třetími státy - Článek 3 odst. 2 SFEU - Výlučná pravomoc Unie“)
      (2020/C 378/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Žalovaní: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irsko, Attorney General

         Výrok

                  1)

                  Článek 8 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem musí být ve světle čl. 4 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát v rámci provedení do svých právních předpisů výrazů „dotyční výkonní umělci“ uvedených v tomto čl. 8 odst. 2, které označují umělce, kteří mají právo na část jediné spravedlivé odměny, která je v něm stanovena, vyloučil umělce, kteří jsou státními příslušníky třetích států ve vztahu k Evropskému hospodářskému prostoru (EHP), s jedinou výjimkou výkonných umělců, kteří mají bydliště nebo pobyt v EHP, a výkonných umělců, jejichž přínos ke zvukovému záznamu byl uskutečněn v EHP.

                  2)

                  Článek 15 odst. 3 Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech a čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115/ES musejí být za současného stavu unijního práva vykládány v tom smyslu, že výhrady oznámené třetími státy na základě tohoto čl. 15 odst. 3, které mají za následek to, že je na jejich území omezeno právo na jednu přiměřenou [spravedlivou] odměnu stanovené v čl. 15 odst. 1 Smlouvy WIPO o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech, nevedou v Evropské unii k omezením práva stanoveného v tomto čl. 8 odst. 2 vůči státním příslušníkům těchto třetích států, přičemž taková omezení však mohou být unijním normotvůrcem zavedena, budou-li v souladu s požadavky čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. Uvedený čl. 8 odst. 2 tedy brání tomu, aby členský stát omezil právo na jedinou spravedlivou odměnu vůči výkonným umělcům a výrobcům zvukových záznamů, kteří jsou státními příslušníky uvedených třetích států.

                  3)

                  Článek 8 odst. 2 směrnice 2006/115/ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby právo na jedinou spravedlivou odměnu, které je v něm stanoveno, bylo omezeno tak, aby odměnu pobíral pouze výrobce dotčeného zvukového záznamu, aniž by byla sdílena s výkonným umělcem, který k tomuto zvukovému záznamu poskytl přínos.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Spojené věci C-503/19 a 592/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 5 de Barcelona – Španělsko) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19) v. Subdelegación del Gobierno en Barcelona („Řízení o předběžné otázce – Postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty – Směrnice 2003/109/ES – Článek 6 odst. 1 – Skutečnosti, které je třeba zohlednit – Vnitrostátní právní úprava – Nezohlednění těchto skutečností – Odmítnutí přiznat postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta z důvodu záznamů dotyčné osoby v rejstříku trestů“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/13

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona – Španělsko) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19) v. Subdelegación del Gobierno en Barcelona
      (Spojené věci C-503/19 a 592/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty - Směrnice 2003/109/ES - Článek 6 odst. 1 - Skutečnosti, které je třeba zohlednit - Vnitrostátní právní úprava - Nezohlednění těchto skutečností - Odmítnutí přiznat postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta z důvodu záznamů dotyčné osoby v rejstříku trestů“)
      (2020/C 378/15)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: UQ (C-503/19), SI (C-592/19)

         Žalovaný: Subdelegación del Gobierno en Barcelona

         Výrok

      Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jak je vykládána částí soudů tohoto státu, která stanoví, že státnímu příslušníkovi třetí země může být zamítnuto přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v tomto členském státě ze samotného důvodu, že má záznam v rejstříku trestů, aniž se konkrétně zkoumá jeho situace z hlediska zejména povahy protiprávního jednání, jehož se tento státní příslušník dopustil, nebezpečí, které tento příslušník případně představuje pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost, délky jeho pobytu na území uvedeného členského státu a existence vazeb na tento členský stát.

         (1)  Úř. věst. C 363, 28.10.2019.


title: Věc C-530/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – NM, jako likvidátor společnosti NIKI Luftfahrt GmbH v. ON („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Články 5 a 9 – Povinnost leteckého dopravce nabídnout ubytování v hotelu cestujícím, jejichž let byl zrušen – Újma, kterou utrpěl cestující během svého pobytu v hotelu poskytujícím ubytování – Možnost dovolávat se odpovědnosti leteckého dopravce na základě nedbalosti hotelového personálu“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/13

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – NM, jako likvidátor společnosti NIKI Luftfahrt GmbH v. ON
      (Věc C-530/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Články 5 a 9 - Povinnost leteckého dopravce nabídnout ubytování v hotelu cestujícím, jejichž let byl zrušen - Újma, kterou utrpěl cestující během svého pobytu v hotelu poskytujícím ubytování - Možnost dovolávat se odpovědnosti leteckého dopravce na základě nedbalosti hotelového personálu“)
      (2020/C 378/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: NM, jako likvidátor společnosti NIKI Luftfahrt GmbH

         Žalovaná: ON

         Výrok

                  1)

                  Článek 9 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost, kterou má podle tohoto ustanovení letecký dopravce, nabídnout cestujícím, na něž se vztahuje toto ustanovení, bezplatně ubytování v hotelu, nezahrnuje to, že by byl dopravce povinen zajistit podmínky ubytování jako takové.

                  2)

                  Nařízení č. 261/2004 musí být vykládáno v tom smyslu, že letecký dopravce, který podle čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení poskytl cestujícímu, jehož let byl zrušen, ubytování v hotelu, nemůže být pouze na základě tohoto nařízení povinen odškodnit cestujícího za újmu zaviněnou zaměstnanci uvedeného hotelu.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-539/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Telefónica Germany GmbH & Co. OHG („Řízení o předběžné otázce – Roaming ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Evropské unii – Nařízení (EU) č. 531/2012 – Článek 6a – Článek 6e odst. 3 – Povinnost poskytovatele roamingových služeb automaticky uplatňovat regulovaný roamingový tarif – Uplatnění na spotřebitele, kteří si zvolili zvláštní roamingový tarif před vstupem nařízení (EU) č. 531/2012 v platnost“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/14

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Telefónica Germany GmbH & Co. OHG
      (Věc C-539/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Roaming ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Evropské unii - Nařízení (EU) č. 531/2012 - Článek 6a - Článek 6e odst. 3 - Povinnost poskytovatele roamingových služeb automaticky uplatňovat regulovaný roamingový tarif - Uplatnění na spotřebitele, kteří si zvolili zvláštní roamingový tarif před vstupem nařízení (EU) č. 531/2012 v platnost“)
      (2020/C 378/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht München I

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Žalovaná: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG

         Výrok

      Článek 6a a čl. 6e odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 531/2012 ze dne 13. června 2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015 musí být vykládány v tom smyslu, že od 15. června 2017 byli poskytovatelé roamingových služeb povinni automaticky uplatňovat vůči všem svým zákazníkům regulovaný roamingový tarif stanovený zejména v článku 6a nařízení, a to bez ohledu na to, zda se tito zákazníci předtím rozhodli využívat regulovaný roamingový tarif, nebo jiný tarif, ledaže před závaznou lhůtou, 15. červnem 2017, výslovně vyjádřili přání využívat tohoto jiného tarifu, v souladu s postupem stanoveným v tomto ohledu v čl. 6e odst. 3 prvním pododstavci nařízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-651/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – JP v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Generální komisař pro uprchlíky a osoby bez státní příslušnosti) („Řízení o předběžné otázce – Azylová politika – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Článek 46 – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinný opravný prostředek – Žaloba proti rozhodnutí odmítajícímu následnou žádost o mezinárodní ochranu jakožto nepřípustnou – Lhůta pro podání žaloby – Způsoby oznamování“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/15

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – JP v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Generální komisař pro uprchlíky a osoby bez státní příslušnosti)
      (Věc C-651/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Azylová politika - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Článek 46 - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 - Právo na účinný opravný prostředek - Žaloba proti rozhodnutí odmítajícímu následnou žádost o mezinárodní ochranu jakožto nepřípustnou - Lhůta pro podání žaloby - Způsoby oznamování“)
      (2020/C 378/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: JP

         Odpůrce: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Výrok

      Článek 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany, ve světle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která pro podání opravného prostředku proti rozhodnutí o nepřípustnosti následné žádosti o mezinárodní ochranu stanoví prekluzivní desetidenní lhůtu, zahrnující státní svátky a dny pracovního volna, od doručení takového rozhodnutí, a to i tehdy, když v případě, že si dotčený žadatel nezvolil adresu pro účely doručování v tomto členském státě, k takovému doručení došlo v sídle vnitrostátního orgánu příslušného k posuzování těchto žádostí, potud, pokud jsou zaprvé tito žadatelé informováni o tom, že v případě, že si nezvolí adresu pro účely doručování rozhodnutí týkajícího se jejich žádosti, se bude mít za to, že si adresu pro účely doručování zvolili v místě sídla tohoto vnitrostátního orgánu, zadruhé podmínky pro přístup uvedených žadatelů do tohoto sídla nadměrně neztěžují převzetí rozhodnutí, která se jich týkají, těmito žadateli, zatřetí účinný přístup k procesním zárukám, které unijní právo přiznává žadatelům o mezinárodní ochranu, je jim zajištěn v takové lhůtě a začtvrté je dodržena zásada rovnocennosti. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda vnitrostátní právní úprava, o kterou jde v původním řízení, tyto požadavky splňuje.

         (1)  Úř. věst. C 372, 4.11.2019.


title: Věc C-273/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. června 2020 – Spolková republika Německo v. SW

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 22. června 2020 – Spolková republika Německo v. SW
      (Věc C-273/20)
      (2020/C 378/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Spolková republika Německo

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: SW

         Vedlejší účastník řízení: Stadt Darmstadt

         Předběžné otázky

                  1.

                              a)

                              Může být při sloučení rodiny s nezletilým uprchlíkem bez doprovodu podle čl. 10 odst. 3 písm. a) a čl. 2 písm. f) směrnice Rady 2003/86/ES (1) ze dne 22. září 2003 trvání nezletilosti „podmínkou“ ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice 2003/86/ES? Je s výše uvedeným ustanovením slučitelná právní úprava členského státu, která rodičům slučovaným s nezletilým uprchlíkem bez doprovodu ve smyslu čl. 2 písm. f) směrnice 2003/86/ES poskytuje (odvozené) právo pobytu v členském státu pouze po dobu, po kterou je uprchlík skutečně ještě nezletilý?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 1a): Musí být čl. 16 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 10 odst. 3 písm. a) a čl. 2 písm. f) směrnice 2003/86/ES vykládán v tom smyslu, že je členskému státu, podle jehož právních ustanovení je (odvozené) právo pobytu rodičů omezeno obdobím do plnoletosti dítěte, povoleno zamítnout žádost rodičů dosud pobývajících ve třetí zemi o vstup a pobyt za účelem sloučení rodiny, pokud uprchlík před konečným rozhodnutím o žádosti podané během tří měsíců po přiznání postavení uprchlíka ve správním nebo soudním řízení dosáhl plnoletosti?

                  2.

                  Pokud podle odpovědi na otázky pod číslem 1 není zamítnutí sloučení rodiny přípustné:
                  Jaké podmínky musí být stanoveny pro skutečné rodinné vztahy ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. b) směrnice 2003/86/ES v případech sloučení rodiny s uprchlíkem, který před rozhodnutím o žádosti o vstup a pobyt za účelem sloučení rodiny dosáhl plnoletosti? Konkrétně:

                              a)

                              Postačuje, jedná-li se o nejbližší příbuzné v přímé vzestupné linii (čl. 10 odst. 3 písm. a) směrnice 2003/86/ES), nebo je nezbytný také skutečný rodinný život?

                              b)

                              Je-li zapotřebí skutečný rodinný život:
                              Jaká intenzita je k tomu zapotřebí? Postačují například příležitostné nebo pravidelné návštěvy, je zapotřebí soužití ve společné domácnosti nebo je k tomu navíc zapotřebí takový způsob soužití, v němž jsou jeho členové na sebe vzájemně odkázáni?

                              c)

                              Vyžaduje sloučení rodičů, kteří se ještě nachází ve třetím státě a podali žádost na sloučení rodiny s dítětem, které má status uprchlíka a v mezidobí dosáhlo plnoletosti, prognózu, že rodinný život bude po vstupu na území obnoven v členském státě způsobem popsaným v otázce 2b)?

         (1)  Směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. L 251, 3.10.2003, s. 12).


title: Věc C-279/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 26. června 2020 – Spolková republika Německo v. XC

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 26. června 2020 – Spolková republika Německo v. XC
      (Věc C-279/20)
      (2020/C 378/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Spolková republika Německo

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: XC

         Vedlejší účastník řízení: Landkreis Cloppenburg

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2003/86/ES (1) ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny vykládán v tom smyslu, že dítě osoby usilující o sloučení rodiny, která byla uznána za uprchlíka, je nezletilé ve smyslu tohoto ustanovení i tehdy, pokud bylo nezletilým v okamžiku podání žádosti o azyl osobou usilující o sloučení rodiny, ale dosáhlo plnoletosti předtím, než byla tato osoba uznána za uprchlíka a před podáním žádosti o sloučení rodiny?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Jaké jsou v takovém případě požadavky na skutečné rodinné vztahy ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. b) směrnice 2003/86/ES?

                              a)

                              Postačuje v tomto ohledu právní vztah rodiče a dítěte nebo je nezbytný skutečný rodinný život?

                              b)

                              V případě, že je rovněž nezbytný skutečný rodinný život: Jaká intenzita je k tomu nezbytná? Postačují například příležitostné nebo pravidelné návštěvy, je zapotřebí soužití ve společné domácnosti nebo je k tomu navíc zapotřebí takový způsob soužití, v němž jsou jeho členové na sebe navzájem odkázáni?

                              c)

                              Vyžaduje sloučení dítěte, které dosáhlo mezitím plnoletosti a které se ještě nachází ve třetím státě a podalo žádost o sloučení rodiny s rodičem, který byl uznán za uprchlíka, předpoklad, že rodinný život bude po vstupu na území obnoven v členském státě způsobem popsaným v otázce 2b)?

         (1)  Směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. L 251, 3.10.2003, s. 12).


title: Věc C-394/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 18. srpna 2020 – XY v. Finanzamt V

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 18. srpna 2020 – XY v. Finanzamt V
      (Věc C-394/20)
      (2020/C 378/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: XY

         Žalovaný: Finanzamt V

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 63 odst. 1 a článek 65 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu o výběru dědické daně, která ohledně výpočtu daně stanoví, že nezdanitelná částka ze zdaňovacího základu je v případě nabytí pozemků nacházejících se v tuzemsku, pokud zůstavitel v době svého úmrtí a dědic k tomuto okamžiku měli bydliště nebo místo obvyklého pobytu v jiném členském státě, nižší než nezdanitelná částka, která by se použila, pokud by alespoň jeden z nich měl v této době bydliště nebo místo obvyklého pobytu v prvně uvedeném členském státě?

                  2.

                  Musí být čl. 63 odst. 1 a článek 65 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu o výběru dědické daně, která ohledně výpočtu daně stanoví, že závazky z povinných dílů v případě nabytí pozemků nacházejících se v tuzemsku, pokud zůstavitel v době svého úmrtí a dědic k tomuto okamžiku měli bydliště nebo místo obvyklého pobytu v jiném členském státě, nejsou odpočitatelné, zatímco by tyto závazky byly od hodnoty nabytí z důvodu smrti odpočitatelné v plném rozsahu, pokud by alespoň zůstavitel nebo dědic měli v době úmrtí zůstavitele bydliště nebo místo obvyklého pobytu v prvně uvedeném členském státě?


title: Věc C-405/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 28. srpna 2020 – EB a další v. Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 28. srpna 2020 – EB a další v. Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
      (Věc C-405/20)
      (2020/C 378/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé v řízení o opravném prostředku „Revision“: EB, JS a DP

         Žalovaný orgán: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být omezení časové působnosti zásady rovného zacházení pro muže a ženy podle rozsudku ve věci C-262/88, Barber (1), jakož i podle protokolu č. 33 k článku 157 SFEU a článku 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES (2) ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (dále jen „směrnice 2006/54/ES“) vykládáno v tom smyslu, že se (rakouský) příjemce důchodu právem nemůže dovolávat zásady rovného zacházení nebo se této zásady může dovolávat pouze (poměrně) pro tu část nároku, která je odvozena od dob zaměstnání po 1. lednu1994, aby mohl uplatnit, že byl diskriminován režimem valorizace důchodů úředníků stanoveným pro rok 2018, která byla použita v původním řízení

                  2.

                  Musí být zásada rovného zacházení pro muže a ženy (podle článku 157 SFEU ve spojení s článkem 5 směrnice 2006/54/ES) vykládána v tom smyslu, že nepřímé nerovné zacházení jako takové, které – případně – vyplývá z režimu valorizace důchodů v roce 2018 použitelných v původním řízení, také s přihlédnutím k již dříve přijatým podobným opatřením a významné ztrátě způsobené jejich kumulativním účinkem v poměru k valorizaci reálné hodnoty důchodů podle inflace (v projednávané věci o 25 %), je odůvodněné, přičemž důvodem je zejména

                              —

                              zamezení „propasti“ mezi vyššími a nižšími důchody (vznikající při pravidelné valorizaci jednotnou sazbou), ačkoliv by tato byla čistě nominální a poměr hodnot by zůstal beze změny

                              —

                              zohlednění obecného „sociální aspektu“ ve smyslu posílení kupní síly osob pobírajících nižší důchody, ačkoliv a) tohoto cíle by bylo možno dosáhnout také bez omezení vyšších dávek a b) zákonodárce nestanoví takovéto opatření stejným způsobem pro posílení kupní síly při inflační úpravě nižších platů úředníků v aktivní službě (v neprospěch úpravy vyšších platů) a nepřijal ani žádné ustanovení týkající se srovnatelného zásahu do valorizace důchodů z jiných systémů sociálního zabezpečení pracovníků (bez státního podílu), aby (v neprospěch valorizace vyšších důchodů) bylo dosaženo posílení kupní síly nižších důchodů

                              —

                              udržení a financování „systému“, ačkoliv důchody úředníků nejsou hrazeny pojišťovnou ze systému organizovaného jako pojištění a financovaného z příspěvků, nýbrž Spolkem jako zaměstnavatelem úředníků v důchodu jako odměna za vykonanou práci, relevantní proto bylo nikoliv udržení nebo financování systému, nýbrž pouze rozpočtové hledisko

                              —

                              protože skutečnost, že statisticky podstatně vyšší dotčenost mužů ve skupině příjemců vyšších důchodů je nutno považovat za důsledek zejména v minulosti typické neexistence rovných příležitostí pro ženy v oblasti zaměstnání a povolání, je samostatným odůvodněním nebo již předem vylučuje domněnku nepřímé diskriminace na základě pohlaví ve smyslu směrnice 2006/54/ES v neprospěch mužů, nebo

                              —

                              protože toto ustanovení je přípustné jako pozitivní opatření ve smyslu čl. 157 odst. 4. SFEU?

         (1)  Rozsudek ze dne 17. května 1990, C-262/88, EU:C:1990:209.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 23).


title: Věc C-412/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 3. září 2020 – Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti P; další účastník řízení: Openbaar Ministerie

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 3. září 2020 – Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti P; další účastník řízení: Openbaar Ministerie
      (Věc C-412/20)
      (2020/C 378/24)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

         Evropský zatýkací rozkaz vydaný proti: P

         Další účastník řízení: Openbaar Ministerie

         Předběžná otázka

      Brání rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV (1), čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii nebo čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie tomu, aby vykonávající justiční orgán vykonal EZR vydaný soudem, když tento soud nesplňuje požadavky kladené na účinnou soudní ochranu, resp. na účinnou právní ochranu a již v okamžiku vydání EZR je nesplňoval, neboť právní úprava vystavujícího členského státu nezaručuje jeho nezávislost a již v okamžiku vydání EZR ji nezaručovala?

         (1)  Rámcové Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1).


title: Věc C-413/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgie) dne 2. září 2020 – État belge v. LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgie) dne 2. září 2020 – État belge v. LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)
      (Věc C-413/20)
      (2020/C 378/25)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: État belge

         Žalovaní: LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Umožňuje bod 9 dodatku 3 hlavy A přílohy I nařízení Komise (EU) č. 1178/2011 ze dne 3. listopadu 2011, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se posádek v civilním letectví podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 (1), aby byly při výpočtu 115 hodin doby letu podle přístrojů uvedených v bodě 9 písm. e) zohledněny hodiny výcviku absolvované na letovém simulátoru FNPT II (pozemní přístrojová doba) nad rámec 15 hodin MCC uvedených v bodě 9 písm. e) odrážce 2) a nad rámec nejvýše 40 hodin výcviku v letu podle přístrojů absolvovaných v FNPT II, které jsou uvedeny v bodě 9 písm. e) odrážce 3) bodu ii), tedy více než 55 hodin pozemní přístrojové doby?

                  2)

                  Liší se odpověď na první otázku podle toho, zda hodiny absolvované nad rámec výše uvedených 15 a 40 hodin tvoří hodiny MCC anebo jiného druhu výcviku na simulátoru?

                  3)

                  V případě záporné odpovědi na obě výše uvedené otázky, umožňuje bod 10 dodatku 3 hlavy A přílohy I téhož nařízení, aby byl průkaz CPL (A) vydán poté, co žadatelé doplnili svůj výcvik absolvováním dostatečného počtu hodin v letadle bez zopakování přístrojové části zkoušky dovednosti („skill test“)?

                  4)

                  V případě záporné odpovědi na tři výše uvedené otázky, vyžaduje obecná zásada právní jistoty, aby byl výklad dotčeného právního předpisu podaný Soudním dvorem časově omezen, a to například tak, že se bude uplatňovat pouze na uchazeče, kteří požádali o vydání průkazu CPL (A), či dokonce začali s výcvikem nezbytným pro získání takového průkazu, až po datu vydání rozsudku Soudního dvora?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 311, s. 1.


title: Věc C-439/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. září 2020 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/21

      Kasační opravný prostředek podaný dne 18. září 2020 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise
      (Věc C-439/20 P)
      (2020/C 378/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, G. Luengo, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 8. července 2020 ve věci T-110/17 Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd v. Komise;

                  —

                  odmítl žalobu předloženou v prvním stupni jako nepřípustnou;

                  —

                  alternativně: aby zamítl žalobu předloženou v prvním stupni jako neopodstatněnou; a v každém případě;

                  —

                  nařídil odpůrci náhradu nákladu řízení o kasačním opravném prostředku a v prvním stupni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
      První, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o přípustnost a účinnost žaloby v prvním stupni.
      Druhý, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o kvalifikování výběru cel jako „retroaktivní“.
      Třetí, Tribunál nesprávně vyložil čl. 8 odst. 1, 9 a 10, a čl. 10 odst. 5 nařízení (ES) č. 1225/2009 (1) a čl. 13 odst. 1, 9 a 10, a čl. 16 odst. 5 nařízení (ES) č. 597/2009 (2), když dospěl k závěru, že výběr cel na dovoz, který porušil závazek, není možný.
      Čtvrtý, Tribunál nesprávně vyložil čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1225/2009 a čl. 24 odst. 1 nařízení (ES) č. 597/2009, když dospěl k závěru, že Rada neměla právní základ ke stanovení, že kdykoli Komise zruší platnost závazkové faktury, clo mělo být vybráno.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 51).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 188, 18.7.2009, s. 93).


title: Věc C-441/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2020 Rada Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2020 Rada Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. července 2020 ve věci T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System v. Komise
      (Věc C-441/20 P)
      (2020/C 378/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupkyně H. Marcos Fraile, zmocněnkyně, N. Tuominen, advokátka)

         Další účastnice řízení: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  zamítl žalobu podanou v prvním stupni znějící na zrušení napadeného nařízení; a

                  —

                  uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

            Alternativně:

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí;

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Zaprvé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že žaloba je přípustná.
      Odpůrkyně musí prokázat aktivní legitimaci podle článku 263 SFEU, zejména bezprostřední dotčení a právní zájem s ohledem na článek 2 napadeného nařízení (1). Antidumpingová cla, která mají být právně důsledkem zneplatnění faktur, nedluží vnitrostátním celním orgánům odpůrkyně, ale jiná společnost, Seraphim Solar System GmbH. Rada má proto za to, že odpůrkyně neprokázala bezprostřední dotčení a právní zájem na podání žaloby a Tribunál se dopustil chyby, když rozhodl, že prokázala.
      Dále je promlčeno právo odpůrkyně podat námitku protiprávnosti podle článku 277 SFEU na základě judikatury TWD Textilwerke Deggendorf a Nachi Europe Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“).
      Konečně přípustnost žalob proti nařízením č. 1238/2013 (2) a nařízení č. 1239/2013 (3) se rovněž zcela jasně opírá o judikaturu SolarWorld, která rozhodla, že článek 3 nařízení č. 1238/2013 a článek 2 nařízení č. 1239/2013 nelze oddělit od zbývající části těchto nařízení.
      Zadruhé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když určil, že články 8 a 13 základních nařízení „vyčerpávají“ možnost výběru cla na dovoz, kterým byl porušen závazek, a jakýkoli jiný přístup se kvalifikuje jako „zpětný“ výběr cla.
      Názor Tribunálu je založen na chybném pochopení základních nařízení. Článek 10 odst. 5 a čl. 16 odst. 5 základních nařízení se obecně zabývají důsledky zjištění, že došlo k porušení závazku. Jedná se o ekvivalent „retroaktivity ve smyslu základních nařízení“, tj. uložení konečných antidumpingových/vyrovnávacích cel do 90 dnů od uplatnění prozatímních opatření na dovozy podléhající registraci podle článku 14 odst. 5 a čl. 24 odst. 5 základních nařízení.
      Tento scénář, tj. porušení závazku a jeho důsledky, má zjevně jinou povahu. Jediným omezením, které ukládá čl. 10 odst. 5 a čl. 16 odst. 5 základních nařízení je, že takový zpětný výběr se nepoužije na dovozy uskutečněné během období 90 dní zpětně před porušením nebo zrušením závazku.
      Kromě toho nemůže existovat žádná zpětná účinnost, pokud jsou cla uložena od začátku, a předpokládá se pouze výjimka z jejich výběru. Vyvážející výrobce se prostřednictvím závazku skutečně vyhýbá uplatňování dotčeného cla, pokud jsou stanoveny podmínky pro prospěch z takového výsledku. Dluh na clu však vznikne, kdykoli se deklarant rozhodne propustit zboží do volného oběhu, tj. bez výběru antidumpingového cla, a dojde k porušení jedné nebo více podmínek tohoto závazku.
      Zatřetí se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že čl. 14 odst. 1 a čl. 24 odst. 1 základních nařízení neopravňují Radu k zavedení kontrolního systému pro podniky, který zahrnuje zneplatnění faktur.
      Článek 14 odst. 1 a čl. 24 odst. 1 základních nařízení dávají Radě při přijímání nařízení ukládajících cla velmi široké pravomoci, jak objasnil Soudní dvůr ve věci Deichmann. Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že Radě chyběla pravomoc zavést kontrolní systém pro podniky, který by zahrnoval zneplatňování faktur.
      Postoj Tribunálu je v rozporu se záměrem notmotvůrce. V unijním právu neexistuje žádná taková dalekosáhlá ochrana hospodářského subjektu, který porušuje své dobrovolně dohodnuté povinnosti a stejně jako v projednávané věci nezpochybňuje ani to, že k takovým porušením došlo. Tento postoj je také přísnější, než jaký vyžaduje právo Světové obchodní organizace („WTO“), což znevýhodňuje EU ve srovnání s obchodními partnery ostatních členů WTO.
      Napadený rozsudek navíc činí závazky pro Komisi nepřiměřeně riskantními. Uzavření závazků s sebou nese riziko na straně EU i potíže s monitorováním ujednání. Ve skutečnosti je primární povinností strany přijímající závazek spolupracovat s Komisí, a tím zajistit plynulé sledování řádného plnění závazku. Bez této záruky by Komise byla vystavena veškerému riziku, zatímco každému, kdo poruší závazek, by bylo umožněno ponechat si jakékoli výhody, které během porušení vzniknou. Tento výklad rovněž maří účel účinné ochrany výrobního odvětví EU před škodlivým dumpingem/subvencováním, které je (alternativně) napraveno prostřednictvím závazku.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/2146 ze dne 7. prosince 2016, kterým se odvolává přijetí závazku dvou vyvážejících výrobců podle prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, kterým se potvrzuje přijetí závazku nabídnutého v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po dobu uplatňování konečných opatření (Úř. věst. L 333, 8.12.2016, s. 4).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, 5.12.2013, s. 1).

         (3)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1239/2013, ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, 5.12.2013, s. 66).


title: Věc T-437/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Itálie v. Komise („Jazykový režim – Oznámení o otevřeném výběrovém řízení administrátoři v oboru auditu – Jazykové znalosti – Omezení výběru druhého jazyka výběrového řízení na angličtinu, francouzštinu a němčinu – Jazyk pro komunikaci – Nařízení č. 1 – Článek 1d odst. 1, článek 27 a čl. 28 písm. f) služebního řádu – Diskriminace na základě jazyka – Odůvodnění – Zájem služby – Přiměřenost“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/25

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Itálie v. Komise
      (Věc T-437/16) (1)

      („Jazykový režim - Oznámení o otevřeném výběrovém řízení administrátoři v oboru auditu - Jazykové znalosti - Omezení výběru druhého jazyka výběrového řízení na angličtinu, francouzštinu a němčinu - Jazyk pro komunikaci - Nařízení č. 1 - Článek 1d odst. 1, článek 27 a čl. 28 písm. f) služebního řádu - Diskriminace na základě jazyka - Odůvodnění - Zájem služby - Přiměřenost“)
      (2020/C 378/28)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a D. Milanowska, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Španělské království (zástupce: L. Aguilera Ruiz, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/322/16 za účelem sestavení rezervních seznamů na pozici administrátorů v oboru auditu (AD 5/AD 7) (Úř. věst. 2016, C 171 A, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/322/16 za účelem sestavení rezervních seznamů na pozici administrátorů v oboru auditu (AD 5/AD 7) se zrušuje.

                  2)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Italskou republikou.

                  3)

                  Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016.


title: Věc T-745/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Kerkosand v. Komise („Státní podpory – Podpora na investiční projekt na západě Slovenska – Regionální investiční podpora – Zamítnutí stížnosti – Rozhodnutí nevznášet námitky – Podmínky pro výjimky – Článek 14 nařízení (EU) č. 651/2014 – Rozsah kontrolní pravomoci Komise – Pokyny k regionální státní podpoře na období 2014 – 2020 – Pojem ‚malý nebo střední podnik‘ – Článek 3 odst. 2 a 3 přílohy I nařízení č. 651/2014 – Údaje použité při výpočtu počtu zaměstnanců a finančních hodnot a sledované období – Článek 4 přílohy I nařízení č. 651/2014 – Pochybnosti o slučitelnosti podpory s vnitřním trhem – Článek 4 odst. 4 nařízení (EU) 2015/1589 – Závažné obtíže“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/26

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Kerkosand v. Komise
      (Věc T-745/17) (1)

      („Státní podpory - Podpora na investiční projekt na západě Slovenska - Regionální investiční podpora - Zamítnutí stížnosti - Rozhodnutí nevznášet námitky - Podmínky pro výjimky - Článek 14 nařízení (EU) č. 651/2014 - Rozsah kontrolní pravomoci Komise - Pokyny k regionální státní podpoře na období 2014 – 2020 - Pojem ‚malý nebo střední podnik‘ - Článek 3 odst. 2 a 3 přílohy I nařízení č. 651/2014 - Údaje použité při výpočtu počtu zaměstnanců a finančních hodnot a sledované období - Článek 4 přílohy I nařízení č. 651/2014 - Pochybnosti o slučitelnosti podpory s vnitřním trhem - Článek 4 odst. 4 nařízení (EU) 2015/1589 - Závažné obtíže“)
      (2020/C 378/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Kerkosand spol. s r. o. (Šajdíkove Humence, Slovensko) (zástupci: A. Rosenfeld a C. Holtmann, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Blanck a A. Bouchagiar, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2017) 5050 final ze dne 20. července 2017 o investiční podpoře pro slovenského výrobce sklářského písku NAJPI a. s. [SA.38121 (2016/FC) – Slovensko] (Úř. věst. 2017, C 336, s. 1)

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise C(2017) 5050 final ze dne 20. července 2017 o investiční podpoře pro slovenského výrobce sklářského písku NAJPI a. s. [SA.38121 (2016/FC) – Slovensko] se zrušuje.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 42, 5.2.2018.


title: Věc T-143/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Société générale v. ECB („Hospodářská a měnová politika – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Přispívání do systému pojištění vkladů nebo do Jednotného fondu pro řešení krizí prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů – Úkoly svěřené ECB – Zvláštní pravomoci ECB v oblasti dohledu – Článek 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1024/2013 – Opatření vyžadující odpočet kumulativní částky nesplacených neodvolatelných platebních příslibů základních vlastních zdrojů kategorie 1 – Neprovedení individuálního přezkumu“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/27

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Société générale v. ECB
      (Věc T-143/18) (1)

      („Hospodářská a měnová politika - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Přispívání do systému pojištění vkladů nebo do Jednotného fondu pro řešení krizí prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů - Úkoly svěřené ECB - Zvláštní pravomoci ECB v oblasti dohledu - Článek 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1024/2013 - Opatření vyžadující odpočet kumulativní částky nesplacených neodvolatelných platebních příslibů základních vlastních zdrojů kategorie 1 - Neprovedení individuálního přezkumu“)
      (2020/C 378/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Société générale (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: E. Koupepidou, R. Bax a F. Bonnard, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení rozhodnutí ECB č. ECB/SSM/2017-O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 ze dne 19. prosince 2017 a dále rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2019-FRSOG-10 ze dne 14. února 2019

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Bod 5 rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) č. ECB/SSM/2017-O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 ze dne 19. prosince 2017, jakož i článek 3 jeho přílohy A a bod 5 rozhodnutí ECB č. ECB-SSM-2019-FRSOG-10 ze dne 14. února 2019, jakož i článek 3 jeho přílohy se zrušují, pokud se jedná o Société générale.

                  2)

                  ECB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc T-50/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Casual Dreams v. EUIPO – López Fernández (Dayaday) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dayaday – Starší národní obrazové ochranné známky DAYADAY a dayaday – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001) – Dobré jméno – Prospěch neprávem získaný z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/29

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Casual Dreams v. EUIPO – López Fernández (Dayaday)
      (Věc T-50/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dayaday - Starší národní obrazové ochranné známky DAYADAY a dayaday - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení 2017/1001) - Dobré jméno - Prospěch neprávem získaný z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky“)
      (2020/C 378/34)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Casual Dreams, SLU (Manrèse, Španělsko) (zástupkyně: A. B. Padial Martínez, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O'Neill, zmocněnec)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO: Miguel Ángel López Fernández (Fuensalida, Španělsko)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. listopadu 2018 (věc R 2097/2018-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Casual Dreams a Lópezem Fernándezem.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 16. listopadu 2018 (věc R 2097/2018-5) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká následujících výrobků:

                              —

                              „polarizační brýle“, „lyžařské brýle“, „cyklistické brýle“, „brýle pro sportovní účely“, „plavecké brýle“, zařazené do třídy 9;

                              —

                              „žínky“, „textilní výrobky a substituty textilních výrobků“, „tkaniny“, „textilie nezařazené do jiných tříd“, zařazené do třídy 24.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.


title: Věc T-144/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Kludi v. EUIPO – Adlon Brand (ADLON) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ADLON – Starší slovní ochranná známka Evropské unie ADLON – Důkaz užívání starší ochranné známky – Pravidlo 19 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní článek 7 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] – Časová působnost – Opožděné předložení dokumentů – Posuzovací pravomoc odvolacího senátu – Článek 95 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Poškození dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení 2017/1001 – Prospěch neprávem získaný z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Kludi v. EUIPO – Adlon Brand (ADLON)
      (Věc T-144/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ADLON - Starší slovní ochranná známka Evropské unie ADLON - Důkaz užívání starší ochranné známky - Pravidlo 19 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní článek 7 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625] - Časová působnost - Opožděné předložení dokumentů - Posuzovací pravomoc odvolacího senátu - Článek 95 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Poškození dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení 2017/1001 - Prospěch neprávem získaný z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky“)
      (2020/C 378/35)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Kludi GmbH & Co. KG (Menden, Německo) (zástupce: A. Zafar, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Fischer a D. Walicka, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Adlon Brand GmbH & Co. KG (Düren, Německo) (zástupci: P. Baronikians, E. Saarmann a N. Dimmler, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. listopadu 2018 (věc R 1500/2018-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Adlon Brand a Kludi.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá

                  2)

                  Společnosti Kludi GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 139, 15.4.2019.


title: Věc T-187/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Glaxo Group v. EUIPO (Odstín purpurové barvy) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška ochranné známky Evropské unie, kterou tvoří odstín purpurové barvy – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním – Článek 7 odst. 3 nařízení 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/30

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Glaxo Group v. EUIPO (Odstín purpurové barvy)
      (Věc T-187/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška ochranné známky Evropské unie, kterou tvoří odstín purpurové barvy - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení 2017/1001“)
      (2020/C 378/36)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Glaxo Group Ltd (Brentford, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister a R. Jacob, solicitor)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Hanne a H. O’Neill, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. ledna 2019 (věc R 1870/2017-1) týkajícímu se přihlášky označení tvořeného odstínem purpurové barvy jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Glaxo Group Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 172, 20.5.2019.


title: Věc T-589/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Gothe a Kunz v. EUIPO – Aldi Einkauf (FAIR ZONE) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie FAIR ZONE – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie FAIR – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Gothe a Kunz v. EUIPO – Aldi Einkauf (FAIR ZONE)
      (Věc T-589/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie FAIR ZONE - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie FAIR - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 378/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Oliver Gothe (Kolín nad Rýnem, Německo) a Martin Kunz (Londýn, Spojené království) (zástupce: K. Kruse, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen a M. Minkner, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. července 2019 (věc R 2253/2018-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Aldi Einkauf na jedné straně a O. Gothem a M. Kunzem na straně druhé.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Oliveru Gothemu a Martinu Kunzovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.


title: Věc T-625/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Daw v. EUIPO (SOS Innenfarbe) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SOS Innenfarbe – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Popisný charakter – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/31

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Daw v. EUIPO (SOS Innenfarbe)
      (Věc T-625/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie SOS Innenfarbe - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001“)
      (2020/C 378/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Daw SE (Ober-Ramstadt, Německo) (zástupce: A. Haberl, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. července 2019 (věc R 277/2019-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení SOS Innenfarbe jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Daw SE se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 372, 4. 11. 2019.


title: Věc T-669/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Novomatic v. EUIPO – Brouwerij Haacht (PRIMUS) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie PRIMUS – Starší slovní ochranná známka Evropské unie PRIMUS – Starší slovní ochranná známka Beneluxu PRIMUS – Relativní důvod pro zamítnutí – Poškození dobrého jména – Článek 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               9.11.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 378/32

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2020 – Novomatic v. EUIPO – Brouwerij Haacht (PRIMUS)
      (Věc T-669/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie PRIMUS - Starší slovní ochranná známka Evropské unie PRIMUS - Starší slovní ochranná známka Beneluxu PRIMUS - Relativní důvod pro zamítnutí - Poškození dobrého jména - Článek 8 odst. 5 nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 378/39)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Rakousko) (zástupce: W. Mosing, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Brouwerij Haacht NV (Boortmeerbeek, Belgie) (zástupci: G. Glas a E. Taelman, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. července 2019 (věc R 2528/2018-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Brouwerij Haacht a Novomatic.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Novomatic AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.