title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. září 2011.#Belgické království proti Deutsche Post AG a DHL International.#Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Článek 88 odst. 3 ES - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Rozhodnutí Komise nevznést námitky - Pojem ,pochybnosti‘ - Služby obecného hospodářského zájmu.#Věc C-148/09 P.

text:
      Věc C-148/09 P
      Belgické království
      v.
      Deutsche Post AG
      a
      DHL International
      „Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Státní podpory – Článek 88 odst. 3 ES – Nařízení (ES) č. 659/1999 – Rozhodnutí Komise nevznést námitky – Pojem ,pochybnosti‘ – Služby obecného hospodářského zájmu“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty týkající se jich bezprostředně a osobně – Rozhodnutí Komise konstatující
            slučitelnost státní podpory se společným trhem bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Žaloba podaná zúčastněnými stranami
            ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES – Přípustnost – Podmínky
      (Článek. 88 odst. 2 a čl. 230 čtvrtý pododstavec ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl.1 písm. h), čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst.
            1)
      2.        Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty týkající se jich bezprostředně a osobně – Rozhodnutí Komise konstatující
            slučitelnost státní podpory se společným trhem bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Žaloba podaná zúčastněnými stranami
            ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES – Určení předmětu žaloby
      (Článek 88 odst. 2 ES a čl. 230 čtvrtý pododstavec ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 1 písm. h), čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst.
            1)
      3.        Podpory poskytované státy – Záměry podpor – Přezkum Komisí – Předběžná část a sporná část řízení – Slučitelnost podpory se
            společným trhem – Obtíže při posouzení – Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení – Pojem pochybnosti – Objektivní charakter
      (Článek 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 4 odst. 3, 4 a 5 a čl. 6 odst. 1)
      1.        V oblasti státních podpor závisí legalita rozhodnutí Komise nevznášet námitky přijatého podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999,
         kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 88 ES, na tom, zda existují pochybnosti o slučitelnosti podpory se společným
         trhem. Vzhledem k tomu, že takové pochybnosti musí vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jehož účastníky mohou
         být zúčastněné strany uvedené v čl. 1 písm. h) uvedeného nařízení, je třeba shledat, že každá zúčastněná strana ve smyslu
         posledně uvedeného ustanovení je takovým rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčena. Nositelé procesních záruk stanovených
         v čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 se totiž mohou domoci dodržení těchto záruk pouze tehdy, mají-li
         možnost zpochybnit rozhodnutí nevznášet námitky před soudem Unie.

      (viz bod 54)
      2.        V oblasti státních podpor se žalobce, jenž zpochybňuje rozhodnutí Komise nezahájit formální vyšetřovací řízení, může dovolávat
         jakéhokoli důvodu, kterým by bylo možno prokázat, že posouzení informací a skutečností, které měla Komise k dispozici ve fázi
         předběžného přezkumu oznámeného opatření, muselo vyvolat pochybnosti ohledně slučitelnosti tohoto opatření se společným trhem.
         Důsledkem použití takovýchto argumentů však nemůže být změna předmětu žaloby nebo pozměnění podmínek její přípustnosti. Existence
         pochybností o takové slučitelnosti je naopak právě tím důkazem, který je třeba předložit s cílem prokázat, že Komise měla
         povinnost zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 ES a podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999, kterým se
         stanoví prováděcí pravidla k článku 88 ES.

      Soudu Unie nepřísluší, aby vykládal žalobu žalobce, která zpochybňuje výhradně opodstatněnost rozhodnutí posuzujícího podporu
         jako takového tak, že ve skutečnosti směřuje k ochraně procesních práv, kterých žalobce požívá na základě čl. 88 odst. 2 ES
         a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud žalobce výslovně neuplatnil žalobní důvod za tímto účelem. V takovém případě by
         výklad žalobního důvodu vedl fakticky k překvalifikování předmětu žaloby.

      (viz body 55, 58)
      3.        Z čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 88 ES, vyplývá, že shledá-li Komise po
         předběžném přezkoumání, že existují pochybnosti o slučitelnosti záměru podpory se společným trhem, je povinna přijmout rozhodnutí
         o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.

      Vzhledem k tomu, že pojem pochybnosti uvedený v čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 má objektivní povahu, je třeba po existenci
         těchto pochybností pátrat nejen v okolnostech přijetí napadeného aktu, ale rovněž v posouzeních, ze kterých vycházela Komise.

      Stran délky a okolností předběžného přezkumného řízení, ačkoliv je pravda, že délka přesahující dvouměsíční lhůtu stanovenou
         v čl. 4 odst. 5 nařízení č. 659/1999, jakož i počet žádostí o informace zaslaných dotyčnému členskému státu, neumožňují samy
         o sobě dospět k závěru, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení, nic to nemění na tom, že tyto informace mohou
         představovat indicie svědčící o tom, že Komise mohla mít pochybnosti ohledně slučitelnosti dotčené podpory se společným trhem.

      (viz body 77, 79, 81)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      22. září 2011(*)

      „Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Státní podpory – Článek 88 odst. 3 ES – Nařízení (ES) č. 659/1999 – Rozhodnutí Komise nevznést námitky – Pojem ,pochybnosti‘ – Služby obecného hospodářského zájmu“
      Ve věci C‑148/09 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 24. dubna 2009,
      Belgické království, zastoupené C. Pochet a T. Maternem, jako zmocněnci, ve spolupráci s J. Meyersem, advocaat,

      navrhovatel,
      další účastnice řízení:
      Deutsche Post AG, se sídlem v Bonnu (Německo), zastoupená T. Lübbigem a J. Sedemundem, Rechtsanwälte,

      DHL International, se sídlem v Diegemu (Belgie), zastoupená T. Lübbigem a J. Sedemundem, Rechtsanwälte,

      žalobkyně v prvním stupni,
      Komise Evropských společenství, zastoupená B. Martenczukem a D. Grespanem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalovaná v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení A. Tizzano, předseda senátu, J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits (zpravodaj) a M. Safjan, soudci,
      generální advokát: N. Jääskinen,
      vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. září 2010,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 2. prosince 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svým kasačním opravným prostředkem se Belgické království, podporované Evropskou komisí, domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního
         stupně Evropských společenství (nyní Tribunál) ze dne 10. února 2009, Deutsche Post a DHL International v. Komise (T‑388/03,
         Sb.rozh. s. II‑199, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 nevznášet
         námitky po předběžném přezkumném řízení podle čl. 88 odst. 3 ES proti několika opatřením přijatým belgickými orgány ve prospěch
         belgického poštovního veřejného podniku, společnosti La Poste SA [K(2003) 2508 v konečném znění, dále jen „sporné rozhodnutí“].

       Právní rámec
      2        Z druhého bodu odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku
         [88] Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), vyplývá, že toto nařízení má za cíl kodifikovat a posílit
         jednotnou praxi vypracovanou a zavedenou Komisí při používání článku 88 ES v souladu s judikaturou Soudního dvora.

      3        Článek 1 uvedeného nařízení stanoví:

      „Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
      [...]
      h)      ,zúčastněnou stranou‘ kterýkoliv členský stát, osoba, podnik nebo sdružení podniků, jejichž zájmy by mohly být ovlivněny poskytnutím
         podpory, zejména příjemce podpory, konkurenční podniky a profesní sdružení.“

      4        Článek 4 téhož nařízení, nadepsaný „Předběžné přezkoumání oznámení a rozhodnutí Komise“, ve svých odstavcích 2 až 4 stanoví:

      „2.      Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že oznámené opatření není podporou, zaznamená tento nález ve formě rozhodnutí.
      3.      Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že nejsou vzneseny žádné pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření se společným
         trhem, pokud opatření spadá pod čl. [87] odst. 1 ES, rozhodne, že opatření je slučitelné se společným trhem (dále jen ,rozhodnutí
         nevznášet námitky‘). Rozhodnutí blíže určí, která výjimka podle Smlouvy byla použita.

      4.      Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že existují pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření se společným trhem,
         rozhodne o zahájení postupu podle čl. [88] odst. 2 ES (dále jen ,rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení‘).“

      5        Podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999:

      „Rozhodnutí o zahájení formální[ho] vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení
         Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Rozhodnutí
         vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky v předepsané lhůtě, která obvykle nepřesáhne
         jeden měsíc. V řádně odůvodněných případech může Komise předepsanou lhůtu prodloužit.“

       Skutečnosti předcházející sporu
      6        Společnost La Poste SA (dále jen „ společnost La Poste“) byla v roce 1992 přeměněna na akciovou společnost veřejného práva,
         avšak zůstává poskytovatelem všeobecných poštovních služeb v Belgii a musí plnit zvláštní povinnosti služeb obecného hospodářského
         zájmu (dále jen „SOHZ“). Způsoby náhrady čistých dodatečných nákladů na SOHZ jsou určeny ve smlouvě o řízení uzavřené s belgickým
         státem.

      7        Odvětví expresních balíkových služeb představuje 4 % obratu společnosti La Poste, což odpovídá 18 % podílu na trhu v tomto
         odvětví. Deutsche Post AG (dále jen „Deutsche Post“) a její belgická dceřiná společnost DHL International vlastní 35 až 45 %
         tohoto trhu.

      8        Dopisem ze dne 3. prosince 2002 oznámily belgické orgány Komisi plán zvýšení kapitálu společnosti La Poste o 297,5 milionu
         eur.

      9        Dne 22. července 2003 žalobkyně požádaly Komisi o informaci ohledně stavu přezkumného řízení ohledně oznámeného opatření,
         aby se tohoto řízení případně účastnily.

      10      Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že oznámené zvýšení kapitálu nepředstavuje státní podporu, dne 23. července 2003 přijala
         sporné rozhodnutí po provedení předběžného přezkumného řízení podle čl. 88 odst. 3 ES.

       Řízení před Komisí a sporné rozhodnutí
      11      Po třech schůzích s belgickými orgány a po vzájemné korespondenci Komise usoudila, že kapitálový vklad oznámený těmito orgány
         je slučitelný se společným trhem.

      12      Za tímto účelem Komise nejprve přezkoumala šest neoznámených opatření, která se vztahovala na společnost La Poste od své přeměny
         na samostatný veřejný podnik, přičemž měla za to, že legalita oznámeného zvýšení kapitálu závisí na nich.

      13      První opatření spočívalo v osvobození od korporační daně. Vzhledem k tomu, že společnost La Poste vykázala mezi lety 1992
         a 2002 kumulovanou čistou ztrátu ve výši 238,4 milionu eur, Komise shledala, že toto osvobození nevyžadovalo žádný převod
         státních prostředků.

      14      Druhé opatření spočívalo v tom, že Belgický stát převedl ve prospěch společnosti La Poste nemovitosti nezbytné pro poskytování
         veřejné služby výměnou za zrušení rezervy na důchody ve výši 100 milionů eur vytvořené společností La Poste. Komise shledala,
         že toto opatření neznamenalo pro společnost La Poste žádnou výhodu.

      15      Třetí opatření spočívalo ve státní záruce za uzavřené půjčky. Vzhledem k tomu, že Komise konstatovala, že společnost La Poste
         této záruky nikdy nevyužila, shledala, že se nejednalo se o státní podporu.

      16      Čtvrté opatření spočívalo v osvobození od daně z nemovitostí využívaných k poskytování veřejné služby. Komise shledala, že
         toto opatření může představovat státní podporu.

      17      Páté opatření spočívalo v nadměrné kompenzaci za finanční služby obecného zájmu za období 1992–1997. Komise shledala, že toto
         opatření může představovat státní podporu.

      18      Šesté opatření spočívalo ve dvou zvýšeních kapitálu, která se uskutečnila v březnu a prosinci 1997 v celkové výši 62 milionů
         eur a byla určena k vyrovnání nedostatečné kompenzace za SOHZ. Komise shledala, že toto opatření může představovat státní
         podporu.

      19      Pokud jde o neoznámené čtvrté, páté a šesté opatření, jakož i o oznámené opatření, Komise shledala, že i kdyby tato opatření
         obsahovala prvky podpory, jsou slučitelná se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 ES, neboť nezahrnují nadměrnou kompenzaci
         čistých dodatečných nákladů na SOHZ.

      20      Konečně Komise uvedla, že oznámené opatření spočívající ve zvýšení kapitálu o 297,5 milionu eur bylo nižší než původní nedostatečná
         kompenzace čistých dodatečných nákladů na činnosti SOHZ, takže nepředstavuje „státní podporu“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.

       Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
      21      Žalobkyně podaly proti spornému rozhodnutí žalobu na neplatnost, na jejíž podporu uvedly sedm žalobních důvodů. Komise vznesla
         námitku nepřípustnosti zakládající se na nedostatku aktivní legitimace a právního zájmu žalobkyň na podání žaloby.

      22      Usnesením ze dne 15. prosince 2004 si Tribunál vyhradil rozhodnout o námitce nepřípustnosti spolu s věcí samou.

      23      Pokud jde o přípustnost, Tribunál provedl postupný přezkum aktivní legitimace a právního zájmu žalobkyň na podání žaloby.

      24      Zaprvé uvedl, že podle ustálené judikatury se nositelé procesních záruk stanovených v čl. 88 odst. 2 ES mohou domoci jejich
         dodržení, pouze pokud mají možnost zpochybnit před soudem Unie rozhodnutí Komise přijaté na základě odstavce 3 téhož článku
         o prohlášení podpory za slučitelnou se společným trhem bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení.

      25      V bodě 43 napadeného rozsudku Tribunál zdůraznil, že nositeli těchto záruk jsou zúčastněné strany ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES,
         a to zejména konkurenční podniky příjemců sporných podpor.

      26      Tribunál poté, co připomněl, že aktivní legitimace může být v tomto kontextu uznána pouze tehdy, směřuje-li žaloba zúčastněných
         stran k ochraně jejich procesních záruk, a nikoliv zpochybňuje-li opodstatněnost rozhodnutí přijatého na základě čl. 88 odst. 3 ES,
         přistoupil k analýze žalobních důvodů uplatňovaných žalobkyněmi a konstatoval, že jsou dvojího typu.

      27      Pokud jde o žalobní důvody zpochybňující opodstatněnost sporného rozhodnutí, Tribunál měl v bodě 49 napadeného rozsudku za
         to, že žalobkyním se nepodařilo prokázat, že podporou, která je předmětem sporného rozhodnutí, bylo podstatně dotčeno jejich
         soutěžní postavení na trhu. Tudíž rozhodl, že žalobkyně nebyly nadány aktivní legitimaci ke zpochybnění opodstatněnosti sporného
         rozhodnutí.

      28      Pokud jde o žalobní důvody týkající se ochrany jejich procesních záruk, v bodě 52 napadeného rozsudku rozhodl, že žalobkyně
         jako přímé konkurentky společnosti La Poste mají postavení zúčastněné strany ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES. V tomto ohledu Tribunál
         v bodě 55 napadeného rozsudku identifikoval druhý žalobní důvod jako důvod, který výslovně namítá porušení procesních práv
         žalobkyň. Dále v bodě 56 tohoto rozsudku shledal, že třetí až pátý a sedmý žalobní důvod poskytují informace na podporu druhého
         žalobního důvodu. V důsledku toho dospěl k závěru, že žalobkyně byly nadány aktivní legitimací, jakož i k závěru o přípustnosti
         druhého žalobního důvodu a argumentů předložených na jeho podporu.

      29      Zadruhé Tribunál v bodě 62 napadeného rozsudku rozhodl, že jakožto zúčastněné strany ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES mají žalobkyně
         zájem na zrušení sporného rozhodnutí, jelikož takové zrušení Komisi zavazuje zahájit formální vyšetřovací řízení.

      30      Tribunál tudíž odmítl námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí.

      31      K věci samé Tribunál poté, co připomněl, že pojem závažné obtíže, při jejichž přítomnosti Komise musí při přezkumu opatření
         podpory zahájit formální řízení, má objektivní povahu, v bodech 96 až 107 napadeného rozsudku označil indicie svědčící o přítomnosti
         takovýchto závažných obtíží při přezkumu opatření podpory, a sice délku a okolnosti přezkumu, jakož i nedostatečnost a neúplnost
         přezkumu a obsah sporného rozhodnutí.

      32      Zaprvé Tribunál konstatoval, že mezi oznámením oznámené podpory a přijetím sporného rozhodnutí uplynulo sedm měsíců, tedy
         lhůta značně přesahující lhůtu dvou měsíců, která je stanovena pro předběžný přezkum podle čl. 4 odst. 5 nařízení č. 59/1999.

      33      Dále řízení zahrnovalo tři schůze mezi belgickými orgány a Komisí, jakož i různé žádosti o informace, při příležitosti kterých
         Komise neopomněla zdůraznit složitost věci a velký rozsah vyšetřování, které musí pokrýt, s vědomím toho, že slučitelnost
         oznámeného opatření závisí na slučitelnosti šesti opatření, která oznámena nebyla.

      34      Konečně, Tribunál v bodě 103 napadeného rozsudku zdůraznil, že Komise váhala ohledně volby právního základu pro přijetí sporného
         rozhodnutí mezi přístupem opírajícím se o článek 87 ES a přístupem opírajícím se o čl. 86 odst. 2 ES.

      35      Tribunál z toho v bodě 106 napadeného rozsudku vyvodil, že řízení vedené Komisí trvalo značně déle, než obvykle vyžaduje první
         přezkum v rámci čl. 88 odst. 3 ES.

      36      Zadruhé Tribunál ověřil, zda skutečnosti týkající se obsahu sporného rozhodnutí mohou rovněž představovat indicie, které značí,
         že Komise při přezkumu dotčených opatření narazila na závažné obtíže.

      37      V tomto kontextu Tribunál konstatoval, že přezkum provedený Komisí týkající se neoznámeného druhého opatření ve prospěch společnosti
         La Poste, a sice zrušení rezervy na důchody, není dostačující, neboť Komise neměla k dispozici poznatky nezbytné k posouzení
         výhody vyplývající z bezplatného poskytnutí nemovitostí belgickým státem.

      38      Poté, co připomněl, že podle bodu 93 rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00,
         Recueil, s. I‑7747), vyhlášeného po přijetí sporného rozhodnutí, Komise musí zkoumat, zda náklady na SOHZ kompenzované státem
         odpovídají nákladům středně velkého, správně řízeného podniku nebo jsou nižší než takovéto náklady (kritérium „benchmarkingu“),
         Tribunál shledal, že takové ověření v projednávaném případě chybí. Z toho tedy učinil závěr, že přezkum oznámeného opatření
         byl neúplný.

      39      V důsledku toho Tribunál zrušil sporné rozhodnutí.

       Řízení před Soudním dvorem
      40      Svým kasačním opravným prostředkem Belgické království, podporované Komisí, navrhuje, aby Soudní dvůr:

      –        zrušil napadený rozsudek a
      –        uložil Deutsche Post a DHL International náhradu nákladů řízení.
      41      Deutsche Post a DHL International navrhují, aby Soudní dvůr:

      –        zamítl kasační opravný prostředek a
      –        uložil Belgickému království a Komisi náhradu nákladů řízení.
       Ke kasačnímu opravnému prostředku
      42      Belgické království uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody, vycházející zaprvé z nesprávné kvalifikace
         okolností projednávané věci, zadruhé z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, a zatřetí z porušení
         zásady právní jistoty. Komise, která podporuje návrhová žádání Belgického království, vznáší mimoto samostatný důvod kasačního
         opravného prostředku, kterým tvrdí, že Tribunál porušil čl. 230 odst. 4 ES.

      43      Nejprve je třeba přezkoumat důvody kasačního opravného prostředku, kterými Belgické království a Komise zpochybňují závěry
         Tribunálu ohledně přípustnosti žaloby v prvním stupni, jakož i některých žalobních důvodů, které přijal.

       Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku a k samostatnému důvodu Komise
       Argumenty účastníků řízení
      44      Belgické království namítá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že prohlásil za přípustné čtvrtý a sedmý
         žalobní důvod, přestože jimi žalobkyně zpochybňovaly opodstatněnost sporného rozhodnutí.

      45      Podle Komise Tribunál porušil čl. 230 odst. 4 ES tím, že rozhodl, že žaloba žalobkyň je přípustná z toho důvodu, že se dovolávají
         ochrany procesních záruk, které jim náleží na základě čl. 88 odst. 2 ES. Tento požadavek se totiž neobjevil v žádném ze žalobních
         důvodů vznesených žalobkyněmi, takže Soudnímu dvoru přísluší napadený rozsudek na tomto základě zrušit i bez návrhu.

      46      Kromě toho Tribunál tímto předjímal otázku legality napadené podpory.

      47      Deutsche Post a DHL International úvodem namítají nepřípustnost samostatného důvodu kasačního opravného prostředku vzneseného
         Komisí.

      48      Pokud jde o věc samou, uvádějí, že Tribunál pouze zohlednil všechny relevantní skutečnosti za účelem posouzení případné existence
         závažných obtíží. Kromě toho se Komise podle žalobkyň mýlí v názoru, že žalobní důvod týkající se ochrany procesních práv
         nebyl v prvním stupni uplatněn. V tomto ohledu žalobkyně citují různé pasáže ze své žaloby odkazující na tuto problematiku.

       Závěry Soudního dvora
      –       Přípustnost samostatného důvodu kasačního opravného prostředku Komise
      49      Úvodem je třeba přezkoumat přípustnost před Soudním dvorem samostatného důvodu kasačního opravného prostředku Komise, vycházejícího
         z porušení čl. 230 odst. 4 ES ze strany Tribunálu.

      50      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 56 odst. 2 statutu Soudního dvora může opravný prostředek podat kterýkoli
         účastník řízení, jehož návrhovému žádání před Tribunálem nebylo zcela nebo zčásti vyhověno. Vzhledem k tomu, že Komise byla
         před Tribunálem žalovanou, může podle čl. 115 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora předložit kasační odpověď ve lhůtě dvou
         měsíců od doručení kasačního opravného prostředku, v souladu s požadavky odstavce 2 tohoto článku, jakož i článku 116 tohoto
         nařízení.

      51      V důsledku toho musí být samostatný důvod kasačního opravného prostředku Komise prohlášen za přípustný.

      –       K věci samé
      52      Pokud jde o věc samou, Komise namítá porušení čl. 230 odst. 4 ES, jelikož Tribunál tím, že z argumentů v žalobě uměle vykonstruoval
         žalobní důvod vycházející z porušení procesních práv, překvalifikoval žalobu v prvním stupni, která směřovala proti opodstatněnosti
         sporného rozhodnutí. Belgické království rovněž uvádí, že žalobkyně svým čtvrtým a sedmým žalobním důvodem napadaly výlučně
         opodstatněnost uvedeného rozhodnutí, takže Tribunál tyto žalobní důvody nesprávně prohlásil za přípustné.

      53      Zaprvé, pokud jde o výtku vycházející z porušení podmínek čl. 230 odst. 4 ES, je třeba předeslat, že článek 4 nařízení č. 659/1999
         zavádí předběžnou fázi přezkumu oznámených podpor, jejímž cílem je umožnit Komisi, aby si utvořila prvotní názor na slučitelnost
         dotčené podpory se společným trhem. Tato fáze končí zjištěním Komise, že dané opatření buď nepředstavuje podporu, anebo že
         spadá pod čl. 87 odst. 1 ES. V posledně uvedeném případě pak výše zmíněné opatření může vyvolávat, nebo naopak nevyvolávat
         pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem (rozsudek ze dne 24. května 2011, Komise v. Kronoply a Kronotex, C‑83/09 P,
         dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 43).

      54      V projednávané věci je sporné rozhodnutí rozhodnutím nevznášet námitky přijatým podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999,
         jehož legalita závisí na tom, zda existují pochybnosti o slučitelnosti podpory se společným trhem. Vzhledem k tomu, že takové
         pochybnosti musí vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jehož účastníky mohou být zúčastněné strany uvedené v čl. 1
         písm. h) nařízení č. 659/1999, je třeba shledat, že každá zúčastněná strana ve smyslu posledně uvedeného ustanovení je takovým
         rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčena. Nositelé procesních záruk stanovených v čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 nařízení
         č. 659/1999 se totiž mohou domoci dodržení těchto záruk pouze tehdy, mají-li možnost zpochybnit rozhodnutí nevznášet námitky
         před soudem Unie (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Kronoply a Kronotex, bod 47 a citovaná judikatura).

      55      Navržením zrušení sporného rozhodnutí nevznášet námitky žalobce zpochybňuje především skutečnost, že Komise přijala rozhodnutí
         k dotčené podpoře, aniž zahájila formální vyšetřovací řízení, a tím porušila jeho procesní práva. Žalobce se může k tomu,
         aby jeho žalobě na neplatnost bylo vyhověno, dovolávat jakéhokoli důvodu, kterým by bylo možno prokázat, že posouzení informací
         a skutečností, které měla Komise k dispozici ve fázi předběžného přezkumu oznámeného opatření, muselo vyvolat pochybnosti
         ohledně slučitelnosti tohoto opatření se společným trhem. Důsledkem použití takovýchto argumentů však nemůže být změna předmětu
         žaloby nebo pozměnění podmínek její přípustnosti. Existence pochybností o takové slučitelnosti je naopak právě tím důkazem,
         který je třeba předložit s cílem prokázat, že Komise měla povinnost zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 ES
         a podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Kronoply a Kronotex, bod 59).

      56      Právě s přihlédnutím k těmto zásadám je třeba přezkoumat závěry Tribunálu ohledně přípustnosti žalobních důvodů žaloby na
         neplatnost.

      57      V projednávané věci Tribunál v bodě 45 napadeného rozsudku konstatoval, že druhý žalobní důvod žaloby v prvním stupni vychází
         z porušení ustanovení čl. 88 odst. 3 ES, jelikož Komise rozhodla, že nezahájí řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES, i když
         měla závažné obtíže při svém posouzení slučitelnosti napadených opatření se společným trhem.

      58      Tribunál v bodě 54 napadeného rozsudku tedy právem uvedl, že soudu Unie nepřísluší, aby vykládal žalobu žalobce, která zpochybňuje
         výhradně opodstatněnost rozhodnutí posuzujícího podporu jako takového, tak že ve skutečnosti směřuje k ochraně procesních
         práv, kterých žalobce požívá na základě čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud žalobce výslovně neuplatnil
         žalobní důvod za tímto účelem. V takovém případě by výklad žalobního důvodu vedl fakticky k překvalifikování předmětu žaloby
         (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 29. listopadu 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a další v. Komise, C‑176/06 P, bod 25,
         jakož i výše uvedený rozsudek Komise v. Kronoply a Kronotex, bod 55).

      59      Za těchto podmínek Tribunál dospěl v bodě 55 napadeného rozsudku k závěru, že žalobkyně svým druhým žalobním důvodem výslovně
         tvrdí, že procesní práva, která požívají na základě čl. 88 odst. 2 ES, byla při přijetí sporného rozhodnutí porušena.

      60      Tribunál se tímto nedopustil nesprávného právního posouzení.

      61      Není totiž zpochybňováno, že předmět žaloby žalobkyň v prvním stupni skutečně směřuje ke zrušení rozhodnutí Komise nezahájit
         formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999.

      62      Kromě toho, ačkoliv žaloba v prvním stupni nelíčí obzvláště jasným způsobem žalobní důvody žalobkyň, a konkrétně žalobní důvod
         jednoznačně identifikovatelný tak, že směřuje k ochraně procesních práv, která vyvozují z čl. 88 odst. 2 ES a z čl. 6 odst. 1
         nařízení č. 659/1999, nic to nemění na tom, že dle samotného znění této žaloby žalobkyně tvrdí, že nezahájení formálního vyšetřovacího
         řízení jim zabránilo v tom, aby mohly požívat procesních záruk, na něž mají právo na základě těchto ustanovení, a rovněž předkládají
         argumenty směřující k prokázání, že Komise měla zahájit řízení v tomto článku stanovené.

      63      Za těchto okolností Tribunál mohl právem shledat, že žaloba obsahovala žalobní důvod, kterým žalobkyně zamýšlely hájit svá
         procesní práva vyplývající z čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999, aniž přitom porušil čl. 230 odst. 4 ES.

      64      Zadruhé nelze Tribunálu vytýkat, že v rámci druhého žalobního důvodu vzal v úvahu skutečnosti žaloby v prvním stupni, kterými
         se žalobkyně snažily prokázat, že Komise měla pochybnosti o slučitelnosti napadených opatření se společným trhem.

      65      V tomto ohledu Tribunál v bodě 45 napadeného rozsudku zdůraznil, že čtvrtý a sedmý žalobní důvod, kterým žalobkyně tvrdily,
         že přezkum opatření představujících napadená opatření ze strany Komise byl nedostatečný a neúplný. Poté, co Tribunál v bodě
         52 napadeného rozsudku rozhodl, že žalobkyně jakožto přímí konkurenti společnosti La Poste na trhu expresních balíkových služeb
         mají pouze aktivní legitimaci coby zúčastněné strany ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES a čl. 1 písm. h) nařízení č. 659/1999, v bodě
         69 napadeného rozsudku právem shledal, že mohl přezkoumat zejména čtvrtý a sedmý žalobní důvod výlučně v rozsahu, ve kterém
         se snaží prokázat, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení.

      66      Za těchto okolností nelze Tribunálu vytýkat ani to, že prohlásil za přípustné žalobní důvody, jimiž žalobkyně namítaly, že
         Komise měla nesprávně za to, že zkoumaná opatření nepředstavovala státní podpory. Tribunál naopak výslovně prohlásil tyto
         žalobní důvody za nepřípustné v bodě 67 napadeného rozsudku.

      67      Je tudíž třeba zamítnout druhý důvod kasačního opravného prostředku Belgického království, jakož i samostatný důvod kasačního
         opravného prostředku Komise jako neopodstatněné.

       K prvnímu a třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
       Argumenty účastníků řízení
      68      Belgické království svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku namítá, že Tribunál nesprávně kvalifikoval okolnosti
         projednávané věci.

      69      Pokud jde v tomto případě o okolnosti, za kterých proběhlo přezkumné řízení, referenční lhůta dvou měsíců zohledněná Tribunálem
         je pouze orientační, takže její překročení nemůže automaticky znamenat, že Komise narazila na závažné obtíže. Komise dodává,
         že za zvláštních okolností projednávané věci nebyla délka trvání předběžného přezkumu nepřiměřená.

      70      Kromě toho podle Belgického království Tribunál opomněl identifikovat spojení mezi širokým rozsahem vyšetřování, které si
         vyžadoval přezkum napadených opatření, jakož i jeho zjevnou složitostí, a existencí závažných obtíží. Podle Komise faktické
         obtíže nevedou nezbytně k závažným obtížím.

      71      Konečně Belgické království zdůrazňuje, že nerozhodnost ohledně právního základu svědčí spíše o svobodě volby, kterou měla
         Komise k uzavření případu, než o závažných obtížích. Komise totiž tvrdí, že konečné rozhodnutí by bylo stejné bez ohledu na
         právní základ.

      72      Stran obsahu sporného rozhodnutí má Belgické království za to, že ve své analýze dostatečnosti přezkumu napadených opatření
         Tribunál dospěl k rozdílnému výsledku ohledně merita věci, než k jakému dospěla Komise. Takový rozdíl však nemůže vést k závěru
         o existenci závažných obtíží. Tato okolnost nemůže v žádném případě vést k závěru, že přezkum provedený Komisí byl neúplný.

      73      Kromě toho Belgické království a Komise svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku namítají, že Tribunál porušil zásadu
         právní jistoty tím, že použil čtvrté kritérium stanovené ve výše uvedeném rozsudku Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg
         se zpětnou účinností.

      74      V tomto ohledu Komise mimoto dodává, že přezkum kritéria zvaného „benchmarking“, vyvozeného z výše uvedeného rozsudku Altmark
         Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, není relevantní v rámci přezkumu ochrany procesních záruk stanovených v čl. 88 odst. 2 ES.

      75      Z obecného hlediska mají Deutsche Post a DHL International za to, že přezkumná řízení Komise vedená v souvislosti s privatizacemi
         státních poštovních podniků mají tradičně podobu formálního vyšetřovacího řízení. Takové operace se totiž vyznačují složitým
         skutkovým kontextem, jenž nezbytně vyvolává existenci závažných obtíží.

      76      Žalobkyně nejprve připomínají, že při přezkumném řízení sama Komise zdůraznila složitost věci, která jí byla předložena. Dále
         Belgické království neodpovědělo na zjištění Tribunálu, podle nichž Komise neměla k dispozici všechny informace o skutkovém
         stavu, aby přezkoumala převod nemovitého majetku a zrušení rezervy na důchody. Konečně žalobkyně připomínají, že „benchmarking“
         pro náklady na SOHZ ve smyslu čtvrtého kritéria vytyčeného výše uvedeným rozsudkem Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg,
         odpovídal v rozhodné době očekávání, zejména ze strany samotné Komise.

       Závěry Soudního dvora
      77      Úvodem je třeba připomenout, že z čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 vyplývá, že shledá-li Komise po předběžném přezkoumání,
         že existují pochybnosti o slučitelnosti napadeného opatření se společným trhem, je povinna přijmout rozhodnutí o zahájení
         formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení (viz výše uvedený rozsudek Komise
         v. Kronoply a Kronotex, bod 46).

      78      Sporným rozhodnutím je v projednávané věci rozhodnutí nevznášet námitky zakládající se na čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999,
         jehož legalita závisí na otázce, zda existují pochybnosti o slučitelnosti dotčené podpory se společným trhem.

      79      Vzhledem k tomu, že pojem „pochybnosti“ uvedený v čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 má objektivní povahu, je třeba po existenci
         těchto pochybností pátrat nejen v okolnostech přijetí napadeného aktu, ale rovněž v posouzeních, ze kterých vycházela Komise
         (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 2. dubna 2009, Bouygues a Bouygues Télécom v. Komise, C‑431/07 P, Sb. rozh. s. I‑2665,
         bod 63).

      80      V projednávané věci Tribunál nejprve v bodech 96 až 107 napadeného rozsudku přezkoumal délku a okolnosti předběžného přezkumného
         řízení. Dále v rámci přezkumu informací týkajících se obsahu sporného rozhodnutí Tribunál v bodech 108 až 110 uvedeného rozsudku
         konstatoval nedostatečnost přezkumu zrušení rezervy na důchody a v bodech 111 až 117 téhož rozsudku rovněž nedostatečnost
         přezkumu nákladů na poskytování SOHZ. Konečně v bodě 118 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že soubor těchto informací představuje
         objektivní a shodující se indicie, které potvrzují, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení.

      81      Zaprvé, stran délky a okolností předběžného přezkumného řízení, ačkoliv je pravda, že délka přesahující dvouměsíční lhůtu
         stanovenou v čl. 4 odst. 5 nařízení č. 659/1999, jakož i počet žádostí o informace zaslaných belgickým orgánům, neumožňují
         samy o sobě dospět k závěru, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení, nic to nemění na tom, jak zdůraznil Tribunál
         v bodě 106 napadeného rozsudku, že tyto informace mohou představovat indicie svědčící o tom, že Komise mohla mít pochybnosti
         ohledně slučitelnosti dotčené podpory se společným trhem.

      82      K tomuto je třeba zejména uvést, že Komise měla provést přezkum slučitelnosti šesti neoznámených opatření přijatých v letech
         1992 až 1997 za účelem prohlášení oznámeného opatření za slučitelné se společným trhem.

      83      Zadruhé, stran obsahu sporného rozhodnutí Tribunál zejména tvrdí, že tento obsah svědčí o nedostatečném přezkumu napadených
         opatření.

      84      Tribunál v bodě 109 napadeného rozsudku shledal, že Komise přijala sporné rozhodnutí, aniž měla k dispozici informace, které
         by jí umožnily posoudit zejména výhodu vzniklou bezplatným poskytnutím nemovitostí výměnou za zrušení rezervy na důchody.

      85      V tomto ohledu ze sporného rozhodnutí vyplývá, že k pokrytí důchodových nároků svých zaměstnaných úředníků společnost La Poste
         při své přeměně na samostatný podnik vytvořila v roce 1992 rezervu 100 milionů eur, která byla zrušena v roce 1997. Protihodnota
         této rezervy spočívala v převodu nemovitostí nezbytných pro poskytování veřejné služby.

      86      Za těchto okolností Tribunál mohl právem shledat, že Komise měla požadovat od belgických orgánů upřesnění, zejména pokud jde
         o hodnotu souboru nemovitostí bezplatně poskytnutých společnosti La Poste ze strany belgického státu.

      87      Tribunálu totiž nelze vytýkat, že shledal, že takováto okolnost může představovat indicii svědčící o tom, že Komise měla mít
         pochybnosti ohledně slučitelnosti napadeného opatření se společným trhem. Není vyloučeno, že v závislosti na hodnotě poskytnutých
         nemovitostí společnost La Poste těží z této operace podstatnou hospodářskou výhodu, která představuje státní podporu.. Komise
         by přitom k tomu, aby dospěla s jistotou k opaku, musela mít k dispozici alespoň ohodnocení finanční výhody, kterou toto poskytnutí
         představuje pro společnost La Poste.

      88      Pokud jde o třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z údajného porušení zásady právní jistoty, je třeba uvést,
         jak vyplývá z bodů 81 a 87 tohoto rozsudku, že analýza okolností přijetí, jakož i obsahu sporného rozhodnutí ze strany Tribunálu
         poukázala na pochybnosti, které Komise měla mít ohledně slučitelnosti oznámeného opatření se společným trhem, pochybnosti,
         které stačí k tomu, aby podložily závěr, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES
         a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999.

      89      Za těchto okolností není třeba tento důvod kasačního opravného prostředku zkoumat.

      90      Z těchto úvah vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku je třeba zamítnout jako neopodstatněný a třetí důvod
         kasačního opravného prostředku jako irelevantní.

      91      Z toho vyplývá, že kasační opravný prostředek je třeba v plném rozsahu zamítnout.

       K nákladům řízení
      92      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku
         118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník
         řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Belgické království a Komise neměly ve věci úspěch, je důvodné
         uložit jim náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Kasační opravný prostředek se zamítá.
      2)      Belgickému království, jakož i Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      *                      Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. března 2006. # Komise Evropských společenství proti Rakouské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 79/409/EHS - Ochrana volně žijících ptáků - Chřástal polní - Zvláště chráněná oblast národního přírodního parku Lauteracher Ried - Vynětí oblastí Soren a Gleggen-Köblern - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny - Řízení týkající se plánu nebo projektu výstavby - Řízení o vymezení trasy rychlostní silnice - Posouzení vlivů na životní prostředí - Vady řízení v souvislosti s projektem výstavby spolkové rychlostní silnice S 18 v Rakousku - Časová působnost směrnice 92/43. # Věc C-209/04.

text:
      Věc C-209/04
      Komise Evropských společenství
      v.
      Rakouská republika
      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 79/409/EHS – Ochrana volně žijících ptáků – Chřástal polní – Zvláště chráněná oblast národního přírodního parku Lauteracher Ried – Vynětí oblastí Soren a Gleggen‑Köblern – Směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť – Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny – Řízení týkající se plánu nebo projektu výstavby – Řízení o vymezení trasy rychlostní silnice – Posouzení vlivů na životní prostředí – Vady řízení v souvislosti s projektem výstavby spolkové rychlostní silnice S 18 v Rakousku – Časová působnost směrnice 92/43“
      Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 27. října 2005          I ‑ 0000
      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. března 2006          I ‑ 0000
      Shrnutí rozsudku
      1.     Životní prostředí – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409 – Výběr a vymezení zvláště chráněných oblastí
      (Směrnice Rady 79/409, čl. 4 odst. 1 a 2 a směrnice Rady 92/43, čl. 6 odst. 4)
      2.     Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Časová
            působnost
      (Směrnice Rady 92/43, čl. 6 odst. 3 a 4)
      1.     Při výběru nejvhodnějších území pro označení jako zvláště chráněná oblast v souladu s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 79/409 o
         ochraně volně žijících ptáků se diskreční pravomoc, kterou požívají členské státy, netýká vhodnosti označit jako zvláště chráněnou
         oblast území, která se zdají být jako nejvhodnější podle ornitologických kritérií, ale pouze použití těchto kritérií za účelem
         identifikovat území nejvhodnější pro ochranu druhů vyjmenovaných v příloze I.

      Mimoto, při výběru a vymezení takové oblasti členské státy nemohou vzít v úvahu ekonomické požadavky, ani z titulu vyššího
         obecného zájmu, než kterému odpovídá ekologický cíl sledovaný směrnicí o ptácích, ani v rozsahu, v němž odpovídají takovým
         naléhavým důvodům vyššího veřejného zájmu, které jsou uvedeny v čl. 6 odst. 4 prvním pododstavci směrnice 92/43 o ochraně
         přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.

      (viz body 33, 40)
      2.     Zásada předložení projektů, které mohou mít na životní prostředí významný vliv, k posouzení vlivů na životní prostředí, není
         použitelná v případech, ve kterých datum formálního podání žádosti o povolení projektu předchází datu uplynutí lhůty pro provedení
         směrnice.

      Toto formální kritérium je jediným, které je v souladu se zásadou právní jistoty a které umožňuje zachovat užitečný účinek
         směrnice. Důvodem této úvahy je, že taková směrnice jako je směrnice 92/43 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících
         živočichů a planě rostoucích rostlin, se v široké míře týká projektů většího rozsahu, jejichž uskutečnění je velmi často dlouhodobé.
         Nebylo by tak vhodné, aby řízení, složitá již na vnitrostátní úrovni a formálně zahájená před datem uplynutí lhůty pro provedení
         uvedené směrnice, byla ztížena a zpožděna z důvodu specifických požadavků uložených touto směrnicí a aby tím byly dotčeny
         již vzniklé situace.

      (viz body 56–57)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
      23. března 2006 (*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 79/409/EHS – Ochrana volně žijících ptáků – Chřástal polní – Zvláště chráněná oblast národního přírodního parku Lauteracher Ried – Vynětí oblastí Soren a Gleggen‑Köblern – Směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť – Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny – Řízení týkající se plánu nebo projektu výstavby – Řízení o vymezení trasy rychlostní silnice – Posouzení vlivů na životní prostředí – Vady řízení v souvislosti s projektem výstavby spolkové rychlostní silnice S 18 v Rakousku – Časová působnost směrnice 92/43“
      Ve věci C‑209/04,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 12. května 2004,
      Komise Evropských společenství, zastoupená M. van Beekem a B. Schimou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Rakouské republice, zastoupené E. Riedlem a J. Müllerem, jakož i K. Humer, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
      ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Schintgen, P. Kūris (zpravodaj), G. Arestis a J. Klučka, soudci,
      generální advokátka: J. Kokott,
      vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. října 2005,
      po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 27. října 2005,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Rakouská republika tím, že:
      –       nezahrnula do oblasti národního přírodního parku Lauteracher Ried (dále jen „Lauteracher Ried“), která je zvláště chráněnou
         oblastí (dále jen „ZCHO“), oblasti Soren a Gleggen‑Köblern, které jsou podle vědeckých kritérií stejně jako tato ZCHO součástí
         území nejvhodnějších z hlediska počtu druhů a rozlohy v souladu s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna
         1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98), ve znění směrnice Komise 97/49/ES ze
         dne 29. července 1997 (Úř. věst. L 223, s. 9; Zvl. vyd. 15/03, s. 344; dále jen „směrnice o ptácích“) a

      –       správně a zcela při povolování projektu výstavby spolkové rychlostní silnice S 18 u jezera Constance (dále jen „silnice S 18“)
         nedodržela požadavky stanovené čl. 6 odst. 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť,
         volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102, dále jen „směrnice o stanovištích“),
         pro případ, že je projekt uskutečněn navzdory negativnímu výsledku posouzení jeho vlivů na životní prostředí,

      nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích a z ustanovení čl. 6 odst. 4 ve spojení
         s článkem 7 směrnice o stanovištích.

       Právní rámec
       Akt o přistoupení Rakouské republiky k Evropské unii
      2       Akt o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv, na nichž je založena
         Evropská unie (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21, a Úř. věst. 1995, L 1, s. 1; dále jen „akt o přistoupení“) byl podepsán dne 24. června
         1994 a vstoupil v platnost dne 1. ledna 1995.

      3       Podle článku 2 aktu o přistoupení „[o]d data přistoupení jsou ustanovení původních smluv a aktů přijatých orgány před přistoupením
         závazná pro nové členské státy a použijí se v těchto státech na základě podmínek stanovených v těchto smlouvách nebo v tomto
         aktu.“ (neoficiální překlad)
      4       Článek 168 aktu o přistoupení stanoví:
      „Nové členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s ustanoveními směrnic a rozhodnutí ve smyslu
         článku 189 Smlouvy o ES a článku 161 Smlouvy o ESAE a s doporučeními a rozhodnutími ve smyslu článku 14 Smlouvy o ESUO od
         data přistoupení, pokud není stanovena lhůta v seznamu přílohy XIX nebo v jiných ustanoveních tohoto Aktu.“ (neoficiální překlad)
       Směrnice o ptácích
      5       Podle svého čl. 1 odst. 1 se směrnice o ptácích „týká ochrany všech druhů ptáků přirozeně se vyskytujících ve volné přírodě
         na evropském území členských států, na něž se vztahuje Smlouva. Zahrnuje ochranu, regulování těchto druhů a péči o ně a stanoví
         pravidla pro jejich využívání“.

      6       Chřástal polní (crex crex) je druh, který byl vložen do přílohy I směrnice o ptácích (dále jen „příloha I“) směrnicí Komise
         85/411/EHS ze dne 25. července 1985, kterou se mění směrnice 79/409 (Úř. věst. L 233, s. 33).

      7       Článek 4 směrnice o ptácích stanoví:
      „1.      Druhy uvedené v příloze I musí být předmětem zvláštních opatření týkajících se ochrany jejich stanovišť s cílem zajistit přežití
         těchto druhů a rozmnožování v jejich areálu rozšíření.

       V této souvislosti musí být brány v úvahu:
      a)      druhy ohrožené vyhubením;
      b)      druhy citlivé vůči specifickým změnám na jejich stanovišti;
      c)      druhy pokládané za vzácné s ohledem na málo početné populace nebo prostorově omezené místní rozšíření;
      d)      ostatní druhy vyžadující zvláštní pozornost z důvodů specifického charakteru jejich stanoviště.
      Trendy a kolísání početnosti populací musí být zohledněny jako podklady pro hodnocení.
      Členské státy především označí území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy jako zvláště chráněné oblasti určené pro
         ochranu těchto druhů, přičemž vezmou v úvahu jejich požadavky na ochranu na pevnině a na moři v zeměpisné oblasti, na niž
         se tato směrnice vztahuje.

      2.      Členské státy přijmou obdobná opatření pro pravidelně se vyskytující stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I, přičemž
         vezmou v úvahu potřebu jejich ochrany na moři a na pevnině v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje, pokud jde
         o zimoviště, místa zastávek na jejich tahových cestách, místa, kde se tažné druhy rozmnožují a pelichají. […]

      […]
      4.      S ohledem na ochranu oblastí uvedených v odstavcích 1 a 2 přijmou členské státy vhodná opatření pro předcházení znečišťování
         nebo poškozování stanovišť nebo jakýchkoli rušivých zásahů, které negativně ovlivňují ptáky, pokud by mohly být významné z hlediska
         cílů tohoto článku. Členské státy musí rovněž usilovat o předcházení znečišťování nebo poškozování stanovišť mimo tyto chráněné
         oblasti.“

       Směrnice o stanovištích
      8       Článek 6 odst. 3 a 4 první pododstavec směrnice o stanovištích stanoví:
      „3.      Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně
         na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu
         posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany. S přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků
         pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se
         ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké
         veřejnosti.

      4.      Pokud navzdory negativnímu výsledku posouzení důsledků pro lokalitu musí být určitý plán nebo projekt z naléhavých důvodů
         převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, přesto uskutečněn a není-li k dispozici
         žádné alternativní řešení, zajistí členský stát veškerá kompenzační opatření nezbytná pro zajištění ochrany celkové soudržnosti
         sítě NATURA 2000. O přijatých kompenzačních opatřeních uvědomí Komisi.“

      9       Článek 7 stejné směrnice stanoví:
      „Povinnosti vyplývající z ustanovení čl. 6 odst. 2, 3 a 4 této směrnice nahrazují povinnosti vyplývající z první věty čl. 4
         odst. 4 směrnice 79/409/EHS, pokud jde o území označená podle čl. 4 odst. 1 nebo obdobně uznaná podle čl. 4 odst. 2 uvedené
         směrnice, a to ode dne provádění této směrnice nebo ode dne označení nebo uznání členským státem podle směrnice 79/409/EHS,
         podle toho, které datum je pozdější.“

       Skutečnosti předcházející sporu
      10     Lauteracher Ried leží ve spolkové zemi Vorarlbersko. Po přistoupení Rakouské republiky k Evropské unii vláda tohoto členského
         státu dne 7. června 1995 poprvé oznámila Komisi označení tohoto přírodního parku jako ZCHO a předložila následně určité doplňující
         dokumenty. Oblasti Soren a Gleggen‑Köblern nebyly do této ZCHO zahrnuty.

      11     Co se týče projektu výstavby silnice S 18, vymezení její trasy bylo zahájeno v roce 1992. Následkem debaty, která se konala
         dne 29. dubna 1992 se správou kantonu Dornbirn, byl projekt zcela přepracován, aby byl vzat v úvahu posudek vyhotovený znalcem
         spolkové země Vorarlbersko pro ochranu přírody a krajiny. Prezentace projektu a slyšení dotčených stran za účelem vymezení
         trasy uvedené silnice byly zahájeny dne 8. března 1994 na základě zákona z roku 1971 o spolkových komunikacích. Skončily vymezením
         trasy nařízením spolkového ministra pro hospodářské záležitosti dne 8. dubna 1997. V tomto stadiu vypracovávání uvedeného
         projektu došly rakouské orgány k závěru, že nemůže dojít ke změně trasy silnice S 18.

      12     Dne 27. ledna 1999 bylo zahájeno řízení o povolení výstavby této silnice. Rozhodnutím ze dne 6. července 2001 byl projekt
         výstavby této silnice schválen správními orgány kantonů Bregenz a Dornbirn, za použití právních předpisů spolkové země Vorarlbersko.
         S ohledem na uvedené nařízení spolkového ministra pro hospodářské záležitosti toto rozhodnutí nemohlo vymezit jinou trasu
         než tu, která již byla stanovena.

      13     Proti uvedenému rozhodnutí bylo podáno odvolání k vládě spolkové země Vorarlbersko. Tato vláda přijala dne 21. února 2003
         potvrzující rozhodnutí, jehož výkon byl dne 29. srpna 2003 pozastaven Verwaltungsgerichtshof. Zahájení projektu výstavby silnice
         S 18 je v současné době pozastaveno.

       Postup před zahájením soudního řízení
      14     V návaznosti na stížnost zaslala Komise dne 12. listopadu 2001 rakouským orgánům dopis týkající se nedostatečného označení
         ZCHO Lauteracher Ried z pohledu ornitologie, negativních důsledků projektu výstavby silnice S 18, které vyvolávaly obavy o chřástala
         polního a jiné druhy ptáků chráněných v této oblasti, a jiných otázek týkajících se jejich ochrany.

      15     Po přezkoumání odpovědi rakouské vlády, zaslané Komisi dne 1. února 2002, zaslala dne 27. června 2002 Komise Rakouské republice
         výzvu dopisem. Vzhledem k tomu, že jí vysvětlení poskytnutá Rakouskou republikou neuspokojila, vydala Komise dne 11. července
         2003 odůvodněné stanovisko, ve kterém vyzvala tento členský stát, aby přijal opatření nezbytná k tomu, aby vyhověl tomuto
         stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho oznámení.

      16     Vzhledem k tomu, že se Komise domnívala, že argumenty, kterých se Rakouská republika dovolávala ve své odpovědi ze dne 26. září
         2003 na odůvodněné stanovisko, nebyly přesvědčivé a že vytýkané nesplnění povinností trvá, rozhodla se podat projednávanou
         žalobu.

       K žalobě
      17     Na podporu své žaloby předkládá Komise dva žalobní důvody. Zaprvé vytýká Rakouské republice, že nedodržela ustanovení čl. 4
         odst. 1 a 2 směrnice o ptácích, která se týkají výběru a označení ZCHO. Zadruhé se dovolává nedodržení požadavků uvedených
         v čl. 6 odst. 4 směrnice o stanovištích při povolování projektu výstavby silnice S 18.

       K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedodržení ustanovení čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích
       Argumentace účastníků řízení
      18     Svým prvním žalobním důvodem Komise tvrdí, že současné označení a vymezení ZCHO Lauteracher Ried neodpovídá požadavkům ochrany
         a trvalého zachování druhů ptáků, kteří se na tomto území vyskytují, hlavně chřástala polního, jako i dalších druhů stěhovavých
         ptáků, kteří hnízdí na loukách. Podle Komise musí být rozloha této ZCHO rozšířena o oblasti Soren a Gleggen-Köblern, aby byly
         splněny požadavky čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích.

      19     Komise na podporu tohoto žalobního důvodu nejprve uplatňuje, že klíčovým prvkem pro vymezení ZCHO je výskyt druhů ptáků hodných
         ochrany. Podle vědeckých informací a výsledků pozorování provedených v letech 2000 až 2002 jsou uvedené oblasti nejenom stanovišti,
         ale i částí ústředního území pro rozmnožování chřástala polního a jiných stěhovavých ptáků hnízdících na loukách. Komise také
         zdůrazňuje, že louky v oblasti Lauteracher Ried a jejím okolí poskytují jednotné přirozené stanoviště, jehož struktura je
         obzvlášť vhodná pro ochranu ptáků, a jsou využívány stejnými populacemi ptáků. Dodává, že chřástal polní vyskytující se v údolí
         Rýna na území spolkové země Vorarlbersko je součástí populace ptáků, která je ve vzájemném úzkém kontaktu.

      20     Dále Komise tvrdí, že se povinnost označit jako ZCHO všechny oblasti, které se zdají být z ornitologického hlediska nejvhodnějšími,
         neomezuje na jejich první vymezení. Cíl ochrany ohrožených druhů ukládá nutnost přezkoumat vymezení území ve světle nových
         vědeckých poznatků a v případě potřeby provést nové vymezení existující ZCHO.

      21     Konečně skutečnost, že Rakouská republika označila jako oblast ochrany oblasti Bangs a Matschels, které také leží ve spolkové
         zemi Vorarlbersko a jejichž záměrem je zajistit ochranu chřástala polního, nemění nic na povinnosti tohoto členského státu
         zachovat se stejně ve vztahu k oblastem Soren a Gleggen‑Köblern, které sousedí s prohlášenou ZCHO.

      22     Rakouská republika uplatňuje, že současné vymezení ZCHO Lauteracher Ried optimálně odpovídá požadavkům směrnice o ptácích
         pro ochranu a zachování chřástala polního a druhů stěhovavých ptáků, kteří se pravidelně vyskytují v údolí Rýna ve spolkové
         zemi Vorarlbersko.

      23     Má za to, že splnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice o ptácích, tím že vymezila společně uvedenou ZCHO a oblast
         ochrany fauny a flóry, stanovišť a ptáků Bangs a Matschels, která byla prohlášena jako ZCHO, a schválila jako takové území
         údolí Rýna ležící ve spolkové zemi Vorarlbersko jako území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy pro ochranu druhu
         chřástala polního uvedeného v příloze I a pravidelně se vyskytujících stěhovavých druhů.

      24     Rakouská republika upřesňuje, že hranice ZCHO byla vymezena na základě vědeckých důkazů, které byly k dispozici v období výběru
         a označení této oblasti, které jsou uznány judikaturou Soudního dvora za spolehlivé a vedly k označení této jediné oblasti
         za nejdůležitější místo rozmnožování ptáků luk spolkové země Vorarlbersko.

      25     Dodává, že se při označování uvedené oblasti opírala pouze o takové ornitologické nebo ekologické aspekty, které mohou být
         odvozeny z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích. V tomto kontextu tvrdí, že se ZCHO Lauteracher Ried soustřeďuje na čistý
         přirozený celek nezbytný pro vývoj chřástala polního, ale tento celek se netýká luk k podestýlání, které se nacházejí v oblastech
         Soren a Gleggen‑Köblern.

      26     Podle Rakouské republiky musí být přezkoumáno několik kritérií, aby se vymezila nejvhodnější území, zejména skutečnost, kteří
         ptáci dvou druhů se často vyskytují ve vymezené oblasti nebo v její části. Nicméně tohle posledně uvedené kritérium není jediným
         určujícím pro splnění požadavků směrnice o ptácích. Oblast musí splňovat současně další ornitologické nebo ekologické parametry,
         aby se mohla stát součástí území, která jsou nejvhodnější ve smyslu této směrnice. Je třeba také přezkoumat a vyhodnotit,
         zda je tato oblast vhodná svojí rozlohou a z hlediska kvantitativního, svým stavem i svým životním prostředím. V tomto ohledu
         je třeba se zaměřit na nepříznivé účinky, které již v oblasti existují, z důvodu činností rekreační povahy, obhospodařování
         nebo jiných okolností, které mají za následek poškození stanoviště. Podle uvedeného členského státu z důvodu již existujících
         škodlivých vlivů, omezení a současné kvality obou oblastí Soren a Gleggen‑Köblern, tyto oblasti neodpovídají relevantním kritériím
         směrnice o ptácích, aby mohly být označeny jako ZCHO.

      27     V tomto kontextu Rakouská republika naznačuje, že přinejmenším nepřímé zohlednění sociálně-ekonomických zájmů může hrát roli
         při posuzování vhodného typu z hlediska rozlohy oblasti a zdůrazňuje také, že je to případ nepříznivých zásahů do právní sféry
         jednotlivců.

      28     Podle Rakouské republiky nemá žalobní důvod, podle kterého je povinna následně měnit nebo neustále přizpůsobovat ZCHO Lauteracher
         Ried, žádný právní základ. Taková povinnost se zdá jen těžko slučitelná se zásadou legality správního postupu a v rozporu
         s judikaturou Soudního dvora.

      29     Mimoto Rakouská republika upřesňuje, že oblasti Soren a Gleggen‑Köblern, i když nejsou součástí nejvhodnějších území ve smyslu
         čl. 4 odst. 1 čtvrtého pododstavce směrnice o ptácích, nejsou zcela bez ochrany. Byly totiž zahrnuty, v rámci řízení o odvolání
         týkajícího se projektu výstavby silnice S 18, do režimu ochrany uvedeného v odst. 4 druhé větě uvedeného článku.

       Závěry Soudního dvora
      30     Za účelem vyřešení projednávaného sporu je namístě úvodem připomenout zásady týkající se povinností členských států ve vztahu
         k výběru a označení ZCHO, které ukládá směrnice o ptácích.

      31     Z čl. 4 odst. 1 čtvrtého pododstavce uvedené směrnice vyplývá, že členské státy jsou povinny označit jako ZCHO území nejvhodnější
         z hlediska počtu druhů a rozlohy určené pro ochranu chráněných druhů uvedených v příloze I. Přičemž vezmou v úvahu požadavky
         na ochranu těchto druhů na pevnině a na moři v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje. Podle odstavce 2 stejného
         článku přijmou členské státy obdobná opatření pro pravidelně se vyskytující stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I,
         pokud jde o zimoviště, místa zastávek na jejich tahových cestách, místa, kde se tažné druhy rozmnožují a pelichají.

      32     Podle ustálené judikatury Soudního dvora čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích ukládá členským státům, aby udělily ZCHO právní
         status ochrany způsobilý zajistit zejména přežití a rozmnožování druhů ptáků uvedených v příloze I, jakož i rozmnožování,
         pelichání a zazimování pravidelně se vyskytujících stěhovavých druhů neuvedených v příloze I (viz rozsudek ze dne 18. března
         1999, Komise v. Francie, C‑166/97, Recueil, s. I‑1719, bod 21 a uvedená judikatura).

      33     Mimo jiné Soudní dvůr rozhodl, že diskreční pravomoc, kterou požívají členské státy ve vztahu k výběru nejvhodnějších území
         pro označení jako ZCHO, se netýká vhodnosti označit jako ZCHO území, která se zdají být jako nejvhodnější podle ornitologických
         kritérií, ale pouze použití těchto kritérií za účelem identifikovat území nejvhodnější pro ochranu druhů vyjmenovaných v příloze
         I (viz zejména rozsudek ze dne 19. května 1998, Komise v. Nizozemsko, C‑3/96, Recueil, s. I‑3031, bod 61).

      34     Je také třeba připomenout, že podle výsledků vědeckých studií a pozorování, předložených Komisí během řízení, které nebyly
         rakouskou vládou zpochybněny, 4 nebo 5, resp. 4 a 3 zpěvní samečci druhu chřástala polního byli zpozorováni uvnitř ZCHO Lauteracher
         Ried, jehož rozloha je 580 hektarů, během let 2000 až 2002. Pozorování týkající se oblastí Soren a Gleggen‑Köblern, s rozlohou
         64 a 352 hektarů, byla pouze mírně nižší, jelikož zpozorovaní ptáci byli postupně v počtu 4, 2 a 3.

      35     Mimoto jak Komise tvrdila, aniž by jí bylo v tomto bodě odporováno, v roce 2001 se stěhovaví práci druhů bekasiny otavní (gallinago
         gallinago), čejky chocholaté (vanellus vanellus) a kolihy velké (numenius arquata) rozmnožili ve stejně hojném počtu v obou
         oblastech nevymezených jako ZCHO rakouskými orgány. Počet párů hnízdících v ZCHO Lauteracher Ried byl 3 až 5 pro bekasiny
         otavní, 11 nebo 12 pro čejky chocholaté a 3 pro kolihy velké. V oblastech Soren a Gleggen‑Köblern byl 3, resp. 3 nebo 4 pro
         bekasiny otavní, 6 až 9 pro čejky chocholaté a 1 (pravděpodobně) a 8 pro kolihy velké.

      36     Z toho vyplývá, jak uvedla generální advokátka v bodě 32 jejího stanoviska, že oblasti Soren a Gleggen‑Köblern mají jak pro
         chřástala polního, tak i pro druhy stěhovavých ptáků, které nejsou uvedeny v příloze I, jako je bekasina otavní, čejka chocholatá
         a koliha velká, důležitost přinejmenším srovnatelnou s důležitostí oblastí území ležících uvnitř ZCHO Lauteracher Ried. Mimoto
         čísel, uvedených rakouskou vládou ve standardním formuláři týkajícím se těchto tří posledních druhů stěhovavých ptáků, bylo
         dosaženo pouze, pokud byly vzaty v úvahu také pozemky ležící mimo uvedenou ZCHO.

      37     Co se týče argumentu rakouské vlády, podle něhož oblasti Soren a Gleggen‑Köblern nejsou nejvhodnější pro ochranu výše uvedených
         druhů ptáků z důvodu již existujících škodlivin a vlivů, stavu a současné kvality těchto oblastí, je třeba připomenout, že
         tyto oblasti přijímají, jak bylo uvedeno v bodech 34 a 35 tohoto rozsudku, na ploše menší, než je plocha uvedené ZCHO, počet
         hnízdících ptáků obdobný tomu, který je pozorován v této posledně uvedené oblasti.

      38     Je tedy namístě konstatovat, že podle ornitologických kritérií jsou oblasti Soren a Gleggen‑Köblern součástí stejně jako ZCHO
         Lauteracher Ried území nejvhodnějších z hlediska počtu druhů a rozlohy, aby byly označeny jako ZCHO v souladu s čl. 4 odst. 1
         a 2 směrnice o ptácích.

      39     Toto zjištění nemůže být zpochybněno argumentem, kterého se dovolává rakouská vláda, podle něhož je třeba vzít v úvahu, byť
         nepřímo, během nezbytného posuzování vlastností určené oblasti, ekonomická a sociální kritéria, aby mohla být označena jako
         ZCHO.

      40     Podle judikatury Soudního dvora totiž nemůže členský stát při výběru a vymezení ZCHO vzít v úvahu ekonomické požadavky, ani
         z titulu jeho vyššího obecného zájmu, než kterému odpovídá ekologický cíl sledovaný směrnicí o ptácích, ani v rozsahu, v němž
         odpovídají takovým naléhavým důvodům vyššího veřejného zájmu, které jsou uvedeny v čl. 6 odst. 4 prvním pododstavci směrnice
         o stanovištích (viz zejména rozsudek ze dne 11. července 1996, Royal Society for the Protection of Birds, C‑44/95, Recueil,
         s. I‑3805, body 31 a 42).

      41     Co se týče argumentu rakouské vlády, podle něhož výsledky pozorování provedeného na místě neumožňují dojít závěru o způsobilosti
         oblastí Soren a Gleggen-Köblern pro ochranu chráněných druhů ptáků, je namístě konstatovat, že nemůže vědecky odůvodňovat
         vynětí těchto oblastí ze ZCHO. Naopak označení uvedených oblastí jako ZCHO musí zajistit stav ochrany chřástala polního, druhu
         zapsaného do přílohy I, a jiných pravidelně se vyskytujících stěhovavých druhů ptáků, v souladu s cíli směrnice o ptácích.

      42     Nelze přijmout argumentaci uvedené vlády, podle které Komise nesprávně tvrdí, že je třeba měnit a neustále přizpůsobovat ZCHO
         Lauteracher Ried, jelikož takový požadavek nespočívá na žádném právním základu.

      43     Je namístě totiž konstatovat, že i když je nesporné, že povinnost označit nejvhodnější území pro zřízení ZCHO se stala co
         se týče Rakouské republiky účinnou dne 1. ledna 1995, datem přistoupení tohoto členského státu k Evropské unii, tato povinnost
         k tomuto datu nezaniká. Ani směrnice o ptácích, ani znění jejího článku 4 totiž neobsahují sebemenší zmínku směřující ke stanovení,
         že účinky povinnosti provést tuto směrnici k tomuto datu zanikly. Mimoto, jak také uvedla generální advokátka v bodě 39 jejího
         stanoviska, není vůbec v souladu s cílem účinné ochrany ptáků nechránit oblasti výjimečné z hlediska ochrany chráněných druhů
         výlučně proto, že výjimečná povaha oblasti se ukázala až po provedení směrnice o ptácích.

      44     Co se týče argumentu rakouské vlády, podle něhož vycházela ze studie, vypracované v roce 1995 Spolkovou agenturou na ochranu
         životního prostředí ve spolupráci s BirdLife, nazvané Important Bird Areas in Österreich, jelikož v době výběru a označení Lauteracher Ried jako ZCHO představovala jediný přehled a jediné důvěryhodné vědecké posouzení,
         stačí konstatovat, že povinnost označení není omezena, jak správně tvrdí Komise, stavem vědeckých poznatků v dané době.

      45     Ze spisu totiž vyplývá, že jsou k dispozici i jiné ornitologické studie a posudky mající vědeckou povahu a výsledky nejnovějších
         pozorování, než ty, na jejichž základě došlo k označení ZCHO Lauteracher Ried. Na základě těchto poznatků, jejichž přesnost
         není Rakouskou republikou zpochybňována, mělo být označení této ZCHO znovu přezkoumáno.

      46     Rakouská republika nemůže rovněž tvrdit, že tím, že označila jako oblasti ochrany oblasti Bangs a Matschels, kde se chřástal
         polní také vyskytuje, je zbavena povinnosti označit území Soren a Gleggen‑Köblern jako ZCHO.

      47     Jak Soudní dvůr již rozhodl, členské státy mají povinnost označit jako ZCHO všechny oblasti, které se při použití ornitologických
         kritérií jeví jako nejvhodnější z hlediska ochrany dotčených druhů (viz zejména výše uvedený rozsudek Komise v. Nizozemsko,
         bod 62).

      48     Konečně co se týče argumentu rakouské vlády týkajícího se skutečnosti, že oblasti Soren a Gleggen‑Köblern nejsou zcela bez
         ochrany, stačí připomenout, že čl. 4 odst. 1 směrnice o ptácích ukládá členským státům povinnost označit jako ZCHO nejvhodnější
         území z hlediska počtu druhů a rozlohy určené pro ochranu druhů uvedených v příloze I, povinnost, kterou není možné obejít
         přijetím jiných opatření zvláštní ochrany (výše uvedený rozsudek Komise v. Nizozemsko, bod 55).

      49     S přihlédnutím k výše uvedenému je namístě se domnívat, že první žalobní důvod, jehož se Komise dovolávala, je opodstatněný.
       K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedodržení požadavků čl. 6 odst. 4 směrnice o stanovištích
      50     Svým druhým žalobním důvodem Komise tvrdí, že Rakouská republika nedodržela povinnosti vyplývající z ustanovení čl. 6 odst. 4
         ve spojení s článkem 7 směrnice o stanovištích při povolování projektu výstavby silnice S 18 s ohledem na požadavky ochrany
         biotopů a stanovišť stanovené pro ZCHO Lauteracher Ried.

      51     Komise nejprve uvádí, že do května 2000 nedošlo k žádnému konkrétnímu a podrobnému posouzení v souladu s cíli směrnice o ptácích.
         Tvrdí, že pokud environmentální studie vedla k nepříznivému stanovisku oficiálního znalce spolkové země Vorarlbersko během
         měsíce května 2000, z důvodu nepříznivých důsledků projektu výstavby silnice S 18 na ZCHO, nebyla provedena žádná studie za
         účelem ověření, zda byla představitelná náhradní řešení pro trasu této silnice. Dále Komise zdůrazňuje, že po rozhodnutí o povolení
         výstavby, které bylo přijato dne 6. července 2001, nebyla přímo informována o přijatých kompenzačních opatřeních pro zmírnění
         negativních důsledků této výstavby. Konečně Komise uplatňuje, že rovněž není prokázáno, že veškerá nezbytná kompenzační opatření
         pro zajištění celkové soudružnosti sítě NATURA 2000 byla skutečně přijata.

      52     Rakouská republika popírá všechny důvody, kterých se dovolává Komise na podporu druhého žalobního důvodu.
       K časové působnosti směrnice o stanovištích
      53     Vzhledem k tomu, že z bodu 11 tohoto rozsudku vyplývá, že určité skutečnosti týkající se projektu výstavby silnice S 18 proběhly
         před datem přistoupení Rakouské republiky k Evropské unii, je třeba před rozhodnutím ohledně údajného porušení směrnice o stanovištích
         přezkoumat, zda je tato směrnice použitelná na sporné skutečnosti, jež jsou předmětem žaloby Komise.

      54     V tomto ohledu je nesporné, že projekt výstavby silnice S 18 začal v roce 1992. Řízení, jež bylo přerušeno, bylo znovu zahájeno
         dne 8. března 1994, dne, kdy byl tento projekt formálně představen a předložen k řízení o posouzení na základě zákona z roku
         1971 o spolkových komunikacích.

      55     Mimoto ze spisu vyplývá, že celkový spolkový znalecký posudek byl zveřejněn během téhož roku, tedy před 1. lednem 1995, což
         je datum přistoupení Rakouské republiky k Evropské unii.

      56     Dále z judikatury Soudního dvora vyplývá, že zásada předložení projektů, které mohou mít na životní prostředí významný vliv,
         k posouzení vlivů na životní prostředí, není použitelná v případech, ve kterých datum formálního podání žádosti o povolení
         projektu předchází datu uplynutí lhůty pro provedení směrnice [viz pokud se jedná o směrnici Rady 85/337/EHS ze dne 27. června
         1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01,
         s. 248), rozsudky ze dne 11. srpna 1995, Komise v. Německo, C‑431/92, Recueil, s. I‑2189, body 29 a 32, a ze dne 18. června
         1998, Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland, C‑81/96, Recueil, s. I‑3923, bod 23].

      57     Soudní dvůr se totiž domníval, že toto formální kritérium je jediným, které je v souladu se zásadou právní jistoty a které
         umožňuje zachovat užitečný účinek směrnice. Důvodem této úvahy je, že taková směrnice jako je směrnice o stanovištích se v široké
         míře týká projektů většího rozsahu, jehož uskutečnění je velmi často dlouhodobé. Nebylo by tak vhodné, aby řízení, složitá
         již na vnitrostátní úrovni a formálně zahájená před datem uplynutí lhůty pro provedení uvedené směrnice, byla ztížena a zpožděna
         z důvodu specifických požadavků uložených touto směrnicí a aby tím byly dotčeny již vzniklé situace (viz obdobně výše uvedený
         rozsudek Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland, body 23 a 24).

      58     Směrnice 85/337 a směrnice o stanovištích se přitom obě týkají posouzení vlivů určitých veřejných a soukromých záměrů na životní
         prostředí. V obou těchto případech se řízení o posouzení provádí před konečným výběrem projektu. Výsledky tohoto posouzení
         musí být vzaty v úvahu při rozhodování o projektu, který může být změněn na základě těchto výsledků. Jednotlivá stadia posuzování
         projektu jsou propojena tak, že tvoří komplexní operaci. Skutečnost, že je obsah určitých předpisů rozdílný, nemůže zpochybnit
         toto posouzení. Z toho vyplývá, že žalobní důvod musí být posouzen k datu, ke kterému byl projekt formálně představen, tedy
         k datu, které je uvedeno v bodě 54 tohoto rozsudku.

      59     Dále je třeba připomenout, že v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení jsou práva a povinnosti vyplývající z práva Společenství,
         až na výjimky, bezprostředně použitelná v nových členských státech (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 15. ledna 2002, Weidacher,
         C‑179/00, Recueil, s. I‑501, bod 18).

      60     Z aktu o přistoupení vyplývá, že povinnosti vyplývající ze směrnice o ptácích a ze směrnice o stanovištích se co se týče Rakouské
         republiky staly účinné dne 1. ledna 1995 a že žádná odchylka nebo přechodné období nebyly tomuto členskému státu poskytnuty.

      61     Je tedy namístě konstatovat, že řízení o povolení projektu výstavby silnice S 18 bylo formálně zahájeno před datem přistoupení
         Rakouské republiky k Evropské unii.

      62     Z toho vyplývá, že v projednávaném případě se v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 56 tohoto rozsudku povinnosti vyplývající
         ze směrnice o stanovištích nevztahovaly na Rakouskou republiku a že projekt výstavby silnice S 18 nepodléhal požadavkům stanoveným
         touto směrnicí.

      63     Vzhledem k výše uvedenému je namístě dojít k závěru, že druhý žalobní důvod Komise není opodstatněný.
      64     V důsledku toho je namístě určit, že Rakouská republika tím, že nezahrnula do ZCHO Lauteracher Ried oblasti Soren a Gleggen‑Köblern,
         které jsou podle vědeckých kritérií stejně jako tato ZCHO součástí území nejvhodnějších z hlediska počtu druhů a rozlohy v souladu
         s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ptácích, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení uvedené směrnice.

       K nákladům řízení
      65     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. V souladu s odst. 3 prvním pododstavcem stejného článku, může Soudní
         dvůr nicméně rozdělit náklady nebo rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady, pokud každý účastník měl
         ve věci částečně úspěch i neúspěch, nebo pokud jsou k tomu dány výjimečné důvody. Jelikož Komise a Rakouská republika neměly
         částečně ve věci úspěch, je namístě rozhodnout, že ponesou vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
      1)      Rakouská republika tím, že nezahrnula do zvláště chráněné oblasti národního přírodního parku Lauteracher Ried oblasti Soren
            a Gleggen‑Köblern, které jsou podle vědeckých kritérií stejně jako tato zvláště chráněná oblast součástí území nejvhodnějších
            z hlediska počtu druhů a rozlohy v souladu s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně
            žijících ptáků, ve znění směrnice Komise 97/49/ES ze dne 29. července 1997, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto
            ustanovení uvedené směrnice.
      2)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
      3)      Komise Evropských společenství a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.