title: Věc C-488/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court – Irsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na JR („Řízení o předběžné otázce – Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Oblast působnosti – Článek 8 odst. 1 písm. c) – Pojem ‚vykonatelný rozsudek‘ – Trestný čin, který vedl k vydání odsuzujícího rozsudku soudem třetího státu – Norské království – Rozsudek uznaný a vykonaný vystavujícím státem na základě dvoustranné úmluvy – Článek 4 odst. 7 písm. b) – Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu – Extrateritoriální povaha trestného činu“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court – Irsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na JR
      (Věc C-488/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Oblast působnosti - Článek 8 odst. 1 písm. c) - Pojem ‚vykonatelný rozsudek‘ - Trestný čin, který vedl k vydání odsuzujícího rozsudku soudem třetího státu - Norské království - Rozsudek uznaný a vykonaný vystavujícím státem na základě dvoustranné úmluvy - Článek 4 odst. 7 písm. b) - Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu - Extrateritoriální povaha trestného činu“)
      (2021/C 182/10)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      High Court (Irsko)

         Účastník původního řízení

      JR

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládány v tom smyslu, že evropský zatýkací rozkaz lze vydat na základě soudního rozhodnutí vystavujícího členského státu, kterým se nařizuje výkon trestu uloženého soudem třetího státu v tomto členském státě, pokud byl dotčený rozsudek na základě dvoustranné úmluvy mezi těmito státy uznán rozhodnutím soudu vystavujícího členského státu. Vydání evropského zatýkacího rozkazu však podléhá podmínce, že vyžádaná osoba byla odsouzena k trestu odnětí svobody v délce nejméně čtyř měsíců a že v rámci řízení, které vedlo k přijetí rozsudku ve třetím státě následně uznaného ve vystavujícím členském státě, byla dodržena základní práva, a zejména povinnosti vyplývající z článků 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie.

                  2)

                  Článek 4 odst. 7 písm. b) rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, musí být vykládán v tom smyslu, při existenci evropského zatýkacího rozkazu, který byl vydán na základě soudního rozhodnutí vystavujícího členského státu, které umožňuje v tomto členském státě výkon trestu uloženého soudem třetího státu, v případě, že byl dotčený trestný čin spáchán na území posledně uvedeného státu, je třeba otázku, zda byl tento trestný čin spáchán „mimo území vystavujícího členského státu“, posoudit s přihlédnutím k trestní příslušnosti tohoto třetího státu, v projednávaném případě Norského království, která umožnila stíhat tento trestný čin, a nikoli k trestní příslušnosti vystavujícího členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 337, 7.10.2019.


title: Věc C-562/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. března 2021 – Evropská komise v. Polská republika, Maďarsko („Kasační opravný prostředek – Článek 107 odst. 1 SFEU – Státní podpory – Polská daň v oblasti maloobchodního prodeje – Článek 108 odst. 2 SFEU – Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Prvky určení referenčního rámce – Progresivita sazeb – Existence výhody selektivní povahy – Důkazní břemeno“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/9

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. března 2021 – Evropská komise v. Polská republika, Maďarsko
      (Věc C-562/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 107 odst. 1 SFEU - Státní podpory - Polská daň v oblasti maloobchodního prodeje - Článek 108 odst. 2 SFEU - Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení - Prvky určení referenčního rámce - Progresivita sazeb - Existence výhody selektivní povahy - Důkazní břemeno“)
      (2021/C 182/11)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, P.-J. Loewenthal a V. Bottka, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, M. Rzotkiewicz a M. Szydło, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Maďarsko ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-572/19 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. března 2021 – European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – ITS Europe) v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace – Doporučení 2003/361/ES – Rozhodnutí panelu Evropské komise pro potvrzování, které se týká kvalifikace mikropodniků, malých a středních podniků (MSP) – Rozhodnutí 2012/838/EU, Euratom – Příloha – Oddíly 1.2.6 a 1.2.7 – Návrh na přezkum – Nařízení (ES) č. 58/2003 – Článek 22 – Nepodání správní stížnosti – Vztah mezi návrhem na přezkum a správní stížností – Odepření statusu MSP navzdory formálnímu splnění kritérií stanovených v doporučení 2003/361 – Právní jistota – Legitimní očekávání – Znevýhodnění, kterým jsou MSP obvykle vystaveny – Neexistence“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/9

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. března 2021 – European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – ITS Europe) v. Evropská komise
      (Věc C-572/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Doporučení 2003/361/ES - Rozhodnutí panelu Evropské komise pro potvrzování, které se týká kvalifikace mikropodniků, malých a středních podniků (MSP) - Rozhodnutí 2012/838/EU, Euratom - Příloha - Oddíly 1.2.6 a 1.2.7 - Návrh na přezkum - Nařízení (ES) č. 58/2003 - Článek 22 - Nepodání správní stížnosti - Vztah mezi návrhem na přezkum a správní stížností - Odepření statusu MSP navzdory formálnímu splnění kritérií stanovených v doporučení 2003/361 - Právní jistota - Legitimní očekávání - Znevýhodnění, kterým jsou MSP obvykle vystaveny - Neexistence“)
      (2021/C 182/12)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – ITS Europe) (zástupci: M. Wellinger a K. T'Syen, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a A. Kyratsou, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující navrhovatelku: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, O. Serdula a J. Očková, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – ITS Europe) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Česká republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 312, 16.9.2019.


title: Věc C-578/19: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – X v. Kuoni Travel Ltd („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 90/314/EHS – Článek 5 odst. 2 třetí odrážka – Souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy – Smlouva o souborných službách pro cesty uzavřená mezi organizátorem cestovních služeb a spotřebitelem – Odpovědnost organizátora cestovních služeb za řádné plnění smluvních závazků jinými poskytovateli služeb – Škody způsobené jednáním zaměstnance poskytovatele služeb – Zproštění odpovědnosti – Událost, kterou organizátor cestovních služeb nebo poskytovatel služeb nemohli předpokládat nebo překonat – Pojem ‚poskytovatel služeb‘“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/10

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – X v. Kuoni Travel Ltd
      (Věc C-578/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 90/314/EHS - Článek 5 odst. 2 třetí odrážka - Souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy - Smlouva o souborných službách pro cesty uzavřená mezi organizátorem cestovních služeb a spotřebitelem - Odpovědnost organizátora cestovních služeb za řádné plnění smluvních závazků jinými poskytovateli služeb - Škody způsobené jednáním zaměstnance poskytovatele služeb - Zproštění odpovědnosti - Událost, kterou organizátor cestovních služeb nebo poskytovatel služeb nemohli předpokládat nebo překonat - Pojem ‚poskytovatel služeb‘“)
      (2021/C 182/13)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court of the United Kingdom

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: X

         Žalovaná: Kuoni Travel Ltd

         za přítomnosti: ABTA Ltd

         Výrok

      Článek 5 odst. 2 třetí odrážka směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy, který stanoví důvod pro zproštění odpovědnosti organizátora souborných služeb pro cesty za řádné plnění závazků vyplývajících ze smlouvy o takových souborných službách, kterou tento organizátor uzavřel se spotřebitelem a na kterou se vztahuje tato směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že v případě neplnění nebo nesprávného plnění těchto závazků v důsledku jednání zaměstnance poskytovatele služeb provádějícího tuto smlouvu:

                  —

                  tento zaměstnanec nemůže být považován pro účely použití tohoto ustanovení za poskytovatele služeb a

                  —

                  organizátor se nemůže na základě tohoto ustanovení zprostit své odpovědnosti za takové neplnění nebo nesprávné plnění závazků.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-580/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – RJ v. Stadt Offenbach am Main („Řízení o předběžné otázce – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Článek 2 – Pojem ‚pracovní doba‘ – Doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání – Profesionální hasiči – Směrnice 89/391/EHS – Články 5 a 6 – Psychosociální rizika – Povinnost prevence“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/11

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Darmstadt – Německo) – RJ v. Stadt Offenbach am Main
      (Věc C-580/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Článek 2 - Pojem ‚pracovní doba‘ - Doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání - Profesionální hasiči - Směrnice 89/391/EHS - Články 5 a 6 - Psychosociální rizika - Povinnost prevence“)
      (2021/C 182/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: RJ

         Žalovaný: Stadt Offenbach am Main

         Výrok

      Článek 2 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, během níž musí být pracovník s to dostavit se na hranici města, kde se nachází jeho služebna, ve lhůtě 20 minut se zásahovým oblekem a služebním vozidlem, které mu dal k dispozici jeho zaměstnavatel, za využití zvláštních práv, která se odchylují od pravidel silničního provozu, a práv přednostní jízdy spojených s tímto vozidlem, představuje v plném rozsahu „pracovní dobu“ ve smyslu tohoto ustanovení pouze tehdy, pokud z celkového posouzení všech okolností daného případu, zejména důsledků stanovení takové lhůty, a případně průměrné četnosti výkonů práce během této doby, vyplývá, že omezení uložená tomuto pracovníkovi během uvedené doby jsou takové povahy, že objektivně a velmi významně ovlivňují možnost pracovníka volně nakládat během téže doby s časem, během něhož jeho profesní služby nejsou vyžadovány, a věnovat se v tomto čase vlastním zájmům.

         (1)  Úř. věst. C 372, 4.11.2019.


title: Věc C-585/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – Academia de Studii Economice din Bucureşti v. Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman – Ministerul Educaţiei Naţionale („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Článek 2 – Pojem ‚pracovní doba‘ – Článek 3 – Minimální doba denního odpočinku – Pracovníci, kteří uzavřeli více pracovních smluv se stejným zaměstnavatelem – Uplatnění ve vztahu k pracovníkovi“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/11

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – Academia de Studii Economice din Bucureşti v. Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman – Ministerul Educaţiei Naţionale
      (Věc C-585/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Článek 2 - Pojem ‚pracovní doba‘ - Článek 3 - Minimální doba denního odpočinku - Pracovníci, kteří uzavřeli více pracovních smluv se stejným zaměstnavatelem - Uplatnění ve vztahu k pracovníkovi“)
      (2021/C 182/15)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Academia de Studii Economice din Bucureşti

         Žalovaný: Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman – Ministerul Educaţiei Naţionale

         Výrok

      Článek 2 bod 1 a článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládány v tom smyslu, že uzavřel-li pracovník se stejným zaměstnavatelem více pracovních smluv, uplatní se minimální doba denního odpočinku, jež je stanovena v uvedeném článku 3, na tyto smlouvy vzaty jako celek, a nikoli na každou z uvedených smluv samostatně.

         (1)  Úř. věst. C 406, 2.12.2019


title: Věc C-596/19 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. března 2021 – Evropská komise v. Maďarsko, Polská republika („Kasační opravný prostředek – Článek 107 odst. 1 SFEU – Státní podpory – Maďarská daň z obratu z reklamy – Prvky určení referenčního rámce – Progresivita sazeb – Přechodný mechanismus částečné odečitatelnosti převedených ztrát – Existence výhody selektivní povahy – Důkazní břemeno“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/12

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. března 2021 – Evropská komise v. Maďarsko, Polská republika
      (Věc C-596/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 107 odst. 1 SFEU - Státní podpory - Maďarská daň z obratu z reklamy - Prvky určení referenčního rámce - Progresivita sazeb - Přechodný mechanismus částečné odečitatelnosti převedených ztrát - Existence výhody selektivní povahy - Důkazní břemeno“)
      (2021/C 182/16)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, P.-J. Loewenthal a K. Herrmann, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós, zmocněnci), Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nákladů, které vynaložila Polská republika.

         (1)  Úř. věst. C 348, 14.10.2019.


title: Věc C-652/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – KO v. Consulmarketing SpA, v úpadku („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 4 – Zásada zákazu diskriminace – Objektivní důvody ospravedlňující rozdílné zacházení se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou – Směrnice 98/59/ES – Hromadné propouštění – Vnitrostátní právní úprava ochrany, která má být poskytnuta zaměstnanci, který je obětí protiprávního hromadného propouštění – Použití méně výhodného režimu ochrany na smlouvy na dobu určitou uzavřené přede dnem jejího vstupu v platnost, které byly po tomto datu přeměněny na pracovní smlouvy na dobu neurčitou“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/13

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – KO v. Consulmarketing SpA, v úpadku
      (Věc C-652/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Objektivní důvody ospravedlňující rozdílné zacházení se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou - Směrnice 98/59/ES - Hromadné propouštění - Vnitrostátní právní úprava ochrany, která má být poskytnuta zaměstnanci, který je obětí protiprávního hromadného propouštění - Použití méně výhodného režimu ochrany na smlouvy na dobu určitou uzavřené přede dnem jejího vstupu v platnost, které byly po tomto datu přeměněny na pracovní smlouvy na dobu neurčitou“)
      (2021/C 182/17)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Milano

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KO

         Žalovaná: Consulmarketing SpA, v úpadku

         za přítomnosti: Filcams CGIL, Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

         Výrok

                  1)

                  Vnitrostátní právní úprava, která upravuje souběžné použití dvou různých režimů ochrany zaměstnanců zaměstnaných na dobu neurčitou v rámci jednoho a téhož hromadného propouštění, dojde-li k hromadnému propouštění v rozporu s kritérii, podle nichž se určují zaměstnanci, kteří budou takto propuštěni, nespadá do působnosti směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění, a nemůže být tedy přezkoumána z hlediska základních práv zaručených Listinou základních práv Evropské unie, a konkrétně jejích článků 20 a 30.

                  2)

                  Ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v případě protiprávního hromadného propouštění rozšiřuje nový režim ochrany zaměstnanců v pracovních poměrech na dobu neurčitou na zaměstnance, jejichž smlouva na dobu určitou, která byla uzavřená přede dnem nabytí účinnosti této právní úpravy, byla po tomto datu přeměněna na smlouvu na dobu neurčitou.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc C-708/19: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Von Aschenbach & Voss GmbH v. Hauptzollamt Duisburg („Řízení o předběžné otázce – Konečné antidumpingové clo – Hliníkové fólie pocházející z Číny – Mírně upravené hliníkové fólie – Prováděcí nařízení (EU) 2017/271 – Přípustnost – Nepodání žaloby na neplatnost žalobkyní ve věci v původním řízení – Aktivní legitimace k podání žaloby na neplatnost“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/13

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Von Aschenbach & Voss GmbH v. Hauptzollamt Duisburg
      (Věc C-708/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Konečné antidumpingové clo - Hliníkové fólie pocházející z Číny - Mírně upravené hliníkové fólie - Prováděcí nařízení (EU) 2017/271 - Přípustnost - Nepodání žaloby na neplatnost žalobkyní ve věci v původním řízení - Aktivní legitimace k podání žaloby na neplatnost“)
      (2021/C 182/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Von Aschenbach & Voss GmbH

         Žalovaný: Hauptzollamt Duisburg

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Finanzgericht Düsseldorf (finanční soud v Düsseldorfu, Německo) ze dne 21. srpna 2019 je nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 413. 9.12.2019.


title: Věc C-739/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – VK v. An Bord Pleanála („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb advokátů – Směrnice 77/249/EHS – Článek 5 – Povinnost hostujícího advokáta, který zastupuje klienta v soudním řízení před vnitrostátním soudem, spolupracovat s advokátem, který působí u dotyčného soudu – Meze“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/14

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – VK v. An Bord Pleanála
      (Věc C-739/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb advokátů - Směrnice 77/249/EHS - Článek 5 - Povinnost hostujícího advokáta, který zastupuje klienta v soudním řízení před vnitrostátním soudem, spolupracovat s advokátem, který působí u dotyčného soudu - Meze“)
      (2021/C 182/19)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Supreme Court

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: VK

         Žalovaný: An Bord Pleanála

         za účasti: The General Council of the Bar of Ireland, The Law Society of Ireland and the Attorney General

         Výrok

      Článek 5 směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů musí být vykládán v tom smyslu, že:

                  —

                  jako takový nebrání s ohledem na cíl řádného výkonu spravedlnosti tomu, aby byla advokátovi, který poskytuje služby zastupování svého klienta, uložena povinnost spolupracovat s advokátem, který působí u dotyčného soudu a který by byl popřípadě odpovědný vůči tomuto soudu, v rámci systému, který advokátům ukládá takové stavovské a procesní povinnosti, jako jsou povinnosti předložit soudu, který věc projednává, veškeré právní, legislativní nebo judikatorní poznatky pro účely řádného průběhu řízení, které právní subjekt není povinen předložit, pokud se rozhodne nebýt zastoupen;

                  —

                  s ohledem na cíl řádného výkonu spravedlnosti není nepřiměřená povinnost hostujícího advokáta spolupracovat s advokátem, který působí u dotyčného soudu, v systému, v němž mají tito advokáti možnost vymezit si své úlohy, jelikož advokát, který působí u dotyčného soudu, má zpravidla pouze napomáhat hostujícímu advokátovi, aby mu umožnil zajistit řádné zastupování klienta a řádné plnění jeho povinností vůči tomuto soudu;

                  —

                  obecná povinnost spolupracovat s advokátem, který působí u dotyčného soudu, která neumožňuje zohlednit zkušenost hostujícího advokáta, jde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení cíle řádného výkonu spravedlnosti.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc C-802/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Firma Z v. Finanzamt Y („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 90 odst. 1 – Snížení základu daně – Zásady stanovené v rozsudku ze dne 24. října 1996, Elida Gibbs (C 317/94, EU:C:1996:400) – Dodání léčivých přípravků – Poskytování slev – Hypotetická povaha předběžné otázky – Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/15

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Firma Z v. Finanzamt Y
      (Věc C-802/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 90 odst. 1 - Snížení základu daně - Zásady stanovené v rozsudku ze dne 24. října 1996, Elida Gibbs (C 317/94, EU:C:1996:400) - Dodání léčivých přípravků - Poskytování slev - Hypotetická povaha předběžné otázky - Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)
      (2021/C 182/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Účastnice řízení podávající opravný prostředek „Revision“ (navrhovatelka): Firma Z

         Žalovaný: Finanzamt Y

         Výrok

      Článek 90 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že lékárna usazená v jednom členském státě nemůže snížit základ daně, když v režimu dodání uvnitř Společenství osvobozených v tomto členském státě od daně z přidané hodnoty dodává léky pojišťovně provádějící veřejné zdravotní pojištění usazené v jiném členském státě a osobám krytým tímto pojištěním poskytne slevu.

         (1)  Úř. věst. C 45, 10.2.2020


title: Věc C-812/19: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial v. Skatteverket („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 9 – Osoba povinná k dani – Pojem – Článek 11 – Seskupení pro účely DPH – Hlavní provozovna a pobočka společnosti, které se nacházejí ve dvou různých členských státech – Hlavní provozovna náležející k seskupení pro účely DPH, jehož součástí není pobočka – Hlavní provozovna, která poskytuje pobočce služby a účtuje jí náklady s nimi související“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/15

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial v. Skatteverket
      (Věc C-812/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 9 - Osoba povinná k dani - Pojem - Článek 11 - Seskupení pro účely DPH - Hlavní provozovna a pobočka společnosti, které se nacházejí ve dvou různých členských státech - Hlavní provozovna náležející k seskupení pro účely DPH, jehož součástí není pobočka - Hlavní provozovna, která poskytuje pobočce služby a účtuje jí náklady s nimi související“)
      (2021/C 182/21)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial

         Žalovaná: Skatteverket

         Výrok

      Článek 9 odst. 1 a článek 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, musí být vykládány v tom smyslu, že pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) musí být hlavní provozovna společnosti, která se nachází v jednom členském státě a je součástí seskupení pro účely DPH vytvořeného na základě tohoto článku 11, a pobočka této společnosti usazená v jiném členském státě považovány za odlišné osoby povinné k dani, pokud tato hlavní provozovna poskytuje uvedené pobočce služby a účtuje jí náklady s nimi spojené.

         (1)  Úř. věst. C 19, 20.1.2020.


title: Věc C-941/19: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Ostravě – Česká republika) – Samohýl group a.s. v. Generální ředitelství cel („Řízení o předběžné otázce – Společný celní sazebník – Sazební zařazení – Kombinovaná nomenklatura – Čísla 3004 a 3808 – Výklad – Nařízení (ES) č. 455/2007 – Roztok pro nakapání na kůži – spot-on pro kočky proti napadení blechami a klíšťaty – Terapeutické nebo profylaktické účinky“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/17

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Ostravě – Česká republika) – Samohýl group a.s. v. Generální ředitelství cel
      (Věc C-941/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 3004 a 3808 - Výklad - Nařízení (ES) č. 455/2007 - Roztok pro nakapání na kůži – spot-on pro kočky proti napadení blechami a klíšťaty - Terapeutické nebo profylaktické účinky“)
      (2021/C 182/24)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Krajský soud v Ostravě

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Samohýl group a.s.

         Žalovaný: Generální ředitelství cel

         Výrok

      Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění vyplývajícím z prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1101/2014 ze dne 16. října 2014, musí být vykládána v tom smyslu, že výrobek tvořený roztokem určeným pro kočky, který se musí aplikovat nakapáním na kůži (spot-on) pomocí pipet (0,5 ml) a který obsahuje účinnou látku zvanou fipronil (50 mg na pipetu) a pomocné látky, jako je butylhydroxyanisol E 320, butylhydroxytoluen E 321, benzylalkohol a diethylenglykol-monoethyleter, spadá – s výhradou, že předkládající soud posoudí všechny skutkové okolnosti, které má k dispozici – do čísla 3808 této nomenklatury jakožto „insekticid“.

         (1)  Úř. věst. C 68, 2.3.2020.


title: Věc C-48/20: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelnego Sądu Administracyjnego – Polsko) – UAB „P“ v. Dyrektor Izby Skarbowej w B. („Řízení o předběžné otázce – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 203 – Bezdůvodně naúčtované daně – Dobrá víra vystavitele faktury – Nebezpečí ztráty daňových příjmů – Povinnost členských států stanovit možnost opravy bezdůvodně naúčtované daně – Zásady daňové neutrality a proporcionality“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/19

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelnego Sądu Administracyjnego – Polsko) – UAB „P“ v. Dyrektor Izby Skarbowej w B.
      (Věc C-48/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 203 - Bezdůvodně naúčtované daně - Dobrá víra vystavitele faktury - Nebezpečí ztráty daňových příjmů - Povinnost členských států stanovit možnost opravy bezdůvodně naúčtované daně - Zásady daňové neutrality a proporcionality“)
      (2021/C 182/26)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: UAB „P“

         Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w B.

         Výrok

      Článek 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a zásady proporcionality a neutrality DPH musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která neumožňuje osobě povinné k dani jednající v dobré víře opravit po zahájení daňové kontroly faktury bezdůvodně uvádějící DPH, i když by příjemce těchto faktur měl nárok na vrácení této daně, pokud by transakce, které jsou předmětem těchto faktur, byly řádně vykázány.

         (1)  Úř. věst. C 191, 8.6.2020.


title: Věc C-112/20: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – M. A. v. État belge („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2008/115/ES – Článek 5 – Rozhodnutí o navrácení – Otec nezletilého dítěte, občana Evropské unie – Zohlednění nejvlastnějšího zájmu dítěte při přijímání rozhodnutí o navrácení“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/20

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 11. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – M. A. v. État belge
      (Věc C-112/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2008/115/ES - Článek 5 - Rozhodnutí o navrácení - Otec nezletilého dítěte, občana Evropské unie - Zohlednění nejvlastnějšího zájmu dítěte při přijímání rozhodnutí o navrácení“)
      (2021/C 182/28)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: M. A.

         Žalovaný: État belge

         Výrok

      Článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí ve spojení s článkem 24 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy jsou povinny náležitě zohlednit nejvlastnější zájem dítěte před přijetím rozhodnutí o navrácení, které je spojeno se zákazem vstupu, i když toto rozhodnutí není určeno nezletilé osobě, nýbrž jejímu otci.

         (1)  Úř. věst. C 161, 11. 5. 2020.


title: Věc C-648/20 PPU: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Westminster Magistrates’ Court – Spojené království) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného vůči PI („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 8 odst. 1 písm. c) – Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem trestního stíhání na základě opatření spojeného s odnětím osobní svobody vydaného týmž orgánem – Neexistence soudního přezkumu před předáním vyžádané osoby – Důsledky – Účinná soudní ochrana – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/21

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Westminster Magistrates’ Court – Spojené království) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného vůči PI
      (Věc C-648/20 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 8 odst. 1 písm. c) - Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem trestního stíhání na základě opatření spojeného s odnětím osobní svobody vydaného týmž orgánem - Neexistence soudního přezkumu před předáním vyžádané osoby - Důsledky - Účinná soudní ochrana - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie“)
      (2021/C 182/29)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Westminster Magistrates’ Court

         Účastník původního řízení

      PI

         Výrok

      Článek 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a judikaturou Soudního dvora, musí být vykládán v tom smyslu, že požadavky na účinnou soudní ochranu, které musí požívat osoba, vůči níž je vydán evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, nejsou splněny, jestliže jak evropský zatýkací rozkaz, tak soudní rozhodnutí, na jehož základě je evropský zatýkací rozkaz vydán, vydává státní zástupce, kterého lze kvalifikovat jako „vystavující justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí, avšak před předáním vyžádané osoby vykonávajícím členským státem nemohou být ve vystavujícím členském státě předmětem soudního přezkumu.

         (1)  Úř. věst. C 62, 22.2.2021.


title: Věc C-755/19: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. února 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – T.H.C. v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides („Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Azylová politika – Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany – Směrnice 2013/32/EU – Článek 46 – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinný opravný prostředek – Žaloba proti rozhodnutí odmítajícímu následnou žádost o mezinárodní ochranu jakožto nepřípustnou – Lhůta pro podání žaloby – Zajištění“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/22

      Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. února 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – T.H.C. v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Věc C-755/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Azylová politika - Společná řízení pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany - Směrnice 2013/32/EU - Článek 46 - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 - Právo na účinný opravný prostředek - Žaloba proti rozhodnutí odmítajícímu následnou žádost o mezinárodní ochranu jakožto nepřípustnou - Lhůta pro podání žaloby - Zajištění“)
      (2021/C 182/31)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: T.H.C.

         Odpůrce: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Výrok

      Článek 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany, ve světle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která pro podání opravného prostředku proti rozhodnutí o nepřípustnosti následné žádosti o mezinárodní ochranu stanoví prekluzivní pětidenní lhůtu, zahrnující státní svátky a dny pracovního volna, je-li dotčený žadatel zajištěn, za podmínky, že je jednak dodržena zásada rovnocennosti a jednak je v takové lhůtě zajištěn účinný přístup zajištěných žadatelů k procesním zárukám, které unijní právo přiznává žadatelům o mezinárodní ochranu.
      Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda vnitrostátní právní úprava, o kterou jde v původním řízení, tyto požadavky splňuje.

         (1)  Úř. věst. C 423, 16.12.2019.


title: Věc C-378/20: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. února 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Rakousko) – Stadtapotheke E v. Bezirkshauptmannschaft Linz-Land („Řízení o předběžné otázce – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na spravedlivý proces – Žádost o vydání koncese pro novou lékárnu pro veřejnost – Povinnost požádat o odborné stanovisko komoru lékárníků – Právo svobodné volby povolání a právo pracovat – Svoboda podnikání – Právo vlastnit majetek – Podmínky pro otevření nové lékárny pro veřejnost – Proporcionalita – Absence uplatňování unijního práva – Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora – Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/24

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. února 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Rakousko) – Stadtapotheke E v. Bezirkshauptmannschaft Linz-Land
      (Věc C-378/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 - Právo na spravedlivý proces - Žádost o vydání koncese pro novou lékárnu pro veřejnost - Povinnost požádat o odborné stanovisko komoru lékárníků - Právo svobodné volby povolání a právo pracovat - Svoboda podnikání - Právo vlastnit majetek - Podmínky pro otevření nové lékárny pro veřejnost - Proporcionalita - Absence uplatňování unijního práva - Článek 53 odst. 2 a článek 94 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
      (2021/C 182/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stadtapotheke E

         Žalovaný: Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         za účasti: AW

         Výrok

      Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc odpovědět na otázky položené rozhodnutím Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Zemský správní soud spolkové země Horní Rakousko, Rakousko) ze dne 10. srpna 2020.

         (1)  Úř. věst. C 443, 21. 12. 2020.


title: Věc C-639/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2020 CEDC International sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-796/16, CEDC International v. EUIPO – Underberg

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/24

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2020 CEDC International sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-796/16, CEDC International v. EUIPO – Underberg
      (Věc C-639/20 P)
      (2021/C 182/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): CEDC International sp. z o.o. (zástupce: M. Fijałkowski, radca prawny)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Underberg AG
      Usnesením ze dne 23. března 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek není přijatelný a že CEDC International sp. z o.o. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-697/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 21. prosince 2020 – W. G. v. Dyrektor Izby Skarbowej w L.

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 21. prosince 2020 – W. G. v. Dyrektor Izby Skarbowej w L.
      (Věc C-697/20)
      (2021/C 182/35)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud:

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: W. G.

         Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w L.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) […], a zejména články 9, 295 a 296, vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi vycházející z čl. 15 odst. 4 a 5 ustawy z dnia 11 marca 2004 o podatku od towarów i usług (zákon ze dne 11. března 2004, o dani ze zboží a služeb; Dz. U. z roku 2011, částka 177, č. 1054, ve znění pozdějších předpisů), která vylučuje možnost uznat manžele vykonávající zemědělskou činnost v rámci zemědělského podniku s využitím majetku spadajícího do jejich bezpodílového spoluvlastnictví manželů za samostatné osoby povinné k DPH?

                  2)

                  Má pro odpověď na první otázku význam skutečnost, že v souladu s vnitrostátní praxí platí, že rozhodnutí jednoho z manželů zdaňovat svou činnost v běžném režimu DPH vede ke ztrátě postavení zemědělce podléhajícího daňovému paušálu u druhého z manželů?

                  3)

                  Má pro odpověď na první otázku význam skutečnost, že je možné jasně oddělit majetek, který pro potřeby vykonávané ekonomické činnosti využívá každý z manželů samostatně a nezávisle?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-698/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 21. prosince 2020 – Gmina Wieliszew v. Insolvenční správce družstevní záložny Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, v konkursu

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 21. prosince 2020 – Gmina Wieliszew v. Insolvenční správce družstevní záložny Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, v konkursu
      (Věc C-698/20)
      (2021/C 182/36)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Gmina Wieliszew

         Odpůrce: Insolvenční správce družstevní záložny Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, v konkursu

         Předběžná otázka

      Je třeba nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (1) o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999, zejména jeho čl. 2 bod 5, článek 3, článek 4, čl. 57 odst. 1, článek 70 a článek 80, nyní nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (2) ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006, zejména jeho čl. 2 bod 15, čl. 37 odst. 1, článek 66, čl. 67 odst. 1, čl. 74 odst. 1 a 89 odst. 1, vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě neumožňující subjektu, který obdržel finanční prostředky z rozpočtu Evropské unie, aby se v soudním řízení účinně domohl vyloučení těchto finančních prostředků z majetkové podstaty, jestliže byly vloženy na bankovní účet u banky, která následně podala insolvenční návrh, nebo vnitrostátní právní úpravě, která tyto prostředky nevylučuje z majetkové podstaty banky nacházející se v úpadku?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 210, s. 25.

         (2)  Úř. věst. 2013, L 347, s. 320.


title: Věc C-715/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie (Polsko) dne 18. prosince 2020 – KL v. X sp. z o.o.

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie (Polsko) dne 18. prosince 2020 – KL v. X sp. z o.o.
      (Věc C-715/20)
      (2021/C 182/37)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud:

      Sąd Rejonowy dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: KL

         Žalovaný: X sp. z o.o.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 1 směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), jakož i ustanovení 1 a 4 výše uvedené rámcové dohody vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví povinnost zaměstnavatele písemně uvést odůvodnění rozhodnutí o výpovědi pracovní smlouvy pouze ve vztahu k pracovním smlouvám uzavřeným na dobu neurčitou, a tedy zakládá právo na soudní přezkum opodstatněnosti výpovědního důvodu u smluv uzavřených na dobu neurčitou, a zároveň nestanoví takovou povinnost zaměstnavatele (tj. povinnost uvést výpovědní důvod) ve vztahu k pracovním smlouvám uzavřeným na dobu určitou (takže soudnímu přezkumu podléhá jen soulad výpovědi s ustanoveními o výpovědích smluv)?

                  2)

                  Mohou se strany dovolávat ustanovení 4 výše uvedené rámcové dohody a obecné zásady unijního práva, která se týká zákazu diskriminace (článek 21 Listiny), v soudním sporu, jehož účastníky jsou na obou stranách soukromoprávní subjekty, a tedy mají uvedená ustanovení horizontální účinek?

         (1)  Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.


title: Věc C-722/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2020 Ultrasun AG proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. října 2020 ve věci T-805/19, Ultrasun AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/27

      Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2020 Ultrasun AG proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. října 2020 ve věci T-805/19, Ultrasun AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      (Věc C-722/20 P)
      (2021/C 182/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ultrasun AG (zástupci: A. Mühlendahl, H. Hartwig, advokáti)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Soudní dvůr Evropské unie (senát rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) usnesením ze dne 25. března 2021 neuznal kasační opravný prostředek za přijatelný a rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-28/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Łodzi (Polsko) dne 15. ledna 2021 – TM v. PJ

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Łodzi (Polsko) dne 15. ledna 2021 – TM v. PJ
      (Věc C-28/21)
      (2021/C 182/39)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Łodzi

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: TM

         Žalovaná: PJ

         Předběžná otázka

      Musí být formulace „[k]aždý členský stát přijme […] veškerá vhodná opatření“ uvedená v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (1) vykládána v tom smyslu, že právní předpisy členských států musí zahrnout do odpovědnosti pojišťovny v rámci pojištění občanskoprávní odpovědnosti celý rozsah náhrady škody, včetně důsledků škodné událostí v podobě ušlého zisku pro poškozeného?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 263, s. 11.


title: Věc C-44/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München (Německo) dne 28. ledna 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München (Německo) dne 28. ledna 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG
      (Věc C-44/21)
      (2021/C 182/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht München

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

         Žalované: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

         Předběžná otázka

      Je s článkem 9 odst. 1 směrnice 2004/48/ES (1) slučitelné, že v řízení o předběžné právní ochraně vrchní zemské soudy (Oberlandesgericht), které jsou příslušné v posledním stupni, v zásadě odmítají vydat předběžné opatření v souvislosti s porušením patentů, pokud sporný patent nebyl potvrzen v prvostupňovém námitkovém řízení nebo v řízení o prohlášení neplatnosti?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. 2004, L 157, s. 45).


title: Věc C-76/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. února 2021 – Wacker Chemie AG v. Spolková republika Německo, zastoupená Umweltbundesamt Deutsche Emissionshandelsstelle

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. února 2021 – Wacker Chemie AG v. Spolková republika Německo, zastoupená Umweltbundesamt Deutsche Emissionshandelsstelle
      (Věc C-76/21)
      (2021/C 182/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Wacker Chemie AG

         Žalovaná: Spolková republika Německo, zastoupená Umweltbundesamt Deutsche Emissionshandelsstelle

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být definice zvětšení kapacity obsažená v pokynech Evropské komise k ETS (1), podle níž může být zařízení provozováno při kapacitě, která je alespoň o 10 % vyšší ve srovnání s původní kapacitou před změnou a vyplývá z investice fyzického kapitálu (nebo série dílčích investic fyzického kapitálu), vykládána v tom smyslu,

                              a)

                              že rozhodující je příčinná souvislost mezi investicí fyzického kapitálu a zvětšením technicky a právně možné maximální kapacity, nebo

                              b)

                              že v souladu s čl. 3 písm. i) a l) rozhodnutí Komise 2011/278/EU (2) ze dne 27. dubna 2011 je rozhodující porovnání s průměrem dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby během prvních šesti měsíců následujících po zahájení změněného provozu?

                  2)

                  Pro případ, že platí 1. b): Musí být čl. 3 písm. i) rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011 vykládán v tom smyslu, že rozhodující není rozsah zvětšení technicky a právně možné maximální kapacity, nýbrž pouze porovnání průměrných hodnot podle čl. 3 písm. l) rozhodnutí 2011/278 nezávisle na tom, zda a v jakém rozsahu tyto hodnoty vyplývají z provedené fyzické změny nebo z vyššího vytížení?

                  3)

                  Musí být pojem „původní kapacita zařízení“ podle přílohy I pokynů k ETS vykládán v souladu s pojmem „počáteční instalovaná kapacita“ podle čl. 7 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU?

                  4)

                  Musí být rozhodnutí Evropské komise, že proti oznámenému režimu státní podpory nepodá námitky, vykládáno v tom smyslu,

                              a)

                              že je tím plně prokázána slučitelnost vnitrostátního režimu s pokyny pro státní podporu také ohledně dalších odkazů na jiná ustanovení vnitrostátního práva ve vnitrostátním režimu podpory, nebo

                              b)

                              že vnitrostátní režim podpory a ostatní ustanovení vnitrostátního práva musí být vykládány v tom smyslu, že jako celek musí být v souladu s pokyny pro státní podporu?

                  5)

                  Pro případ, že platí 4. a): Je rozhodnutí Evropské komise, že proti oznámenému režimu státní podpory nepodá námitky, závazné pro vnitrostátní soud, pokud jde o konstatování souladu s příslušnými pokyny pro státní podporu?

                  6)

                  Jsou pokyny pro státní podporu Evropské komise v důsledku toho, že se na ně Komise odkazuje v rozhodnutí o nepodání námitek proti oznámenému režimu státní podpory a že přezkum slučitelnosti oznámené podpory provádí na základě těchto pokynů, závazné pro členský stát při výkladu a uplatňování schváleného režimu podpory?

                  7)

                  Je čl. 10a odst. 6 směrnice 2003/87/ES (3) ve znění směrnice (EU) 2018/410, podle nějž by členské státy měly přijmout finanční opatření za účelem kompenzace nepřímých nákladů spojených s emisemi uhlíku, relevantní pro výklad bodu 5 pokynů k ETS, podle nějž musí být podpora omezena na minimum potřebné k dosažení požadované ochrany životního prostředí?

         (1)  Sdělení Komise – Pokyny k některým opatřením státní podpory v souvislosti se systémem obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů po roce 2012 (Úř. věst. 2012, C 158, s. 4).

         (2)  Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. 2011, L 130, s. 1).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32).


title: Věc C-83/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 9. února 2021 – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd v. Agenzia delle Entrate

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 9. února 2021 – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd v. Agenzia delle Entrate
      (Věc C-83/21)
      (2021/C 182/44)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelky: Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd

         Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jaký je výklad výrazů „technický předpis“ pro služby informační společnosti a „předpis pro služby“ informační společnosti uvedených ve směrnici 2015/1535/EU (1), a zejména musí být tyto výrazy vykládány v tom smyslu, že zahrnují i daňová opatření, která nejsou přímo zaměřena na regulaci konkrétní služby informační společnosti, ale v každém případě upravují její konkrétní výkon v členském státě, zejména tím, že zatěžují všechny poskytovatele služeb zprostředkování nemovitostí – včetně neusazených provozovatelů, kteří poskytují své služby online – doplňkovými a instrumentálními povinnostmi pro účinný výběr daní splatných pronajímateli, kterými jsou:

                              a)

                              shromažďování a následné sdělování údajů týkajících se krátkodobých nájemních smluv uzavřených v důsledku činnosti zprostředkovatele daňovým orgánům členského státu;

                              b)

                              srážková daň splatná daňovým orgánům z částek zaplacených nájemci pronajímatelům a následná výplata těchto částek daňovým orgánům.

                  2)

                              a)

                              Brání zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES (2) a 2000/31/ES (3), takovému vnitrostátnímu opatření, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí působícím v Itálii – tedy včetně neusazených provozovatelů, kteří poskytují své služby online – povinnosti shromažďování údajů týkajících se krátkodobých nájemních smluv uzavřených jejich prostřednictvím a následné sdělení finanční správě, a to pro účely související s výběrem přímých daní splatných uživateli služby?

                              b)

                              Brání zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, takovému vnitrostátnímu opatření, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí působícím v Itálii – tedy včetně neusazených provozovatelů, kteří poskytují své služby online – kteří zasahují do platební fáze krátkodobých nájemních smluv uzavřených jejich prostřednictvím, povinnost uplatnit, pro účely související s výběrem přímých daní splatných uživateli služby, srážkovou daň z těchto plateb s následnou platbou daňovým orgánům?

                              c)

                              V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky, může být zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, omezeny způsobem, který je v souladu s [unijním] právem, vnitrostátními opatřeními, jako jsou opatření popsaná výše v písmenech a) a b), při zohlednění toho, že jinak by výběr daně týkající se přímých daní splatných uživateli služby nebyl účinný?

                              d)

                              Může být zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, omezeny způsobem, který je v souladu s [unijním] právem, vnitrostátním opatřením, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí, kteří nejsou usazeni v Itálii, povinnost jmenovat daňového zástupce, který je povinen jménem a na účet neusazeného zprostředkovatele splnit vnitrostátní opatření uvedená výše v písm. b), vzhledem k tomu, že jinak by výběr daně týkající se přímých daní splatných uživateli služby nebyl účinný?

                  3)

                  Musí být čl. 267 třetí pododstavec SFEU vykládán v tom smyslu, že pokud existuje otázka výkladu [unijního] práva (primárního nebo sekundárního) vznesená jedním z účastníků řízení a doprovázená přesným uvedením znění otázky, si soud přesto zachovává možnost přistoupit k autonomnímu formulování samotné otázky, přičemž podle svého uvážení a podle nejlepšího vědomí a svědomí určí prameny [unijního] práva, vnitrostátní ustanovení, která s nimi mohou být v rozporu, a znění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, je-li to v mezích oblasti předmětu sporu, anebo je povinen přijmout otázku formulovanou účastníkem řízení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/1535 ze dne 9. září 2015 o postupu při poskytování informací v oblasi technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (Úř. věst. 2015, L 241, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. 2006, L 376, s. 36).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1).


title: Věc C-99/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2021 Danske Slagtermestre proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 1. prosince 2020 ve věci T-486/18, Danske Slagtermestre v. Evropská komise

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/32

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2021 Danske Slagtermestre proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 1. prosince 2020 ve věci T-486/18, Danske Slagtermestre v. Evropská komise
      (Věc C-99/21 P)
      (2021/C 182/46)
      Jednací jazyk: dánština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Danske Slagtermestre (zástupce: H. Sønderby Christensen, advokat)

         Další účastníci řízení: Evropská komise a Dánské království

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2020 ve věci T-486/18.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  —

                  První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil požadavek bezprostředního dotčení. Na podporu tohoto důvodu navrhovatel tvrdí, že k doložení bezprostředního dotčení postačuje, že Danske Slagtermestre vysvětlil, proč může vícestupňový systém postavit jeho členy do nevýhodného soutěžního postavení (viz body 47 a 50 rozsudku ve věcech C-622/16 P až C-624/16 P) (1). Tribunál tedy pochybil, když v bodě 103 napadeného usnesení dospěl k závěru, že Danske Slagtermestre musí prokázat, kteří konkrétní členové byli dotčeni a jak přesně vícestupňový systém ovlivňuje jejich soutěžní postavení.

                  —

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nevzal do úvahy skutečnost, že požadavek osobního dotčení se neuplatní na případy uvedené v třetí části čtvrtého pododstavce článku 263 SFEU. Navrhovatel tudíž tvrdí, že usnesení Tribunálu je stiženo pochybením v rozsahu, v němž při posuzování bezprostředního dotčení v bodě 103 odkazuje na úvahy uvedené v bodech 71 až 77 týkající se osobního dotčení. Tribunál výslovně uvedl jak v bodě 63, který uvádí dotčenou část odůvodnění, tak v bodě 82, kterým je tato část uzavřena, že se body 71 až 77 týkají výlučně kritéria osobního dotčení.

                  —

                  Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nevzal do úvahy skutečnost, že kritéria uplatněná Soudním dvorem ve věcech C-622/16 P až C-624/16 P potvrzují, že v projednávané věci je naplněn požadavek bezprostředního dotčení. Navrhovatel tedy tvrdí, že Danske Slagtermestre prokázal, že (i) činnosti jsou obdobné, (ii) jeho členové působí na stejném trhu zboží a služeb jako společnost, které byla poskytnuta podpora, a (iii) jeho členové působí na stejném zeměpisném trhu jako společnost, které byla poskytnuta podpora. V projednávané věci nejsou činnosti jeho členů pouze obdobné, nýbrž stejné jako činnost příjemce podpory.

                  —

                  Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál v bodě 103 nesprávně použil sloveso „prokázat“, které je mnohem intenzivnější než výrazy „vysvětlit“ či „vyložit“. V této souvislosti navrhovatel tvrdí, že není pravda, že Danske Slagtermestre nevysvětlil, proč jsou členové vystaveni soutěži, která je narušena vícestupňovým systémem. Byl splněn požadavek spočívající v tom, že příjemce je ušetřen nákladů, které by musel nést za obvyklých okolností v rámci každodenní správy nebo obvyklých činností. Potvrzuje to judikatura Soudního dvora (viz mimo jiné věc C-172/03, Heiser, bod 55) (2).

                  —

                  Pátý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál v každém případě nesprávně posoudil skutkové okolnosti daného případu, a v bodech 71 až 77 se proto dopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatel zaprvé tvrdí, že Tribunál pochybil, když vyjádřil výhrady ohledně některých informací poskytnutých Danske Slagtermestre, ačkoliv Komise ani dánská vláda tyto informace nezpochybnily, a zadruhé uvádí, že Tribunál pochybil, když nezohlednil několik důležitých skutečností, na které Danske Slagtermestre několikrát poukázal v žalobě, v replice a v přílohách.

         (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, Komise v. Scuola Elementare Maria Montessori a Komise v. Ferracci (C-622/16 P až C-624/16 P, EU:C:2018:873).

         (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 3. března 2005 (C-172/03, EU:C:2005:130).


title: Věc C-106/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 22. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. BC

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 22. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. BC
      (Věc C-106/21)
      (2021/C 182/47)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Žalovaný: BC

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1)


title: Věc C-107/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 22. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. ZR

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 22. února 2021 – Deutsche Lufthansa AG v. ZR
      (Věc C-107/21)
      (2021/C 182/48)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG

         Odpůrce: ZR

         Předběžná otázka

      Představuje stávka vlastních zaměstnanců leteckého dopravce uskutečněná na základě výzvy odborové organizace mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).


title: Věc C-110/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2021 Universität Bremen proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-660/19, Universität Bremen v. Výkonná agentura pro výzkum

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/34

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2021 Universität Bremen proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-660/19, Universität Bremen v. Výkonná agentura pro výzkum
      (Věc C-110/21 P)
      (2021/C 182/49)
      Jednací jazyk: němčina.

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Universität Bremen (zástupce: C. Schmid, vysokoškolský učitel)

         Další účastnice řízení: Výkonná agentura pro výzkum

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1.

                  zrušil usnesení Tribunálu Evropské unie (osmého senátu) ze dne 16. prosince 2020 ve věci T-660/19, Universität Bremen v. Výkonná agentura pro výzkum;

                  2.

                  vrátil věc k rozhodnutí Tribunálu, pokud možno jinému senátu;

                  3.

                  určil, že zastoupení Universität Bremen vysokoškolským učitelem Christophem Schmidem ve věci T-660/19 je podle čl. 19 odst. 7 statutu Soudního dvora Evropské unie platné;

                  4.

                  podpůrně pro případ, že bude určena neplatnost zastoupení vysokoškolským učitelem, určil, že Universität Bremen je oprávněna se i nadále účastnit řízení před Tribunálem ve věci T-660/19 za současného stavu v zastoupení advokátem, který splňuje podmínky čl. 19 odst. 3 a 4 statutu;

                  5.

                  rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto v konečném rozhodnutí Tribunálu s tím, že žalovaná nezávisle na konečném rozhodnutí Tribunálu ponese náklady dosavadního řízení o žalobě a řízení o kasačním opravném prostředku, nebo že – podpůrně – každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady dosavadního řízení; uložil žalované, aby náhradu nákladů právního zastoupení, která jí byla poskytnuta žalobkyní v souvislosti s řízením před Tribunálem, v obou případech neprodleně vrátila žalobkyni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka vznáší výtku, že napadeným usnesením byla neprávem jako zjevně nepřípustná odmítnuta její žaloba na zrušení rozhodnutí Výkonné agentury pro výzkum Ares (2019) 4590599 ze dne 16. července 2019 z důvodu neplatného zastoupení vysokoškolským učitelem podle článku 126 jednacího řádu Tribunálu. Toto usnesení Tribunálu je podle ní stiženo nesprávným právním posouzením. Zaprvé Tribunál opomíjí, že vysokoškolští učitelé, jimž jejich právní řád přiznává právo vystupovat před soudy jako zmocněnci, jsou podle znění a systematiky čl. 19 odst. 7 statutu Soudního dvora Evropské unie privilegováni a nemusí splňovat požadavky autonomního pojmu advokát podle čl. 19 odst. 3 a 4 statutu. Zadruhé – a podpůrně – měl Tribunál na základě základního práva být vyslechnut, zakotveného v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, a čl. 6 odst. 1 EÚLP, jakož i podle zásady proporcionality v každém případě upozornit na problémy týkající se přípustnosti; alternativně mělo být takové upozornění uvedeno přinejmenším na internetových stránkách Tribunálu, např. v záložce „Příručka pokynů k žalobě“.


title: Věc C-116/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-243/18, VW v. Komise

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/35

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-243/18, VW v. Komise
      (Věc C-116/21 P)
      (2021/C 182/50)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: VW, Evropský parlament, Rada Evropské unie

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek (sedmého senátu) ze dne 16. prosince 2020, VW v. Komise, vydaný ve věci T-243/18;

                  —

                  zamítl žalobu v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, pokud jde o kritéria pro posouzení legality voleb provedených normotvůrcem, a z porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 46 až 49 a bod 58 napadeného rozsudku). Komise tvrdí, že:

                  —

                  se Tribunál odchýlil od zásady, že posouzení legality unijního aktu s ohledem na základní práva se nemůže opírat o tvrzení vycházející z důsledků tohoto aktu v konkrétním případě;

                  —

                  protiprávnost ustanovení služebního řádu se nemůže opírat o „nepřiměřenou“ povahu volby provedené normotvůrcem;

                  —

                  Tribunál v rozporu se zásadami stanovenými v rozsudku HK v. Komise (C-460/18P) nezohlednil všechny prvky, které charakterizují dvě srovnávané situace.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu zásady zákazu diskriminace, jelikož Tribunál rozhodl, že situace uvedené v článcích 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu (body 50 až 61 napadeného rozsudku) jsou srovnatelné. Komise má za to, že:

                  —

                  datum uzavření manželství není jediným kritériem, které odlišuje články 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu. Rozdíl vychází z řady faktorů, které Tribunál odmítl zohlednit;

                  —

                  Tribunál měl zohlednit účel minimální délky trvání manželství ve dvou dotčených ustanoveních, který by prokázal jejich rozdíly;

                  —

                  diskriminace na základě věku není prokázána.

            Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv a z několika porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 65 až 80 a 81 až 88 napadeného rozsudku):

                  —

                  první část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nerozhodnutí o pozůstalostním důchodu podle článků 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu;

                  —

                  druhá část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle spočívajícího v zabránění podvodům a z porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 65 až 80 napadeného rozsudku);

                  —

                  třetí část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle směřujícího k zajištění finanční rovnováhy důchodového systému Unie (body 81 až 88 napadeného rozsudku).


title: Věc C-117/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-315/19, BT v. Komise

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/36

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-315/19, BT v. Komise
      (Věc C-117/21 P)
      (2021/C 182/51)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: BT, Evropský parlament, Rada Evropské unie, Association internationale des anciens de l’Union européenne (AIACE Internationale)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek ze dne 16. prosince 2020, BT v. Komise, n (T-315/19);

                  —

                  zamítl žalobu v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, pokud jde o kritéria pro posouzení legality voleb provedených normotvůrcem, a z porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 42, 49 a 57 napadeného rozsudku). Komise má za to, že:

                  —

                  se Tribunál odchýlil od zásady, že posouzení legality unijního aktu s ohledem na základní práva se nemůže opírat o tvrzení vycházející z důsledků tohoto aktu v konkrétním případě;

                  —

                  protiprávnost ustanovení služebního řádu se nemůže opírat o „nepřiměřenou“ povahu volby provedené normotvůrcem;

                  —

                  Tribunál v rozporu se zásadami stanovenými v rozsudku HK v. Komise (C-460/18P) nezohlednil všechny prvky, které charakterizují dvě srovnávané situace.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu zásady zákazu diskriminace, jelikož Tribunál rozhodl, že situace uvedené v článcích 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu (body 51 až 63 napadeného rozsudku) jsou srovnatelné. Komise tvrdí, že:

                  —

                  datum uzavření manželství není jediným kritériem, které odlišuje články 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu. Rozdíl vychází z řady faktorů, které Tribunál odmítl zohlednit;

                  —

                  Tribunál měl zohlednit účel minimální délky trvání manželství ve dvou dotčených ustanoveních, který by prokázal jejich rozdíly;

                  —

                  diskriminace na základě věku není prokázána.

            Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv a z několika porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 66 až 93 napadeného rozsudku):

                  —

                  první část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 52 prvního odstavce Listiny základních práv spočívající v odmítnutí odlišit důsledky úmrtí úředníka na pozůstalého manžela/manželku v závislosti na tom, zda manželství bylo uzavřeno před nebo po službě (body 87 až 88 napadeného rozsudku);

                  —

                  druhá část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle spočívajícího v zabránění podvodům a z porušení povinnosti uvést odůvodnění (body 66 až 84 napadeného rozsudku);

                  —

                  třetí část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle směřujícího k zajištění finanční rovnováhy důchodového systému Unie (body 85 až 93 napadeného rozsudku).


title: Věc C-118/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-442/17 RENV, RN v. Komise

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2021 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-442/17 RENV, RN v. Komise
      (Věc C-118/21 P)
      (2021/C 182/52)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: RN, Evropský parlament

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek ze dne 16. prosince 2020, RN v. Komise, (T-442/17 RENV);

                  —

                  zamítl žalobu v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení v prvním stupni;

                  —

                  uložit žalované straně v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Tribunál rozšířil oblast působnosti svého postoupení věci nad rámec sporu o postoupení, jak jej definoval soud, který rozhoduje o kasačním opravném prostředku (body 41 až 46 napadeného rozsudku). Komise tvrdí, že:

                  —

                  rozsah kasačního opravného prostředku není ponechán na uvážení soudu, který rozhoduje o kasačním opravném prostředku;

                  —

                  soud, který rozhoduje o kasačním opravném prostředku, určil, že články 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu upravují různé situace. Vzhledem k tomu, že se s těmito situacemi zachází odlišně, implicitně, ale nutně, rozhodl záporně rozhodnutí o existenci porušení zásady rovného zacházení;

                  —

                  rozsudek Tribunálu vydaný na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je v rozporu s bodem rozsudku o kasačním opravném prostředku, který však s konečnou platností rozhodl o existenci diskriminace.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, pokud jde o kritéria pro posouzení legality volby provedené normotvůrcem, a z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění (body 68 až 71 a bod 79 napadeného rozsudku). Komise má za to, že:

                  —

                  Tribunál se odchýlil od zásady, podle níž posouzení legality unijního aktu s ohledem na základní práva nemůže být založeno na tvrzeních vycházejících z důsledků tohoto aktu v konkrétním případě;

                  —

                  protiprávnost ustanovení služebního řádu nesmí být založena na „nepřiměřené“ povaze volby provedené normotvůrcem;

                  —

                  Tribunál v rozporu se zásadami stanovenými v rozsudku HK v. Komise (C-460/18 P) nezohlednil všechny prvky, jimiž se vyznačují tyto dvě situace, které mají být porovnány.

            Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu zásady zákazu diskriminace, protože Tribunál rozhodl, že situace uvedené v článcích 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu jsou srovnatelné (body 72 až 85 napadeného rozsudku). Komise tvrdí, že:

                  —

                  datum uzavření manželství není jediným kritériem, které odlišuje článek 18 přílohy VIII služebního řádu od článku 20 uvedené přílohy. Rozdíl vyplývá z řady faktorů, které Tribunál odmítl zohlednit;

                  —

                  Tribunál měl ve dvou dotčených ustanoveních zohlednit účel minimální doby trvání manželství, který by prokázal rozdíly mezi nimi;

                  —

                  diskriminace na základě věku není prokázána.

            Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a z několika případů nesplnění povinnosti odůvodnění (body 87 až 88 a 90 až 113 napadeného rozsudku):

                  —

                  první část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie spočívajícího v odmítnutí rozlišovat mezi důsledky smrti úředníka pro pozůstalého manžela/pozůstalou manželku podle toho, zda bylo manželství uzavřeno před nebo po ukončení služebního poměru úředníka (body 87 až 88 napadeného rozsudku);

                  —

                  druhá část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle zabránit podvodům a z nesplnění povinnosti odůvodnění (body 90 až 105 napadeného rozsudku);

                  —

                  třetí část vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu cíle spočívajícího v ochraně finanční rovnováhy unijního důchodového systému (body 106 až 113 napadeného rozsudku).


title: Věc C-120/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 26. února 2021 – LB v. TO

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/39

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 26. února 2021 – LB v. TO
      (Věc C-120/21)
      (2021/C 182/53)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LB

         Žalovaná: TO

         Předběžná otázka

      Brání článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (1) a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie použití takové vnitrostátní právní úpravy, jako je § 194 odst. 1 ve spojení s § 195 [Bürgerliches Gesetzbuch (občanský zákoník), dále jen „BGB“], podle které nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok podléhá obecné tříleté promlčecí lhůtě, která za podmínek uvedených v § 199 odst. 1 BGB začíná běžet posledním dnem referenčního roku, pokud zaměstnavatel pracovníkovi prostřednictvím náležité výzvy a poučení fakticky neumožnil jeho nárok na dovolenou uplatnit?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 299, s. 9.


title: Věc C-122/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 26. února 2021 – Get Fresh Cosmetics Limited v. Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/39

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 26. února 2021 – Get Fresh Cosmetics Limited v. Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba
      (Věc C-122/21)
      (2021/C 182/54)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Get Fresh Cosmetics Limited

         Odpůrce: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

         Předběžné otázky

                  1.

                  Má být čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 87/357/EHS ze dne 25. června 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů (1), vykládán v tom smyslu, že výrobky uvedené v odstavci 1 uvedeného článku definuje jako výrobky, které nejsou potravinami, mají však tvar, vůni, barvu, vzhled, obal, označení, objem nebo rozměry, které mohou způsobit, že spotřebitelé, zejména děti, je zamění s potravinami a v důsledku toho je mohou vložit do úst, cucat nebo spolknout, což by mohlo být, jak je prokázáno na základě objektivních a podložených údajů, nebezpečné a způsobit například dušení, otravu nebo perforaci či zablokování zažívacího ústrojí?

                  2.

                  Je-li odpověď na první otázku kladná, má důkazní břemeno nést příslušný orgán dozoru členského státu?

         (1)  Úř. věst. 1987, L 192, s. 49; Zvl. vyd. 13/08, s. 283.


title: Věc C-123/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2021 Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-541/18, Changmao Biochemical Engineering v. Komise

text:
               10.5.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 182/40

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2021 Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. prosince 2020 ve věci T-541/18, Changmao Biochemical Engineering v. Komise
      (Věc C-123/21 P)
      (2021/C 182/55)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (zástupci: K. Adamantopoulos, dikigoros, P. Billiet, advocaat)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA a Caviro Distillerie Srl

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2020 ve věci T-541/18,

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním předneseným navrhovatelkou v její žalobě podané k Tribunálu a zrušil napadené nařízení (1) v rozsahu, v němž se jí týká, nebo, podpůrně, v celém rozsahu, v souladu s článkem 61 statutu Soudního dvora; a

                  —

                  uložil žalované v prvním stupni a dalším účastnicím řízení náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v rámci tohoto kasačního opravného prostředku a v řízení před Tribunálem ve věci T-541/18, nebo

                  —

                  podpůrně, vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o některých důvodech kasačního opravného prostředku, pokud by to odůvodňoval stav řízení, a

                  —

                  určil, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku: body 64, 65 a 74 napadeného rozsudku jsou stiženy nesprávným právním posouzením, jelikož Tribunál měl za to, že legalita unijních aktů přijatých v souladu s čl. 2 odst. 7 základního nařízení (2) nemůže být přezkoumávána z pohledu Protokolu o přistoupení Čínské lidové republiky k WTO (dále jen „protokol o přistoupení“). Podpůrně, napadený rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením z důvodu neuznání toho, že čl. 2 odst. 7 základního nařízení představuje výjimku z čl. 2 odst. 1 až 6 uvedeného nařízení, která se specificky na dovozy z Číny do Unie může uplatnit pouze na základě čl. 15 písm. a) bodu ii) čl. 15 písm. d) protokolu o přistoupení a pouze po dobu platnosti těchto ustanovení. Použití Argentiny za strany Komise jako obdobné země bylo v případě navrhovatelky chybné, a to z hlediska unijního práva i práva WTO. Tento přístup vedl k tomu, že Komise u navrhovatelky konstatovala velmi vysoké dumpingové rozpětí, přestože při alternativním použití č. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení by nebylo zjištěno žádné.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku: závěry Tribunálu v bodech 103, 106, 109 až 112, 114, 116, 117, 120 a 121 napadeného rozsudku jsou stiženy zjevným pochybením při uplatnění práva, jelikož Tribunál v nich konstatoval, že Komise neporušila čl. 3 odst. 1, 2 a 5, jakož i čl. 11 odst. 2 a 9 základního nařízení a svou povinnost řádné péče a řádné správy tím, že by opomenula při svém posouzení stavu odvětví kyseliny vinné v Unii zohlednit výsledky a aktivity společnosti Distilerie Mazzari, největšího, nejziskovějšího a nejvíce prosperujícího výrobce této kyseliny v Unii, jakož i skutečnost, že některá neuvážená investiční rozhodnutí určitých výrobců této kyseliny v Unii měly negativní dopady na jejich výsledky.
      Třetí důvod kasačního opravného prostředku: závěry Tribunálu v bodech 138, 139, 145 až 147, 150 a 152 napadeného rozsudku jsou stiženy zjevným pochybením při uplatnění práva, jelikož Tribunál v nich konstatoval, že Komise neporušila čl. 3 odst. 1, 2 a 5, jakož i čl. 11 odst. 2 a 9 základního nařízení a svou povinnost řádné péče a řádné správy tím, že při svém posouzení pravděpodobnosti, že dojde k obnovení újmy, odmítla zohlednit aktivity společnosti Hangzou Bioking, největšího čínského výrobce kyseliny vinné do Unie, jakož i dopad klimatických změn a rozdílů v konečném použití přirozeně vzniklé kyseliny vinné a synteticky vyrobené kyseliny vinné.
      Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se v bodech 171 a 173 až 177 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když došel k závěru, že Komise navrhla, že navrhovatelku ve vhodný čas seznámí se všemi hlavními skutečnostmi a úvahami. Pokud by Komise splnila své povinnosti plynoucí z čl. 3 odst. 2, čl. 11 odst. 2, čl. 6 odst. 7, čl. 19 odst. 2 a 4 a čl. 20 odst. 2 a 4 základního nařízení, jakož i čl. 6 odst. 4 a 2 antidumpingové dohody WTO, předložila by navrhovatelka Komisi užitečná vyjádření a závěry ohledně zranitelnosti Unie a rizika obnovení újmy by byly odlišné a pro navrhovatelku příznivé.
      Navrhovatelka mimoto zdvořile tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při zkoumání, na základě článku 296 SFEU, jejích výtek týkajících se 1) absence právního základu pro použití čl. 2 odst. 7 základního nařízení v napadeném nařízení v bodě 187 napadeného rozsudku, 2) posouzení stavu odvětví kyseliny vinné v Unii v bodě 188 napadeného rozsudku a 3) posouzení pravděpodobnosti, že dojde k obnovení újmy, a relevance výsledků společnosti Hangzhou Bioking v bodě 189 napadeného rozsudku. Tyto výtky měly být projednány před Tribunálem v rámci prvního a čtvrtého žalobního důvodu.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/921 ze dne 28. června 2018, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 (Úř. věst. 2018, L 164, s. 14).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).