title: Věc T-12/08 P: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. května 2009 — M/EMEA ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Invalidita — Žádost o přezkum rozhodnutí, kterým byla zamítnuta první žádost o svolání výboru pro otázky invalidity — Žaloba na neplatnost — Akt nenapadnutelný žalobou — Potvrzující akt — Nové podstatné skutečnosti — Přípustnost — Mimosmluvní odpovědnost — Nemajetková újma )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/40

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. května 2009 — M/EMEA
   (Věc T-12/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Invalidita - Žádost o přezkum rozhodnutí, kterým byla zamítnuta první žádost o svolání výboru pro otázky invalidity - Žaloba na neplatnost - Akt nenapadnutelný žalobou - Potvrzující akt - Nové podstatné skutečnosti - Přípustnost - Mimosmluvní odpovědnost - Nemajetková újma“)
   2009/C 141/82
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: M (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMEA) (zástupci: V. Salvatore a N. Rampal Olmedo, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 19. října 2007, M v. EMEA (F-23/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto usnesení.

      Výrok

               1)

               Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 19. října 2007, M v. EMEA (F-23/07, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), se zrušuje.

               2)

               Rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMEA) ze dne 25. října 2006 se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá žádost M ze dne 8. srpna 2006 o předložení jeho případu výboru pro otázky invalidity.

               3)

               Agentuře EMEA se ukládá zaplatit žalobci odškodné ve výši 3 000 eur.

               4)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               5)

               Agentuře EMEA se ukládá náhrada nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu i před tímto soudem.

      (1)  Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


title: Věc T-79/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2015 – Accorinti a další v. ECB „Mimosmluvní odpovědnost — Hospodářská a měnová politika — ECB — Národní centrální banky — Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu — Program nákupu cenných papírů — Dohoda o výměně cenných papírů výlučně ve prospěch centrálních bank Eurosystému — Zapojení soukromého sektoru — Doložky o společném postupu věřitelů — Posílení zajištění ve formě programu zpětného podporujícího kvalitu cenných papírů jakožto zajištění — Soukromí věřitelé — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Legitimní očekávání — Rovné zacházení — Odpovědnost za normativní právní akt — Neobvyklá a zvláštní újma“

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2015 – Accorinti a další v. ECB
   (Věc T-79/13) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost - Hospodářská a měnová politika - ECB - Národní centrální banky - Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu - Program nákupu cenných papírů - Dohoda o výměně cenných papírů výlučně ve prospěch centrálních bank Eurosystému - Zapojení soukromého sektoru - Doložky o společném postupu věřitelů - Posílení zajištění ve formě programu zpětného podporujícího kvalitu cenných papírů jakožto zajištění - Soukromí věřitelé - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Legitimní očekávání - Rovné zacházení - Odpovědnost za normativní právní akt - Neobvyklá a zvláštní újma“)
   (2015/C 398/42)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobci: Alessandro Accorinti (Nichelino, Itálie) a 24 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze k rozsudku (zástupci: S. Sutti, R. Spelta a G. Sanna, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka ECB (zástupci: původně S. Bening a P. Papapaschalis, poté P. Senkovic a P. Papapaschalis a nakonec P. Senkovic, zmocněnci, ve spolupráci s E. Castellani, B. Kaiser a T. Lübbig, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody směřující k náhradě škody, která vznikla žalobcům v důsledku přijetí rozhodnutí ECB 2012/3/EU ze dne 5. března 2012 o způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených řeckou vládou v kontextu nabídky Řecké republiky na výměnu dluhových nástrojů (Úř. věst. L 77, s. 19), jakož i jiných rozhodnutí ECB přijatých v souvislosti s restrukturalizací řeckého veřejného dluhu.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Alessandru Accorintimu a ostatním žalobcům, jejichž jména jsou uvedena v příloze, se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 101, 6. 4. 2013.


title: Spojené věci F-23/12 a F-30/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — Glantenay a další v. Komise ( „Veřejná služba — Otevřené výběrové řízení — Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/204/10 — Výběr na základě kvalifikačních předpokladů — Vyloučení kandidátů bez konkrétního přezkoumání jejich diplomů a jejich odborné praxe“ )

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/31

      Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — Glantenay a další v. Komise
      (Spojené věci F-23/12 a F-30/12) (1)

      (Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/204/10 - Výběr na základě kvalifikačních předpokladů - Vyloučení kandidátů bez konkrétního přezkoumání jejich diplomů a jejich odborné praxe)
      (2014/C 71/59)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Jérôme Glantenay a další (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)

         Žalobce: Marco Cecchetto (Rovigo, Itálie) (zástupce: C. Mourato, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Curall a G. Gattinara, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/204/10 nepřipustit žalobce do další fáze výběrového řízení.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/204/10 vyloučit přihlášky pánů Bonaguria, Cecchetta, Gecse, Glantenayho, Gorgola, Kalameese a Skrobicha, jakož i paní Venckunaite a Załęska z výběrového řízení, aniž by tyto přihlášky byly přezkoumány v rámci druhé fáze výběru na základě kvalifikačních předpokladů stanovené v oznámení o výběrovém řízení, se zrušují.

                  2)

                  Žaloby ve věcech F-23/12 a F-30/12 se ve zbývajících částech zamítají.

                  3)

                  Evropská komise ponese devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí náklady řízení vynaložené pány Bonaguriem, Cecchettem, Gecsem, Glantenayem, Gorgolem, Kalameesem a Skrobichem, jakož i paní Venckunaite a Załęska.

                  4)

                  Paní Cruceru ponese vlastní náklady řízení a nahradí desetinu nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 138, 12. 5. 2012, s. 35; Úř. věst. C 138, 12.5.2012, s. 36.


title: Věc T-292/15: Žaloba podaná dne 3. června 2015 – Vakakis v. Komise

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/73

         Žaloba podaná dne 3. června 2015 – Vakakis v. Komise
   (Věc T-292/15)
   (2015/C 294/88)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vakakis International – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Atény, Řecko) (zástupci: B. O’Connor, Solicitor, S. Gubel a E. Bertolotto, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Komisi povinnost nahradit podle článku 340 SFEU veškerou škodu, která žalobkyni vznikla v důsledku protiprávního jednání Komise v průběhu předmětného zadávacího řízení, včetně:

                           —

                           nákladů a výdajů souvisejících s účastí na celém zadávacím řízení;

                           —

                           nákladů souvisejících se zpochybněním legality zadávacího řízení;

                           —

                           ušlého zisku;

                           —

                           ztráty příležitostí;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila zásady rovného zacházení, řádné správy a legitimního očekávání, které jsou zakotveny v nařízení Rady č. 1605/2002 (dále jen „finanční nařízení“) a v Praktickém průvodci postupy udílení zakázek u vnějších akcí ES (dále jen „Průvodce“), tím, že vhodně nedohlížela na zadávací řízení, neprovedla ihned šetření a neposkytla úplné informace o šetření stížnosti podané společností Vakakis.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalobkyni vznikla škoda v důsledku nesprávného úředního postupu Komise a v důsledku rozhodnutí o udělení veřejné zakázky společnosti Agriconsulting.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že žalobkyni vznikla škoda v důsledku nesprávného úředního postupu Komise a porušení obecných unijních zásad rovného zacházení, řádné správy a ochrany legitimního očekávání, jakož i v důsledku porušení článku 94 finančního nařízení a oddílu 2.3.6 Průvodce.


title: Věc T-385/04: Žaloba podaná dne 20. září 2004 Gregoriem Valerem Jordanou proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/27

         Žaloba podaná dne 20. září 2004 Gregoriem Valerem Jordanou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-385/04)
   (2004/C 284/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Gregoriem Valerem Jordanou, s bydlištěm v Brusselu, zastoupeným Massimem Merolou a Isabelle van Schendel, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí generálního ředitele právní služby přidělit mu jediný přednostní bod pro účely služebního povýšení za hodnotící období 2003, jak to vyplývá z informačního systému Sysper 2;

               —

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování přidělit mu celkový počet 20 bodů pro účely služebního povýšení za hodnotící období 2003, jak to vyplývá z informačního systému Sysper 2, zrušil seznam zásluh úředníků v platové třídě A 5 za období 2003 sestavený výbory pro služební povýšení, zveřejněný v Úředních informacích č. 69-2003 ze dne 13. listopadu 2003, seznam úředníků povýšených do platové třídy A4 za období 2003, zveřejněný v Úředních informacích č. 73-2003 ze dne 27. listopadu 2003 a dále rozhodnutí nezapsat jeho jméno do uvedených seznamů,

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Žalobce v projednávané věci napadá přidělení jediného přednostního bodu v souvislosti s hodnotícím obdobím 2003, jakož i odmítnutí orgánu oprávněného ke jmenování povýšit ho v témže období do platové třídy A4.
   Na podporu svých nároků žalobce především uplatňuje, že článek 45 Služebního řádu vyžaduje, aby zásluhy byly určujícím kritériem pro přidělení přednostních bodů generálním ředitelstvím a pro služební povýšení. Nicméně v systému zpochybněném v projednávaném případě se služební povýšení určují přidělením přednostních bodů na základě návrhu každého generálního ředitelství nebo výboru pro služební povýšení, aniž by bylo provedeno srovnání zásluh všech úředníků, u kterých připadá do úvahy povýšení v rámci jednotlivých platových tříd. V důsledku toho články 6, 8 a 10 rozhodnutí Komise ze dne 26. dubna 2002 o obecných prováděcích ustanoveních k použití článku 45 Služebního řádu porušují článek 45 Služebního řádu. Navíc tím, že je každému generálnímu ředitelství přidělena jednotná kvóta bodů na úředníka, tato pravidla znemožňují orgánu oprávněnému ke jmenování v provedení tohoto srovnání.
   Žalobce v tomto ohledu upřesňuje, že napadená rozhodnutí jsou výsledkem kritérií, která zavedla Právní služba pro přidělování přednostních bodů a na základě kterých se tyto body přidělují přednostně úředníkům, kteří mají v platové třídě nejvyšší počet odsloužených let, nezávisle na jejich zásluhách. Takový přístup je zneužitím pravomoci, protože směřuje k dosažení vyššího počtu služebních povýšení a k přípravě povýšení pro následující roky, tedy jiného cíle, než je ten, který sleduje Služební řád, a kterým je odměňovat zásluhy.
   Žalobce se navíc dovolává dvou nedostatků řízení v tom, že dotčené přidělení přednostních bodů bylo rozhodnuto bez návrhu ředitelství Právní služby a při porušení povinnosti odůvodnění.
   Žalobce také uplatňuje porušení zásady nároku na služební postup, jakož i protiprávnost článků 9, 12 odst. 3 a článku 13 rozhodnutí o obecných prováděcích ustanoveních k použití článku 45 Služebního řádu.


title: Věc T-669/15: Usnesení Tribunálu ze dne 12. října 2016 – Lysoform Dr. Hans Rosemann a další v. ECHA „Žaloba na neplatnost – Zařazení na seznam dodavatelů účinné látky uvedený v článku 95 nařízení (EU) č. 528/2012 – Neexistence bezprostředního dotčení – Nepřípustnost“

text:
               5.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 454/27

      Usnesení Tribunálu ze dne 12. října 2016 – Lysoform Dr. Hans Rosemann a další v. ECHA
      (Věc T-669/15) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Zařazení na seznam dodavatelů účinné látky uvedený v článku 95 nařízení (EU) č. 528/2012 - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
      (2016/C 454/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlín, Německo), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim, Německo), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt, Německo) a Diversey Europe Operations BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupci: K. Van Maldegem, M. Grunchard a P. Sellar, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä a C. Buchanan, zmocněnci, ve spolupráci s P. Oliverem)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí ECHA ze dne 16. července 2015 týkajícího se zařazení společnosti BASF SE, se sídlem v Německu, na seznam dodavatelů účinné látky uvedený v čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. 2012, L 167, s. 1)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Již není namístě rozhodovat o návrzích společností Oxea GmbH a BASF SE na vstup do řízení.

                  3)

                  Společnosti Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH, Schülke & Mayr GmbH a Diversey Europe Operations BV ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA), s výjimkou nákladů souvisejících s návrhy na vstup do řízení.

                  4)

                  Lysoform Dr. Hans Rosemann, Ecolab Deutschland, Schülke & Mayr, Diversey Europe Operations, ECHA, Oxea a BASF ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup do řízení.

         (1)  Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


title: Věc T-399/11: Žaloba podaná dne 29. července 2011 — Banco Santander a Santusa v. Komise

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/36

         Žaloba podaná dne 29. července 2011 — Banco Santander a Santusa v. Komise
   (Věc T-399/11)
   2011/C 282/71
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Banco Santander, SA (Santander, Španělsko), Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro a R. Calvo Salinero, advokáti, M. Muñoz de Juan, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil za přípustné žalobní důvody směřující ke zrušení žaloby a vyhověl jim a v důsledku toho zrušil čl. 1 odst. 1 rozhodnutí, který kvalifikuje čl. 12 odst. 5 TRLIS jako státní podporu;

               —

               zrušil čl. 1 odst. 1 v rozsahu, v němž stanoví, že čl. 12 odst. 5 TRLIS obsahuje prvky státní podpory, když se uplatňuje na nabytí většinových podílů;

               —

               podpůrně zrušil článek 4 v rozsahu, v němž uplatňuje příkaz k navrácení podpory poskytnuté na operace provedené předtím, než bylo rozhodnutí, které je předmětem této žaloby, zveřejněno v konečném znění v Úředním věstníku (Úř. věst. 21.5.2011);

               —

               podpůrně zrušil čl. 1 odst. 1 a v důsledku toho článek 4 v rozsahu, v němž odkazuje na operace provedené v Mexiku, Spojených státech nebo Brazílii a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise K(2010) 9566 ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolávají tří žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení při analýze pojmu selektivnosti a kvalifikaci dotčeného opatření jako státní podpora.

                           —

                           Žalobkyně mají za to, že Komise neprokázala, že analyzované daňové opatření zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jak vyžaduje čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise se omezuje pouze na předpoklad, že opatření je selektivní pouze z důvodu, že se uplatňuje na nabytí podílů v zahraničních společnostech (v tomto případě ve třetích zemích, které nejsou členy EU) a nikoliv ve vnitrostátních společnostech. Žalobkyně se domnívají, že uvedená úvaha je nesprávná. Skutečnost, že předpokladem použití analyzovaného opatření, stejně jako jakéhokoliv jiného daňového předpisu, je splnění stanovených objektivních požadavků, nezpůsobuje, že toto opatření je selektivní de iure nebo de facto. Španělsko předložilo údaje, které prokazují, že se jedná o obecné opatření de iure a de facto přístupné všem podnikům, které podléhají španělské dani z příjmů právnických osob bez ohledu na jejich velikost, povahu, odvětví nebo původ.

                           —

                           Zadruhé, prima facie rozdílné zacházení stanovené v čl. 12 odst. 5 TRLIS, které ani zdaleka nepředstavuje selektivní zvýhodnění, slouží k daňovému zrovnoprávnění operací nabytí akcií bez ohledu na to, zda jsou vnitrostátní nebo zahraniční. Ve třetích zemích existují závažné překážky fúzí podniků, což v praxi tyto fúze znemožňuje. Ve vnitrostátním rámci jsou naopak tyto fúze možné a za jejich účelem je uznán daňový odpis finančního goodwillu. V důsledku toho čl. 12 odst. 5 TRLIS pouze vztahuje působnost takového daňového odpisu také na nabytí podílů ve společnostech třetích zemí, což je operace, která představuje funkčně i fakticky ekvivalent vnitrostátních fúzí a jako taková je součástí struktury a logiky španělského systému.

                           —

                           Komise měla nesprávně za to, že neexistují překážky v provádění fúzí s podniky třetích zemí a v důsledku toho nesprávně stanovila referenční systém nezbytný k prokázání selektivnosti a nepřijala argumenty týkající se daňové neutrality. Pochybila zvláště ve své analýze operací uskutečněných ve Spojených státech, Brazílii a Mexiku.

                           —

                           Podpůrně, podle navrhovatelek by mělo být rozhodnutí zrušeno alespoň v případech, kdy je nabýván většinový podíl v podnicích třetích zemí za okolností, jež jsou podobné okolnostem fúzí, a proto jsou odůvodněny strukturou a logikou španělského systému.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení při určení příjemce opatření.

                           —

                           Podpůrně, i kdyby bylo rozhodnuto, že čl. 12 odst. 5 TRLIS obsahuje prvky státních podpor, quod non, měla Komise provést vyčerpávající hospodářskou analýzu k tomu, aby určila, kdo je příjemcem případné podpory. Žalobkyně mají za to, že příjemci podpory (ve formě příliš vysoké ceny za nabytí podílů) jsou prodávající podílů, a nikoliv, jak tvrdí Komise, španělské podniky, které uplatnily uvedené opatření.

               3)

               Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení obecné právní zásady legitimního očekávání, pokud jde o stanovení časové působnosti příkazu k navrácení podpory.

                           —

                           Podpůrně, i kdyby bylo rozhodnuto, že čl. 12 odst. 5 TRLIS představuje podporu, nerespektovala Komise judikaturu soudů Unie tím, že omezila časovou působnost zásady legitimního očekávání na dobu zveřejnění rozhodnutí o zahájení vyšetřování (21.12.2007), a proto požadovala navrácení podpor poskytnutých na operace uskutečněné po uvedeném datu (s výjimkou případu nabytí většinových podílů v Indii a Číně, u kterých má za to, že zásada legitimního očekávání se uplatňuje do 21.5.2011, což je datum zveřejnění konečného rozhodnutí, jelikož v těchto případech existují výslovné právní překážky mezinárodních fúzí).

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že v souladu s praxí Komise a judikaturou zahájení vyšetřování neurčuje předem povahu opatření, a proto zahájení řízení nemůže představovat datum, kdy končí platnost zásady legitimního očekávání, ale tento konec platnosti uvedené zásady by se měl shodovat spíše s datem zveřejnění konečného rozhodnutí v Úř. věst.

                           —

                           Kromě toho věcné meze, které rozhodnutí klade, pokud jde o zásadu legitimního očekávání v období od přijetí rozhodnutí o zahájení řízení a přijetí konečného rozhodnutí, nemohou být odůvodněné, neboť jsou omezeny na nabytí většinových podílů v Číně a Indii. Tato zásada legitimního očekávání by měla být podle judikatury uplatněna na všechny operace v jakékoliv třetí zemi.


title: Věc T-267/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Video Research USA v. OHIM (VR) ( „Ochranná známka Společenství — Obrazová ochranná známka Společenství VR — Nepodání žádosti o obnovu zápisu ochranné známky — Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu — Žádost o navrácení do původního stavu — Článek 81 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Video Research USA v. OHIM (VR)
      (Věc T-267/11) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Obrazová ochranná známka Společenství VR - Nepodání žádosti o obnovu zápisu ochranné známky - Výmaz ochranné známky po uplynutí doby platnosti zápisu - Žádost o navrácení do původního stavu - Článek 81 nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 331/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Video Research USA, Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: B. Brandreth, barrister)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. března 2011 (věc R 1187/2012-2) týkajícímu se žádosti o navrácení do původního stavu

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Video Research USA, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc T-450/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2010 Luigim Marcucciem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. července 2010 ve věci F-91/09, Marcuccio v. Komise

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/45

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2010 Luigim Marcucciem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. července 2010 ve věci F-91/09, Marcuccio v. Komise
   (Věc T-450/10 P)
   ()
   2010/C 317/80
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               v každém případě zrušit v celém rozsahu a bez výjimek napadené usnesení;

               —

               prohlásit, že žaloba v prvním stupni, ve vztahu k níž se podává kasační opravný prostředek, byla zcela přípustná;

               —

               připustit v celém rozsahu a bez jakýchkoliv výjimek návrhová žádání uvedená navrhovatelem v prvním stupni;

               —

               uložit Komisi nahradit navrhovateli veškeré náklady, platby a poplatky, které vynaložil v souvislosti s řízením v prvním stupni a v tomto řízení o kasačním opravném prostředku;

               —

               případně vrátit věc zpět k Soudu pro veřejnou službu zasedajícímu v jiném složení k novému rozhodnutí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tento kasační opravný prostředek je podán proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 9. července 2010. Toto usnesení zamítlo jako částečně zjevně nepřípustnou a částečně neopodstatněnou žalobu, která především požadovala náhradu škody, která údajně vznikla navrhovateli na základě žádosti, která mu byla zaslána, aby se podrobil určitým lékařským prohlídkám nezbytným k účelu posouzení jeho invalidity.
   Na podporu svých návrhových žádání navrhovatel uvádí, že v napadeném usnesení nejsou uvedeny vůbec žádné důvody na podporu zjištění týkajících se nepřípustnosti návrhu na náhradu škody.
   Navrhovatel se také dovolává nesprávného výkladu a nesprávného uplatnění článku 270 SFEU, článku 90 služebního řádu úředníků Evropské unie, zásad právní jistoty, práva na soudní ochranu, hierarchie právních pramenů, oddělení pravomoci a zásady, že soud podléhá právu.


title: Věc C-416/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalsko) dne 27. července 2016 — Luís Manuel Piscarreta Ricardo v. Portimão Urbis, E.M., S.A., v likvidaci, a další

text:
               17.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalsko) dne 27. července 2016 — Luís Manuel Piscarreta Ricardo v. Portimão Urbis, E.M., S.A., v likvidaci, a další
   (Věc C-416/16)
   (2016/C 383/05)
   Jazyk řízení: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal Judicial da Comarca de Faro

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Luís Manuel Piscarreta Ricardo

      Žalovaní: Portimão Urbis, E.M., S.A., v likvidaci, Município de Portimão, EMARP – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, E.M., S.A.

      Předběžné otázkys

               1)

               Použije se článek 1 směrnice Rady 2001/23/ES (1) ze dne 12. března 2001, zejména jeho [odstavec 1] písm. b), na takovou situaci, jaká nastala v projednávané věci, v níž je rozhodnutím výkonného orgánu města zrušen městský podnik (jehož je město jediným akcionářem), přičemž činnosti vykonávané tímto podnikem jsou částečně převzaty městem a částečně jiným městským podnikem (jehož předmět činnosti byl za tím účelem změněn a který je rovněž plně ve vlastnictví města)? Lze tedy za těchto okolností mít za to, že došlo k převodu závodu ve smyslu zmíněné směrnice?

               2)

               Je třeba mít za to, že zaměstnanec, který neposkytuje skutečně své služby (zejména z toho důvodu, že jeho pracovní smlouva je přerušena), spadá pod pojem „zaměstnanec“ uvedený v čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 2001/23/ES a že v důsledku toho práva a povinnosti vyplývající z pracovní smlouvy přešly na nabyvatele ve smyslu čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice?

               3)

               Je z hlediska souladu s unijním právem přípustné zavést v rámci převodu závodu taková omezení převodu zaměstnanců, zejména v závislosti na druhu pracovního poměru nebo jeho trvání, jako jsou zejména omezení uvedená v čl. 62 odst. 5, 6 a 11 RJAEL (2)?

      (1)  Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16).

      (2)  Právní režim místní podnikatelské činnosti a obchodních podílů v držení místních správ.


title: Věc T-35/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2008 – Leche Celta v. OHIM – Celia (Celia) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Celia — Starší národní slovní ochranná známka CELTA — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/24

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2008 – Leche Celta v. OHIM – Celia (Celia)
   (Věc T-35/07) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Celia - Starší národní slovní ochranná známka CELTA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 142/43)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Leche Celta, SA (Puentedeume, Španělsko) (zástupci: J. Calderón Chavero, T. Villate Consonni a M. Tañez Manglano, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Soudem: Celia SA (Craon, Francie) (zástupci: D. Masson a F. de Castelnau, advokáti)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. prosince 2006 (věc R 294/2006-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Leche Celta, SL a Celia SA.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Leche Cleta, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc T-86/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2011 — Bamba v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               23.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2011 — Bamba v. Rada
   (Věc T-86/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění)
   2011/C 219/21
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Nadiany Bamba (Abidžan, Pobřeží slonoviny) (zástupci: P. Haïk a J. Laffont, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a A. Vitro, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: E. Cujo a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení jednak rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 36), a jednak nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 1), v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny, a nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají N. Bamba.

               2)

               Účinky rozhodnutí 2011/18 zůstávají ve vztahu k N. Bamba zachovány do právní moci zrušení nařízení č. 25/2011.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení, které vynaložila N. Bamba.

               4)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


title: Věc C-134/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs „Řízení o předběžné otázce — Společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Infračervené termovizní kamery“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Věc C-134/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Infračervené termovizní kamery“)
   (2015/C 118/03)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

      Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Výrok

   Přezkum předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Komise (EU) č. 314/2011 ze dne 30. března 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


title: Věc C-487/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšská republika) dne 22. září 2011 — Laimonis Treimanis v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšská republika) dne 22. září 2011 — Laimonis Treimanis v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-487/11)
   2011/C 347/23
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Administratīvā rajona tiesa

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Laimonis Treimanis

      Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

      Předběžná otázka

   Zakazuje čl. 7 odst. 1 nařízení č. 918/83 (1) vlastníkovi soukromého vozidla dovezeného do Evropské unie ze třetí země převést toto vozidlo k bezplatnému užívání na rodinného příslušníka, který reálně přemístil své místo pobytu ze třetí země do Evropské unie a s nímž vlastník vozidla před dovozem vozidla do Evropské unie sdílel společnou domácnost ve třetí zemi, pokud se vlastník vozidla od dovozu vozidla do Evropské unie v podstatě zdržuje ve třetí zemi?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla (Úř. věst. L 105, s. 1).


title: Věc C-418/08: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 27. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/8

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 27. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-418/08) (1)

   2009/C 167/17

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc T-732/16: Žaloba podaná dne 20. října 2016 – Valencia Club de Fútbol v. Komise

text:
               5.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 454/31

      Žaloba podaná dne 20. října 2016 – Valencia Club de Fútbol v. Komise
      (Věc T-732/16)
      (2016/C 454/54)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencia, Španělsko) (zástupci: J. R. García-Gallardo Gil-Fournier a A. Guerrero Righetto, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  určil neplatnost rozhodnutí Evropské komise ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.36387 (2013/C) (ex 2013/CP), kterou Španělsko udělilo Valencia Club de Fútbol, S.A.D. (a dalším fotbalovým klubům), konkrétně opatření 1 a 4, které se týkají Valencia CF;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce osm žalobních důvodů.

                  1.

                  První důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení tří ze čtyř kritérií pro považování finanční záruky za státní podporu. V tomto ohledu tvrdí, že Komise pochybila, když měla za to, že Valencia FC se nacházel v obtížné finanční situaci, a to na základě útržkovitých informací bez ohledu na specifický obchodní model fotbalových klubů, na základě účetní hodnoty hráčů a nikoli na základě jejich tržní hodnoty, a když neanalyzovala plán životaschopnosti, který se vždy zakládal na realistických předpokladech. Zadruhé Komise pochybila, když měla za to, že záruka pokrývala více než 80 % úvěrové facility, a zatřetí Komise pochybila při posouzení úrokové sazby obecného úroku z úvěrové facility ve vztahu k tržní ceně.

                  2.

                  Druhý důvod, uplatněný podpůrně, vychází ze zjevných pochybení, kterých se Komise dopustila při uplatnění testu slučitelnosti ohledně čtyř ze šesti kritérií obsažených v jejích směrnicích o záchraně a restrukturalizaci podniků a to konkrétně: dlouhodobé obnovení životaschopnosti, zamezení přílišnému narušení hospodářské soutěže prostřednictvím protiplnění, zásada podpory omezené na minimum a zásada jediné podpory.

                  3.

                  Třetí důvod vychází z pochybění, kterého se dopustila Komise při hodnocení významné hodnoty nabízeného protiplnění; konkrétně zástavy akcií, jakož i dodatečných záruk poskytnutých Fundación Valencia al Instituto Valenciano de Finanzas.

                  4.

                  Čtvrtý důvod vychází z nesprávného posouzení jistiny a úroků z údajné podpory, která má být navrácena, neboť Komise vycházela z nepřiměřeného předpokladu týkajícího se referenčních hodnot konstantních po dobu trvání opatření, jakož i ohledně doby jejich trvání.

                  5.

                  Pátý důvod vychází z porušení zásady proporcionality, neboť částky, které Komise nařídila vrátit, jsou s ohledem na již zaplacené částky nepřiměřené.

                  6.

                  Šestý důvod vychází z nesprávního posouzení ze strany Komise, když věřitele nepovažovala za příjemce, ani nezohlednila existenci nového majitele klubu.

                  7.

                  Sedmý důvod vychází z porušení zásady nediskriminace, neboť Komise provedla rovnocenné posouzení lišících se situací vyšetřovaných klubů, ačkoli vykazují naprosto odlišné okolnosti.

                  8.

                  Osmý důvod vychází z porušení povinnosti odůvodnění.


title: Věc C-86/05: Žaloba podaná dne 18. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/19

         Žaloba podaná dne 18. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-86/05)
   (2005/C 93/34)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 18. února 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou B. Schimou a D. Recchiou, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2003/32/ES ze dne 23. dubna 2003, kterou se zavádějí podrobné specifikace, pokud jde o požadavky stanovené ve směrnici Komise 93/42/EHS pro zdravotnické prostředky vyrobené s použitím tkání zvířecího původu (1), popřípadě o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 8 odst. 1 této směrnice;

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 1. ledna 2004.

      (1)  Úř. věst. L 105, 26.4.2003, s. 18.


title: Věc T-650/11: Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 — Dimension Data Belgium v. Parlament

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 — Dimension Data Belgium v. Parlament
   (Věc T-650/11) (1)

   2013/C 86/49
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 73, 10.3.2012.


title: Věc C-234/06 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. září 2007 – Il Ponte Finanziaria SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), F.M.G. Textiles Srl, původně Marine Enterprise Projects – Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl (Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Zápis ochranné známky BAINBRIDGE — Námitky majitele starších národních ochranných známek, které všechny mají společnou složku Bridge — Zamítnutí námitek — Skupina ochranných známek — Důkaz užívání — Pojem blokační ochranné známky )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/14

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. září 2007 – Il Ponte Finanziaria SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), F.M.G. Textiles Srl, původně Marine Enterprise Projects – Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl
   (Věc C-234/06 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Zápis ochranné známky BAINBRIDGE - Námitky majitele starších národních ochranných známek, které všechny mají společnou složku „Bridge“ - Zamítnutí námitek - Skupina ochranných známek - Důkaz užívání - Pojem „blokační ochranné známky“)
   (2007/C 269/27)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Il Ponte Finanziaria SpA (zástupci: P. L. Roncaglia, A. Torrigiani Malaspina a M. Boletto, avocats)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: O. Montalto a M. Buffolo, zmocněnci), F.M.G. Textiles Srl, původně Marine Enterprise Projects – Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl (zástupce: D. Marchi, avocat)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 23. února 2006, Il Ponte Finanziaria v. OHIM (T-194/03), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelem slovních, obrazových trojrozměrných ochranných známek „Bridge“, „Old Brdige“, „The Bridge Basket“, „THE BRIDGE“, „The Bridge“, „FOOTBRIDGE“„The Bridge Wayfarer“ a „OVER THE BRIDGE“ pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25 proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) R 1015/2001-4 ze dne 17. března 2003, kterým se zamítá odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení, které zamítá námitky podané proti přihlášce k zápisu obrazové ochranné známky „Bainbridge“ pro výrobky zařauené do tříd 18 a 25
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Il Ponte Finanziaria SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


title: Věc T-445/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – Koscher + Würtz v. OHIM – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS) „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis vyznačující Evropské Společenství – Obrazová ochranná známka KW SURGICAL INSTRUMENTS – Starší národní slovní ochranná známka Ka We – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 – Odvolací řízení – Rozsah přezkumu prováděného odvolacím senátem – Důkaz skutečného užívání starší ochranné známky – Žádost předložená námitkovému oddělení – Zamítnutí zápisu přihlášené ochranné známky bez předchozího posouzení podmínky skutečného užívání starší ochranné známky – Nesprávné právní posouzení – Pravomoc změnit rozhodnutí“

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/39

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – Koscher + Würtz v. OHIM – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS)
      (Věc T-445/12) (1)

      („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis vyznačující Evropské Společenství - Obrazová ochranná známka KW SURGICAL INSTRUMENTS - Starší národní slovní ochranná známka Ka We - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Odvolací řízení - Rozsah přezkumu prováděného odvolacím senátem - Důkaz skutečného užívání starší ochranné známky - Žádost předložená námitkovému oddělení - Zamítnutí zápisu přihlášené ochranné známky bez předchozího posouzení podmínky skutečného užívání starší ochranné známky - Nesprávné právní posouzení - Pravomoc změnit rozhodnutí“)
      (2014/C 395/47)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Koscher + Würtz GmbH (Spaichingen, Německo) (zástupci: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier a A. Kramer, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. (Asperg, Německo) (zástupce: J. Dönch, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. srpna 2012 (věc R 1675/2011 4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. a Koscher + Würtz GmbH.

         Výrok

                  1)

                  Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. srpna 2012 (věc R 1675/2011-4), týkající se námitkového řízení mezi společnostmi Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. a Koscher + Würtz GmbH, se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů vynaložených společností Koscher + Würtz v řízení před odvolacím senátem a před Tribunálem.

                  4)

                  Společnost Koscher + Würtz ponese polovinu vlastních nákladů v řízení před odvolacím senátem a před Tribunálem.

         (1)  Úř. věst. C 379, 8.12.2012.


title: Věc F-40/08: Žaloba podaná dne 18. března 2008 – Carvalhal Garcia v. Rada

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/33

         Žaloba podaná dne 18. března 2008 – Carvalhal Garcia v. Rada
   (Věc F-40/08)
   (2008/C 183/65)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Daniela Paula Carvalhal Garcia (Sines, Portugalsko) (zástupce: F. Antas da Cunha, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí Rady, které zamítlo udělení příspěvku na vzdělání dcery žalobkyně.
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               Zrušit konečné rozhodnutí personálního útvaru Rady Evropské unie ze dne 16. listopadu 2007 a určit, že musí být nahrazeno jiným rozhodnutím o udělení příspěvku na vzdělání dcery žalobkyně pro školní rok 2006/2007.


title: Věc C-222/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. října 2010 — Evropská komise v. Belgické království ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) — Elektronické komunikace — Sítě a služby — Článek 12 — Výpočet nákladů na povinnosti univerzální služby — Sociální složka univerzální služby — Článek 13 — Financování povinností univerzální služby — Určení nespravedlivé zátěže )

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/2

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. října 2010 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-222/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) - Elektronické komunikace - Sítě a služby - Článek 12 - Výpočet nákladů na povinnosti univerzální služby - Sociální složka univerzální služby - Článek 13 - Financování povinností univerzální služby - Určení nespravedlivé zátěže)
   2010/C 328/02
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a A. Nijenhuis, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království (zástupci: T. Materne a M. Jacobs, zmocněnci a S. Depré, advokát)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nesprávné provedení čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 1 a přílohy IV části A směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367) — Sociální složka univerzální služby — Určení podniků — Zajištění zvláštních sazebních podmínek — Nedostatek transparentnosti

      Výrok

               1)

               Belgické království tím,

                           —

                           že ve výpočtu čistých nákladů na poskytování sociální složky univerzální služby nezohlednilo tržní výhody plynoucí podnikům, jimž přísluší její poskytování, včetně nehmotných výhod, a

                           —

                           dále tím, že na základě výpočtu čistých nákladů poskytovatele univerzální služby, který byl dříve jediným poskytovatelem této služby, obecně konstatovalo, že všechny podniky, jimž nyní přísluší poskytování uvedené služby, jsou z tohoto titulu skutečně vystaveny nespravedlivé zátěži, aniž přitom provedlo konkrétní posouzení čistých nákladů, jaké představuje poskytování univerzální služby pro každého dotčeného operátora, a zároveň souhrnu takových vlastností daného operátora, jako je úroveň jeho vybavení nebo jeho hospodářská a finanční situace,
                           nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě).

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Belgickému království se ukládá, že ponese dvě třetiny nákladů řízení. Evropské komisi se ukládá, že ponese jednu třetinu nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc C-304/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne  2. července 2007 – Directmedia Publishing GmbH v. 1. Albert-Ludwigs-Universität Freibung, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. července 2007 – Directmedia Publishing GmbH v. 1. Albert-Ludwigs-Universität Freibung, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop
   (Věc C-304/07)
   (2007/C 211/40)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesgerichtshof
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Directmedia Publishing GmbH

      Žalovaní: 1. Albert-Ludwigs-Universität Freibung, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop
   Předběžná otázka
   Může být převzetí dat z (podle čl. 7 odst. 1 směrnice o databázích) chráněné databáze do jiné databáze vytěžováním ve smyslu čl. 7 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (směrnice o databázích) (1) také tehdy, pokud je na základě vyhledávání v databázi prováděno po zvážení v jednotlivých případech, nebo předpokládá vytěžování ve smyslu tohoto ustanovení postup, při kterém dochází k (fyzickému) kopírování souboru údajů z databáze?

      (1)  Úř. věst. L 77, s. 20.


title: Věc T-221/05: Žaloba podaná dne 10. června 2005 Huvis Corporation proti Radě Evropské unie

text:
               6.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/38

         Žaloba podaná dne 10. června 2005 Huvis Corporation proti Radě Evropské unie
   (Věc T-221/05)
   (2005/C 193/64)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 10. června 2005 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Huvis Corporation, se sídlem v Seoulu (Korejská republika), zastoupenou J.-F. Bellisem, F. Di Giannim a R. Antoninim, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil článek 2 nařízení Rady (ES) č. 428/2005 ze dne 10. března 2005 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Saúdské Arábie, změně nařízení (ES) č. 2852/2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Korejské republiky a o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů pocházejících z Tchaj-wanu v rozsahu, v jakém ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz z Koreje dotčeného výrobku vyráběného Huvis Corporation, a v nezbytném rozsahu určil, že ustanovení základního nařízení, o něž se opírají vadná rozhodnutí obsažená v napadeném nařízení, jsou neplatná; a

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je společností se sídlem v Koreji, která se specializuje na výrobu příze z polyesterových vláken, polyesterových střižových vláken a polyetylénu tereftalátu. Nařízením Rady (ES) č. 428/2005 (1) Rada uložila konečné antidumpingové clo ve výši 5,7 % na dovoz polyesterových střižových vláken vyráběných žalobkyní a pocházejících z Koreje.
   Žalobkyně uplatňuje, že postup použitý Radou pro výpočet dumpingového rozpětí žalobkyně a zejména pro výpočet úpravy o částku odpovídající clu nárokované žalobkyní je v rozporu s čl. 2 odst. 4 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace, jelikož Rada neučinila spravedlivé porovnání mezi vývozní cenou žalobkyně a běžnou hodnotou a uložila žalobkyni nepřiměřené důkazní břemeno.
   Postupem použitým pro výpočet úpravy o částku odpovídající clu žalobkyně byla rovněž porušena zásada právní jistoty, legitimního očekávání, řádné správy a proporcionality, jelikož použitím tohoto postupu Rada protiprávně zvýšila dumpingové rozpětí žalobkyně. Navíc Rada porušila čl. 11 odst. 9 základního antidumpingového nařízení tím, že v dotčeném řízení o přezkumu použila jiný postup pro výpočet úpravy o částku odpovídající clu, než jaký byl použit v původním šetření. Postupem byla rovněž porušena zásada nediskriminace, neboť v jiných podobných případech byl Radou použit výhodnější postup.
   Žalobkyně dále uplatňuje, že zamítnutí nákladů na úvěry nárokovaných žalobkyní v rámci řízení o přezkumu je v rozporu s čl. 2 odst. 4 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace, jelikož neučinila spravedlivé porovnání mezi vývozní cenou žalobkyně a běžnou hodnotou, a že důkazy požadované Radou na podporu úprav o úvěrové náklady znamenají pro žalobkyni nepřiměřené důkazní břemeno.
   Zamítnutí nákladů na úvěry nárokovaných žalobkyní rovněž porušuje zásadu řádné správy, jelikož toto rozhodnutí bylo založeno na zjištěních, že žalobkyně nepředložila písemné důkazy na podporu svého tvrzení, poněvadž podmínky platby poskytnuté žalobkyní byly dohodnuty na základě zvykových obchodních pravidel platných v Korejské republice.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 428/2005 ze dne 10. března 2005 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Saúdské Arábie, změně nařízení (ES) č. 2852/2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Korejské republiky a o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů pocházejících z Tchaj-wanu (Úř. věst. L 71, s. 1)


title: Věc C-167/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Andrea Palomba v. Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Andrea Palomba v. Ministero dell’Interno
      (Věc C-167/10)
      (2010/C 161/41)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Andrea Palomba

         Žalovaný: Ministero dell’Interno

         Předběžná otázka

      Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém …, který mimo jiné stanoví:

                  a)

                  existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;

                  b)

                  existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);

                  c)

                  případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. září 2004 ve věci C-280/02: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 91/271/EHS — Čištění městských odpadních vod — Čl. 5 odst. 1 a 2 a příloha II — Nevymezení citlivých oblastí — Pojem „eutrofizace“ — Nezavedení čištění vypouštění do citlivých oblastí podle přísnějších požadavků)

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/1

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 23. září 2004
   ve věci C-280/02: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Čištění městských odpadních vod - Čl. 5 odst. 1 a 2 a příloha II - Nevymezení citlivých oblastí - Pojem „eutrofizace“ - Nezavedení čištění vypouštění do citlivých oblastí podle přísnějších požadavků)
   (2004/C 284/02)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-280/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: M. Nolin, poté G. Valero Jordana a F. Simonetti) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues, D. Petrausch a E. Puisais), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, podaná dne 30. července 2002, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda, J.-P. Puissochet a R. Schintgen, F. Macken (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 23. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Francouzská republika tím, že:

                           —

                           nevymezila jako oblasti citlivé z důvodu eutrofizace záliv Seiny, Seinu pod jejím soutokem s Andelle, pobřežní vody Artois-Picardie, záliv Vilaine, uzavřený záliv Lorient, ústí Elornu, záliv Douarnenez, záliv Concarneau, záliv Morbihan, Vistru pod Nîmes, jakož i rybník Thau a

                           —

                           nezavedla čištění městských odpadních vod pocházejících z aglomerací, jichž se týká dopis francouzských úřadů ze dne 12. prosince 2000 – kromě Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine a Gray – a z aglomerace Montpellier, jakož i městských odpadních vod pocházejících z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10 000 PE v zálivu Seiny, Seině pod jejím soutokem s Andelle, pobřežních vodách Artois-Picardie, zálivu Vilaine, uzavřeném zálivu Lorient, ústí Elornu, zálivu Douarnenez, zálivu Concarneau, golfu Morbihan, Vistře pod Nîmes, jakož i rybníku Thau podle přísnějších požadavků,

                     nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a 2 a z přílohy II směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 219, 14. 9. 2002.


title: Věc T-670/16: Žaloba podaná dne 16. září 2016 – Digital Rights Ireland v. Komise

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/26

         Žaloba podaná dne 16. září 2016 – Digital Rights Ireland v. Komise
   (Věc T-670/16)
   (2016/C 410/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Digital Rights Ireland Ltd (Bennettsbridge, Irsko) (zástupce: E. McGarr, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou;

               —

               prohlásil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/1250 ze dne 12. července 2016 podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající úrovni ochrany poskytované štítem EU–USA na ochranu soukromí za zjevně nesprávné posouzení Komise v rozsahu, v němž považuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů za slučitelnou se směrnicí 95/46/ES (1);

               —

               prohlásil napadené rozhodnutí za neplatné a nařídil zrušení napadeného rozhodnutí o odpovídající úrovni ochrany poskytované štítem EU–USA;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí není v souladu s čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46 ve spojení s články 7, 8 a 47 Listiny základních práv Evropské unie.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí není v souladu s čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46 ve spojení s články 7, 8 a 47 Listiny základních práv Evropské unie a rozsudkem Soudního dvora Evropské unie ve věci C-362/14, Schrems.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že „zásada ochrany soukromí“ či oficiální „prohlášení a závazky“ (Spojené státy) obsažené v přílohách I, III až VII napadeného rozhodnutí nepředstavují „mezinárodní závazky“ ve smyslu čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že ustanovení Foreign Intelligence Surveillance Act of 1978 Amendments Act of 2008 („FISA Amendments Act of 2008“) představují legislativu umožňující veřejným orgánům přístup k obsahu elektronických komunikací na všeobecném základě a nejsou tedy v souladu s článkem 7 Listiny základních práv Evropské unie.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že ustanovení FISA Amendments Act of 2008 představují legislativu umožňující veřejným orgánům tajný přístup k obsahu elektronických komunikací na všeobecném základě a nejsou tedy v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí tím, že zcela neprovedlo ustanovení obsažená ve směrnici 95/46 (konkrétně v čl. 28 odst. 3), prima facie odpovídajícím způsobem nezajišťuje, aby práva občanů Evropské unie byla plně zaručena podle unijního práva v případě předávání jejich údajů do Spojených států amerických.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je neslučitelné s články 7, 8 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie.

               8.

               Osmý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí je v rozsahu, v němž umožňuje či alternativně nezajišťuje nebo nezajistilo ochranu proti systematickému přístupu cizích represivních orgánů k elektronickým komunikacím, neplatné z důvodu porušení práv na soukromí, ochranu údajů, svobodu projevu a svobodu shromažďování a sdružování podle Listiny základních práv Evropské unie a všeobecných zásad unijního práva.

               9.

               Devátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí tím, že umožňuje či alternativně nezajišťuje nebo nezajistilo ochranu proti systematickému přístupu cizích represivních orgánů k elektronickým komunikacím a nestanoví odpovídající opravný prostředek pro občany EU, k jejichž osobním údajům byl vykonán přístup, zbavuje jednotlivce práva na účinný opravný prostředek a na řádnou správu v rozporu s Listinou základních práv Evropské unie.

               10.

               Desátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí tím, že zcela neprovádí práva obsažená ve směrnici 95/46 (konkrétně v článcích 14 a 15), prima facie odpovídajícím způsobem nezajišťuje, aby práva občanů Evropské unie byla plně zaručena podle unijního práva v případě předávání jejich údajů do Spojených států amerických.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).


title: Věc T-470/15: Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – Cham v. Rada

text:
               7.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 410/34

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2016 – Cham v. Rada
   (Věc T-470/15) (1)

   (2016/C 410/56)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc C-164/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Emanuele Ferazzoli v. Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Emanuele Ferazzoli v. Ministero dell’Interno
      (Věc C-164/10)
      (2010/C 161/38)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Emanuele Ferazzoli

         Žalovaný: Ministero dell’Interno

         Předběžná otázka

      Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém …, který mimo jiné stanoví:

                  a)

                  existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;

                  b)

                  existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);

                  c)

                  případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


title: Věc C-318/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace – Ischia (Itálie) dne 15. července 2008 – Filomena Califano v. Wind S.p.A.

text:
               13.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace – Ischia (Itálie) dne 15. července 2008 – Filomena Califano v. Wind S.p.A.
   (Věc C-318/08)
   (2008/C 236/16)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Giudice di Pace – Ischia
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Filomena Califano

      Žalovaná: Wind S.p.A.
   Předběžná otázka
   Mají předpisy Společenství uvedené v článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, ve směrnici 2002/22/ES (1), ve směrnici 1999/44/ES (2), v doporučení Komise 2001/310/ES (3) a ve směrnici 1998/257/ES (4), přímo závazný účinek a musí být vykládány v tom smyslu, že spory „v oblasti elektronických komunikací mezi konečnými uživateli a operátory, které vyplývají z nedodržení ustanovení týkajících se univerzální služby a práv konečných uživatelů stanovených právními předpisy, rozhodnutími orgánů, smluvními podmínkami a chartami služeb“ (spory stanovené článkem 2 rozhodnutí garančního orgánu č. 173/07/CONS) nesmí podléhat podmínce povinného pokusu o smír, při jejímž nedodržení se nelze obrátit na soud, přičemž mají přednost před úpravou vyplývající z čl. 3 odst. 1 výše uvedeného nařízení garančního orgánu pro komunikace.

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.

      (2)  Úř. věst. L 171, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s. 223.

      (3)  Úř. věst. L 109, s. 56.

      (4)  Úř. věst. L 115, p. 31 (Doporučení Komise).


title: Věc C-450/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2014 Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. července 2014 ve věci T-59/11, Isotis v. Komise

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/29

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. září 2014 Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. července 2014 ve věci T-59/11, Isotis v. Komise
      (Věc C-450/14 P)
      (2014/C 395/34)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis (zástupce: S. Skliris, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

                  —

                  zrušit v plném rozsahu rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. července 2014 ve věci T-59/11, Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis proti Evropské komisi;

                  —

                  vyhovět v plném rozsahu žalobě;

                  —

                  zamítnout v plném rozsahu protinávrh podaný Komisí;

                  —

                  uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  Nesprávné použití článku 1315 belgického občanského zákoníku, pokud jde o rozložení důkazního břemene

                              —

                              Zamítnutí žaloby automaticky neznamená, že skutkový základ protinávrhu je prokázán. Komise nesla důkazní břemeno svého protinávrhu.

                  2.

                  Nedostatečné odůvodnění, pokud jde o opodstatněnost protinávrhu

                              —

                              Nedostatek odůvodnění, pokud jde o závěr, že protinávrh Komise je opodstatněný.

                              —

                              Rozporné odůvodnění z důvodu zohlednění jako jediného důkazu zprávy o auditu, která byla sporná a která představovala skutečnost, jež musela být prokázána.

                  3.

                  Nesprávné právní posouzení v tom, že nebyly uplatněny mezinárodní auditorské zásady

                              —

                              Neuplatnění mezinárodních auditorských zásad v rozporu s vnitrostátními účetními předpisy a praxí vykládat sporné smlouvy v souladu se společnou vůlí smluvních stran (článek 1156 belgického občanského zákoníku) a se zásadou dobré víry (čl. 1134 písm. c) belgického občanského zákoníku).

                  4.

                  Nesprávný výklad zásady rovnosti zbraní

                              —

                              Zásada rovnosti zbraní mezi účastníky řízení není totéž jako zásada kontradiktornosti.

                  5.

                  Nesprávný výklad a použití zásady dobré víry a porušení práva na obhajobu z důvodu jednacího jazyka

                              —

                              Správný výklad zásady dobré víry vyžaduje, aby smluvní ustanovení byla vykládána v souladu s Listinou základních práv Evropské unie a základními zásadami unijního práva týkajícími se dodržování práva na obhajobu.

                  6.

                  Nesprávný výklad sporných smluvních podmínek, nesprávné uplatnění řeckého práva a nezohlednění hlavního důvodu

                              —

                              Podle článku ΙΙ 19.1 smluv FP6, článku II.16 smluv e-Ten a článku ΙΙ 20.1 smluv CIP mohou být předmětem kontroly pouze záznamy o výdajích a příjmech, které se týkají provádění sporných projektů, a nikoli jiné dokumenty.

                              —

                              Porušení zásady stanovené judikaturou, že v řeckém účetním a daňovém právu jsou hospodářské roky samostatné.

                              —

                              Nezohlednění a neposouzení Tribunálem hlavního důvodu žalobkyně uvedeného v bodech 61 a 64 žaloby.

                  7.

                  Nesprávný výklad výrazů sporných smluv, nezohlednění hlavního důvodu a zkreslení dokumentů

                              —

                              Nesprávný výklad a uplatnění výrazu „overall statement of accounts“ v rozporu s dobrou vírou a řeckým právem, a výrazu „receipts“ v rozporu s výslovným zněním smluv.

                              —

                              Nezohlednění a neposouzení Tribunálem hlavního důvodu žalobkyně týkajícího se zaznamenání záloh a vyúčtování týkajícího se projektu Access e-Gov v jejím účetnictví před ukončením kontroly na místě.

                              —

                              Zkreslení příloh A3, A6, A9, A11, A14 a A17 žaloby.

                  8.

                  Neuvedení odůvodnění, porušení práva použitelného na sporné smlouvy a zkreslení dokumentu

                              —

                              Neuvedení odůvodnění (body 127 a 129) a rozporné odůvodnění (body 128 a 129).

                              —

                              Porušení zásady dobré víry, mezinárodních auditorských zásad a řeckých právních předpisů v oblasti účetnictví (bod 127).

                              —

                              Zkreslení přílohy B101 předložené Komisí.

                  9.

                  Zohlednění neuplatněného důvodu a nezohlednění uplatněného důvodu

                              —

                              Zohlednění důvodu neuplatněného žalobkyní (bod 165) a neposouzení Tribunálem protichůdného důvodu, který žalobkyně uplatnila (body 88, 89 a 91 žaloby).


title: Věc C-271/05: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne  5. dubna 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Francesco Rauty v. Ministero per i Beni Culturali e Ambientali, Soprintendenza B.A.A. di Firenze, Prato e Pistoia, za přítomnosti: Consiglio Nazionale degli Ingegneri, a Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pistoia v. Francesco Rauty, Ministero per i Beni e le Attività Culturali, za přítomnosti: Consiglio Nazionale degli Ingegneri

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 5. dubna 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Francesco Rauty v. Ministero per i Beni Culturali e Ambientali, Soprintendenza B.A.A. di Firenze, Prato e Pistoia, za přítomnosti: Consiglio Nazionale degli Ingegneri, a Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pistoia v. Francesco Rauty, Ministero per i Beni e le Attività Culturali, za přítomnosti: Consiglio Nazionale degli Ingegneri
   (Věc C-271/05) (1)

   (2006/C 178/51)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda Soudního dvora rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


title: Věc C-292/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vergabekammer Südbayern (Německo) dne 16. června 2015 – Hörmann Reisen GmbH v. Stadt Augsburg a Landkreis Augsburg

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vergabekammer Südbayern (Německo) dne 16. června 2015 – Hörmann Reisen GmbH v. Stadt Augsburg a Landkreis Augsburg
   (Věc C-292/15)
   (2015/C 294/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Vergabekammer Südbayern

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hörmann Reisen GmbH

      Žalovaní: Stadt Augsburg a Landkreis Augsburg

      Předběžné otázky

               1)

               Použijí se v rámci nabídkového řízení podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1370/2007 (1) ve spojení se směrnicí 2004/18/ES (2), resp. směrnicí 2014/24/EU (3) v zásadě pouze ustanovení těchto směrnic, takže se neuplatní ustanovení nařízení (ES) č. 1370/2007, která se odchylují od uvedených směrnic?

               2)

               Řídí se přípustnost zadání subdodávek v případě nabídkového řízení podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1370/2007 ve spojení se směrnicí 2004/18/ES, resp. 2014/24/EU výlučně podle pravidel stanovených Soudním dvorem pro směrnici 2004/18 a úpravou čl. 63 odst. 2 směrnice 2014/24/EU, nebo může veřejný zadavatel odlišně od této úpravy také v případě takového nabídkového řízení podle čl. 4 odst. 7 nařízení (ES) č. 1370/2007 stanovit pro uchazeče procentuální podíl zajištění služeb z vlastních zdrojů (vypočtený na základě kilometrů podle jízdního řádu)?

               3)

               Má veřejný zadavatel v případě použitelnosti čl. 4 odst. 7 nařízení (ES) č. 1370/2007 na nabídkové řízení podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1370/2007 ve spojení se směrnicí 2004/18/ES, resp. směrnicí 2014/24/EU, s ohledem na bod 19 odůvodnění nařízení (ES) č. 1370/2007, při stanovení podílu zajištění služeb z vlastních zdrojů takový prostor pro uvážení, že požadavek 70 % podílu zajištění služeb z vlastních zdrojů, vypočtený veřejným zadavatelem na základě kilometrů podle jízdního řádu, může být odůvodněný?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, s. 1).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. vest. L 94, s. 65).


title: Věc T-67/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Martinair Holland v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh letecké nákladní dopravy — Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) — Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Martinair Holland v. Komise
   (Věc T-67/11) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh letecké nákladní dopravy - Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) - Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2016/C 048/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Nizozemsko) (zástupce: R. Wesseling, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë, N. von Lingen a C. Giolito, poté S. Noë, C. Giolito a A. Dawes, zmocněnci, ve spolupráci s B. Dohertym, barrister)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, nebo alespoň zrušení čl. 5 písm. b) tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž žalobkyni ukládá pokutu, nebo snížení této pokuty.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Martinair Holland NV.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Martinair Holland.

      (1)  Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


title: Věc C-432/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Španělsko) dne 18. října 2006 – Comunidad Autónoma de Castilla y León v. Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/32

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Španělsko) dne 18. října 2006 – Comunidad Autónoma de Castilla y León v. Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca
   (Věc C-432/06)
   (2006/C 326/66)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Comunidad Autónoma de Castilla y León

      Žalovaní: Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca
   Předběžná otázka
   Má být čl. 87 odst. 1 Smlouvy vykládán v tom smyslu, že daňová opatření přijatá Juntas Generales del Territorio Histórico de Gipuzkoa, kterými se mění čl. 29 odst. 1 písm. a) a článek 37 Norma Foral o dani z příjmu právnických osob, musejí být považována za selektivní ve smyslu pojmu „státní podpora“ podle uvedeného ustanovení, a musejí být tedy za podmínek čl. 88 odst. 3 ES oznámena Komisi, když v rámci územní pravomoci uvedené autonomní entity nepůsobící na úrovni státu stanoví daňovou sazbu nižší, než je obecná daňová sazba stanovená zákonem španělského státu a daňový odpočet neexistující ve státní daňové právní úpravě?


title: Věc C-246/05: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Patent- und Markensenat – Rakousko) – Armin Häupl v. Lidl Stiftung & Co. KG (Právo ochranných známek — Článek 10 odst. 1 směrnice 89/104/EHS — Nedostatek skutečného užívání ochranné známky — Pojem den, kdy skončilo řízení o přihlášce )

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Patent- und Markensenat – Rakousko) – Armin Häupl v. Lidl Stiftung & Co. KG
   (Věc C-246/05) (1)

   (Právo ochranných známek - Článek 10 odst. 1 směrnice 89/104/EHS - Nedostatek skutečného užívání ochranné známky - Pojem „den, kdy skončilo řízení o přihlášce“)
   (2007/C 183/06)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Oberster Patent- und Markensenat
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Armin Häupl

      Žalovaná: Lidl Stiftung & Co. KG
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Patent- und Markensenat – Výklad čl. 10 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1) – Neexistence skutečného užívání ochranné známky – Vnější důvody, které podniku brání v otevření supermarketů v tuzemsku, ačkoli jeho strategie zpravidla spočívá v uvedení výrobků této značky na trh pouze v jeho vlastních supermarketech – Pojem dne, kdy skončilo řízení o přihlášce
   Výrok

               1)

               „Den, kdy skončilo řízení o přihlášce,“ ve smyslu čl. 10 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být v každém členském státě určen podle procesních předpisů v oblasti zápisu ochranných známek účinných v tomto státě.

               2)

               Článek 12 odst. 1 směrnice 89/104 musí být vykládán tak, že „řádnými důvody pro neužívání“ ochranné známky jsou překážky s přímým vztahem k této ochranné známce, které znemožňují její užívání nebo kvůli nimž užívání této ochranné známky ztrácí smysl a které jsou nezávislé na vůli majitele uvedené ochranné známky. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve světle těchto úvah.

      (1)  Úř. věst. C 193, 6.8.2006.


title: Věc C-242/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Gerechtshof te 's-Hertogenbosch ze dne 31. května 2005 ve věci G. M. van de Coevering proti Hoofd van het District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Gerechtshof te 's-Hertogenbosch ze dne 31. května 2005 ve věci G. M. van de Coevering proti Hoofd van het District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst
   (Věc C-242/05)
   (2005/C 205/15)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Gerechtshof te 's-Hertogenbosch ze dne 31. května 2005 ve věci G. M. van de Coevering proti Hoofd van het District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. června 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.Gerechtshof te 's-Hertogenbosch žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
   Brání právo Společenství, zvláště svoboda volného pohybu služeb ve smyslu článků 49 a 55 ES tomu, aby Nizozemsko vymáhalo na základě čl. 1 odst. 5 zákona BPM (1) daň z osobních automobilů a motocyklů od fyzické osoby s bydlištěm v Nizozemsku – která si v jiném členském státě najímá na základě smlouvy s pronajímatelem osobní automobil, přičemž tento osobní automobil není registrován v registru vedeném na základě zákona o provozu na pozemních komunikacích z roku 1994, a za který nebyla na základě čl. 1 odst. 2 zákona BPM zaplacena daň, které podléhají osobní automobily a motocykly, na začátku používání pozemních komunikací tímto automobilem v Nizozemsku ve smyslu zákona o provozu na pozemních komunikací z roku 1994 – přičemž částka daně je dlužná v plné výši, a sice nezávisle na délce trvání nájmu a nezávisle na délce používání pozemních komunikací v Nizozemsku, a přičemž výše uvedená fyzická osoba nemá žádný nárok na osvobození od této daně ani žádný nárok na její náhradu?

      (1)  Zákon o dani z osobních automobilů a motocyklů z roku 1992.


title: Věc T-91/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. února 2007 – Sinara Handel v. Rada a Komise (Procesní námitky a překážky — Námitka nepřípustnosti — Žaloba na náhradu škody — Ušlý zisk — Žádost o vrácení antidumpingového cla — Nedostatek příslušnosti)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/41

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. února 2007 – Sinara Handel v. Rada a Komise
   (Věc T-91/05) (1)

   (Procesní námitky a překážky - Námitka nepřípustnosti - Žaloba na náhradu škody - Ušlý zisk - Žádost o vrácení antidumpingového cla - Nedostatek příslušnosti)
   (2007/C 95/83)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sinara Handel GmbH (Kolín, Německo) (zástupci: K. Adamantopoulos a E. Petritsi, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem) a Komise Evropských společenství (zástupci: N. Khan a T. Scharf, zmocněnci)
   Předmět věci
   Žaloba na náhradu škody na základě článku 288 ES, která měla údajně vzniknout přijetím nařízení Rady (ES) č. 2320/97 ze dne 17. listopadu 1997 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo nelegované oceli pocházejících z Maďarska, Polska, Ruska, České republiky, Rumunska a Slovenské republiky, zrušení nařízení (EHS) č. 1189/93 a o zastavení řízení týkajícího se těchto dovozů z Chorvatské republiky (Úř. věst. L 322, s. 1)
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyni Sinara Handel GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


title: Věc T-189/06: Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Arkema France v. Komise

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/39

         Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Arkema France v. Komise
   (Věc T-189/06)
   (2006/C 212/69)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Arkema France (Puteaux, Francie) (zástupci: A. Winckler, advokát, S. Sorinas, advokát, a P. Geffriaud, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit na základě článku 230 ES rozhodnutí přijaté Komisí dne 3. května 2006 ve věci COMP/F/38.620 v rozsahu, v němž se týká Arkema;

               —

               podpůrně zrušit nebo snížit na základě článku 229 ES výši pokuty, která byla tímto rozhodnutím uložena;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 1766 konečné ze dne 3. května 2006 ve věci COMP/F/38.620 – Peroxid vodíku a perboritan, kterým Komise konstatovala, že podniky, jimž bylo rozhodnutí určeno, mezi nimiž je i žalobkyně, porušily čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 dohody o EHP, když se podílely na jednání ve vzájemné shodě spočívající ve výměně informací mezi soutěžiteli a dohodách o cenách a rozsahu výroby, jakož i v dohledu nad plněním těchto dohod v odvětví peroxidu vodíku a perboritanu sodného. Žalobkyně se podpůrně domáhá zrušení nebo snížení výše pokuty, která byla tímto rozhodnutím uložena.
   Na podporu těchto návrhů se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů.
   V rámci svého prvního žalobního důvodu tvrdí, že Komise tím, že protiprávní jednání, kterého se dopustila Arkema, přičetla Elf Aquitaine a Total na základě pouhé domněnky související s tím, že tyto dvě společnosti držely v rozhodné době téměř veškerý její kapitál, učinila nesprávné právní posouzení, nesprávné skutkové zjištění při uplatnění pravidel o přičitatelnosti jednání ve vzájemné shodě, učiněného dceřinou společností, mateřské společnosti, a porušila zásadu zákazu diskriminace. Žalobkyně tvrdí, že tuto domněnku kontroly napadla v průběhu vyšetřování. Dále uplatňuje, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, která jí přísluší na základě článku 253 ES, jakož i zásadu řádné správy, když neodpověděla na všechny argumenty uvedené žalobkyní ve své odpovědi na sdělení žalobních důvodů.
   V rámci svého druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když navýšila o 200 % „počáteční výši“ pokuty Arkema z důvodu odrazujícího účinku, přičemž vycházela z obratu těchto dvou mateřských společností, v dané době, Total a Elf Aquitaine, neboť se žalobkyně domnívá, že předmětné protiprávní jednání nemůže být přičítáno jedné či druhé společnosti. Žalobkyně tvrdí podpůrně v rámci tohoto žalobního důvodu, že i kdyby bylo protiprávní jednání přičitatelné mateřským společnostem, Komise porušila zásadu proporcionality a zásadu rovného zacházení, když použila u „počáteční výše“ pokuty uložené Arkema násobící koeficient 3 (tedy navýšení o 200 %) z důvodu odrazujícího účinku.
   Žalobkyně zatřetí tvrdí, že rozhodnutí navýšit o 50 % „základní výši“ pokuty Arkema, z důvodu opětovného protiprávního jednání, je v rozporu s právem. Uplatňuje, že použití pojmu opětovného protiprávního jednání je v projednávaném případě zjevně nepřiměřené a v rozporu se zásadou právní jistoty, co se týče protiprávních jednání, za které Komise uložila sankci na základě skutečností, které jsou vzdáleny od přítomnosti. Žalobkyně krom toho Komisi vytýká, že porušila zásadu „ne bis in idem“, neboť existence dřívějšího uložení sankcí byla již Komisí několikrát zohledněna v jiných nedávných rozhodnutích, ve kterých Komise uložila Arkema 50 % navýšení pokuty z důvodu opětovného protiprávního jednání. Žalobkyně tvrdí, že jí byla uložena nová sankce z důvodu týchž skutečností.
   Žalobkyně nakonec tvrdí, že rozhodnutí není z právního ani faktického hlediska opodstatněné, neboť žalobkyni nebylo přiznáno snížení výše pokuty přesahující 30 % z důvodu spolupráce, kterou poskytla během řízení. Uplatňuje, že Komise se dopustila zjevně nesprávného právního posouzení, jakož i právního omylu, neboť v případě žalobkyně nepoužila hlavu B oznámení o shovívavosti (1) za účelem snížení pokuty o 50 %.

      (1)  Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, Úř. věst. 2002 C 45, s. 3.


title: Věc C-618/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Paris (Francie) dne 10. prosince 2012 — Société Reggiani SpA Illuminazione v. Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Paris (Francie) dne 10. prosince 2012 — Société Reggiani SpA Illuminazione v. Ministre de l'Économie et des Finances
   (Věc C-618/12)
   2013/C 101/19
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative d'appel de Paris

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Société Reggiani SpA Illuminazione

      Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances

      Předběžná otázka

   Narušuje článek 2 směrnice [79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979] (1) svobodu usazování, jelikož omezuje nárok na vrácení daně pouze na movitý majetek?

      (1)  Osmá směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79).