title: Věc T-275/14: Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Drahtwerk St. Ingbert a další v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/28

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Drahtwerk St. Ingbert a další v. Komise
   (Věc T-275/14)
   2014/C 223/33
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Drahtwerk St. Ingbert GmbH (St. Ingbert, Německo), DWK Drahtwerk Köln GmbH (Köln, Německo), Kalksteingrube Auersmacher GmbH (Völklingen, Německo), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Německo), Stahlguss Saar GmbH (St. Ingbert) a Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingen) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní SA.33995 (2013/C) – Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a nižší příplatek EEG pro podniky, které jsou velkými spotřebiteli energie;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož příplatek EEG a zvláštní systém náhrad, které jsou upraveny v zákoně o upřednostňování obnovitelných energií (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien) (dále jen „EEG“), nepředstavují poskytnutí státních nebo státem kontrolovaných prostředků. Všechny relevantní skutečnosti pro kvalifikaci těchto opatření byly zjištěny v přípravném řízení mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo. Nezůstaly už žádné pochybnosti, o kterých měla Komise rozhodnout v řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1).

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 108 odst. 1 SFEU a zásady právní jistoty

                           —

                           Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že Komise porušila čl. 108 odst. 1 SFEU a zásadu právní jistoty tím, že použila řízení pro nové podpory podle čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 namísto řízení pro existující podpory podle článku 17 a násl. nařízení č. 659/1999 za účelem přezkoumání svého předběžného posouzení EEG jako podpory. V této souvislosti především uvádějí, že rozhodnutím ze dne 22. května 2002 Komise nepovažovala EEG 2000 za podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož se neuskutečnil převod státních prostředků. Změny z EEG 2000 na EEG 2012 nebyly ve srovnání s rozhodnutím Komise ze dne 22. května 2002 zásadní. Komise tak mohla namítat změněný právní názor Komise v řízení podle čl. 108 odst. 1 SFEU bez zatížení žalobkyň.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 41 Listiny základních práv a práva být vyslechnut

                           —

                           Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná vydala napadené rozhodnutí, aniž by předtím žalobkyním poskytla možnost se k věci vyjádřit.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc T-435/17: Žaloba podaná dne 30. března 2017 – Grendene v. EUIPO – Hipanema (HIPANEMA)

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/54

         Žaloba podaná dne 30. března 2017 – Grendene v. EUIPO – Hipanema (HIPANEMA)
   (Věc T-435/17)
   (2017/C 283/83)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Grendene, SA (Sobral, Brazílie) (zástupce: J. L. de Castro Hermida, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hipanema (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „HIPANEMA“ s vyznačením Evropské unie – přihláška č. 1 154 586

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. ledna 2017 ve věci R 629/2016-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené usnesení a vydal místo něho usnesení, kterým konstatuje afinitu mezi produkty registrovanými pro napadenou ochrannou známku a produkty chráněnými prioritními namítanými ochrannými známkami, v rozsahu, jaký je nezbytný pro posouzení podobnosti pro účely ustanovení čl. 8odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Evropské unie;

               —

               aby v případě konstatování podobnosti porovnal kolidující označení z jazykového hlediska, což nebylo učiněno v námitkovém řízení, ani v rámci odvolání před správním orgánem, a následně konstatoval shodu fonetických a významových aspektů a podobnost grafických aspektů uvedených označení, a povolil nekonfliktní koexistenci kolidujících ochranných známek, a tudíž zamítl žádost o ochranu Evropské unie pro mezinárodní ochrannou známku č. 1 154 586 „HIPANEMA“ třídy 14. Pokud by měl Tribunál za to, že k tomu nemá pravomoc, aby vrátil věc odvolacímu senátu EUIPO s příkazem vycházet z konstatování podobnosti kolidujících ochranných známek.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-490/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Freistaat Bayern v. Verlag Esterbauer GmbH „Řízení o předběžné otázce — Právní ochrana databází — Směrnice 96/9/ES — Článek 1 odst. 2 — Oblast působnosti — Databáze — Topografické mapy — Nezávislost prvků tvořících databázi — Možnost tyto prvky od sebe oddělit bez dotčení hodnoty jejich informačního obsahu — Zohlednění účelu topografické mapy pro uživatele“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Freistaat Bayern v. Verlag Esterbauer GmbH
   (Věc C-490/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Právní ochrana databází - Směrnice 96/9/ES - Článek 1 odst. 2 - Oblast působnosti - Databáze - Topografické mapy - Nezávislost prvků tvořících databázi - Možnost tyto prvky od sebe oddělit bez dotčení hodnoty jejich informačního obsahu - Zohlednění účelu topografické mapy pro uživatele“)
   (2015/C 429/06)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Freistaat Bayern

      Odpůrce: Verlag Esterbauer GmbH

      Výrok

   Článek 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází musí být vykládán v tom smyslu, že si zeměpisné údaje, které jsou třetí osobou vytěženy z topografické mapy za účelem zhotovení jiné mapy a jejího uvádění na trh, uchovávají po vytěžení dostatečnou informační hodnotu na to, aby bylo možné je kvalifikovat jako „nezávislé prvky“„databáze“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


title: Věc C-211/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itálie) dne 15. dubna 2016 – Bimotor SpA v. Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itálie) dne 15. dubna 2016 – Bimotor SpA v. Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino
   (Věc C-211/16)
   (2016/C 251/10)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Provinciale di Torino

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Bimotor SpA

      Odpůrce: Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino

      Předběžná otázka

   Brání unijní právní předpisy v oblasti DPH (šestá směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977, ve znění směrnice 2002/38/ES (2) a směrnice 2006/112/ES (3)) takové právní úpravě členského státu – jako je čl. 34 odst. 1 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000 – podle které nelze pohledávky týkající se DPH vrátit nebo započíst v rámci jednoho daňového roku v plné výši, ale pouze do výše předem stanoveného maximálního limitu?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).

      (2)  Směrnice Rady 2002/38/ES ze dne 7. května 2002, kterou se mění a dočasně upravuje směrnice 77/388/EHS, pokud jde o úpravu daně z přidané hodnoty uplatňované na služby rozhlasového a televizního vysílání a na určité elektronicky poskytované služby (Úř. věst. L 128, s. 41).

      (3)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. června 2005 ve věci T- 265/03, Helm Düngemittel GmbH proti Komisi Evropských společenství (Potravinová pomoc — Částečné propadnutí jistoty na dodávku — Návrh na vrácení propadnuté částky — Rozhodčí doložka — Žaloba na neplatnost — Nepřípustnost)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/18

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 9. června 2005
   ve věci T- 265/03, Helm Düngemittel GmbH proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Potravinová pomoc - Částečné propadnutí jistoty na dodávku - Návrh na vrácení propadnuté částky - Rozhodčí doložka - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost)
   (2005/C 229/37)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci T-265/03, Helm Düngemittel GmbH, se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupená W. Waschmannem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: G. Berscheid a M. Niejahr, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 23. května 2003 ohledně propadnutí části jistoty na dodávku, složené žalobkyní, z důvodu zpoždění v dodávce hnojiva dodávaného v rámci potravinové pomoci ve prospěch Severní Koreje, uskutečněné na základě nařízení Komise (ES) č. 2519/97 ze dne 16. prosince 1997, kterým se stanoví obecná pravidla pro mobilizaci produktů, které mají být dodány podle nařízení Rady (ES) č. 1292/96 jako potravinová pomoc Společenství (Úř. věst. L 346, s. 23), Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, J. Azizi a E. Cremona, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 9. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 4.10.2003


title: Věc C-214/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2008 Philippem Guigardem proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 11. března 2008 ve věci T-301/05, Guigard v. Komise

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2008 Philippem Guigardem proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 11. března 2008 ve věci T-301/05, Guigard v. Komise
   (Věc C-214/08 P)
   (2008/C 223/31)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Philippe Guigard (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               určit, že kasační opravný prostředek je přípustný;

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 11. března 2008 ve věci T-301/05;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním na zrušení a na náhradu škody, které navrhovatel předložil v prvním stupni;

               —

               uložit žalované v prvním stupni náhradu veškerých nákladů řízení spojených se žalobou na neplatnost a kasačním opravným prostředkem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatel na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje v zásadě tři důvody.
   Jako svůj první důvod kasačního opravného prostředku, který obsahuje dvě části, uvádí, že Soud nesprávně vyložil čtvrtou úmluvu z Lomé (1).
   Pochybení podle navrhovatele spočívá jednak v tom, že Soud údajně rozhodl, že podle čl. 313 odst. 2 písm. k) úmluvy z Lomé je k rozhodování o náboru poradců a odborníků na technickou pomoc příslušná vnitrostátní schvalující osoba, aniž by přihlédl k pravomoci v oblasti rozpočtové kontroly a správě finančních prostředků, kterou uvedená úmluva přiznává Komisi, a k povinnosti poskytnout vnitrostátní schvalující osobě technickou pomoc při vyjednávání smluv, která je uložena uvedenému orgánu.
   Dále podle něj pochybení Soudu spočívá v tom, že rozhodl, že žádost vnitrostátní schvalující osoby adresovaná Komisi s cílem dosáhnout schválení rozhodnutí o prodloužení navrhovatelovy pracovní smlouvy musí obsahovat výslovný odkaz na článek 314 úmluvy z Lomé k tomu, aby začala běžet 30 denní lhůta stanovená v tomto článku, ačkoli takovýto požadavek z uvedeného článku nijak nevyplývá. Navrhovatel tedy tvrdí, že kdyby Soud uvedený článek vykládal správně, pak by měl konstatovat, že tato lhůta nebyla Komisí dodržena.
   Jako svůj druhý důvod kasačního opravného prostředku navrhovatel uvádí, že napadený rozsudek trpí zjevným rozporem ve svém odůvodnění, neboť Soud údajně rozhodl, pokud jde o žalobní důvod vycházející z čl. 317 písm. a) úmluvy z Lomé, jednak, že je tento důvod uplatněn opožděně, a jednak, že se v podstatě shoduje s žalobním důvodem vycházejícím z porušení článku 313 odst. 2 písm. k) téže úmluvy. Podle navrhovatele nelze týž žalobní důvod odmítnout jako nepřípustný a zároveň jako neopodstatněný.
   Konečně jako svůj třetí důvod navrhovatel uvádí, že Soud údajně porušil jeho práva obhajoby tím, že jednak nezohlednil veškeré argumenty, které rozvinul na jednání, a jednak, že zkreslil význam jeho žalobního důvodu vycházejícího z porušení zásad náležité péče, řádné správy a ochrany legitimního očekávání.

      (1)  Čtvrtá úmluva z Lomé, uzavřená mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy (AKT) a Evropským hospodářským společenstvím, podepsaná v Lomé dne 15. prosince 1989 (schválená rozhodnutím Rady a Komise 91/400/ESUO, EHS ze dne 25. února 1991 o uzavření čtvrté dohody KKT-EHS, Úř. věst. L 229, s. 1), pozměněná dohodou podepsanou na Mauriciu dne 4. listopadu 1995 (Úř. věst. 1998, L 156, s. 3). (neoficiální překlad).


title: Věc T-42/13: Žaloba podaná dne 28. ledna 2013 — 1. garantovaná v. Komise

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/30

         Žaloba podaná dne 28. ledna 2013 — 1. garantovaná v. Komise
   (Věc T-42/13)
   2013/C 79/51
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Slovensko) (zástupci: M. Powell, Solicitor, G. Forwood, Barrister, jakož i M. Staroň a P. Hodál, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil dopis Komise ze dne 21. prosince 2012 ve věci COMP/39.396 — Karbid vápníku v rozsahu, v němž

                           —

                           je použita úroková sazba 4,5 % na období, během nichž Tribunál odložil i) provádění článku 2 rozhodnutí Komise C(2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 ve věci COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl, pokud jde o žalobkyni a ii) povinnost žalobkyně zřídit bankovní záruku za účelem zamezení okamžitého výběru pokuty, která jí byla uložena na základě článku 2 napadeného rozhodnutí;

                           —

                           byl stanoven zbývající zůstatek ve výši 20 293 586,60 eur ke dni 25. lednu 2013, který zahrnuje pokutu a úroky z prodlení;

                           —

                           bylo formálně oznámeno, že žalobkyně má nejpozději ke dni 25. lednu 2013 zaplatit předběžně částku 20 293 586,60 eur nebo zřídit přijatelnou finanční záruku zahrnující tuto částku.

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z chybějícího právního základu pro uložení úroků, co se týče období, které je zahrnuto usnesením o předběžném opatření, jelikož usnesením o předběžném opatření ze dne 20. října 2009 byl odloženo provádění článku 2 rozhodnutí C(2009) 5791 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně. Pokuta tedy není jako taková „splatná“ ve smyslu čl. 79 písm. c) prováděcího nařízení (1); na základě zásady, podle které příslušenství sleduje věc hlavní, by mohly úroky týkající se pokuty začít běžet teprve od okamžiku její splatnosti.

               2)

               Druhý žalobní důvod: S ohledem na období, které je zahrnuto v usnesení o předběžném opatření, porušuje použití sazby úroků z prodlení ve výši 4,5 % oprávněná očekávání žalobkyně, jelikož usnesení o předběžném opatření ze dne 2. března 2011 odložilo povinnost žalobkyně zřídit bankovní záruku, za účelem zamezení okamžitého výběru pokuty, která jí byla uložena na základě článku 2 rozhodnutí C(2009) 5791. Toto staví žalobkyni do téže situace, v níž by se nacházela, pokud by zřídila bankovní záruku. Mohla se tedy na odvolat na oprávněné očekávání odůvodněné dopisem Komise ze dne 24. července 2009, kterým bylo oznámeno rozhodnutí C(2009) 5791, že úroky z této částky pokuty by byly splatné na základě sazby stanovené v čl. 86 odst. 5 prováděcího nařízení.

               3)

               Třetí žalobní důvod: Použití sazby úroků z prodlení ve výši 4,5 % na období, která jsou zahrnuta v usneseních o předběžném opatření, zbavuje tato usnesení užitečného účinku, jelikož účelem těchto obou sazeb úroků stanovených v čl. 86 odst. 2 písm. b) a čl. 85 odst. 5 prováděcího nařízení je podnítit podniky, aby zřídily bankovní záruky a naopak potrestat ty, které odmítnou zaplatit pokutu, když se stane splatnou nebo poskytnout příslušnou bankovní záruku. Žalobkyně nemůže být na základě uložení sazby úroků potrestána za to, že nezřídila bankovní záruku, pokud i) Tribunál odložil provádění pokuty a ii) konstatoval, že žalobkyně nemohla z objektivního hlediska zřídit bankovní záruku.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: Použití sazby úroků z prodlení ve výši 4,5 % na období, která jsou zahrnuta v usneseních o předběžném opatření, porušuje zásadu proporcionality. Bylo by nepřiměřené, kdyby byla žalobkyně potrestána na základě použití úroků na základě sazby stanovené v čl. 86 odst. 2 písm. b) prováděcího nařízení, když i) není pokuta splatná a ii) unijní soud konstatoval, že nemá zaplatit pokutu nebo zřídit bankovní záruku.

      (1)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1) v pozměněném znění.


title: Věc T-102/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2008 Asa Sundholm proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. prosince 2007 ve věci F-27/07, Sundholm v. Komise

text:
               26.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/38

         Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2008 Asa Sundholm proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. prosince 2007 ve věci F-27/07, Sundholm v. Komise
   (Věc T-102/08 P)
   (2008/C 107/64)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Asa Sundholm (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2007 ve věci F-27/07;

               —

               na základě nových ustanovení rozhodnout a učinit, co měl učinit soud v prvním stupni: zrušit rozhodnutí o vyhotovení zprávy o vývoji služebního postupu žalobkyně pro období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002, přijaté v rámci provedení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 20. dubna 2005;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) se ve svém kasačním opravném prostředku domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu, kterým byla zamítnuta žaloba, kterou požadovala zrušení rozhodnutí o vyhotovení zprávy o vývoji svého služebního postupu pro období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002, když první zpráva pro uvedené období byla zrušena rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 20. dubna 2005 (1).
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje jediný důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení, porušení článku 233 ES a nedodržení práva Společenství týkajícího se zvláštní povinnosti odůvodnění.
   Navrhovatelka tvrdí, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nerespektoval dosah rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 20. dubna 2005, jakož i článek 233 ES, jelikož měl za to, že orgán oprávněný ke jmenování nemusel, na základě opatření směřujících k provedení rozsudku a při zohlednění jeho odůvodnění, jakož i času, který uplynul mezi zrušeným rozhodnutím a rozhodnutím přijatým v rámci provedení uvedeného rozsudku, předložit širší odůvodnění v souladu s povinností, ležící na správních orgánech, specificky odůvodnit zprávu o vývoji služebního postupu vyhotovenou v rámci provedení rozsudku Soudu a podle navrhovatelky opožděně.
   Mimoto navrhovatelka tvrdí, že Soud pro veřejnou službu nerespektoval absolutní právní moc rozsudku Soudu prvního stupně tím, že souhlasil s tím, že pouhé odstranění protiprávně zohledněných komentářů představuje řádnou opravu hodnocení navrhovatelky.

      (1)  Rozsudek Soudu Sundholm v. Komise, T-86/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.


               3.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/14

         Žaloba podaná dne 28. června 2013 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
   (Věc E-10/13)
   2013/C 287/10
   Dne 28. června 2013 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgium, Xavierem Lewisem a Mariou Moustakali, žalobu k Soudu ESVO směřující proti Islandu.
   Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:

               1)

               prohlásil, že Island nesprávným provedením čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě ve stanovené lhůtě nesplnil své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu;

               2)

               uložil Islandu náhradu nákladů řízení.

      Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

               —

               žaloba uvádí, že Island nedosáhl do 20. srpna 2012 souladu s odůvodněným stanoviskem Kontrolního úřadu ESVO ze dne 20. června 2012 ohledně nesprávného provedení čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) (dále jen „směrnice“),

               —

               Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení uvedené směrnice, nesplnil své povinnosti vyplývající z čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) této směrnice.


title: Věc T-43/05: Žaloba podaná dne 31. ledna 2005 Camper, S.L. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/26

         Žaloba podaná dne 31. ledna 2005 Camper, S.L. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-43/05)
   (2005/C 106/58)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 31. ledna 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) společností Camper, S.L., se sídlem v Inca, Mallorca (Španělsko), zastoupenou I. Temiñ o Cenicerosem.
   JC AB se sídlem v Mölnlycke, (Švédsko) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               vyhověl odvolání proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ve věci R 170/2004-1, kterým bylo zamítnuto odvolání proti zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství 1.954.601 ve třídě 25;

               —

               prohlásil, že ochranná známka Společenství č. 1.954.601 „BROTHERS BY CAMPER“ může být zapsána pro všechny výrobky ve třídě 25;

               —

               uložil, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady a polovinu společných nákladů.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Žalobkyně

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Obrazová ochranná známka „BROTHERS by CAMPER“ pro výrobky a služby ve třídách 18, 25 a 39 (kůže, oděvy, obuv, kloboučnické zboží, doprava, …) – přihláška č. 1.954.601

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               JC AB

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Švédská, finská a dánská obrazová ochranná známka „Brother“ pro výrobky ve třídě 25 (oděvy, obuv a kloboučnické zboží)

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitek v rozsahu, v jakém byly založeny na dřívějším švédském zápisu. Vyhovění námitkám pro část napadených výrobků, zejména „oděvy, obuv, kloboučnické zboží“ ve třídě 25 v rozsahu, v jakém byly založeny na dřívějším dánském a finském zápisu.

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Dovolávané žalobní důvody:

               Kolidující ochranné známky nejsou podobné do takové míry, aby existovalo nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94


title: Věc C-260/06 a C-261/06: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Montpellier – Francie) – Trestní řízení proti Danielu Escalierovi (C-260/06), Jeanu Bonnarelovi (C-261/06) (Přípravky na ochranu rostlin — Paralelní dovozy — Řízení o povolení k uvedení na trh — Přípustnost — Podmínky — Dodržení zásady proporcionality)

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/18

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Montpellier – Francie) – Trestní řízení proti Danielu Escalierovi (C-260/06), Jeanu Bonnarelovi (C-261/06)
   (Věc C-260/06 a C-261/06) (1)

   (Přípravky na ochranu rostlin - Paralelní dovozy - Řízení o povolení k uvedení na trh - Přípustnost - Podmínky - Dodržení zásady proporcionality)
   (2007/C 315/29)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour d'appel de Montpellier
   Účastníci původních trestních řízení
   Daniel Escalier (C-260/06), Jean Bonnarel (C-261/06)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour d'appel de Montpellier – Výklad článků 28 a 30 Smlouvy o ES a směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1) – Vnitrostátní právní předpisy ukládající zemědělci, který dováží přípravek na ochranu rostlin původem z jiného členského státu, který v tomto jiném členském státu již má povolení k uvedení na trh vydané v souladu se směrnicí 91/414/EHS, pouze pro potřeby svého zemědělského hospodářství, aby se podrobil zjednodušenému povolovacímu řízení pro uvedení na trh určenému k ověření podmínek původu výrobku, za nějž je nutno zaplatit poplatek ve výši 800 eur
   Výrok
   Členský stát může zavést zjednodušené řízení o povolení k uvedení na trh pro paralelní dovoz přípravku na ochranu rostlin pocházejícího z jiného členského státu, kde již tento přípravek má takové povolení, pokud je dovoz uskutečňován zemědělcem pouze pro potřeby jeho zemědělského hospodářství, přičemž takto udělené povolení k uvedení na trh se váže jednotlivě ke každému subjektu. Toto povolení nemůže být podmíněno označením dováženého přípravku značkou dotčeného subjektu, pokud je tímto subjektem zemědělec, který uskutečňuje paralelní dovoz pouze pro potřeby svého zemědělského hospodářství. Uvedené povolení nemůže podléhat uhrazení poplatku, který není přiměřený nákladům vynaloženým na kontrolu nebo správní formality nezbytné k přezkumu žádosti o povolení. Paušální ohodnocení takových nákladů je nicméně přípustné, pokud je dodržena zásada proporcionality.

      (1)  Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


title: Věc C-208/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itálie) dne 15. dubna 2013 — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itálie) dne 15. dubna 2013 — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico
   (Věc C-208/13)
   2013/C 207/18
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Žalovaní: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

      Předběžné otázky

               1)

               Je ochrana volné hospodářské soutěže, volného pohybu podniků, svobody usazování a pohybu služeb (podle čl. 4 odst. 3 SEU, článku 101 SFEU, článků 49, 56 a 96 SFEU) slučitelná a v jakém rozsahu s vnitrostátními ustanoveními unijních členských států, která stanoví minimální provozní náklady v odvětví silniční dopravy a předpokládají heteronomní stanovení prvku, který tvoří protiplnění za službu, a tedy smluvní ceny?

               2)

               Lze a za jakých podmínek odůvodnit omezení uvedených zásad v souvislosti s požadavky ochrany veřejného zájmu na bezpečnosti silničního provozu a může se z hlediska této funkční perspektivy uplatnit stanovení minimálních provozních nákladů podle ustanovení článku 83a nařízení vlády s mocí zákona č. 112/2008, ve znění pozdějších předpisů?

               3)

               Může být stanovení minimálních provozních nákladů z uvedeného hlediska ponecháno v případě neexistence kritérií stanovených právními předpisy na dobrovolných dohodách dotčených kategorií hospodářských subjektů a podpůrně orgánech, jejichž složení se vyznačuje výrazným zastoupením osob zastupujících soukromé hospodářské subjekty působící v tomto odvětví?


title: Věc C-154/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 20. března 2007 – Firma 01051 Telekom GmbH v. Spolková republika Německo

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 20. března 2007 – Firma 01051 Telekom GmbH v. Spolková republika Německo
   (Věc C-154/07)
   (2007/C 140/14)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesverwaltungsgericht
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Firma 01051 Telekom GmbH

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Vedlejší účastnice: Deutsche Telekom AG
   Předběžné otázky
   Je třeba chápat směrnici Komise 90/388/EHS (1) ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb – směrnici o hospodářské soutěži – a směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES (2) ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) – směrnici o propojení – v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby uložil provozovateli telekomunikační sítě propojenému s veřejnou telekomunikační účastnickou sítí v roce 2003 povinnost platit provozovateli účastnické sítě, který má dominantní postavení na trhu, příspěvek k vyrovnání deficitu, který vzniká provozovateli účastnické sítě poskytováním účastnického vedení?
   Bude-li otázka 1 zodpovězena kladně:
   Je třeba, aby vnitrostátní soud v řízení o povolení využívání provozovatele telekomunikační sítě zohlednil, že taková povinnost, která odpovídá ustanovení vnitrostátního práva, je v rozporu s právem Společenství?

      (1)  Úř. věst. L 192, s. 10.

      (2)  Úř. věst. L 199, s. 32.


title: Věc C-377/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) dne 3. července 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, S.A. v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) dne 3. července 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, S.A. v. Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Věc C-377/13)
   2013/C 274/13
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, S.A.

      Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Předběžná otázka

   Brání čl. 4 odst. 1 písm. c) a odst. 2 písm. a), čl. 7 odst. 1 a čl. 10 písm. a) směrnice Rady 69/335/EHS (1) ze dne 17. července 1969 (ve znění směrnice Rady 85/303/EHS (2) ze dne 10. června 1985) vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v Decreto-lei no 322-B/2001 (nařízení s mocí zákona č. 322-B/2001) ze dne 14. prosince 2001, kterou bylo zavedeno kolkovné na zvýšení základního kapitálu kapitálových společností provedená prostřednictvím přeměny pohledávek akcionářů v souvislost s vedlejšími plněními uskutečněnými předtím ve prospěch společnosti na základní kapitál, ačkoli tato vedlejší plnění byla uskutečněna v penězích, s ohledem na to, že ke dni 1. července 1984 vnitrostátní právní úprava zdaňovala uvedená zvýšení kapitálu uskutečněná tímto způsobem kolkovným o daňové sazbě ve výši 2 % a že k témuž dni byla peněžitá zvýšení kapitálu od zmíněné daně osvobozena?

      (1)  Směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, Úř. věst. L 249, s. 25.

      (2)  Směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, kterou se mění směrnice 69/335/EHS o nepřímých daních z kapitálových vkladů, Úř. věst. L 156, s. 23.


title: Věc T-271/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. května 2015 Tuula Rajala proti rozsudku vydanému dne 18. března 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-24/14, Rajala v. OHIM

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/32

         Kasační opravný prostředek podaný dne 28. května 2015 Tuula Rajala proti rozsudku vydanému dne 18. března 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-24/14, Rajala v. OHIM
   (Věc T-271/15 P)
   (2015/C 262/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Tuula Rajala (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání navrhovatelky

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. března 2015 ve věci F-24/14;

               —

               zrušil hodnotící zprávu navrhovatelky za období od 1. října 2011 do 31. prosince 2012;

               —

               uložil OHIM, aby navrhovatelce zaplatil přiměřenou náhradu za morální a nemajetkovou újmu, která navrhovatelce vznikla na základě zmíněné hodnotící zprávy, jejíž výše se ponechává na úvaze Tribunálu, minimálně však 500 eur;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu a před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud pro veřejnou službu zkreslil důležité skutečnosti a rozsudek založil na zkresleném skutkovém stavu. Navrhovatelka uvádí tyto případy zkreslení skutkového stavu:

                           —

                           zkreslení skutečnosti, že dodržení lhůt bylo ovlivněno navrhovatelčinými zdravotními problémy;

                           —

                           zkreslení skutečnosti, že dodržení lhůt bylo negativně ovlivněno tím, že navrhovatelka byla během části hodnotícího období jediným průzkumovým referentem pracujícím ve finštině a během zbývající části hodnotícího období jedním z pouhých dvou finských průzkumových referentů;

                           —

                           zkreslení skutečnosti, že navrhovatelka řešila neobvykle velký počet obzvláště obtížných a časově náročných případů;

                           —

                           zkreslení skutečností týkajících se negativního dopadu, jež mělo uplatnění rozsudku IP Translator na navrhovatelčinu produktivitu a na včasnost jejích rozhodnutí;

                           —

                           zkreslení skutečností týkajících se údajů o dodržování lhůt navrhovatelkou v porovnání s ostatními průzkumovými referenty.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že v souvislosti s posouzením výkonnosti navrhovatelky nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení, pokud bylo pět ze sedmi hodnocených schopností vyhodnoceno jako dosahující úrovně požadované pro danou pracovní pozici.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl, že by ze strany OHIM došlo ke zneužití důvěry.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl, že by OHIM porušil navrhovatelčino legitimní očekávání.


title: Věc T-460/08: Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Komise v. Acentro Turismo

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/53

         Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Komise v. Acentro Turismo
   (Věc T-460/08)
   (2008/C 313/94)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Aresu a A. Caeiros, zmocněnci)

      Žalovaná: Acentro Turismo SpA (Miláno, Itálie)
   Návrhová žádání žalobkyně
   Komise navrhuje, aby Soud:

               —

               uložil společnosti Acentro Turismo SpA, aby uhradila částku ve výši 13 497,46 eur jako jistinu;

               —

               uložil uvedené společnosti, aby uhradila částku ve výši 2 278,55 eur jako úroky z prodlení splatné k datu podání této žaloby, jakož i aby uhradila úroky z prodlení, které se stanou splatnými po datu podání této žaloby až do data skutečného zaplacení jistiny, které budou určeny později v závislosti na úrokové sazbě stanovené italskými právními předpisy;

               —

               uložit uvedené společnosti, aby uhradila úroky z prodlení z výše uvedených úroků z prodlení splatných k datu podání této žaloby, které budou určeny později v závislosti na datu uhrazení výše uvedených úroků, jakož i úrokové sazbě stanovené italskými právními předpisy;

               —

               uložit uvedené společnosti náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se Komise Evropských společenství jakožto zástupce Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) domáhá toho, aby Soud společnosti Acentro Turismo SpA, založené podle italského práva, uložil zaplacení částky ve výši 13 497,46 eur, navýšené o úroky z prodlení dlužné na základě prováděcích pravidel stanovených ve smlouvě o poskytování služeb č. 349-90-04 TL ISP I, uzavřené v roce 1990, jejímž cílem je uvedené společnosti přiznat funkce cestovní kanceláře v Ispře.
   Komise v tomto ohledu tvrdí, že společnost Acentro neuhradila dvě faktury, které Komise vystavila na základě článku 8 sporné smlouvy, a že existence této pohledávky je dostatečně prokázána s ohledem na obsah této smlouvy, přičemž se tedy zdá, že je předmětná pohledávka určitá, likvidní a vymahatelná.


title: Věc C-361/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 31. července 2012 — Carratù v. Poste Italiane SpA

text:
               29.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 295/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 31. července 2012 — Carratù v. Poste Italiane SpA
   (Věc C-361/12)
   2012/C 295/42
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Napoli

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Carmela Carratù

      Žalovaná: Poste Italiane SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Je ustanovení vnitrostátního práva, které při použití směrnice 1999/70/ES (1) stanoví v případě protiprávního přerušení plnění pracovní smlouvy neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy jiné a podstatně mírnější hospodářské důsledky, než v případě protiprávního přerušení plnění smlouvy podle občanského práva neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy, v rozporu se zásadou rovnocennosti?

               2)

               Je v souladu s evropským právním řádem, že v rámci jeho použití zvýhodňují účinky sankce zneužívajícího zaměstnavatele v neprospěch zneužívaného zaměstnance tak, že doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               3)

               Je v rámci použití evropského právního řádu na základě čl. 51 Listiny z Nice v souladu s článkem 47 Listiny a článkem 6 EÚLP, aby doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozovala pracovníka ve prospěch zaměstnavatele a aby se restituční účinek řízení úměrně snížil s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               4)

               Jsou vzhledem k vysvětlením podle čl. 3, odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (2) a čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54/ES (3) v pojmu pracovní podmínky podle ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES zahrnuty také důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru?

               5)

               V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je možné různé důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru na dobu neurčitou a na dobu určitou běžně stanovené ve vnitrostátním právním řádu odůvodnit na základě ustanovení 4?

               6)

               Mají být obecné zásady platného práva Společenství, jako jsou zásady právní jistoty, ochrany legitimního očekávání, rovnosti procesněprávních prostředků obrany, účinné soudní ochrany, práva na projednání věci nezávislým soudem a obecněji na spravedlivý proces, zaručené v čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (ve znění článku 1.8 Lisabonské smlouvy a na který odkazuje článek 46 Smlouvy o Evropské unii) — ve spojení s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 a s články 46, 47 a čl. 52 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000, jak byly převzaty Lisabonskou smlouvou, vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby italský stát po uplynutí delší doby (9 let) přijal ustanovení, tedy odst. 7 čl. 32 zákona č. 183/10, [které] mění důsledky probíhajících řízení tak, že přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší?

               7)

               Pokud Soudní dvůr nepřizná uvedeným zásadám význam základních zásad právního řádu Evropské unie pro účely jejich horizontálního a všeobecného použití, a tedy neshledá rozpor ustanovení, jakým je čl. 32 odst. 5 až 7 zákona č. 183/10, s povinnostmi podle směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice, má se taková společnost, jako je žalovaná, považovat za státní orgán pro účely přímého vertikálního vzestupného použití evropského práva, a především ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice?

      (1)  Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.

      (2)  Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.

      (3)  Úř. věst. L 204, s. 23.


title: Věc C-203/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 16. května 2008 – The Sporting Exchange Ltd, jednající pod obchodní firmou Betfair , další účastníci řízení: Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator a Scientific Games Racing

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 16. května 2008 – The Sporting Exchange Ltd, jednající pod obchodní firmou „Betfair“, další účastníci řízení: Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator a Scientific Games Racing
   (Věc C-203/08)
   (2008/C 197/17)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Raad van State
   Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: The Sporting Exchange Ltd, jednající pod obchodní firmou „Betfair“

      Další účastníci řízení: Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator a Scientific Games Racing
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat článek 49 ES v tom smyslu, že jeho použití vede k tomu, že v členském státě, ve kterém se na nabídku služeb v oblasti hazardních her uplatňuje uzavřený systém povolení, nemůžou příslušné orgány zakázat poskytovateli služeb, kterému již bylo povolení poskytovat tyto služby prostřednictvím internetu v jiném členském státě uděleno, aby nabízel tyto služby prostřednictvím internetu rovněž v prvním uvedeném členském státě?

               2)

               Lze výklad, který Soudní dvůr poskytl ohledně článku 49 ES a zejména ohledně zásady rovného zacházení a z ní vyplývající zásady transparentnosti ve věcech, které se týkaly koncesí, použít na řízení, ve kterém se udělují povolení nabízet služby v oblasti hazardních her v zákonem stanoveném systému jednoho povolení?

               3)

                           a)

                           Může být v zákonem stanoveném systému jednoho povolení prodloužení povolení jeho současnému držiteli, aniž by případní zájemci měli možnost ucházet se o toto povolení, vhodným a přiměřeným prostředkem ke splnění naléhavých důvodů obecného zájmu, které Soudní dvůr uvedl jako důvody omezení volného pohybu služeb v oblasti hazardních her? V případě kladné odpovědi, za jakých podmínek?

                           b)

                           Má na odpověď na otázku 3a vliv, zda je na druhou otázku třeba odpovědět kladně nebo záporně?


title: Věc C-361/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Haarlem — Nizozemí) — Hewlett-Packard Europe BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp ( „Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Sazební zařazení zboží — Multifunkční tiskárny složené z jednotky laserové tiskárny a jednotky skeneru s funkcí kopírky — Podpoložka 84433191 — Platnost nařízení (ES) č. 1031/2008“ )

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Haarlem — Nizozemí) — Hewlett-Packard Europe BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp
   (Věc C-361/11) (1)

   (Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Multifunkční tiskárny složené z jednotky laserové tiskárny a jednotky skeneru s funkcí kopírky - Podpoložka 8443 31 91 - Platnost nařízení (ES) č. 1031/2008)
   2013/C 63/06
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Haarlem

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hewlett-Packard Europe BV

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank Haarlem — Společný celní sazebník — Sazební zařazení multifunkčních tiskáren složených ze tří jednotek (tiskárna, skener, kopírka) — Sazební zařazení před 1. lednem 2007 do podpoložky 8471 60 20 kombinované nomenklatury, které na základě rozsudku Soudního dvora ve věcech C-362/07 a C-363/07 (Kip Europe, Sb. rozh. 2008, s. I 9489) umožňuje osvobození od cla — Platnost nařízení Komise (ES) č. 1031/2008 ze dne 19. září 2008, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 291, 31.10.2008, s. 1)

      Výrok

   Přezkum předběžných otázek neodhalil žádnou skutečnost, která by byla s to ovlivnit platnost nařízení Komise č. 1031/2008 ze dne 19. září 2008, kterým se mění příloha I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, v rozsahu, v němž do podpoložky 8443 31 91 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I k nařízení č. 2658/87 ve znění nařízení Rady (ES) č. 254/2000 ze dne 31. ledna 2000 zařazuje takové multifunkční tiskárny, jako jsou tiskárny, které jsou předmětem sporu v původním řízení, jež se skládají z jednotky laserové tiskárny a jednotky skeneru s funkcí kopírky, uvedené do volného oběhu v dubnu 2009.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc C-88/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 22. února 2013 — Philippe Gruslin v. Citibank Belgium SA

text:
               25.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 147/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 22. února 2013 — Philippe Gruslin v. Citibank Belgium SA
   (Věc C-88/13)
   2013/C 147/17
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Philippe Gruslin

      Žalovaný: Citibank Belgium SA

      Předběžná otázka

   Musí být článek 45 směrnice Rady 85/611/EHS (1) ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) vykládán v tom smyslu, že se pojem „platby podílníkům“ vztahuje také na vydání certifikátů k podílovým jednotkám na jméno podílníkům?

      (1)  Úř. věst. L 375, s. 3; Zvl. vyd. 06/01, s. 139.


title: Věc C-43/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 18. prosince 2013 – ŠKO–ENERGO, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 18. prosince 2013 – ŠKO–ENERGO, s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
   (Věc C-43/14)
   2014/C 142/11
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: ŠKO–ENERGO, s.r.o.

      Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

      Předběžná otázka

   Je třeba článek 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1) ze dne 13. října 2003, o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES, vykládat v tom smyslu, že brání uplatnění takových vnitrostátních předpisů, které podrobují bezplatné přidělení emisních povolenek v příslušném období dani darovací?

      (1)  Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631.


title: Věc C-328/05 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. května 2007 – SGL Carbon AG v. Komise Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelová dohoda — Pokyny o metodě stanovování pokut — Sdělení o spolupráci — Zásada non bis in idem)

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. května 2007 – SGL Carbon AG v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-328/05 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Pokyny o metodě stanovování pokut - Sdělení o spolupráci - Zásada non bis in idem)
   (2007/C 140/06)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: SGL Carbon AG (zástupci: M. Klusmann a F. Wiemer, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre, M. Schneider, W. Mölls a H. Gading, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 15. června 2005, SGL Carbon v. Komise (spojené věci T 71/03, T 74/03, T 87/03 a T 91/03), kterým Soud částečně zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2002) 5083 konečné ze dne 17. prosince 2002 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES – Kartelová dohoda týkající se trhu se speciálními grafity.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               SGL Carbon AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


title: Věc T-333/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2017 – Josel v. EUIPO – Nationale Nederlanden Nederland (NN) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie — Slovní ochranná známka NN — Starší národní slovní ochranná známka NN — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Absence skutečného užívání starší slovní ochranné známky — Článek 15 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 — Podoba, která se liší prvky měnícími rozlišovací způsobilost“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2017 – Josel v. EUIPO – Nationale Nederlanden Nederland (NN)
   (Věc T-333/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie - Slovní ochranná známka NN - Starší národní slovní ochranná známka NN - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Absence skutečného užívání starší slovní ochranné známky - Článek 15 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Podoba, která se liší prvky měnícími rozlišovací způsobilost“)
   (2017/C 277/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Josel, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: původně J. L. Rivas Zurdo, poté J. Güell Serra, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Gája, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nationale Nederlanden Nederland BV (Haag, Nizozemsko) (zástupci: původně E. Morée a A. Janssen, poté A. Janssen, R. Sjoerdsma a C. Jehoram, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. dubna 2015 (věc R 1531/2014-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Josel a Nationale-Nederlanden Nederland.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Josel, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


title: Věc T-103/15: Žaloba podaná dne 27. února 2015 – Flabeg Deutschland v. Komise

text:
               27.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/62

         Žaloba podaná dne 27. února 2015 – Flabeg Deutschland v. Komise
   (Věc T-103/15)
   (2015/C 138/81)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Flabeg Deutschland GmbH (Norimberk, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte M. Küper a E.-M. Schwind)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil za neplatné rozhodnutí žalované ze dne 25. listopadu 2014 ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – C(2014) 8786 final, a především články 1, 2, 3 body 1 a 2, 4 a 5 (konstatování podpory neslučitelnosti EEG 2012 včetně jeho zvláštního vyrovnávacího režimu se společným trhem), jakož i článek 6 ve spojení s článkem 7 (nařízení okamžitého částečného vrácení od příjemců);

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody:

               1.

               První žalobní důvod: podmínky článku 107 SFEU nejsou splněny.
               Žalobkyně tvrdí, že systém financování obnovitelných energií podle EEG (EEG-Umlagesystem) a zvláštní vyrovnávací režim podle zákona EEG 2012 nemá vůbec charakter podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V případě, že by byla potvrzena kvalifikace zvláštního vyrovnávacího režimu podle EEG 2012 jako podpory v tomto smyslu, byla by odůvodněná na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU (podpora významného projektu společného evropského zájmu, příp. rozvoj určitých hospodářských činností nebo oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v rozporu se společným trhem) a nebyla by tedy v rozporu s právem státních podpor.

               2.

               Druhý žalobní důvod: Nepoužitelnost pokynů Společenství pro podpory v odvětví ochrany životního prostředí a energií (Environmental and Energy State Aide Guidelines – EEAG) relevantních pro adaptační plán.
               Žalobkyně tvrdí, že se na ni nevztahují EEAG, jež jsou relevantní pro stanovení výše částky, jež má být vrácena zpět podle článku 3 sporného rozhodnutí žalované, a které jsou použitelné od 1. července 2014, z důvodu, že systém financování obnovitelných energií podle EEG a zvláštní vyrovnávací režim podle EEG 2012 nelze kvalifikovat jako podpory, a vzhledem k zásadě zákonnosti správy platné v Unii.


title: Věc C-551/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 31. října 2016 – J. Klein Schiphorst v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 31. října 2016 – J. Klein Schiphorst v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Věc C-551/16)
   (2017/C 030/24)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Centrale Raad van Beroep

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: J. Klein Schiphorst

      Odpůrce: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Předběžné otázky

               1)

               Může být pravomoc poskytnutá v čl. 64 odst. 1 úvodní části a písm. c) nařízení č. 883/2004 (1) s ohledem na články 63 a 7 nařízení č. 883/2004 a cíl a dosah nařízení č. 883/2004, jakož i volný pohyb osob a pracovníků uplatňována tak, že žádost o prodloužení vývozu dávky v nezaměstnanosti je v zásadě zamítána, ledaže by dle názoru Uwv nebylo vzhledem ke zvláštním okolnostem konkrétního případu, například pokud existuje konkrétní a prokazatelná perspektiva zaměstnání, přiměřené prodloužení vývozu odmítnout?
               V případě záporné odpovědi na tuto otázku:

               2)

               Jakým způsobem mají členské státy pravomoc poskytovanou v čl. 64 odst. 1 úvodní části a písm. c) nařízení č. 883/2004 uplatňovat?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).


title: Věc C-141/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Middelburg (Nizozemsko) dne 20. března 2012 — Y.S. v. Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

text:
               2.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 157/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Middelburg (Nizozemsko) dne 20. března 2012 — Y.S. v. Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel
   (Věc C-141/12)
   2012/C 157/04
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Middelburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Y.S.

      Žalovaný: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Předběžné otázky

               1)

               Jedná se v případě údajů, které jsou o subjektu údajů uvedeny v přípravném dokumentu a týkají se tohoto subjektu, o osobní údaje ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 95/46 (1)?

               2)

               Patří v přípravném dokumentu provedený právní rozbor k osobním údajům ve smyslu výše uvedeného předpisu?

               3)

               Potvrdí-li Soudní dvůr, že se v případě výše uvedených údajů jedná o osobní údaje, musí zpracovatel nebo úřad poskytnout podle článku 12 směrnice 95/46 a čl. 8 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (2) informaci o těchto osobních údajích?

               4)

               Může se dotčená osoba v tomto rámci také bezprostředně odvolávat na čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny základních práv Evropské unie, a pokud ano, musí být v něm obsažená část věty „při respektování oprávněných zájmů důvěrnosti [rozhodování]“ vykládána tak, že právo na přístup k přípravnému dokumentu může být z tohoto důvodu odepřeno?

               5)

               Podá-li subjekt údajů žádost o zpřístupnění přípravného dokumentu, musí zpracovatel nebo úřad ke splnění povinnosti zpřístupnění dát k dispozici kopii tohoto dokumentu?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).

      (2)  Listina základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2000, C 364, s. 1).


title: Věc C-359/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 8. července 2011 — Alexandra Schulz v. Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 8. července 2011 — Alexandra Schulz v. Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG
   (Věc C-359/11)
   2011/C 311/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Alexandra Schulz

      Žalovaná: Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG

      Předběžné otázky

   Musí být čl. 3 odst. 3 ve spojení s přílohou A písm. b) nebo c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (1) vykládán tak, že vnitrostátní zákonná úprava změn cen ve smlouvách o dodávkách zemního plynu uzavíraných se zákazníky v domácnostech, kteří jsou zemním plynem zásobováni v rámci všeobecné zásobovací povinnosti (tarifní zákazníci), splňuje požadavky kladené na nezbytnou míru průhlednosti, pokud v ní sice není obsažen důvod, podmínky a rozsah změny ceny, nicméně je zajištěno, že plynárenský dodavatelský podnik v přiměřené lhůtě předem oznámí svým zákazníkům každé zvýšení ceny a zákazníci mají právo se ze smlouvy vyvázat výpovědí, pokud nechtějí akceptovat pozměněné podmínky, které jim byly oznámeny?

      (1)  Úř. věst. L 176, s. 57.


title: Věc C-182/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 18. dubna 2011 — Econord Spa v. obec Cagno a obec Varese

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 18. dubna 2011 — Econord Spa v. obec Cagno a obec Varese
   (Věc C-182/11)
   2011/C 211/19
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Econord Spa

      Odpůrkyně: obec Cagno, obec Varese

      Vedlejší účastnice řízení: Aspem Spa

      Předběžná otázka

   Zásada irelevantnosti situace, kdy má v účelové společnosti podíl jediný veřejnoprávní subjekt, se má použít i v případě, kdy jedna ze sdružených obcí vlastní jedinou akcii účelové společnosti a akcionářské dohody uzavřené mezi veřejnoprávními subjekty nejsou způsobilé k tomu, aby účinnou kontrolu společnosti svěřily obci, která v ní má podíl, takže majetkovou účast ve společnosti lze považovat pouze za formální záštitu smlouvy o poskytování služeb?


title: Věc T-201/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2014 – Si.mobil v. Komise „Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Slovinský trh mobilních telefonních služeb — Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti — Projednání případu orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu — Nedostatečný zájem Unie“

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2014 – Si.mobil v. Komise
   (Věc T-201/11) (1)

   („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Slovinský trh mobilních telefonních služeb - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Projednání případu orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu - Nedostatečný zájem Unie“)
   (2015/C 056/18)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Si.mobil telekomunikacijske storitve d.d. (Lublaň, Slovinsko) (zástupci: původně P. Alexiadis a E. Sependa, solicitors, poté P. Alexiadis, P. Figueroa Regueiro a A. Melihen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Giolito, B. Gencarelli a A. Biolan, poté C. Giolito a A. Biolan, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Slovinská republika (zástupci: T. Mihelič Žitko a V. Klemenc, zmocněnkyně) a Telekom Slovenije d.d., dříve Mobitel, telekomunikacijske storitve d.d. (Lublaň, Slovinsko) (zástupci: J. Sladič a P. Sladič, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2011) 355 final ze dne 24. ledna 2011, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobkyní, jež se týkala porušení článku 102 SFEU, kterého se Mobitel údajně dopustil na vícero maloobchodních a velkoobchodních trzích mobilních telefonních služeb (věc COMP/39.707 – Si.mobil v. Mobitel).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Si.mobil telekomunikacijske storitve d.d. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a společností Telekom Slovenije d.d.

               3)

               Slovinská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 160, 28.5.2011.


title: Věc T-267/12: Žaloba podaná dne 12. června 2012 — Deutche Bahn a další v. Komise

text:
               11.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/28

         Žaloba podaná dne 12. června 2012 — Deutche Bahn a další v. Komise
   (Věc T-267/12)
   2012/C 243/50
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Deutche Bahn AG (Berlín, Německo), Schenker AG (Essen, Německo), Schenker China Ltd (Šanghaj, Čína), Schenker International (H.K.) Ltd (Hongkong, Čína) (zástupci: F. Montag a B. Kacholdt, advokáti, D. Colgan a T. Morgan, Solicitors)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit čl. 1 odst. 2 písm. g), čl. 1 odst. 3 písm. a), čl. 1 odst. 3 písm. b) a čl. 1 odst. 4 písm. h) rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. března 2012 v řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39.462 — Tranzit);

               —

               úplně zrušit nebo, podpůrně, snížit pokuty stanovené v čl. 2 odst. 2 písm. g), čl. 2 odst. 3 písm. a), čl. 2 odst. 3 písm. b) a čl. 2 odst. 4 písm. h) napadeného rozhodnutí, a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise porušila právo na obhajobu žalobkyň, zásady spravedlivého procesu a řádné správy tím, že neukončila své šetření, když obdržela oznámení, že důkazy předložené právními zástupci jménem jedné společnosti byly stiženy několika právními vadami;

               2)

               Druhý žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise překročila svou pravomoc tím, že přijala napadené rozhodnutí, i když tak nesměla podle nařízení č. 141/1962 (1) učinit;

               3)

               Třetí žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise porušila čl. 101 odst. 1 a článek 296 SFEU, článek 41 Listiny základních práv Evropské unie, články 4, 7 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a zásady osobní odpovědnosti a řádné správy tím, že rozhodla, že společnost Schenker China Ltd je odpovědná za jednání společnosti BAX Global (China) Co. Ltd, a tím, že udělila za toto jednání pokutu pouze společnosti Schenker China Ltd, ačkoli společnost BAX Global (China) Co. Ltd byla dceřinnou společností patřící jinému podniku, ovládanému jednou společností po většiny doby, kdy docházelo k jednání definovanému v čl. 1 odst. 3 písm. a) napadeného rozhodnutí;

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise porušila články 23 a 27 nařízení č. 1/2003, právo na obhajobu žalobkyň, pokyny o pokutách z roku 2006 (2), zásadu, že trest musí odpovídat protiprávnímu jednání, jakož i zásady řádné správy, nulla poena sine culpa a proporcionality a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu určením výše pokut na základě obratu přesahujícího maximální teoretickou částku, které by mohlo být dosaženo jednáním definovaným v čl. 1 odst. 2 písm. g), čl. 1 odst. 3 písm. a), čl. 1 odst. 3 písm. b) a čl. 1 odst. 4 písm. h) napadeného rozhodnutí;

               5)

               Pátý žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise porušila článek 23 nařízení č. 1/2003, oznámení o spolupráci (3) jakož i zásadu rovného zacházení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu určením sazeb pro snížení pokut žalobkyň;

               6)

               Šestý žalobní důvod

                           —

                           vycházející z toho, že Komise porušila článek 23 nařízení č. 1/2003, zásadu rovného zacházení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu tím, že odmítla zahájit jednání o narovnání podle oznámení o narovnání (4).

      (1)  Nařízení Rady č. 141 ze dne 26. listopadu 1962, kterým se vyjímá doprava z působnosti nařízení Rady č. 17 (Úř. věst., Zvláštní anglické vydání 1959-1962, s. 291)

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2)

      (3)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2006, C 298, s. 17)

      (4)  Oznámení Komise o postupu při narovnání s cílem přijmout rozhodnutí podle článků 7 a 23 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 v případech kartelů (Úř. věst. 2008, C 167, s.)


title: Věc C-253/03: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne  23. února 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof) – CLT -UFA SA v. Finanzamt Köln-West (Svoboda usazování — Daňové právní předpisy — Daň ze zisků společností)

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof) – CLT -UFA SA v. Finanzamt Köln-West
   (Věc C-253/03) (1)

   (Svoboda usazování - Daňové právní předpisy - Daň ze zisků společností)
   (2006/C 131/06)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CLT- UFA SA

      Žalovaný: Finanzamt Köln-West
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad článku 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) a článku 58 Smlouvy o ES (nyní článek 48 ES) – Vnitrostátní právní předpisy v oblasti daní ze zisků společností – Zdanění stálých provozoven – Daňová sazba ze zisků poboček zahraničních akciových společností vyšší než daňová sazba ze zisků dceřinných společností a převedených zahraničním mateřským společnostem
   Výrok

               1)

               Články 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) a 58 Smlouvy o ES (nyní článek 48 ES) brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která v případě pobočky společnosti se sídlem v druhém členském státě stanoví daňovou sazbu ze zisků této pobočky vyšší, než je daňová sazba ze zisků dceřiné společnosti takové společnosti, pokud tato dceřiná společnost převede své zisky v plné výši své mateřské společnosti.

               2)

               Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit daňovou sazbu, která musí být použita na zisky pobočky, jako je pobočka dotčená v původním řízení, podle celkové daňové sazby, která by byla použitelná v případě rozdělení zisku dceřiné společnosti její mateřské společnosti.

      (1)  Úř. věst. C 200, 23.8.2003


title: Věc T-366/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2006 – Anheuser-Busch v. OHIM – Budějovický Budvar (BUDWEISER) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUDWEISER — Starší mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky BUDWEISER a BUDWEISER BUDVAR — Zamítnutí zápisu — Omezení přihlašovaných výrobků — Žaloba zjevně postrádající právní základ )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/42

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2006 – Anheuser-Busch v. OHIM – Budějovický Budvar (BUDWEISER)
   (Věc T-366/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUDWEISER - Starší mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky BUDWEISER a BUDWEISER BUDVAR - Zamítnutí zápisu - Omezení přihlašovaných výrobků - Žaloba zjevně postrádající právní základ“)
   (2006/C 331/94)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: V. von Bombard, B. Goebel, A. Renck a A. Pohlmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika)(zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. července 2005 (věc R 514/2004-2), které se vztahuje k námitkovému řízení mezi Budějovickým Budvarem, národním podnikem a Anheuser-Busch, Inc.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Anheuser-Busch, Inc. ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Budějovického Budvaru, národního podniku.

      (1)  Úř. věst. C 330, 24.12.2005.


title: Věc C-239/04: Žaloba podaná dne 8. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/20

         Žaloba podaná dne 8. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
   (Věc C-239/04)
   (2004/C 228/39)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. června 2004 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Michelem van Beekem a Antóniem Caeirosem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Portugalská republika tím, že schválila uskutečnění projektu dálnice, jejíž trasa prochází přes zvláště chráněnou oblast (ZCHO) Castro Verde, přes negativní výsledek posouzení vlivu na životní prostředí a existenci alternativních řešení k této trase, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 4 směrnice Rady č. 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, (1) ve znění směrnice 97/62/ES ze dne 27. října 1997 (2);

               —

               uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Portugalské úřady schválily uskutečnění projektu dálnice, jejíž trasa (úsek „Aljustrel – Castro Verde“) prochází přes zvláště chráněnou oblast (ZCHO) Castro Verde přesto, že:

               —

               posouzení vlivu projektu výstavby uvedeného úseku na životní prostředí jasně ukazuje, že jeho trasa má závažný negativní vliv na 17 druhů volně žijících ptáků uvedených v příloze I směrnice 79/409/EHS, a

               —

               existují alternativní řešení trasy budovaného úseku, která se nacházejí vně jak ZCHO Castro Verde, tak obytných území obcí uváděných portugalskými úřady. Tyto alternativy, nacházející se v koridoru situovaném na západ od ZCHO Castro Verde, mezi hranicemi této ZCHO a silnicí „IC 1“, procházejí rovinatou oblastí s nízkou hustotou obyvatelstva, takže výběr kterékoliv z nich portugalskými úřady by neměl vést k výrazným technickým těžkostem ani nadměrným dodatečným nákladům.

         Portugalská republika tudíž nedodržela čl. 6 odst. 4 směrnice 92/43/EHS. Toto ustanovení opravňuje členské státy, aby uskutečnily plán nebo projekt, jehož posouzení vlivu na životní prostředí vedlo k negativnímu výsledku, pouze pokud neexistují alternativní řešení.

      (1)  Úř. věst. L 206, s. 7.

      (2)  Úř. věst. L 305, s. 42.


title: Věc T-183/06: Žaloba podaná dne 11. července 2006 – Portugalská republika v. Komise

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/36

         Žaloba podaná dne 11. července 2006 – Portugalská republika v. Komise
   (Věc T-183/06)
   (2006/C 212/64)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: L. Fernandes, zmocněnec, C. Botelho Moniz, advokát, a E. Maia Cadete, advokát)

      Žalovaná: Komise
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2006, kterým byly vyloučeny z financování Společenství určité výdaje uskutečněné členskými státy na základě Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), záruční sekce, v rozsahu, v jakém v odvětví lnu uplatňuje na Portugalsko finanční opravu ve výši 100 % částky 3 135 348,71 eur;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Předmětem této žaloby je rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2006, kterým byly vyloučeny z financování Společenství určité výdaje uskutečněné členskými státy na základě Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), záruční sekce, v rozsahu, v jakém v odvětví lnu uplatňuje na Portugalsko finanční opravu ve výši 100 % částky 3 135 348,71 eur, v rámci režimu zřízeného nařízením Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví podrobná pravidla pro podporu pro textilní len a konopí (1).

      (1)  Úř. věst. L 121, s. 4.


title: Věc T-389/08: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2009 — Lemans v. OHIM — Turner (ICON)

text:
               15.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/33

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2009 — Lemans v. OHIM — Turner (ICON)
   (Věc T-389/08) (1)

   2009/C 193/53

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc T-407/08: Žaloba podaná dne 22. září 2008 – MIP Metro v. OHIM – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet)

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/31

         Žaloba podaná dne 22. září 2008 – MIP Metro v. OHIM – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet)
   (Věc T-407/08)
   (2008/C 327/57)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: CBT Comunicación Multimedia, SL (Getxo, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. 6. 2008 ve věci R 387/2007-1 zrušit z důvodu neslučitelnosti s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství č. 40/94 a zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství 37 405 29 „metromeet“;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů námitkového a odvolacího řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: CBT Comunicación Multimedia, SL

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Metromeet“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35 a 41 – přihláška č. 3 740 529

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazová ochranná známka „METRO“ a slovní ochranná známka „meeting metro“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35 a 41

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, protože mezi srovnávanými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


title: Věc C-98/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Højesteret — Dánsko) — Martin Blomqvist v. Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA ( „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (ES) č. 1383/2003 — Opatření, která mají zabránit uvedení padělků a nedovolených napodobenin na trh — Článek 2 — Oblast působnosti nařízení — Prodej padělaných hodinek ze třetího státu prostřednictvím internetu jednotlivci s bydlištěm v členském státě k soukromým účelům — Zabavení hodinek celními orgány při jejich vstupu na území členského státu — Řádnost zabavení — Podmínky — Podmínky týkající se porušení práv duševního vlastnictví — Směrnice 2001/29/ES — Článek 4 — Veřejné rozšiřování — Směrnice 2008/95/ES — Článek 5 — Nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 9 — Užívání v obchodním styku“ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/18

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Højesteret — Dánsko) — Martin Blomqvist v. Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA
   (Věc C-98/13) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1383/2003 - Opatření, která mají zabránit uvedení padělků a nedovolených napodobenin na trh - Článek 2 - Oblast působnosti nařízení - Prodej padělaných hodinek ze třetího státu prostřednictvím internetu jednotlivci s bydlištěm v členském státě k soukromým účelům - Zabavení hodinek celními orgány při jejich vstupu na území členského státu - Řádnost zabavení - Podmínky - Podmínky týkající se porušení práv duševního vlastnictví - Směrnice 2001/29/ES - Článek 4 - Veřejné rozšiřování - Směrnice 2008/95/ES - Článek 5 - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 9 - Užívání v obchodním styku)
   2014/C 93/28
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Martin Blomqvist

      Odpůrkyně: Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Højesteret — Výklad čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), čl. 5 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 299, s. 25), čl. 9 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1) a čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7) — Opatření, která mají zabránit uvedení padělků a nedovolených napodobenin na trh — Jednotlivec s bydlištěm v členském státě, který na internetových stránkách prodávajícího ve třetí zemi koupil pro soukromé účely padělané hodinky — Zabavení uvedených hodinek, které byly zaslány kupujícímu poštou, a pozastavení celního odbavení hodinek orgány uvedeného členského státu

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo, musí být vykládáno v tom smyslu, že držitel práva duševního vlastnictví týkajícího se zboží prodaného osobě s bydlištěm na území členského státu prostřednictvím internetových stránek on-line prodeje nacházejících se ve třetí zemi požívá v okamžiku, kdy toto zboží vstoupí na území tohoto členského státu, ochrany zaručené tomuto držiteli uvedeným nařízením již v důsledku nabytí uvedeného zboží. Za tímto účelem není nezbytné, aby bylo dotčené zboží před uskutečněním prodeje kromě toho předmětem nabídky k prodeji nebo reklamy určených spotřebitelům téhož státu.

      (1)  Úř. věst. C 129, 4.5.2013.


title: Věc C-67/05: Žaloba podaná dne 11. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               2.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/22

         Žaloba podaná dne 11. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-67/05)
   (2005/C 82/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 11. února 2005 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Prof. Dr. Ulrichem Wölkerem a Sarou Pardo Quintillian, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, respektive tím, že Komisi o těchto přepisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2.

               uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnice 2000/60/ES uplynula dne 22. prosince 2003.

      (1)  Úř. věst. L 327, s. 1.


title: Věc T-284/04: Žaloba podaná dne 12. července 2004 UPS Europe N.V./S.A. a UPS Deutschland Inc. & Co OHG proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/25

         Žaloba podaná dne 12. července 2004 UPS Europe N.V./S.A. a UPS Deutschland Inc. & Co OHG proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-284/04)
   (2004/C 251/45)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 12. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společnostmi UPS Europe N.V./S.A., Brusel, Belgie a UPS Deutschland Inc. & Co OHG, zastoupenými právníky T.R.Ottervangerem a A.S. Bijleveldem.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               prohlásil konkludentní rozhodnutí Komise zamítnout potvrzující žádost ze dne 13. dubna 2004 o přístup k určitým dokumentům za neplatné;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Komise konstatovala v rozhodnutí ze dne 20. března 2001 (1), že Deutsche Post AG porušila článek 82 Smlouvy o ES svými praktikami v odvětví zásilkového obchodu s balíky. Dále uložila Deutsche Post, aby zřídila samostatnou dceřinou společnost pro komerční balíkové služby a zavedla systém transparentního a tržního stanovování cen mezi Deutsche Post AG a touto dceřinou společností. Deutsche Post bylo uloženo Komisi každoročně informovat o splnění těchto povinností, což učinila dopisem ze dne 22. května 2003. Žalobci, kteří podnikají ve stejném odvětví, žádali o znění dopisu nemající důvěrný charakter, které obdrželi dne 22. září 2003. Dne 20. října 2003 žádali žalobci Komisi, aby jim poskytla přístup k průměrným cenám mezi spojenými osobami, které požadovala Deutsche Post od své dceřiné společnosti. Tyto ceny byly ve znění dopisu nedůvěrného charakteru ze dne 22. května 2003 skryty. Dále žádali v rámci žádosti, která byla Komisi dle stejného dopisu doručena dne 16. listopadu 2003, o přístup ke zprávě a výpočtu. Tato žádost byla podána na základě nařízení 1049/2001 (2), Úř. věst. L 145, 31.05. 2001, s. 43-48. Žalobci podali žádost znovu dne 18. listopadu 2003 a dne 13. dubna 2004 podali potvrzující žádost. Dopisem ze dne 21. dubna 2004 potvrdila Komise přijetí potvrzující žádosti a prohlásila, že konzultuje Deutsche Post ohledně přesného rozsahu obchodně citlivých informací ve vyžádaných dokumentech. Jelikož žalobci neobdrželi žádnou další odpověď, jsou toho názoru, že existuje konkludentní rozhodnutí Komise, kterým byla odmítnuta žádost o přístup, a žádají, aby bylo toto rozhodnutí prohlášeno za neplatné.
   Na podporu své žádosti se žalobci odvolávají na porušení nařízení 1049/2001 a prohlašují, že nemůže uplatněna žádná z výjimek článku 4, a že tudíž měl být přístup na základě žádosti poskytnut. Dále se odvolávají na to, že Komise porušila svou povinnost podle článku 253 Smlouvy uvést důvody svého rozhodnutí. Žalobci konstatují, že Komise porušila nařízení 1049/2001 také z toho důvodu, že neodpověděla v rámci předepsané lhůty ani nesdělila důvody pro odmítnutí přístupu. Konečně žalobci argumentují tím, že Komise porušila svůj vlastní jednací řád ve znění rozhodnutí Komise ze dne 5. prosince 2001 (3). Podle žalobců měla Komise ukončit konzultaci s Deutsche Post a učinit rozhodnutí ve lhůtě patnácti pracovních dní.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 20. března 2001 v rámci řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (Věc COMP/35.141 – Deutsche Post AG) (sděleno pod sp. zn. K/2001/728) (Úř. věst. L 125, 5.5.2001, s. 27).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145 31.05. 2001, s. 43).

      (3)  Úř. věst. L 345, 29.12.2001, s. 94.


title: Věc C-97/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Darmstadt ze dne 25. ledna 2005 ve věci Mohamed Gattoussi proti Stadt Rüsselsheim

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Darmstadt ze dne 25. ledna 2005 ve věci Mohamed Gattoussi proti Stadt Rüsselsheim
   (Věc C-97/05)
   (2005/C 106/33)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) ze dne 25. ledna 2005 ve věci Mohamed Gattoussi proti Stadt Rüsselsheim, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 23. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Verwaltungsgericht Darmstadt žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Má článek 64 Evropsko-středomořské dohody s Tuniskem (Úř. věst. L 97, 30.06.1998) účinky z hlediska práva pobytu?
               Pro případ, že na otázku v bodě 1 bude odpovězeno kladně:

               2)

               Lze ze zákazu diskriminace v článku 64 Evropsko-středomořské dohody s Tuniskem dovodit právní postavení vyplývající z práva pobytu, které brání časovému omezení práva pobytu, v případě, že tuniský státní občan má časově neomezené pracovní povolení, zaměstnání skutečně vykonává a v okamžiku vydání rozhodnutí ve věci práva pobytu má časově omezené povolení k pobytu?
               Pro případ, že na otázku v bodě 2 bude odpovězeno kladně:

               3)

               Lze za účelem určení právního postavení vycházejícího z práva pobytu, které vyplývá ze zákazu diskriminace v článku 64 Evropsko-středomořské dohody s Tuniskem, vycházet z okamžiku následujícího po vydání opatření ve věci práva pobytu, které vede k časovému omezení [práva pobytu]?
               Pro případ, že na otázku v bodě 3 bude odpovězeno kladně:

               4)

               Je za účelem konkretizace výhrady z důvodů oprávněného zájmu státu nutné použít zásady vyvinuté k čl. 39 odst. 3 ES?