title: Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 25. března 1999. # Gencor Ltd proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Nařízení (EHS) č. 4064/89 - Rozhodnutí prohlašující spojení za neslučitelné se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Právní zájem na podání žaloby - Rozsah územní působnosti nařízení (EHS) č. 4064/89 - Kolektivní dominantní postavení - Závazky. # Věc T-102/96.

text:
      ROZSUDEK SOUDU (pátého rozšířeného senátu)
      25. března 1999 (*)

      „Hospodářská soutěž – Nařízení č. 4064/89 (EHS) č. 4064/89 – Rozhodnutí prohlašující spojení podniků za neslučitelné se společným trhem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Právní zájem na podání žaloby – Územní působnost nařízení (EHS) č. 4064/89 – Kolektivní dominantní postavení – Závazky“
      Ve věci T‑102/96,
      Gencor Ltd, společnost založená podle práva Jihoafrické republiky, se sídlem v Johannesburgu (Jihoafrická republika), zastoupená P.
         Lasokem, QC, J. Flynnem a D. Hallem, solicitors, s adresou pro účely doručování v Lucemburku v advokátní kanceláři Marca Loesche,
         11, rue Goethe,

      žalobkyně,
      proti
      Komisi Evropských společenství, zastoupené R. Lyalem, členem právní služby, zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku v kanceláři Carlose Gómeze
         de la Cruz, člena právní služby, centrum Wagner, Kirchberg,

      žalované,
      podporované
      Spolkovou republikou Německo, zastoupenou E. Röderem, Ministerialrat, a B. Klokem, Oberregierungsrat, zmocněnci, ze spolkového ministerstva hospodářství
         a technologie v Bonnu (Německo),

      vedlejší účastnicí,
      jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 97/26/ES ze dne 24. dubna 1996 prohlašující spojení za neslučitelné
         se společným trhem a fungováním Evropského hospodářského prostoru (Věc IV/M.619 – Gencor/Lonrho) (Úř. věst. 1997, L 11, s. 30),

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý rozšířený senát),

      ve složení J. Azizi, předseda, B. Vesterdorf, R. García-Valdecasas, R. M. Moura Ramos a M. Jaeger, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře : J. Palacio González a A. Mair, radové,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. února 1998,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutkový základ sporu
       Dotčené spojení podniků
       Strany spojení
      1        Gencor Ltd (dále jen „Gencor“) je společnost založená podle práva Jihoafrické republiky. Jde o mateřskou společnost skupiny,
         která vykonává svou hlavní činnost v oblasti důlního a hutního průmyslu.

      2        Impala Platinum Holdings Ltd (dále jen „Implats“) je společnost založená podle práva Jihoafrické republiky sdružující činnosti
         Gencor v oblasti platinoidů. V této společnosti drží Gencor 46,5% podíl a stát 53,5% podíl, přičemž Gencor kontroluje tuto
         společnost ve smyslu čl. 3 odst. 3 nařízení č. 4064/89 Rady (EHS) ze dne 21. prosince 1989, o kontrole spojování podniků (Úř.
         věst. L 395, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 31, oprava v Úř. věst. 1990, L 257, s. 13, dále jen „nařízení č. 4064/89“).

      3        Lonrho Plc (dále jen „Lonrho“) je společnost založená podle anglického práva. Jde o mateřskou společnost skupiny vykonávající
         různé činnosti v oblasti důlního a hutního průmyslu a dále v hoteliérství a zemědělství, jakož i obecnou obchodní činnost.

      4        Eastern Platinum Ltd (dále jen „Eastplats“) a Western Platinum Ltd (dále jen „Westplats“), obecně známé pod jménem Lonrho
         Platinum Division (dále jen „LPD“), jsou společnosti založené podle práva Jihoafrické republiky, které sdružují činnosti společnosti
         Lonrho v oblasti platinoidů. V těchto společnostech drží Lonrho 73% podíl a Gencor, prostřednictvím Implats, 27% podíl. Posledně
         uvedená kapitálová účast je upravena dohodou akcionářů uzavřenou dne 15. ledna 1990 skupinami Gencor a Lonrho (dále jen „dohoda
         akcionářů“). Tato dohoda stanoví, že každý akcionář jmenuje do představenstva stejný počet členů, kteří mají rovná hlasovací
         práva a z nichž nikdo nemá rozhodující hlas. Souhlas představenstva je nezbytný k určitým rozhodnutím, obzvlášť v těchto oblastech:
         diverzifikace činností LPD, výše dividend k vyplacení, roční strategický plán a rozpočet, schválení roční účetní závěrky a změny
         ve výši odměn akcionářů. Souhlas akcionářů je nezbytný pro rozhodování o významných investicích a o významném omezování investic.
         Řídící činnosti zajištuje, na základě smluv podepsaných společnostmi Eastplats a Westplats (dále jen „dohody o řízení“), Lonrho
         Management Services (dále jen „LMS“), společnost založená podle práva Jihoafrické republiky a kontrolovaná Lonrho.

       Navrhované spojení
      5        Gencor a Lonrho navrhly společně převzít kontrolu nad společností Implats a prostřednictvím posledně uvedené společnosti i nad
         společnostmi Eastplats a Westplats (LPD) v rámci transakce, která se měla uskutečnit ve dvou etapách. První etapa měla umožnit
         společnostem Gencor a Lonrho společně převzít kontrolu nad Implats. V druhé etapě měla být společnosti Implats svěřena výlučná
         kontrola nad Eastplats a Westplats. Jako protiplnění za postoupení své kapitálové účasti v Eastplats a Westplats měla Lonrho
         zvýšit svůj podíl ve společnosti Implats.

      6        Na základě této transakce měla společnost Implats získat výlučnou kontrolu nad Eastplats a Westplats. Sama Implats měla být
         z 32 % vlastněna společností Gencor, z 32 % společností Lonrho a z 36 % státem. Dohoda o jmenování členů představenstva a
         o podmínkách hlasování měla, mj. stanovit způsob chování dvou hlavních akcionářů při řešení nejdůležitějších otázek činnosti
         Implats, a svěřit jim tak společnou kontrolu nad touto společností.

       Správní řízení
      7        Dne 20. června 1995 společnosti Gencor a Lonrho oznámily uzavření rámcové smlouvy, jejímž cílem bylo spojení jejich činností
         v odvětví platinoidů. Tentýž den obě strany poslaly Komisi kopii tiskové zprávy oznamující tuto transakci.

      8        Dne 22. srpna 1995 jihoafrický úřad pro hospodářskou soutěž (South African Competition Board) informoval obě strany, že s ohledem
         na dokumenty, které mu předložily dne 14. srpna 1995, transakce nevyvolává žádné pochybnosti o své slučitelnosti s jihoafrickým
         právem hospodářské soutěže.

      9        Dne 10. listopadu 1995 společnosti Gencor a Lonrho podepsaly řadu smluv týkajících se tohoto spojení. Jedním z těchto dokumentů
         byla smlouva o koupi, jejíž uzavření bylo podmíněno splněním několika odkladných podmínek, včetně schválení této transakce
         Komisí do 30. června 1996, nebo pokud se na tom strany dohodnou, nejpozději do 30. září 1996, v souladu s články 3.1.8 a 3.3
         smlouvy o koupi.

      10      Dne 17. listopadu 1995 Gencor a Lonrho společně oznámily Komisi tyto smlouvy, a to i s přílohami, prostřednictvím formuláře
         CO, v souladu s čl. 4 odst. 1 nařízení č. 4064/89.

      11      Rozhodnutím ze dne 8. prosince 1995 Komise nařídila, na základě čl. 7 odst. 2 a čl. 18 odst. 2 téhož nařízení, odklad uskutečňování
         spojení až do přijetí konečného rozhodnutí.

      12      Rozhodnutím ze dne 20. prosince 1995 Komise shledala, že spojení vyvolává vážné pochybnosti o své slučitelnosti se společným
         trhem, a z toho důvodu zahájila řízení v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení č. 4064/89.

      13      Dne 13. března 1996 společnost Anglo American Corporation of South Africa Ltd (dále jen „AAC“) získala 6 % kapitálu společnosti
         Lonrho s předkupním právem na dalších 18 %. Prostřednictvím s ní spojené společnosti Amplats, která je prvním světovým dodavatelem,
         je AAC hlavním konkurentem společností Gencor a Lonrho v oblasti platinoidů.

      14      Po schůzce organizované Komisí, která se konala dne 13. března 1996, zahájily Gencor a Lonrho jednání s Komisí, aby se prozkoumala
         možnost navrhnout závazky podle čl. 8 odst. 2 nařízení č. 4064/89.

      15      Dne 27. března 1996 Komise informovala společnosti Gencor a Lonrho, že jednou z jejích hlavních obav týkajících se spojení
         je možnost omezení výroby, které by mohlo způsobit tlak na zvýšení cen. K tomu Komise připomněla, že orgán Společenství obvykle
         nepřijímá závazky vztahující se ke způsobu chování.

      16      Dne 1. dubna 1996, po řadě jednání a návrhů na toto téma, společnosti Gencor a Lonrho předložily poslední verzi jimi navrhovaných
         závazků. Tyto závazky se týkaly především objemu výroby na konkrétním místě.

      17      Dopisem ze dne 2. dubna 1996 Komise kritizovala tyto navržené závazky s tím, že nejsou odpovědí na její obavy. Zvláště zdůraznila
         potíže s kontrolou takových závazků a potíže, které by byly spojeny se zrušením transakce v případě, že by tyto závazky nebyly
         plněny. Komise dodala, že tyto návrhy neberou v úvahu předvídatelný vývoj poptávky.

      18      Dne 9. dubna 1996 poradní výbor pro kontrolu spojování podniků (dále jen „poradní výbor“) vyjádřil své stanovisko k tomuto
         spojení podniků a k navrhovaným závazkům Gencor a Lonrho. Poradní výbor vyjádřil svůj souhlas s navrhovaným rozhodnutím Komise,
         pokud jde o povahu spojení, jeho význam pro celé Společenství, relevantní výrobkový a zeměpisný trh, jakož i nedostatečnost
         navržených závazků. Většina členů výboru souhlasila s analýzou Komise, podle které by spojení vedlo k vytvoření oligopolního
         dominantního postavení na dotčených trzích, a také s jejím závěrem, podle něhož je toto spojení neslučitelné se společným
         trhem a fungováním Evropského hospodářského prostoru (dále jen „EHP“). Menšina členů výboru vyslovila své pochybnosti, zda
         je možné použít nařízení č. 4064/89 na situace oligopolní dominance, a z toho důvodu se zdržela vyjádření k otázce, zda dané
         spojení je, či není slučitelné se společným trhem a fungováním EHP.

      19      Dne 19. dubna 1996 náměstek ministra zahraničních věcí Jihoafrické republiky oficiálně předal Komisi připomínky jeho vlády
         k zamýšlenému spojení. V tomto dopise se omezil na prohlášení, že nemá v úmyslu zpochybňovat politiku hospodářské soutěže
         Komise v oblasti spojování podniků a koluzních praktik, ale že vzhledem k významu nerostných zdrojů pro hospodářství Jihoafrické
         republiky, upřednostňuje zásah v případech skutečné koluze, až když nastanou. V projednávané věci se jihoafrická vláda domnívá,
         že v některých situacích je lepší existence dvou stejně silných soutěžitelů než v té době převládající situace, kdy v daném
         odvětví existuje pouze jeden báňský podnik v dominantním postavení. Podle názoru jihoafrické vlády, ačkoliv hlavní zdroje
         platiny se nacházejí v její zemi, zdroje v zahraničí by teoreticky mohly uspokojit poptávku na dalších 20 let, kromě významných
         potenciálních zdrojů v Zimbabwe. Na závěr jihoafrická vláda vyjádřila své přání projednat tyto otázky s Komisí a požádala
         o přijetí rozhodnutí až po konání takových jednání.

      20      Rozhodnutím 97/26/ES ze dne 24. dubna 1996 (Úř. věst. 1997, L 11, s. 30, dále jen „sporné rozhodnutí“) Komise prohlásila dané
         spojení za neslučitelné se společným trhem a fungováním EHP podle čl. 8 odst. 3 nařízení č. 4064/89, protože by vedlo k vytvoření
         duopolního dominantního postavení společností Amplats a Implats/LPD na světovém trhu s platinou a rhodiem, následkem čehož
         by byla významně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu.

      21      Dopisem ze dne 21. května 1996 společnost Lonrho informovala Gencor, že nehodlá odložit z 30. června 1996 na 30. září 1996
         konečný termín stanovený smlouvou o koupi ke splnění odkladných podmínek, jestliže by podmínka stanovená v článku 3.1.8 této
         smlouvy, která vyžaduje schválení spojení podniků Komisí, nebyla splněna ve stanovené lhůtě.

       Řízení před Soudem
      22      Dne 28. června 1996 žalobkyně podala projednávanou žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí.

      23      Dne 3. prosince 1996 žalobkyně navrhla organizační procesní opatření nebo dokazování podle článků 49, 64 a 65 jednacího řádu
         za účelem přesného stanovení právního statutu a dosahu oficiálních dopisů jihoafrických orgánů pro hospodářskou soutěž, jakož
         i působnosti a podmínek použití jihoafrického práva hospodářské soutěže.

      24      Ve dnech 18. prosince 1996, 24. ledna a 30. července 1997 Komise předložila svá vyjádření k tomuto návrhu.

      25      Ve dnech 25. listopadu a 3. prosince 1996 Spolková republika Německo a Spojené království Velké Británie a Severního Irska
         podaly návrh na vstup do řízení na podporu návrhových žádání Komise.

      26      Ve dnech 11. prosince 1996 a 3. ledna 1997 žalobkyně požádala o důvěrné zacházení s některými dokumenty ze spisu ve vztahu
         ke Spolkové republice Německo a Spojenému království.

      27      Dne 19. února 1997 soud vyzval žalobkyni a společnost Lonrho, aby odpověděly na některé otázky týkající se přípustnosti žaloby
         a aby předložily určité dokumenty. Ve dnech 1. dubna a 10. března 1997 žalobkyně a společnost Lonrho odpověděly na otázky
         soudu. Žalobkyně předložila požadované dokumenty, zvláště smlouvy o řízení uzavřené dne 15. ledna 1990 společnostmi Eastplats
         a Westplats s LMS, jakož i smlouvu o kontrole LPD, která je známá pod názvem dohoda akcionářů, uzavřenou rovněž dne 15. ledna
         1990 mezi Gencor a Lonrho.

      28      Usnesením ze dne 3. června 1997 předseda pátého rozšířeného senátu Soudu jednak povolil vedlejší účastenství Spolkové republiky
         Německo a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, a jednak částečně vyhověl žádosti o důvěrné zacházení.

      29      Dne 27. června 1997 žalobkyně podala doplňující žádost o důvěrné zacházení týkající se určitých údajů vyplývajících ze spisu.

      30      Usnesením ze dne 16. července 1997 předseda pátého rozšířeného senátu Soudu této žádosti vyhověl.

      31      Dne 22. září 1997 Spojené království Velké Británie a Severního Irska odstoupilo od svého vedlejšího účastenství. Dne 26.
         září 1997 Spolková republika Německo předložila svůj spis vedlejšího účastníka.

      32      Na základě zprávy soudce zpravodaje se Soud rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření
         stanovených v článku 64 jednacího řádu byly žalobkyně a Komise vyzvány k předložení úplného znění závazků navržených stranami
         spojení v průběhu správního řízení. Účastnice řízení předložily požadovaný dokument ve dnech 6. a 12. února 1998.

      33      Řeči hlavních účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání dne 18. února 1998.

      34      Dopisem ze dne 17. července 1998 Soud položil žalobkyni otázku, zda s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března
         1998, France a další v. Komise (C‑68/94 a C‑30/95, Recueil, s. I‑1375) bere zpět svůj žalobní důvod, podle něhož spojení,
         která vytvářejí kolektivní dominantní postavení, nespadají do působnosti nařízení č. 4064/89. Žalobkyně odpověděla na otázku
         Soudu dopisem ze dne 29. července 1998.

       Návrhová žádání účastnic řízení
      35      Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

      –        zrušil sporné rozhodnutí;
      –        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
      36      Komise navrhuje, aby Soud:

      –        odmítl žalobu jako nepřípustnou;
      –        podpůrně, zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
      37      Spolková republika Německo navrhuje, aby Soud žalobu zamítl.

       K přípustnosti
       Argumenty žalované
      38      Komise uplatňuje nepřípustnost žaloby z důvodu, že žalobkyně již nemá právní zájem na podání žaloby. Právní postavení žalobkyně
         by se totiž rozhodnutím Soudu v její prospěch nezměnilo, jelikož oznámená transakce již nemůže být uskutečněna.

      39      Komise v tomto ohledu zdůrazňuje, že plánovaná transakce mezi společnostmi Gencor a Lonrho byla podmíněna určitými odkládacími
         podmínkami, které zahrnují i povolení Komisí ve smyslu čl. 6 odst. 1 písm. a) nebo písm. b), nebo čl. 8 odst. 2 nařízení č. 4064/89.
         Poznamenává, že tato podmínka měla být splněna nejpozději do 30. června 1996, jinak se celá smlouva o koupi stává neplatnou
         ve smyslu klauzule 3.3 této smlouvy. Nakonec uvádí, že posunutí data uplynutí lhůty na 30. září 1996, což bylo podle téhož
         smluvního ustanovení možné písemnou dohodou stran, bylo společností Lonrho odmítnuto dopisem ze dne 21. května 1996.

       Závěry Soudu
      40      Je namístě připomenout, že žaloba na neplatnost podaná fyzickou nebo právnickou osobou je přípustná pouze v případě, že žalobce
         má zájem na zrušení napadeného aktu (rozsudek Soudu ze dne 9. listopadu 1994, Scottish Football v. Komise, T‑46/92, Recueil,
         s. II‑1039, bod 14). Takový zájem existuje pouze v případě, že samotné zrušení aktu může vyvolat právní následky (rozsudek
         Soudního dvora ze dne 24. června 1986, Akzo Chemie v. Komise, 53/85, Recueil, s. 1965, bod 21).

      41      V tomto ohledu je třeba poznamenat, že podle článku 176 Smlouvy o ES je orgán, od nějž pochází zrušený akt, povinen přijmout
         opatření, která předpokládá splnění povinností vyplývajících z rozsudku. Tato opatření se nevztahují k odstranění aktu z právního
         řádu Společenství, jelikož toto odstranění vyplývá ze samotného zrušení aktu soudem. Týkají se zejména odstranění účinků daného
         aktu, které jsou dotčeny zjištěnou protiprávností. Zrušení aktu, který již byl vykonán, nebo který byl mezitím k určitému
         datu zrušen, může mít nadále právní následky. Akt totiž mohl vyvolat právní účinky v období své účinnosti a tyto účinky nemusely
         nutně zaniknout v důsledku zrušení aktu. Žaloba na neplatnost je také přípustná, umožňuje-li zabránit tomu, aby se tvrzená
         protiprávnost projevovala do budoucna. Z uvedených důvodů je zrušující rozsudek základem, z nějž může dotyčný orgán vycházet
         při zjednávání přiměřené nápravy situace žalobce anebo při předcházení přijímání obdobných aktů (viz rozsudky Soudního dvora
         ze dne 6. března 1979, Simmenthal v. Komise, 92/78, Recueil, s. 777, bod 32, a Akzo Chemie v. Komise, viz výše, bod 21, a ze
         dne 26. dubna 1988, Apesco v Komise, 207/86, Recueil, s. 2151, bod 16).

      42      Okolnost, že je žalobkyni určeno sporné rozhodnutí prohlašující spojení za neslučitelné se společným trhem, jí přiznává právní
         zájem podat žalobu a nechat přezkoumat legalitu uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.

      43      Kromě toho, jak zdůraznila žalobkyně, sporné rozhodnutí může změnit její právní postavení jakožto potencionálního nabyvatele
         podílu společnosti Lonrho v LPD.

      44      Podle klauzule 11 dohody akcionářů (zvláště 11.1 a 11.6), pokud společnost Lonrho prodává nebo navrhuje kotaci na burze cenných
         papírů jakékoliv části svého 73% podílu v LPD, společnost Gencor získává nárok na koupi celého nebo části tohoto prodávaného
         podílu nebo podílu navrhovaného ke kotaci. Skutečnost, že by jedna ze společností, které jako prostředníci drží podíly v LPD,
         odešla ze skupiny Lonrho a třetí osoba by získala 51 % kapitálu společnosti Lonrho, by rovněž poskytla společnosti Gencor
         právo nákupu. Přitom je třeba konstatovat, že sporné rozhodnutí by zabraňovalo výkonu těchto předkupních práv.

      45      Konečně, tvrzení Komise by vedlo k situaci, kdy legalita negativních rozhodnutí vydaných podle nařízení č. 4064/89 nemůže
         být předmětem soudního přezkumu v případech, kdy smluvní základ transakce zanikne ještě před tím, než Soud vydá rozsudek.
         Zánik smluvního základu transakce však nemůže sám o sobě vylučovat přezkum legality rozhodnutí Komise.

      46      Z toho vyplývá. že námitka nepřípustnosti vznesená Komisí musí být zamítnuta.

       K věci samé
      47      Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje různé žalobní důvody vycházející z nedostatku pravomoci Komise ve vztahu k dotčenému
         spojení a souvisejícího porušení článku 190 Smlouvy, z porušení článku 2 nařízení č. 4064/89 v tom smyslu, že spojení vytvářející
         nebo posilující kolektivní dominantní postavení nespadají do působnosti tohoto nařízení, a souvisejícího porušení článku 190
         Smlouvy, z porušení článku 2 nařízení č. 4064/89 tím, že Komise neprávem konstatovala, že spojení by vytvořilo kolektivní
         dominantní postavení, a souvisejícího porušení článku 190 Smlouvy a konečně, z porušení čl. 8 odst. 2 nařízení č. 4064/89
         a souvisejícího porušení článku 190 Smlouvy.

        K žalobnímu důvodu vycházejícímu jednak z porušení nařízení č. 4064/89 v tom smyslu, že toto nařízení neuděluje Komisi pravomoc
         zkoumat slučitelnost dotčeného spojení se společným trhem, a jednak z porušení článku 190 Smlouvy

       Argumenty účastnic řízení
      48      Žalobkyně uplatňuje, že nařízení č. 4064/89 neuděluje Komisi pravomoc zkoumat slučitelnost spojení se společným trhem. Podpůrně
         uplatňuje, že pokud by nařízení č. 4064/89 takovou pravomoc Komisi udělovalo, bylo by protiprávní, a tedy nepoužitelné na
         základě článku 184 Smlouvy.

      49      Nařízení č. 4064/89 nebylo použitelné na dotčené spojení, jelikož toto spojení se týkalo hospodářských činností prováděných
         v třetí zemi, Jihoafrické republice, a bylo povoleno orgány této země. Nařízení č. 4064/89 je použitelné pouze na spojení
         uskutečňovaná ve Společenství.

      50      Tato analýza je v souladu se zásadou teritoriality, jež je obecnou zásadou mezinárodního veřejného práva, kterou Společenství
         musí dodržovat při výkonu svých pravomocí (rozsudek Soudního dvora ze dne 27. září 1988, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise,
         89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 a 125/85 až 129/85, Recueil, s. 5193, dále jen „rozsudek Celulóza“, bod 18, a rozsudek
         Soudního dvora ze dne 24. listopadu 1992, Poulsen a Diva Navigation, C‑286/90, Recueil, s. I‑6019, bod 9).

      51      Právní základ použitý Radou pro přijetí nařízení č. 4064/89, tedy články 87 a 235 Smlouvy, nemohou být vykládány bez ohledu
         na tuto zásadu tak, aby byla založena extrateritoriální pravomoc. Zásady, které jsou uvedeny v článcích 85 a 86, na které
         odkazuje článek 87, jakož i cíle Společenství, na které odkazuje článek 235, se totiž týkají pouze hospodářské soutěže v rámci
         společného trhu, a nikoliv hospodářské soutěže mezi podniky usazenými na společném trhu a podniky usazenými mimo společný
         trh ani hospodářské soutěže mezi podniky usazenými mimo společný trh. Tento závěr vyplývá jak z podmínky ovlivnění obchodu
         mezi členskými státy, uvedené v článcích 85 a 86, tak z cílů Společenství stanovených v článku 2 a čl. 3 písm. g) Smlouvy.

      52      Toto omezení působnosti pravidel Smlouvy v oblasti hospodářské soutěže odrážejí jak body 1 až 5 a 9 až 11 odůvodnění nařízení
         č. 4064/89, tak článek 2 tohoto nařízení, když uvádějí, že nařízení č. 4064/89 se vztahuje pouze na spojení podniků mající
         účinky v rámci společného trhu.

      53      I když nařízení č. 4064/89 výslovně nedefinuje rozsah své působnosti, pokud jde o místo, kde se transakce uskutečňuje, jeho
         třicátý bod odůvodnění a článek 24 implikují, že spojení uskutečněné ve třetí zemi, jehož se účastní podniky Společenství,
         spadá do pravomoci orgánů této země, a nikoli Komise.

      54      Žalobkyně upřesňuje, že její analýza neznamená, že nařízení č. 4064/89 se vztahuje pouze na spojení mezi podniky usazenými
         ve Společenství. Důležitějším než místo usazení dotyčných podniků je ve skutečnosti místo nebo místa uskutečnění spojení.
         Žalobkyně k tomuto bodu uplatňuje rozsudek Soudního dvora ze dne 21. února 1973, Europemballage a Continental Can v. Komise
         (6/72, Recueil, s. 215), ve kterém Soudní dvůr uznal, že Komise má pravomoc použít článek 86 Smlouvy na spojení uskutečněné
         podnikem nacházejícím se mimo Společenství, jelikož v daném případě šlo o nákup podílu v podniku Společenství.

      55      Nařízení č. 4064/89 je tedy použitelné pouze v případě, že činnosti dotčené spojením jsou provozovány ve Společenství. Ještě
         přesněji, jak stanoví jeho jedenáctý bod odůvodnění, uvedené nařízení se vztahuje na podniky, které ve Společenství provozují
         významnou činnost. V projednávaném případě se spojení oznámené Komisi uskutečňuje v Jihoafrické republice, kde se nachází
         hlavní oblast činností podniků uskutečňujících spojení, tj. těžba a zušlechťování platinoidů. Ani okolnost, že společnost
         Lonrho má dceřinou společnost s kanceláří ve Společenství, jejímž prostřednictvím prodává veškerý objem své produkce platinoidů,
         ani okolnost, že provozuje další činnosti ve Společenství v oblasti hoteliérství a obchodu obecně, neumožňují mít za to, že
         ve Společenství provozuje významnou činnost ve smyslu výše uvedeného jedenáctého bodu odůvodnění.

      56      Žalobkyně srovnává tuto analýzu s analýzou rozsudku Celulóza, v němž Soudní dvůr v rámci kartelové dohody o cenách potvrdil,
         že Společenství má pravomoc použít svá pravidla hospodářské soutěže na omezující chování uskutečněné na společném trhu podniky,
         které se nacházejí mimo Společenství, pokud dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě mají původ nebo byly uskutečněny na území
         Společenství. V projednávaném případě přitom spojení nemá původ ani není uskutečněno na území Společenství, ale na území Jihoafrické
         republiky. Týká se tedy hlavně průmyslové politiky a politiky hospodářské soutěže této třetí země. V důsledku toho Komise
         neměla teritoriální pravomoc (rozsudek Celulóza, body 11 až 18, a stanovisko generálního advokáta Darmona předcházející tomuto
         rozsudku, bod 20).

      57      I kdyby nařízení č. 4064/89 stanovilo jako kritérium pravomoci existenci okamžitého a podstatného dopadu spojení podniků na
         hospodářskou soutěž v rámci Společenství, toto kritérium by v projednávaném případě nebylo splněno.

      58      Zaprvé, Komise konstatovala (v bodech 206 a 210 odůvodnění sporného rozhodnutí), že spojení může ve střednědobém horizontu
         vést k vytvoření duopolního dominantního postavení na světových trzích s platinou a rhodiem. Toto zjištění však v projednávaném
         případě nepostačuje k odůvodnění použití kritéria okamžitého a podstatného účinku. Výraz „střednědobý horizont“ je neurčitý,
         jelikož může odkazovat buď na vytvoření dominantního postavení ve střednědobém horizontu, anebo na případné ukončení jeho
         existence. V prvním případě nejsou následky spojení okamžité, jelikož závisejí na budoucím chování jak podniku vytvořeném
         spojením, tak chování druhého člena duopolu, tj. společnosti Amplats. V druhém případě pak následky spojení nejsou podstatné
         vzhledem k jejich přechodné povaze.

      59      Zadruhé, jelikož relevantní trhy jsou trhy světovými, případné dominantní postavení vytvořené spojením by se nedotýkalo Společenství
         více než jakékoli jiné organizace, takže toto spojení by nemělo podstatný účinek. Sporné rozhodnutí (v bodech 16, 18 a 98
         odůvodnění) neposkytuje Společenství širší pravomoc než Jihoafrické republice nebo jakékoli jiné třetí zemi, včetně Japonska
         a Spojených států, ale pouze uvádí, že dotčené trhy jsou trhy světovými a že evropská spotřeba platinoidů představuje zhruba
         20 % světové poptávky (z toho v průměru 17 % platiny) a že účinek na světových trzích se nutně odrazí ve Společenství a v EHP.
         Tyto faktory jsou nedostatečné k udělení pravomoci Komisi a v každém případě k odůvodnění rozhodnutí v souladu s požadavky
         článku 190 Smlouvy.

      60      V tomto ohledu odvětvová a zeměpisná poptávka po platině a rhodiu na světové úrovni ukazuje, že západní Evropa (včetně Společenství),
         jejíž spotřeba představovala v letech 1991–1995 pouze 17 až 22 % světové poptávky, by byla velmi málo zasažena spojením uskutečněným
         mimo její území, a byla by jím zasažena ještě méně než Japonsko, kde se spotřeba ve stejném období pohybovala mezi 47 a 51 %
         světové poptávky, nebo Severní Amerika (včetně Spojených států), kde se spotřeba ve stejném období pohybovala mezi 19 a 21 %
         světové poptávky. Tuto analýzu potvrzují relativně nízké podíly na trhu [přibližně (...) 1 % pro platinu a (...) % pro rhodium
         v roce 1994] a spojené obraty přibližně [(...) milionů ECU pouze za platinu v roce 1994] dosažené ve Společenství v rámci
         činností týkajících se platiny a rhodia daných dvou podniků účastnících se spojení. V tomto ohledu určení významu spojení
         pro celé Společenství vyžaduje pro výpočet obratu dotyčných podniků ve smyslu článku 5 nařízení č. 4064/89 vzít v úvahu pouze
         pojem „společnost“ nebo „právnická osoba“, a nikoliv pojem „podnik“ ve smyslu článků 85 a 86 Smlouvy (viz sporné rozhodnutí,
         body 24, 34, 44, 56, 98, 100 a 209 odůvodnění a tabulka 6 v bodě 96).

      61      Zatřetí, co se týká vytvoření duopolního dominantního postavení na trzích platiny a rhodia, riziko uvedené Komisí ohledně
         koluze nebo souběžného chování mezi členy oligopolu je v zásadě záležitostí příslušných jihoafrických orgánů pro hospodářskou
         soutěž. Jinak by tomu mohlo být pouze v případě, že by byly splněny podmínky stanovené v rozsudku Celulóza. Projednávaná věc
         se však liší od věci, ve které byl vydán rozsudek Celulóza, jelikož ta se netýkala spojení uskutečněného v třetí zemi, ale
         kartelové dohody o cenách, která se vztahovala přímo na Společenství a byla ve něm prováděna (viz rozsudek Celulóza, bod 13).
         V každém případě se Komise nemůže prohlásit za příslušnou, pokud jde o spojení podniků, které může nebo nemusí spadat do její
         pravomoci založené Smlouvou, na základě budoucího a hypotetického chování podniků působících na dotčeném trhu.

      62      V poslední řadě, sporné dohody byly předmětem rozhodnutí jihoafrického orgánu příslušného v oblasti hospodářské soutěže, totiž
         Jihoafrického úřadu pro hospodářskou soutěž, ze dne 22. srpna 1995. Toto rozhodnutí uznává, že oznámená transakce nevyvolává
         potíže z hlediska jihoafrické politiky hospodářské soutěže. V důsledku toho je uvedená transakce v souladu s právem v místě,
         kde měla být uskutečněna, a jestliže by ji Komise měla prohlásit za protiprávní, nutně by vyvolala kompetenční spor s orgány
         Jihoafrické republiky. Náměstek ministra zahraničních věcí Jihoafrické republiky v tomto ohledu jasně vyjádřil své obavy v dopise,
         který zaslal Komisi dne 19. dubna 1996. Původem kompetenčního sporu je skutečnost, že spojení představuje změnu průmyslové
         struktury třetí země, v tomto případě Jihoafrické republiky, což je pro zúčastněné podniky, ale také pro hospodářství dotyčného
         státu, zásadnější než pouhé dohody. V důsledku toho by uplatňování nároku na pravomoc ve vztahu k takovým změnám vedlo k zásadnějšímu
         vměšování do vnitřních záležitostí tohoto státu.

      63      Nakonec z relativně malého dopadu spojení ve Společenství je možné vyvodit, že uplatňování pravomoci Komisí není právně odůvodněné
         a je nepřiměřené.

      64      Komise uplatňuje, že její pravomoc vychází ze dvou hlavních základů. Prvním základem je zásada státní příslušnosti, podle
         které je příslušná ratione personae ve vztahu k činnostem Lonrho, společnosti založené podle práva členského státu. Druhým základem je zásada teritoriality.

      65      Komise předběžně uvádí, že to byly strany spojení, kdo ji požádal, aby přezkoumala slučitelnost jejich transakce se společným
         trhem a EHP tím, že jí oznámily jejich dohodu, přičemž její plnění podmínily předchozím povolením této dohody Komisí. Za těchto
         podmínek se nemůže jedna ze stran chovat tak, jako by dobrovolně neuznala působnost nařízení č. 4064/89, aniž by tak popřela
         zásady „nemo auditur...“ a „venire contra factum proprium“.

      66      Komise kritizuje argumenty žalobkyně týkající se kritéria umístění hospodářské činnosti dotčené spojením a rovněž kritérií
         a podmínek výkonu její pravomoci v rámci nařízení č. 4064/89.

      67      Co se týče umístění hospodářské činnosti dotčené spojením, Komise upřesňuje, že ačkoliv souhlasí s analýzou žalobkyně, podle
         které nařízení č. 4064/89, stejně jako články 85 a 86 Smlouvy, počítají s hospodářskou soutěží na společném trhu, v projednávané
         věci nedovozuje z těchto ustanovení tentýž závěr jako žalobkyně. Jelikož sporné rozhodnutí je založeno na úvaze, že oznámená
         transakce, přestože má být uskutečněna v Jihoafrické republice formou seskupení výrobních prostředků, by byla uskutečněna
         na celém světě, a změnila by tak strukturu hospodářské soutěže relevantních výrobkových trhů jak na úrovni světové, tak na
         úrovni Společenství, a to z důvodu celosvětového rozměru zeměpisného trhu, je totiž nesprávné tvrdit, jak činí žalobkyně,
         že uvedené rozhodnutí se netýká regulace hospodářských činností na území Společenství. V tomto ohledu Komise poznamenává,
         že ačkoliv je pravda, že zúčastněné strany netěží platinu ve Společenství, nic to nemění na skutečnosti, že tam provozují
         nezanedbatelnou část svých činností.

      68      Komise tvrdí, že její úvaha vychází z rámce rozsudku Celulóza a stanoviska předneseného generálním advokátem Darmonem, které
         uvedenému rozsudku předcházelo. Připomíná, že v uvedeném případě nešlo ani tak o umístění podniků jako o protisoutěžní účinek
         na území Společenství. V projednávané věci je tedy třeba zaměřit se na změnu struktury hospodářské soutěže na společném trhu,
         a nikoli na umístění podniků. Uvedená změna se netýká těžby nebo zušlechťování dotčených výrobků, jak argumentuje žalobkyně,
         ale trhu prodeje platiny ve Společenství.

      69      Co se týče kritérií a podmínek výkonu mezinárodní pravomoci Společenství na základě nařízení č. 4064/89 Komise se domnívá,
         že napadené rozhodnutí je slučitelné se závěry rozsudku Celulóza, ve kterém Soudní dvůr specifikoval dva nutné prvky chování,
         tedy uzavření kartelové dohody a její plnění, přičemž dále uvedl, že kartelová dohoda byla plněna na společném trhu. Sporné
         spojení by přitom bylo uskutečněno na celém světě, kde by byla změněna struktura hospodářské soutěže. Pravomoc Komise tedy
         vyplývá z klasických pravidel mezinárodní pravomoci a tento závěr je podpořen skutečností, že světové prodeje LPD jsou uskutečněny
         prostřednictvím společnosti Western Metal Sales, belgické dceřiné společnosti Lonrho, se sídlem v Bruselu.

      70      Komise se domnívá, že argumenty žalobkyně týkající se podstatného a okamžitého účinku jsou zcela neopodstatněné vzhledem k tomu,
         že sporné rozhodnutí správně vymezuje podstatný a okamžitý účinek spojení na strukturu hospodářské soutěže na společném trhu
         a v EHP.

      71      Pokud jde o možnost kompetenčního sporu s jihoafrickými orgány, dotčené spojení by mělo malý dopad na hospodářskou soutěž
         v Jihoafrické republice, jelikož poptávka po platině je v této zemi velmi malá. Za těchto podmínek Komise přirovnává navrhovanou
         transakci k vývozním kartelům, které v zásadě nemají dopad na strukturu hospodářské soutěže v domovských zemích zúčastněných
         podniků a jejichž účinky dokonce mohou být orgány těchto zemí považovány za přínosné.

      72      Německá vláda uplatňuje, že nařízení č. 4064/89 umožňuje posoudit slučitelnost oznámené transakce se společným trhem a EHP.
         Tato analýza je v souladu jak se zásadou mezinárodního veřejného práva, tak s judikaturou Soudního dvora týkající se článku
         85 Smlouvy.

      73      Zaprvé, nařízení č. 4064/89 samo určuje pravidla pro své extrateritoriální použití. Pravidlo pro řešení sporů týkajících se
         podniků mimo Společenství vyplývá z jedenáctého bodu odůvodnění ve spojení s čl. 1 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení. Jedenáctý
         bod odůvodnění zejména předpokládá, že se na spojení uskutečněná podniky, které nemají hlavní oblast své činnosti ve Společenství,
         ale které tam provozují významnou činnost, použije kritérium vymezené v čl. 1 odst. 2 písm. b), podle něhož celkový obrat
         každého nejméně ze dvou podniků účastnících se spojení přesahuje v rámci celého Společenství 250 milionů ECU. V projednávané
         věci přitom dotčená transakce dosahuje takto stanovenou prahovou hodnotu a Komise ve svém rozhodnutí dostatečně vysvětlila
         následky spojení na společném trhu.

      74      Zadruhé, pokud jde o soulad této analýzy s mezinárodním veřejným právem, německá vláda upřesňuje, že jak pravidlo pro řešení
         sporů obsažené v nařízení č. 4064/89, tak jeho použití v projednávané věci splňují kritéria vyplývající z teorie účinků, jinak
         nazývané zásada objektivní teritoriality. Dosažení obratu ve Společenství ve výši alespoň 250 milionů ECU každým z obou podniků
         účastnících se spojení je dostatečně pojícím faktorem. Skutkové okolnosti uvedené Komisí v její analýze dopadu spojení na
         EHP navíc potvrzují, že extrateritoriální použití nařízení č. 4064/89 je v souladu s mezinárodním právem.

      75      Zatřetí, německá vláda souhlasí s argumenty Komise v tomto ohledu a uvádí, že její výklad nařízení č. 4064/89 není v rozporu
         s rozsudkem Celulóza.

       Závěry Soudu
      76      Úvodem je namístě zamítnout argument Komise, podle kterého se žalobkyně tím, že jí oznámila dohodu o spojení za účelem přezkumu,
         a tím, že uskutečnění tohoto spojení podmínila předběžným povolením dohody Komisí, dobrovolně podřídila její pravomoci. Porušení
         oznamovací povinnosti a povinnosti odkladu uskutečňování spojení stanovených v článcích 4 a 7 nařízení č. 4064/89 pro všechna
         spojení s významem pro celé Společenství je na základě článku 14 tohoto nařízení spojeno s peněžitými sankcemi. Z oznámení
         nebo z odkladu plnění dohody o spojení tedy nelze dovodit, že se žalobkyně jakkoliv dobrovolně podřídila pravomoci Společenství.
         Krom toho, aby Komise posoudila, zda spojení spadá do její pravomoci, musí mít nejprve možnost toto spojení přezkoumat, což
         odůvodňuje existenci oznamovací povinnosti stran spojení. Tato povinnost nepředjímá pravomoc Komise rozhodnout o dotyčném
         spojení.

      77      V projednávaném případě musejí být prozkoumány dvě otázky. Nejdříve je namístě ověřit, zda takové spojení, jakým je dotčené
         spojení, spadá do působnosti nařízení č. 4064/89, a pokud ano, zda jeho použití na tento typ spojení není v rozporu s mezinárodním
         veřejným právem týkajícím se pravomoci států.

       1. K posouzení územní působnosti nařízení č. 4064/89
      78      Pokud jde o první otázku, je třeba připomenout, že v souladu se článkem 1 nařízení č. 4064/89 se toto nařízení vztahuje na
         všechna spojení mající význam pro celé Společenství, tj. na všechna spojení mezi podniky, z nichž každý zvlášť nedosáhne v jednom
         a témže členském státě více než dvou třetin celkového obratu v rámci celého Společenství, přičemž jejich spojený celkový celosvětový
         obrat přesahuje 5 000 milionů ECU a celkový obrat každého z nejméně dvou z těchto podniků v rámci celého Společenství přesahuje
         250 milionů ECU.

      79      Aby spojení bylo považováno za mající význam pro celé Společenství článek 1 nařízení č. 4064/89 nevyžaduje usazení dotyčných
         podniků ve Společenství ani provozování výrobní činnosti, která je předmětem spojení, na území Společenství.

      80      Co se týče kritéria obratu, je třeba konstatovat, jak uvádí bod 13 odůvodnění sporného rozhodnutí, že dotčené spojení má význam
         pro celé Společenství ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 4064/89. Dotyčné podniky totiž dosahují celkového celosvětového
         obratu vyššího než 10 miliard ECU, což je 5 miliard nad prahovou hodnotou stanovenou nařízením č. 4064/89. V posledním finančním
         roce jak Gencor, tak Lonrho dosáhly ve Společenství každá zvlášť obratu vyššího než 250 milionů ECU. A konečně ani Gencor,
         ani Lonrho nedosáhla v jednom a témže členském státě více než dvou třetin celkového obratu v rámci celého Společenství.

      81      Argumenty žalobkyně vylučující použití nařízení č. 4064/89 na dotčené spojení a vycházející z právního základu nařízení č. 4064/89,
         jakož i ze znění bodů jeho odůvodnění a z jeho ustanovení, nemohou být přijaty.

      82      Jak právní základ nařízení č. 4064/89, tedy články 87 a 235 Smlouvy, a konkrétněji ustanovení, která je mají provést, tedy
         čl. 3 písm. g) a články 85 a 86 Smlouvy, tak body 1 až 5, 9 a 11 odůvodnění tohoto nařízení pouze poukazují na nutnost zajistit,
         aby hospodářská soutěž na společném trhu nebyla narušena, zejména prostřednictvím spojení podniků, která vedou k vytvoření
         nebo posílení dominantního postavení. V žádném případě nevylučují z působnosti nařízení č. 4064/89 spojení podniků, jejichž
         účinkem, přestože jsou zaměřeny na těžbu nebo výrobu mimo Společenství, je vytvoření nebo posílení dominantního postavení,
         jehož výsledkem je významné narušení účinné hospodářské soutěže na společném trhu.

      83      Konkrétněji, žalobkyně nemůže zakládat svoji tezi na jedenáctém bodě odůvodnění nařízení č. 4064/89.

      84      Tento bod odůvodnění stanoví, že „spojování mající význam pro celé Společenství existuje tam [...], kdy se spojují podniky,
         jejichž hlavní oblast podnikání není ve Společenství, ale které tam provozují významnou činnost“.

      85      Nařízení č. 4064/89 tím, že odkazuje obecně na pojem „významná činnost“, nepřisuzuje pro účely vymezení své územní působnosti,
         větší význam činnostem výrobním než prodejním. Naopak tím, že v článku 1 stanoví objemové prahové hodnoty založené na celosvětovém
         obratu a obratu Společenství dotyčných podniků, spíše přikládá větší význam prodejní činnosti na společném trhu jakožto faktoru,
         který pojí spojení podniků se Společenstvím. Není přitom zpochybněno, že Gencor a Lonrho uskutečňují ve Společenství nezanedbatelné
         prodeje (v hodnotě vyšší než 250 milionů ECU).

      86      Ani třicátý bod odůvodnění, ani článek 24 nařízení č. 4064/89 navíc nepotvrzují, že by kritérium umístění výrobních činností
         bylo relevantní. Článek 24 nařízení č. 4064/89 pouze upravuje postupy, které je třeba dodržovat v situacích, kdy třetí země
         nejednají s podniky Společenství způsobem srovnatelným s jednáním Společenství vůči podnikům těchto třetích zemí v oblasti
         kontroly spojování podniků.

      87      Žalobkyně nemůže s odkazem na rozsudek Celulóza uplatňovat kritérium plnění kartelové dohody na podporu svého výkladu územní
         působnosti nařízení č. 4064/89. Toto kritérium plnění kartelové dohody, které zdaleka nemá takový smysl, jaký mu přisuzuje
         žalobkyně, jakožto pojící faktor mezi touto kartelovou dohodou a územím Společenství, ve skutečnosti tento výklad vylučuje.
         Podle rozsudku Celulóza je totiž kritérium plnění dohody splněno pouhým prodejem ve Společenství, bez ohledu na umístění zdroje
         dodávek a výrobního zařízení. Přitom není zpochybněno, že společnosti Gencor a Lonrho uskutečňovaly prodeje ve Společenství
         před spojením a pokračovaly by v nich i poté.

      88      Za těchto podmínek Komise tím, že v projednávané věci použila nařízení č. 4064/89 na návrh spojení oznámený podniky majícími
         své sídlo a provozujícími těžební a výrobní činnosti mimo Společenství, neprovedla nesprávné posouzení územní působnosti nařízení
         č. 4064/89.

       2. Ke slučitelnosti sporného rozhodnutí s mezinárodním veřejným právem.
      89      Soutěžní vztahy mezi Implats a LPD, které předtím existovaly, především pokud jde o jejich prodeje ve Společenství, by v návaznosti
         na dohodu o spojení zanikly. To by změnilo strukturu hospodářské soutěže na společném trhu, vzhledem k tomu, že namísto tří
         jihoafrických dodavatelů platinoidů by zůstali jen dva. Uskutečnění navrhovaného spojení podniků by vedlo nejen ke spojení
         těžebních a výrobních činností stran spojení v oblasti platinoidů v Jižní Africe, ale i ke spojení jejich prodejních činností
         na celém světě, a zejména ve Společenství, kde Implats a LPD uskutečňovaly významné prodeje.

      90      Je třeba poznamenat, že použití nařízení č. 4064/89 je odůvodněné z hlediska mezinárodního veřejného práva, pokud se dá předpokládat,
         že navrhované spojení bude mít okamžitý a podstatný účinek ve Společenství.

      91      V tomto ohledu ze sporného rozhodnutí vyplývá, že výsledkem spojení by bylo vytvoření duopolního dominantního postavení společností
         Amplats a Implats/LPD na trzích s platinou a rhodiem, což by mělo za následek významné narušení účinné hospodářské soutěže
         na společném trhu ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89.

      92      Je proto nutné ověřit, zda tři kritéria okamžitého, podstatného a předvídatelného účinku, jsou v projednávaném případě splněna.

      93      Zejména pokud jde o kritérium okamžitého účinku, výraz „střednědobý horizont“, použitý v bodech 206 a 210 odůvodnění sporného
         rozhodnutí ve vztahu k vytvoření duopolního dominantního postavení, je oproti tvrzení žalobkyně prost jakékoli dvojznačnosti.
         Jasně se vztahuje k období předpokládaného vyčerpání ruských zásob, jež by umožnilo vytvoření duopolního dominantního postavení
         společností Amplats a Implats/LPD na světových trzích s platinou a rhodiem, a tím i ve Společenství jakožto podstatné části
         těchto světových trhů.

      94      Toto dominantní postavení by nebylo závislé, jak tvrdí žalobkyně, na budoucím chování podniku vytvořeného spojením a společnosti
         Amplats, ale vyplývalo by zejména ze základních vlastností trhu a ze změny jeho struktury. Když žalobkyně odkazuje na budoucí
         chování členů duopolu, nerozlišuje mezi případným zneužitím dominantního postavení, jehož by se členové duopolu mohli v blízké
         nebo daleké budoucnosti dopustit a jež by bylo, či nebylo kontrolováno prostřednictvím článků 85 a 86 Smlouvy, a změnou struktury
         podniků a trhu vyplývající ze spojení. Je pravda, že existence budoucího zneužití není nutně okamžitým důsledkem spojení,
         jelikož závisí na rozhodnutích, která členové duopolu mohou přijmout, nebo nepřijmout v budoucnu. Nicméně přímým a okamžitým
         důsledek spojení by bylo vytvoření podmínek, za nichž by tento způsob chování byl nejen možný, ale také hospodářsky rozumný,
         jelikož by toto spojení významně narušilo účinnou hospodářskou soutěž na trhu tím, že by dlouhodobě změnilo strukturu dotčených
         trhů.

      95      Spojení by tudíž mělo okamžitý účinek ve Společenství.

      96      Pokud jde o kritérium podstatného účinku, je třeba poznamenat, že, jak bude rozhodnuto níže v bodu 297, Komise prokázala právně
         dostačujícím způsobem, že spojení podniků by vytvořilo dlouhodobé duopolní dominantní postavení na světových trzích s platinou
         a rhodiem.

      97      Žalobkyně nemůže tvrdit, že spojení by nemělo podstatný účinek ve Společenství vzhledem k nízkým prodejům a tržnímu podílu
         stran spojení v EHP. Zatímco totiž výše prodejů v západní Evropě (20 % světové poptávky) a tržní podíl entity vytvořené spojením
         ve Společenství [(...) %, pokud jde o platinu] již dostatečně odůvodňovaly pravomoc Společenství ve vztahu ke spojení, potenciální
         dopad tohoto spojení se ukázal jako ještě vyšší než uvedené hodnoty. Jelikož by totiž spojení vedlo vytvoření duopolního dominantního
         postavení na světových trzích s platinou a rhodiem, je zřejmé, že prodeje ve Společenství potenciálně dotčené spojením by
         zahrnovaly nejen prodeje společnosti Implats/LPD, ale také společnosti Amplats (přibližně 35 až 50 %), což by představovalo
         více než podstatnou část prodeje platiny a rhodia v západní Evropě a mnohem vyšší spojený tržní podíl společností Implats/LPD
         a Amplats [přibližně (...) až 65 %].

      98      Nakonec není možné přijmout argument žalobkyně, že vytvoření dominantního postavení, na něž odkazuje Komise ve sporném rozhodnutí,
         se netýká více Společenství než kteréhokoli jiné příslušné entity, a dokonce že se Společenství dotýká méně než ostatních.
         Skutečnost, že v kontextu světového trhu by i jiné jeho části byly spojením podniků dotčeny, totiž nemůže bránit Společenství
         ve výkonu kontroly nad spojením podniků, které významným způsobem ovlivňuje hospodářskou soutěž na společném trhu tím, že
         vytváří dominantní postavení.

      99      Z toho důvodu musejí být odmítnuty argumenty žalobkyně, kterými popírá existenci podstatného účinku spojení ve Společenství.

      100    Pokud jde o předvídatelný účinek, ze všeho výše uvedeného vyplývá, že bylo skutečně předvídatelné, že vytvoření duopolního
         dominantního postavení na světovém trhu by mělo za účinek také významné narušení hospodářské soutěže ve Společenství, jež
         je nedílnou součástí tohoto trhu.

      101    Z toho vyplývá, že použití nařízení č. 4064/89 na zamýšlené spojení bylo v souladu s mezinárodním veřejným právem.

      102    Dále je třeba přezkoumat, zda Společenství výkonem této pravomoci neporušilo zásadu nevměšování a zásadu proporcionality.

      103    Je třeba odmítnout argument žalobkyně, podle kterého se Společenství mělo ve smyslu zásady nevměšování zdržet zákazu spojení,
         a vyhnout se tak kompetenčnímu sporu s orgány Jihoafrické republiky, aniž by bylo nutno zkoumat, zda takové pravidlo v mezinárodním
         právu existuje. K tomu stačí poznamenat, že nebylo rozporu mezi způsobem chování jihoafrické vlády a Společenství, jelikož
         v dopise ze dne 22. srpna 1995 jihoafrický úřad pro hospodářskou soutěž pouze dospěl k závěru, že dohody o spojení nevyvolávají
         problém z hlediska politiky hospodářské soutěže, aniž by vyžadoval uzavření takových dohod (viz v tomto smyslu rozsudek Celulóza,
         bod 20).

      104    V tomto ohledu v dopise ze dne 19. dubna 1996 jihoafrická vláda, aniž by zpochybňovala pravomoc Společenství rozhodnout o dotčeném
         spojení, nejprve pouze vyjádřila svoji obecnou prioritu zasahovat, vzhledem ke strategickému významu těžby v Jihoafrické republice,
         ad hoc ve zvláštních případech koluze, aniž by zvlášť komentovala průmyslové nebo jiné přednosti zamýšleného spojení mezi společnostmi
         Gencor a Lonrho. Dále pak pouze vyjádřila názor, že navržené spojení by možná nenarušilo hospodářskou soutěž, a to vzhledem
         k hospodářské síle společnosti Amplats, k existenci jiných zdrojů dodávek platinoidů a k možnosti vstupu dalších výrobců na
         jihoafrický trh prostřednictvím udělení nových těžebních koncesí.

      105    Nakonec ani žalobkyně, a ostatně ani jihoafrická vláda v dopise ze dne 19. dubna 1996 neprokázaly, kromě pouhých zásadních
         prohlášení, jakým způsobem by navrhované spojení ovlivnilo vitální zájmy hospodářství nebo obchodu Jihoafrické republiky.

      106    Pokud jde o argument, podle kterého se Společenství nemůže prohlásit příslušným ve vztahu ke spojení podniků na základě budoucího
         a hypotetického chování, tedy souběžného chování podniků působících na dotčeném trhu, které může nebo nemusí spadat do pravomoci
         Společenství na základě Smlouvy, je třeba poznamenat, jak bylo zdůrazněno výše v souvislosti s otázkou, zda spojení má okamžitý
         účinek, že i když odstranění rizika budoucího zneužití může být legitimní starostí jakéhokoli orgánu pro hospodářskou soutěž,
         hlavním cílem kontroly spojování podniků na úrovni Společenství je zajistit, aby výsledkem restrukturalizace podniků nebylo
         vytvoření postavení s hospodářskou silou, která může významně narušit účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu. Pravomoc
         Společenství je tedy v první řadě založena na potřebě vyhnout se vytvoření takových struktur trhu, které mohou vytvořit nebo
         posílit dominantní postavení, a nikoli na potřebě přímo kontrolovat případná zneužití dominantního postavení.

      107    V důsledku toho není nutné se vyjadřovat k otázce, zda dopis ze dne 22. srpna 1995 jihoafrického Úřadu pro hospodářskou soutěž
         představoval konečný postoj ke spojení, zda jihoafrická vláda byla, či nebyla orgánem odpovědným za otázky hospodářské soutěže,
         a konečně k otázce dosahu jihoafrického práva hospodářské soutěže. Proto rovněž není nutné vyhovět návrhu žalobkyně na organizační
         procesní opatření nebo dokazování vznesený v dopise ze dne 3. prosince 1996.

      108    Za těchto okolností rozhodnutí Komise není v rozporu ani s nařízením č. 4064/89, ani s pravidly mezinárodního veřejného práva,
         jichž se žalobkyně dovolává.

      109    Ze stejných důvodů musí být zamítnuta námitka nepřípustnosti směřující, na základě článku 184 Smlouvy, proti nařízení č. 4064/89,
         protože toto nařízení uděluje Komisi pravomoc rozhodnout o spojení mezi společnostmi Gencor a Lonhro.

      110    Pokud jde o odůvodnění, v napadeném rozhodnutí, pravomoci Společenství použít nařízení č. 4064/89 na spojení, je třeba konstatovat,
         že vysvětlení obsažená v bodech 4, 13 až 18, 204 až 206, 210 a 213 odůvodnění sporného rozhodnutí jsou v souladu s povinnostmi
         zavazujícími Komisi ve smyslu článku 190 Smlouvy odůvodnit svá rozhodnutí tak, aby soud Společenství mohl vykonat svůj přezkum,
         aby strany mohly hájit svá práva a aby se jakákoliv zúčastněná osoba mohla seznámit s podmínkami, za kterých Komise použila
         Smlouvu a její prováděcí předpisy.

      111    Oba dva žalobní důvody směřující ke zrušení tedy musí být zamítnuty, aniž by bylo nutné vyhovět návrhu na organizační procesní
         opatření nebo dokazování vznesenému žalobkyní v dopise ze dne 3. prosince 1996.

       K žalobním důvodům vycházejícím jednak z porušení článku 2 nařízení č. 4064/89 v tom smyslu, že Komise neměla pravomoc zabránit
         spojení vytvářejícímu nebo posilujícímu kolektivní dominantní postavení, a jednak z porušení článku 190 Smlouvy

       Argumenty žalobkyně
      112    Žalobkyně uplatňuje, že nařízení č. 4064/89 nemůže zakazovat vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení.

      113    Z analýzy textu nařízení č. 4064/89 je zřejmé, že pojem „kolektivní dominance“ je vyňat z jeho působnosti. Na rozdíl od článku
         86 Smlouvy se nařízení č. 4064/89 v čl. 2 odst. 3 vůbec o pojmu „kolektivní dominantní postavení“ nezmiňuje. Komise tedy z tohoto
         důvodu nemá pravomoc zakázat spojení.

      114    Kromě toho patnáctý bod odůvodnění nařízení č. 4064/89, podle něhož ukazatel slučitelnosti existuje především tehdy, pokud
         tržní podíl daných podniků nepřesahuje 25 %, naznačuje, že toto nařízení vylučuje možnost zabránit spojení kvůli tomu, že vytváří kolektivní dominantní
         postavení. Spojení mezi dvěma subjekty na oligopolních trzích totiž nemusí vést k vytvoření entity vytvořené spojením s tržním
         podílem vyšším než 25 %. Přitom na účastníky údajného kolektivního dominantního postavení, kteří nejsou stranami spojení,
         nelze pohlížet jako na „dotyčné podniky“ ve smyslu nařízení č. 4064/89.

      115    Žalobkyně odkazuje na přípravné práce k nařízení č. 4064/89 a připomíná, že otázka kolektivního dominantního postavení byla
         diskutována při přijímání tohoto nařízení. Skutečnost, že toto nařízení nezahrnuje oligopoly, není proto výsledkem přehlédnutí,
         ale vědomého vynechání, jelikož členské státy zasedající v Radě nedospěly v této otázce k dohodě. V tomto kontextu by bylo
         nevhodné a zbytečné vykládat nařízení č. 4064/89 způsobem neslučitelným s výsledkem intenzivních jednání v době přijímání
         nařízení v Radě.

      116    Ve Spojeném království, Německu a Francii předpisy o kontrole spojování podniků zahrnují konkrétně kolektivní dominanci, což
         není případ nařízení č. 4064/89. Kromě toho tyto systémy stanoví zvláštní postup zahrnující všechny společnosti, které mají
         být součástí oligopolu.

      117    Výklad čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89, který by zahrnoval pojem „kolektivní dominantní postavení“, by vytvořil dva zvláštní
         právní problémy tím, že by porušil základní zásady Smlouvy, tj. zásadu právní jistoty a procesních práv třetích osob.

      118    Takový výklad by nebyl slučitelný se zásadou právní jistoty zejména vzhledem k sankcím, které mohou být podnikům uloženy podle
         nařízení č. 4064/89.

      119    Pokud jde o procesní práva třetích osob, žalobkyně tvrdí, že i když Komise v praxi v průběhu řízení konzultuje třetí osoby
         působící na dotčeném trhu a povolí jim předložit připomínky a účastnit se slyšení, tyto třetí osoby nemají stejná práva, ani
         se s nimi nezachází stejně jako s podniky účastnícími se spojení; to svědčí o tom, že nařízení č. 4064/89 nezahrnuje situace
         kolektivního dominantního postavení.

      120    Je důležité použít nařízení č. 4064/89 striktně v případě, že se spojení podniků týká pouze činností provozovaných na území
         třetí země, zvlášť pokud vláda této země, v projednávaném případě jihoafrická vláda, trvá na nutnosti kontrolovat koluzi až
         při jejím vzniku, a nikoli předtím.

      121    Žalobkyně poznamenává, že v rozhodnutí 92/553/EHS ze dne 22. července 1992 v řízení podle nařízení č. 4064/89 (věc č. IV/M.190
         – Nestlé/Perrier) (Úř. věst. L 356, s. 1, dále jen „rozhodnutí Nestlé/Perrier“), Komise vyložila článek 2 nařízení č. 4064/89
         v tom smyslu, že neexistence kontroly spojení podniků vedoucího k vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení
         představuje riziko zpochybnění základního cíle, uvedeného v čl. 3 písm. g) Smlouvy, jímž je nenarušená hospodářská soutěž
         na vnitřním trhu. Podle žalobkyně Komise uznala ve své Šestnácté zprávě o politice hospodářské soutěže, že takové riziko neexistuje.
         V této zprávě měla Komise za to, že může kontrolovat zneužívání kolektivního dominantního postavení ze strany podniků prostřednictvím
         článku 86 Smlouvy. V každém případě jsou pravomoci Komise v projednávané věci definovány nařízením č. 4064/89, a nikoliv obecným
         politickým cílem zabránit potenciálnímu omezujícímu chování. Komise má tedy pravomoc pouze tehdy, pokud spojení podniků vytváří
         nebo posiluje dominantní postavení, a narušuje tak účinnou hospodářskou soutěž, a nikoliv tehdy, pokud by spojení pouze mohlo
         narušit účinnou hospodářskou soutěž.

      122    Konečně, použití nařízení č. 4064/89 na spojení podniků vedoucí k vytvoření kolektivního dominantního postavení bez jakéhokoliv
         odůvodnění právního základu pro takové řešení, porušuje článek 190 Smlouvy.

       Závěry Soudu
      123    Článek 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89 stanoví:

      „Spojení, která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení, v jehož důsledku je významně narušena účinná hospodářská soutěž
         na společném trhu nebo na jeho podstatné části, se prohlásí za neslučitelná se společným trhem.“

      124    Vzniká tedy otázka, zda výraz „která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení“ zahrnuje pouze vytvoření nebo posílení
         individuálního dominantního postavení, nebo zda se vztahuje rovněž na vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení,
         tedy jednoho dominantního postavení, v němž se nachází dva nebo více podniků.

      125    Z textu článku 2 nařízení č. 4064/89 nelze vyvodit, že do působnosti tohoto nařízení spadají pouze spojení podniků, která
         vytvářejí nebo posilují individuální dominantní postavení, tedy dominantní postavení, v němž se nachází strany spojení. Článek
         2 nařízení č. 4064/89, který poukazuje na „spojení, která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení“, sám o sobě nevylučuje
         možnost použít toto nařízení na případy, kdy spojení vedou k vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení,
         tedy dominantního postavení, v němž se nachází strany spojení společně s jedním nebo více podniky, které nejsou stranami spojení
         (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 166).

      126    Je neopodstatněné tvrzení žalobkyně, že jelikož jiné vnitrostátní režimy měly v době přijetí nařízení č. 4064/89 zvláštní
         ustanovení pro kontrolu spojení vedoucích k vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení, záměrné rozhodnutí
         Rady neupravit tuto otázku v nařízení nutně znamená, že nařízení č. 4064/89 nezahrnuje situace kolektivního dominantního postavení.
         Výběr neutrální formulace, jak tomu je v čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89, totiž z působnosti tohoto nařízení a priori nevylučuje vytvoření nebo posílení kolektivního dominantního postavení.

      127    Nakonec je třeba poznamenat, že bez ohledu na to, jak jsou vnitrostátní právní předpisy, které byly před vstupem nařízení
         č. 4064/89 v platnost použitelné na vytvoření a posílení kolektivního dominantního postavení, specifické, tyto předpisy již
         nemohou být použity na tato spojení v souladu s čl. 21 odst. 2 tohoto nařízení. Pokud bychom přijali tezi žalobkyně, bylo
         by třeba připustit, že všechny členské státy, jejichž systémy kontroly spojování podniků se vztahovaly na vytvoření nebo posílení
         kolektivního dominantního postavení, tj. zejména Francouzská republika, Spolková republika Německo a Spojené království, se
         vzdaly tohoto typu kontroly, pokud jde o spojení podniků s významem pro celé Společenství. Jelikož v tomto smyslu neexistují
         žádné indicie, nelze předpokládat, že toto byla vůle členských států.

      128    Co se týče argumentů žalobkyně ohledně přípravných prací k nařízení č. 4064/89, Soud se domnívá, že při výkladu legislativního
         aktu, je třeba přikládat menší význam stanoviskům zastávaným tím či oním členským státem při jeho vypracování než znění a cílům
         tohoto aktu.

      129    Přípravné práce nemohou samy o sobě jasně vyjadřovat úmysl autorů nařízení č. 4064/89, pokud jde o dosah výrazu „dominantní
         postavení“. Nemohou proto poskytnout užitečnou informaci pro výklad sporného pojmu (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený
         výše, bod 167 a citovaný rozsudek).

      130    V každém případě skutečnost, že po přijetí nařízení č. 4064/89 některé členské státy, zejména Francouzská republika, zpochybňovaly
         použitelnost nařízení č. 4064/89 na kolektivní dominantní postavení, nemůže znamenat, že nařízení č. 4064/89 nepokrývá tento
         typ situací. Jelikož totiž členské státy nejsou vázány stanovisky, která mohly zaujímat při jednáních v Radě, není možné vyloučit,
         že některý z nich po přijetí legislativního aktu změní názor nebo se jednoduše rozhodne předložit otázku o legalitě tohoto
         aktu soudu Společenství.

      131    Je proto nutné vykládat nařízení č. 4064/89, zejména jeho článek 2, na základě jeho obecné struktury.

      132    Je třeba přezkoumat argument žalobkyně, že nařízení č. 4064/89 systémově vylučuje svou použitelnost na situace kolektivního
         dominantního postavení. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že odkaz na prahovou hodnotu 25 % v patnáctém bodě odůvodnění nařízení
         č. 4064/89 se zdá vylučovat použití nařízení č. 4064/89 na kolektivní dominantní postavení.

      133    Tento patnáctý bod odůvodnění uvádí:

      „[...] spojování, které z důvodu omezeného podílu na trhu spojujících se podniků nemůže narušit účinnou hospodářskou soutěž,
         lze pokládat za slučitelné se společným trhem; [...] aniž jsou dotčeny články 85 a 86 Smlouvy, existuje náznak v tomto smyslu,
         zejména tam, kde podíl na trhu daných podniků nepřesahuje 25 % na společné[m] trhu nebo jeho podstatné části.“

      134    Jak správně Komise zdůrazňuje, odkaz na prahovou hodnotu 25% podílu na trhu nemůže podložit restriktivní výklad nařízení.
         Jelikož oligopolní trhy, na kterých jeden z podniků ve společném dominantním postavení má tržní podíl menší než 25 %, jsou
         relativně vzácné, tento odkaz nemůže vyloučit případy společné dominance z působnosti nařízení. Častěji lze totiž nalézt oligopolní
         trhy, na kterých podniky v dominantním postavení mají tržní podíl vyšší než 25 %. Tržní struktury nejpříznivější pro oligopolní
         chování jsou tedy zejména takové, v nichž dva, tři nebo čtyři dodavatelé mají každý přibližně stejný tržní podíl, například
         každý ze dvou dodavatelů drží 40 % trhu, každý ze tří dodavatelů drží od 25 do 30 % trhu nebo každý ze čtyř dodavatelů drží
         přibližně 25 % trhu. Všechny tyto konfigurace jsou přitom konzistentní s prahovou hodnotou 25 % stanovenou v patnáctém bodu
         odůvodnění nařízení.

      135    Navíc tato prahová hodnota je uvedena pouze jako ukazatel, jak ostatně upřesňuje sám patnáctý bod odůvodnění, a není uvedena
         v normativním textu nařízení (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 176).

      136    Výklad čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89 tudíž ve světle svého patnáctého bodu odůvodnění nemůže odůvodnit tezi žalobkyně,
         podle které nařízení č. 4064/89 nemůže být použitelné na kolektivní dominantní postavení.

      137    Je vhodné dále zkoumat argument žalobkyně vycházející ze zásady právní jistoty a práv obhajoby.

      138    Žalobkyně se domnívá, zejména vzhledem k sankcím, které mohou být uloženy podnikům na základě nařízení č. 4064/89, že by bylo
         neslučitelné se zásadou právní jistoty měnit běžný výklad jeho čl. 2 odst. 3 rozšířením rozsahu jeho působnosti na situace
         kolektivní dominance.

      139    Při zkoumání tohoto žalobního důvodu přitom vyvstává otázka, zda správný výklad nařízení je výklad, který zastává Komise.
         Pokud ano, rozhodnutí je z tohoto hlediska legální a zásada právní jistoty nebyla porušena. Pokud je naopak správný výklad
         zastávaný žalobkyní, je rozhodnutí stiženo vadou spočívající v nedostatku pravomoci a v tom případě není třeba se vyslovovat
         k případnému porušení zásady právní jistoty.

      140    Z toho důvodu je argument žalobkyně irelevantní.

      141    Pokud jde o dodržení práv obhajoby, je třeba připomenout, že článek 18 nařízení č. 4064/89, stanoví:

      „1.      Dříve než přijme jakékoliv rozhodnutí podle čl. 7 odst. 2 a 4, čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce a odst. 3 až 5 a článků 14
         a 15, umožní Komise dotyčným osobám, podnikům a sdružením podniků, aby v každém stadiu řízení, až po konzultaci s poradním
         výborem, sdělily svůj názor na námitky proti nim vznesené.

       [...]
      3.      Komise musí založit svůj názor pouze na námitkách, ke kterým strany mohly předložit své připomínky. V řízení musí být plně
         dodržováno právo na obhajobu [obhajoby]. Nahlížet do spisu musí být umožněno přinejmenším přímo zúčastněným stranám s tím,
         že musí být chráněn oprávněný zájem podniků na zachování jejich obchodního tajemství.

      4.      Pokud to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nutné, mohou také vyslechnout jiné fyzické nebo právnické
         osoby. Fyzické nebo právnické osoby, které prokážou oprávněný [dostatečný] zájem, a zejména členové správních nebo řídících
         orgánů dotyčných podniků, nebo uznaní zástupci jejich zaměstnanců, mají právo být slyšeni na základě své žádosti.“

      142    Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, tato ustanovení a priori nevylučují možnost, aby členové oligopolu, kteří se neúčastní spojení podniků, využili stejného práva na slyšení jako podniky,
         které jsou stranami tohoto spojení.

      143    V rámci systému článku 18 nařízení úroveň ochrany práv obhajoby daného podniku závisí pouze na tom, zda je považován za podnik
         dotyčný, přímo zúčastněný nebo jako třetí osoba s dostatečným zájmem, což je otázka, která závisí na tom, zda rozhodnutí,
         které Komise hodlá přijmout, může nepříznivě zasáhnout do jeho právního postavení. Z toho vyplývá, že pokud by podniky, které
         jsou členy oligopolu, ale neúčastní se spojení podniků, byly v důsledku rozhodnutí Komise považovány za strany přímo zúčastněné,
         měly by stejná procesní práva jako podniky, které jsou stranami spojení.

      144    Naopak, pokud by rozhodnutí Komise nepříznivě nezasáhlo do právního postavení podniků, které nejsou stranami spojení, měly
         by právo být slyšeny, jestliže by doložily dostatečný zájem v souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení č. 4064/89, což by bylo v souladu
         s judikaturou Soudního dvora a Soudu v oblasti procesních práv třetích osob.

      145    I za předpokladu, že by zjištění Komise, že navrhované spojení vytváří nebo posiluje kolektivní dominantní postavení dotyčných
         podniků a třetího podniku, mohlo nepříznivě zasáhnout do právního postavení posledně uvedeného podniku, je třeba připomenout,
         že dodržování práv obhajoby ve všech řízeních, která mohou vést k přijetí aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení
         určité osoby, je základní zásadou práva Společenství, která musí být zaručena, i pokud neexistuje jakákoliv procesní právní
         úprava (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 13. února 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise, 85/76, Recueil, s. 461,
         ze dne 24. října 1996, Komise v. Lisrestal a další, C‑32/95 P, Recueil, s. I‑5373, bod 21, a Francie a další v. Komise, uvedený
         výše, bod 174).

      146    Vzhledem k existenci takové zásady, nemůže být okolnost, že zákonodárce Společenství v rámci nařízení č. 4064/89 výslovně
         nestanovil postup zaručující práva obhajoby třetích podniků, které údajně mají kolektivní dominantní postavení společně s podniky,
         které jsou stranami spojení podniků, považována za rozhodující důkaz nepoužitelnosti uvedeného nařízení na kolektivní dominantní
         postavení (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 175).

      147    Z toho vyplývá, že argument vycházející z procesních práv třetích osob nemůže být přijat.

      148    Jelikož doslovný, historický a systematický výklad nařízení č. 4064/89, a zejména jeho článku 2, neumožňují posoudit jejich
         přesný dosah, pokud jde o typ dotčeného dominantního postavení, je třeba vykládat danou právní úpravu na základě jejího cíle
         (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 7. února 1979, Nizozemsko v. Komise, 11/76, Recueil, s. 245, bod 6, ze
         dne 5. prosince 1996, Merck a Beecham, C‑267/95 a C‑268/95, Recueil, s. I‑6285, body 19 až 25, a Francie a další v. Komise,
         uvedený výše, bod 168).

      149    V tomto ohledu, jak vyplývá z jeho prvních pěti bodů odůvodnění, nařízení za účelem uskutečnění cílů Smlouvy, a zejména jejího
         čl. 3 písm. f), který se po vstupu Smlouvy o Evropské unii v platnost změnil na čl. 3 písm. g), stanoví jako hlavní cíl zajistit,
         aby proces nového uspořádání podniků vyplývající zejména z dotvoření vnitřního trhu trvale nenarušil hospodářskou soutěž.
         Závěrečná část pátého bodu odůvodnění nařízení č. 4064/89 tak zdůrazňuje, že „právo Společenství proto musí obsahovat ustanovení
         o takovém spojování, které by mohlo značně narušit účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části“
         (viz v tomto smyslu rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 169).

      150    Krom toho z šestého, sedmého, desátého a jedenáctého bodu odůvodnění téhož nařízení vyplývá, že na rozdíl od článků 85 a 86
         Smlouvy má být toto nařízení použito na všechna spojení s významem pro celé Společenství v rozsahu, v němž se tato spojení
         mohou z hlediska svých účinků na strukturu hospodářské soutěže ve Společenství ukázat jako neslučitelná se systémem nenarušené
         hospodářské soutěže, jak ji stanoví Smlouva (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 170).

      151    Spojení podniků, které vytváří nebo posiluje dominantní postavení stran účastnících se spojení s entitou, která se spojení
         neúčastní, se může ukázat jako neslučitelné se systémem nenarušené hospodářské soutěže stanovené Smlouvou. Pokud by tedy bylo
         přijato, že se nařízení vztahuje pouze na spojení podniků vytvářející nebo posilující dominantní postavení stran spojení,
         byl by cíl tohoto nařízení vyplývající z výše uvedených úvah částečně zpochybněn. Toto nařízení by tak bylo v nezanedbatelné
         míře zbaveno svého užitečného účinku, aniž by to bylo nezbytné z hlediska obecné struktury systému kontroly spojování podniků
         Společenství (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 171).

      152    Argumenty vycházející jednak ze skutečnosti, že nařízení je možné použít na spojení mezi podniky, jejichž centrum hlavní činnosti
         není ve Společenství, a jednak ze skutečnosti, že by Komise případně mohla kontrolovat omezující chování členů oligopolu prostřednictvím
         článku 86 Smlouvy, nemohou zpochybnit použitelnost nařízení na případy kolektivní dominance vyplývající ze spojení podniků.

      153    Pokud jde o první z těchto argumentů, je třeba poznamenat, že použitelnost nařízení na kolektivní dominantní postavení nemůže
         záviset na rozsahu jeho územní působnosti.

      154    Co se týče možnosti použít článek 86 Smlouvy, nelze z tohoto článku dovozovat, že se nařízení nevztahuje na kolektivní dominanci,
         jelikož by stejné úvahy platily v případech dominance jednoho podniku, což by vedlo k závěru, že nařízení není vůbec nutné.

      155    Navíc, jelikož článek 86 Smlouvy umožňuje pouze kontrolu posílení dominantního postavení, a nikoli vytvoření tohoto typu postavení
         (rozsudek Europemballage a Continental Can v. Komise, uvedený výše, bod 26), nepoužitelnost nařízení na spojení podniků by
         vedla k vytvoření mezery v systému kontroly spojování podniků Společenství, což by mohlo narušit řádné fungování společného
         trhu.

      156    Z výše uvedeného vyplývá, že kolektivní dominantní postavení nejsou vyloučena z působnosti nařízení č. 4064/89, jak ostatně
         sám Soudní dvůr rozhodl, po jednání, které se konalo dne 18. února 1998, v rozsudku Francie a další v. Komise, uvedený výše
         (bod 178).

      157    Komise tudíž nebyla povinna uvést jakékoliv odůvodnění v textu rozhodnutí týkající se použitelnosti nařízení na kolektivní
         dominantní postavení, zejména pokud již vyjádřila svůj názor k této otázce ve výročních zprávách o politice hospodářské soutěže
         a v jiných případech spojení podniků, zejména v rozhodnutí Nestlé/Perrier. Proto výtka vycházející z porušení povinnosti odůvodnění
         stanovené článkem 190 Smlouvy není opodstatněná.

      158    Z toho vyplývá, že přezkoumané žalobní důvody musejí být zamítnuty.

       K žalobním důvodům vycházejícím jednak z porušení článku 2 nařízení č. 4064/89 tím, že Komise neprávem konstatovala, že spojení
         by vytvořilo kolektivní dominantní postavení, a jednak z porušení článku 190 Smlouvy

       Sporné rozhodnutí
      159    Pro účely dosažení závěru, že by mezi společnostmi Implats/LPD a Amplats bylo vytvořeno kolektivní dominantní postavení, což
         by mohlo významně narušit hospodářskou soutěž na společném trhu (bod 219 odůvodnění sporného rozhodnutí), Komise zejména konstatovala
         (body 74 až 214 odůvodnění), že:

      –        přestože platinoidy (platina, palladium, rhodium, iridium, ruthenium a osmium) se v přírodním stavu nacházejí ve stejném nerostném
         ložisku, nejsou dostatečně navzájem zastupitelné a nemohou tvořit jediný výrobkový trh, a že v důsledku toho každý platinoid
         zvlášť představuje jeden výrobkový trh;

      –        platinoidy jsou vysoce hodnotným zbožím prodávaným v celém světě za stejných podmínek, a že tudíž existuje integrovaný celosvětový
         trh pro každé platinoidum;

      –        trhy s platinou a s rhodiem jsou charakteristické homogenitou výrobku, vysokou transparentností trhu, nepružností poptávky
         vzhledem k úrovni současných cen, mírným růstem poptávky, vyspělou výrobní technologií, vysokými překážkami vstupu na trh,
         vysokým stupněm koncentrace podniků, finančními vazbami a kontakty mezi dodavateli na vícero trzích, neexistencí vyjednávací
         síly kupujících a nízkým stupněm rozvoje hospodářské soutěže s pouze několika soutěžními prvky z minulosti;

      –        po uskutečnění spojení by společnosti Implats/LPD a Amplats každá zvlášť měla podíl přibližně 35 % celosvětového trhu s platinou
         (spojený tržní podíl přibližně 70 %), který by se po předpokládaném vyčerpání ruských zásob v období dvou let zvýšil na 40
         % pro každou z nich (spojený tržní podíl přibližně 80 %), a každá zvlášť by měla 50 % spojeného 89% podílu odhadovaných světových
         zásob platinoidů;

      –        po uskutečnění spojení podniků by společnosti Implats/LPD a Amplats měly podobné struktury nákladů;
      –        spojení by definitivně odstranilo soutěžní hrozbu, kterou předtím na trhu představovala LPD;
      –        po uskutečnění spojení podniků by Rusko zastávalo na trhu pouze menší roli;
      –        marginální zdroje zásobování, tj. dodavatelé vně oligopolu, recyklační podniky, majitelé jiných než ruských zásob a zastoupení
         platiny palladiem, nemohou zpochybnit hospodářskou sílu duopolu tvořeného společnostmi Implats/LPD a Amplats;

      –        nové vstupy na trhy s platinou a rhodiem jsou málo pravděpodobné.
       Obecné úvahy
      160    Žalobkyně uplatňuje, že důkazy a odůvodnění uvedené ve sporném rozhodnutí nepostačují v projednávaném případě k odůvodnění
         konstatování kolektivního dominantního postavení a navíc nepřestavují dostatečné odůvodnění s ohledem na judikaturu k článku
         190 Smlouvy.

      161    Žalobkyně tvrdí, že pokud by Komise správně použila kritéria uplatněná dříve v její rozhodovací praxi na objektivní vlastnosti
         trhů s platinou a rhodiem, nemohla by dospět k závěru, že by spojení vytvořilo kolektivní dominantní postavení.

      162    Je třeba připomenout, že podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89 se spojení, která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení,
         v jehož důsledku je významně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části, prohlásí za
         neslučitelná se společným trhem.

      163    V rámci posuzování, zda existuje kolektivní dominantní postavení, je tedy Komise povinna ověřit prostřednictvím prospektivní
         analýzy referenčního trhu, zda by spojení podniků, o kterém rozhoduje, vedlo k situaci, v níž by byla významně narušena účinná
         hospodářská soutěž na relevantním trhu ze strany podniků, které jsou stranami spojení, a jednoho nebo více podniků, které
         nejsou stranami spojení, které společně mají, zejména z důvodů vzájemných vazeb, sílu přijmout stejný způsob chování na trhu
         a jednat do značné míry nezávisle na svých soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích (rozsudek Francie a další
         v. Komise, uvedený výše, bod 221).

      164    V tomto ohledu základní ustanovení nařízení, a zejména jeho článek 2, svěřují Komisi určitou diskreční pravomoc, zejména pokud
         jde o posouzení hospodářské povahy (rozsudek Francie a další v. Komise, uvedený výše, bod 223).

      165    V důsledku toho musí soud Společenství provést přezkum výkonu takové pravomoci, která je zásadní pro vymezení pravidel v oblasti
         spojování podniků, s ohledem na prostor pro uvážení, který předpokládají ustanovení hospodářské povahy, jež jsou součástí
         režimu spojování podniků (tentýž rozsudek, bod 224).

      166    Ve světle těchto úvah je třeba přezkoumat různé argumenty uplatněné žalobkyní.

       K údajné existenci společné kontroly společností Gencor a Lonrho nad LPD před spojením

       Argumenty účastnic řízení
      167    Žalobkyně uplatňuje, že Komise, zdá se, nedostatečně zohlednila všechny důkazy, které jí byly předloženy, pokud jde o situaci
         před spojením, kdy žalobkyně a Lonrho údajně měly společnou kontrolu nad LPD. Faktory, které vedly Komisi k závěru, že navrhované
         spojení podniků by bylo neslučitelné se společným trhem, již existovaly před tímto návrhem. Je tedy obtížné pochopit, jak
         by toto spojení změnilo úroveň hospodářské soutěže na společném trhu nebo na jeho podstatné části.

      168    Komise tvrdí, že na rozdíl od tvrzení žalobkyně LPD nebyla předmětem společné kontroly společností Gencor a Lonrho před podáním
         návrhu spojení. Podle Komise žalobkyně tvrdí přesný opak toho, co tvrdila v odpovědi stran na oznámení námitek, tedy že Implats
         a LPD jsou naprosto odlišné subjekty a že společnost Implats se účastní v LPD pouze jako menšinový akcionář.

       Závěry Soudu
      169    V bodech 114 až 121 a 186 až 191 sporného rozhodnutí Komise podrobně analyzovala strukturální vazby mezi společnostmi Implats
         a LPD před spojením a dopad tohoto spojení na strukturu hospodářské soutěže na trhu s platinou. Podle sporného rozhodnutí
         tak existence těchto vazeb nebránila společnosti LPD zůstat nezávislým soutěžitelem společnosti Implats, ale tato nezávislost
         by po spojení zanikla.

      170    Je tedy třeba přezkoumat, zda spojení podniků mohlo citelně změnit míru vlivu, který by žalobkyně mohla mít na LPD, a tím
         podmínky a strukturu hospodářské soutěže na trhu s platinou a rhodiem, nebo zda Komise měla povolit spojení, jelikož nevedlo
         k žádné podstatné změně dříve existující tržní struktury.

      171    V tomto ohledu je třeba uvést, že podle článku 8.2 dohody akcionářů z roku 1990 každodenní řízení a běžná kontrola činností
         a obchodů společností Eastplats a Westplats, tj. LPD, podléhají výlučné kontrole společnosti Lonrho prostřednictvím její dceřiné
         společnosti LMS.

      172    Tento článek totiž stanoví:

      „Běžné a každodenní řízení a kontrola obchodů a závazků každé ze společností budou převedené dohodami o řízení na LMS [Lonrho
         Management Services], přičemž strany zajistí, aby společnosti ke dni podpisu uzavřely dohody o řízení s LMS, podle kterých
         řízení záležitostí společností bude vykonáváno společností LMS. Společnost LSA [Lonrho South Africa] zajistí, aby společnost
         LMS pravidelně a plně informovala představenstvo každé ze společností o každém podstatném aspektu obchodních záležitostí formou
         (mj.) měsíčních záznamů v oblasti řízení.“

      173    Krom toho podle článku 8.5 dohody akcionářů uvádění na trh a prodej výrobků společnosti LPD rovněž podléhají výlučné kontrole
         společnosti Lonrho prostřednictvím její dceřiné společnosti Western Metal Sales (bod 117 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      174    Tento článek totiž uvádí:

      „Výrobky společností WPL [Westplats] a EPL [Eastplats] včetně výrobků z hutní činnosti společnosti WPL na základě hlavní dohody
         budou uváděny na trh prostřednictvím WMS [Western Metal Sales] [...].“

      175    Mimoto podle článku 6.3 dohody akcionářů, „dokud bude skupina Lonrho vlastnit v souhrnu 50 % nebo více upsaného kapitálu každé
         ze společností, bude prezidenta a ředitele každé ze společností a předsedu představenstva jmenovat společnost LSA“. V tomto
         ohledu není pochyb, že společnost LMS, hlavní dodavatel řídících služeb společnosti LPD, byla v silné a zvýhodněné pozici,
         jelikož jednak znala a řídila činnosti společnosti LPD, a jednak silně ovlivňovala výsledek všech jejích obchodních rozhodnutí
         (bod 118 sporného rozhodnutí).

      176    Navíc skutečnost, že skupina Gencor neovlivňovala soutěžní strategii společnosti LPD, je potvrzena prohlášeními samotných
         stran spojení v jejich odpovědi na oznámení námitek (viz příloha 5 odpovědi společností Gencor a Lonrho na oznámení námitek,
         odstavec 6, 7 a 8: kontrola společnosti LPD společnostmi Gencor a Lonrho, čtvrtý pododstavec), kde tvrdí, že „Implats a LPD
         byly a zůstávají i dnes zcela oddělenými subjekty a jsou řízeny zvlášť, pokud jde o každodení řízení jejich příslušnými řídícími
         orgány, které na sebe navzájem neodkazují“, a že „podíl společnosti Implats v LPD byl a zůstává [...] 27% akcionářským podílem“
         (bod 118 odůvodnění sporného rozhodnutí). Je rovněž potvrzena článkem 17 dohody akcionářů, který stanoví: „Vztahy akcionářů
         (skupiny Gencor a Lonrho) jsou upraveny touto dohodou a žádný prvek v ní obsažený nemůže být považován za prvek představující
         sdružení, společný podnik nebo podobně [...].“

      177    Konečně není sporu jednak o tom, že společnosti LPD a Implats tím, že si ponechaly svoje od sebe oddělené obchodní úseky,
         spolu před spojením soutěžily a prodávaly své výrobky některým společným zákazníkům za odlišných podmínek, například pokud
         jde o jimi poskytované slevy (bod 117 odůvodnění sporného rozhodnutí), a jednak o tom, že v průběhu minulého desetiletí byla
         společnost LPD spolu s Ruskem hlavním soutěžním prvkem na trhu (body 174 až 177 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      178    Z toho vyplývá, že společnost Lonrho byla schopna samostatně, bez souhlasu Gencor, kontrolovat velmi důležitý aspekt soutěžní
         strategie společnosti LPD, tedy její politiku uvádění na trh.

      179    Tento aspekt obchodní politiky LPD by však po spojení již nebyl pod výlučnou kontrolou společnosti Lonrho, ale pod společnou
         kontrolou společností Lonrho a Gencor. Spojení by totiž vedlo k pohlcení Western Metal Sales a LMS novou entitou a k podřízení
         všech těžebních, zpracovatelských, zušlechťovacích činností a činností uvádění na trh v rámci Implats/LPD jednotnému řízení
         (body 120 a 186 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      180    Za těchto podmínek, v rozporu s tvrzením žalobkyně, spojení mohlo citelně změnit soutěžní možnosti společnosti LPD na úrovni
         uvádění platinoidů na trh.

      181    Pokud jde o výrobní politiku, je třeba poznamenat, že podle následujících článků dohody akcionářů podléhala rozhodnutí týkající
         se jakékoli větší investice mimo rámec již schváleného programu, stejně jako roční strategický plán a rozpočet pro každou
         ze společností, jež je součástí LPD, předchozímu schválení společnostmi Gencor a Lonrho:

      „6.1      Společnosti LSA a Implats budou mít stejné zastoupení a stejná hlasovací práva v představenstvech společností [...]
       [...]
      8.3       Každá větší investice mimo již schválený obchodní program některé ze společností včetně jejího financování a rozhodnutí o omezení
         investic budou předmětem dohody mezi akcionáři. Pokud by se akcionáři na některé záležitosti nemohli shodnout, nechají si
         vypracovat vzájemně přijatelný znalecký posudek, jež vezmou v úvahu.

      8.4       Pravomoci a činnost představenstev jednotlivých společností budou přes veškerá ustanovení obsažená ve stanovách každé z nich
         zahrnovat přezkum a, v případě potřeby, schválení těchto záležitostí:

       [...]
      8.4.3 roční strategický plán a rozpočet každé ze společností.“
      182    V tomto ohledu není sporu o tom, že společnost Lonrho může bez podpory Gencor zvýšit stávající výrobu společnosti LPD až do
         výše (...) uncí za rok pocházejících z existujících dolů a jiné dodatečné nárůsty uskutečněné díky stálému zlepšování výrobních
         procesů a vyřešení potíží nabídkového řetězce (bod 5.1 zprávy vypracované v březnu 1996 kanceláří National Economic Research
         Associates, ekonomičtí poradci, dále jen „zpráva NERA“).

      183    Žalobkyně nicméně uplatňuje, že spojení podniků by nezměnilo její schopnost zamezit budoucímu rozšíření objemu výroby společnosti
         LPD nad tuto částku, jelikož podle dohody akcionářů z roku 1990 byl její souhlas již nezbytný k uskutečnění jakékoli větší
         investice, včetně investic nezbytných k rozvoji těžebních dolů, známých pod názvem (...). Podle názoru žalobkyně její právo
         veta při schvalování ročního strategického plánu a ročních rozpočtů jí umožňovalo zabránit tomu, aby společnost LPD obdržela
         nezbytné financování (prostřednictvím bankovních úvěrů nebo zákaznického financování) pro rozšíření důlní šachty (...) (zpráva
         NERA, bod 5.1).

      184    V tomto ohledu je třeba konstatovat, že podle informací poskytnutých účastnicemi řízení a podle analýzy předložené panem R. W.
         Rowlandem, bývalým prezidentem společnosti Lonrho, byla společnost LPD přes svoji zadluženost schopná samostatně financovat
         svůj rozvojový projekt a že omezené dodatečné náklady na zařízení by jí umožnily zvýšit produkci na 900 000 uncí ročně (konec
         bodu 115, 121 a 191 odůvodnění sporného rozhodnutí). (...)

      185    Podle poslední věty článku 8.3 dohody akcionářů z roku 1990 přitom v případě, že by se společnosti Gencor a Lonrho nedohodly
         na budoucím rozvoji společnosti LPD, měly si obstarat posudek nezávislého znalce. Jak Komise zdůrazňuje, z toho vyplývá, že
         Gencor nemohla z důvodů nesouvisejících s řádným chodem podniku neomezeně blokovat rozhodnutí o investicích nezbytných pro
         rozvoj objemu výroby společnosti LPD, z nichž by měli všichni akcionáři prospěch (bod 191 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      186    Po spojení však byl tento typ konfliktu zájmů méně pravděpodobný vzhledem ke změně hospodářských zájmů příslušných stran.

      187    Před spojením totiž společnost Gencor měla kontrolu nad společností Implats a vlastnila 27% menšinový podíl ve společnosti
         LPD, získaný na základě dohody akcionářů. Společnost Lonrho vlastnila 73 % kapitálu společnosti LPD, ale neměla žádný podíl
         ve společnosti Implats. Za těchto podmínek mohla mít tedy společnost Gencor před spojením zájem na prosazování rozhodnutí
         prospěšných pro rozvoj činností kontrolovaných jí samotnou (a které přinášely poměrně vyšší zisk), tedy činností společnosti
         Implats, v případě nutnosti na úkor společnosti LPD, což nebyl případ společnosti Lonrho, která působila na trzích s platinoidy
         pouze prostřednictvím společnosti LPD a jejímž jediným objektivním zájmem byl co nejrozumnější rozvoj činností této její dceřiné
         společnosti.

      188    Naopak po spojení by se tato situace mohla radikálně změnit, jelikož obě společnosti Gencor a Lonrho by měly stejný kapitálový
         podíl v novém subjektu Implats/LPD, a mohly by tak mít stejné hospodářské cíle a zájmy, alespoň pokud jde o strategická rozhodnutí
         ohledně rozvoje tohoto nového subjektu. Jinými slovy spojení mohlo změnit vyváženost zájmů dvou hlavních akcionářů společnosti
         LPD tím, že se více sblíží pohledy společností Gencor a Lonrho, zejména na rozvoj objemu výroby nového subjektu, a vytvořit
         tak duopolní strukturu trhu zahrnující společnosti Gencor a Lonrho na straně jedné a Amplats na straně druhé.

      189    Tento závěr ostatně potvrdily samy účastnice řízení.

      190    V tomto ohledu bod 187 odůvodnění sporného rozhodnutí uvádí:

      „[...] V dopise zaslaném akcionářům společnosti Lonrho ohledně připravovaného spojení podniků bylo uvedeno:
      ,Společnosti Implats a Lonrho nebyly dodnes schopné se domluvit na řadě otázek, jako jsou plány rozvoje činností LPD navrhované
         společností Lonrho. Představenstvo věří, že po spojení budou mít obě společnosti Lonrho i Gencor zájem na zvyšování hodnoty
         nového subjektu, tj. společnosti Implats, které povede ke značnému zisku jejích akcionářů.‘ “

      191    V bodě 188 sporného rozhodnutí se dodává:

      „Mimoto podle předložených projektů budoucího vývoje (...) sblížení zájmů po spojení podniků s sebou přinese snížení výroby
         a zvýšení cen na rozdíl od toho, k čemu by došlo, kdyby se spojení neuskutečnilo a kdyby oba podniky pokračovaly ve svých
         stávajících plánech rozvoje. Zejména (...) předložila dva odlišné scénáře, které popisují vývoj výroby společností Implats/LPD
         v případě uskutečnění a neuskutečnění spojení:

      a)      (...)
      b)      (...)“
      192    Konečně podle bodu 189 odůvodnění sporného rozhodnutí, (...) měla zejména za to, podle zprávy ze srpna 1994 nazvané (...),
         že spojení podniků by přineslo dvě velké výhody z hlediska trhu (kromě možných úspor nákladů):

      „(...)
       [... zachování stávající úrovně výroby by mělo mít pozitivní vliv na ceny ...]
      a kromě toho,
       (...)
      [... skupina vytvořená spojením bude mít vzhledem ke své velikosti a větší schopnosti ovlivnit trh vyšší tržní kapitalizaci,
         než je vlastní hodnota spojovaných podniků....].“

      193    Za těchto okolností byla Komise oprávněna se domnívat, navzdory existujícím strukturálním vazbám mezi žalobkyní a společností
         Lonrho na základě dohody akcionářů z roku 1990, že navrhované spojení by mohlo definitivně vyloučit soutěžní hrozbu, kterou
         pro nákladné činnosti společností Implats a Amplats představuje společnost LPD jak na úrovni uvádění výrobků na trh, tak na
         úrovni výroby, a z toho důvodu by mohlo vykonávat podstatný vliv na strukturu dříve existujícího trhu.

      194    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

       K charakterizování kolektivního dominantního postavení Komisí

       Kritérium tržního podílu
       Argumenty účastnic řízení
      195    Žalobkyně poznamenává, že tržní podíly stran na celosvětovém trhu s platinou, ze kterých Komise vychází, činí (...) % (pro
         Implats) a (...) % (pro LPD), což představuje spojený tržní podíl (...) %. Na trhu Společenství tyto podíly dosáhly (...) %
         (LPD), (...) % (Implats) a (...) % (spojený podíl). Přitom v jiných věcech v oblasti kontroly spojování podniků, ve kterých
         bylo shledáno kolektivní dominantní postavení, jako například ve věcech, ve kterých byla vydána rozhodnutí Nestlé/Perrier
         a rozhodnutí Komise 94/449/ES ze dne 14. prosince 1993 v řízení podle nařízení č. 4064/89 (věc IV M.308-Kali + Salz/MdK/Treuhand)
         (Úř. věst. 1994, L 186, s. 38) (dále jen „rozhodnutí Kali + Salz/MdK/Treuhand“), byly spojené tržní podíly podstatně vyšší
         než v projednávaném případě, a Komise přesto uvedené spojení povolila.

      196    Ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí Nestlé/Perrier, měly Nestlé a BSN spojený tržní podíl 82 % dotčeného trhu, tj. francouzského
         trhu s minerálními vodami (bod 119 odůvodnění uvedeného rozhodnutí). Povolení spojení podniků bylo podmíněno splněním určitých
         podmínek.

      197    Ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí Kali + Salz/MdK/Treuhand, vzrostl tržní podíl Kali + Salz z 17 na 25 % trhu Společenství
         kromě Německa a jeho důsledkem byl faktický monopol představující 98% podíl na německém trhu, který byl považován za oddělený
         dotčený zeměpisný trh. I v tomto případě povolení spojení podniků Komisí bylo podmíněno splněním určitých podmínek.

      198    Komise uplatňuje, že srovnání provedené žalobkyní tržních podílů stran spojení se všemi tržními podíly všech členů oligopolu
         ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí Nestlé/Perrier (82 %) je nesprávné, stejně jako srovnání s věcí, ve které bylo vydáno
         rozhodnutí Kali + Salz/MdK/Treuhand.

       Závěry Soudu
      199    Zákaz zakotvený v čl. 2 odst. 3 nařízení č. 4064/89 vyjadřuje obecný cíl stanovený čl. 3 písm. g) Smlouvy, tj. zavedení systému
         zajišťujícího, aby na společném trhu nebyla narušována hospodářská soutěž (první a sedmý bod odůvodnění nařízení č. 4064/89).
         Tento zákaz se týká spojení podniků, která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení, v jehož důsledku by byla významně
         narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části.

      200    Takové dominantní postavení se týká situace, v níž jeden nebo více podniků má hospodářskou sílu, která jim umožňuje bránit
         zachování účinné hospodářské soutěže na relevantním trhu tím, že jim poskytuje možnost jednat do značné míry nezávisle na
         jejich soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích.

      201    Existence dominantního postavení může být výsledkem více faktorů, z nichž každý sám o sobě nemusí být rozhodující. Mezi těmito
         faktory je velmi významná existence velmi vysokých tržních podílů. Nicméně držení značného tržního podílu jakožto důkaz existence
         dominantního postavení není konstantním faktorem. Jeho význam se mění podle struktury jednotlivých trhů, zejména pokud jde
         o výrobu, nabídku a poptávku (rozsudek Hoffmann-La Roche v. Komise, uvedený výše, body 39 a 40).

      202    Kromě toho vztah mezi tržními podíly podniků, které jsou stranami spojení, a jejich soutěžitelů, zvláště těch, kteří jsou
         bezprostředně za nimi, představuje relevantní nepřímý důkaz existence dominantního postavení. Tento faktor totiž umožňuje
         vyhodnotit soutěžní schopnost soutěžitelů dotyčného podniku (tentýž rozsudek, bod 48).

      203    Za těchto podmínek skutečnost, že Komise v jiných případech spojování podniků vycházela z víceméně vysokých tržních podílů,
         aby podpořila své posouzení, zda by bylo vytvořeno nebo posíleno kolektivní dominantní postavení, ji nemůže zavazovat v rámci
         posuzování jiných věcí týkajících se zejména trhů s odlišnou strukturou nabídky a poptávky, na nichž existují odlišné soutěžní
         podmínky.

      204    Jelikož neexistuje důkaz o tom, že by zkoumaný trh s minerálními vodami anebo trh s potašem ve věcech, ve kterých byla vydána
         rozhodnutí Nestlé/Perrier a Kali + Salz/MdK/Treuhand, na jedné straně a zkoumaný trh s platinou a rhodiem v projednávaném
         případě na straně druhé vykazovaly zásadně podobné vlastnosti, žalobkyně nemůže uplatňovat případné rozdíly v tržních podílech
         členů oligopolu, jež Komise vzala v úvahu v první nebo druhé z těchto dvou věcí, a zpochybnit tak prahovou hodnotu tržního
         podílu považovanou za ukazatele kolektivního dominantního postavení v projednávaném případě.

      205    Navíc, přestože význam tržních podílů se může na jednotlivých trzích lišit, je možné mít správně za to, že velmi vysoké tržní
         podíly jsou samy o sobě, kromě výjimečných okolností, důkazem existence dominantního postavení (rozsudek Soudního dvora ze
         dne 3. července 1991, Akzo v. Komise, C‑62/86, Recueil, s. I‑3359, bod 60). Velmi vysoký tržní podíl totiž podniku, který
         takový podíl po určitou dobu drží, poskytuje, z hlediska objemu výroby a nabídky, které představuje, – aniž by držitelé znatelně
         nižších podílů mohli urychleně uspokojit poptávku těch podniků, které by chtěly odejít od podniku s největším tržním podílem
         –, sílu, která z něj činí nevyhnutelného partnera a která mu již z toho důvodu, přinejmenším po relativně dlouhou dobu, zajišťuje
         nezávislost jednání typickou pro dominantní postavení (rozsudek Hoffmann-La Roche v. Komise, uvedený výše, bod 41).

      206    Je pravda, že v kontextu oligopolu skutečnost, že členové tohoto oligopolu drží vysoké tržní podíly, nemá nutně, ve srovnání
         s analýzou individuálního dominantního postavení, stejný význam z hlediska možnosti těchto členů chovat se jako skupina do
         značné míry nezávisle na svých soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích. Nic to však nemění na skutečnosti, že
         držení vysokého tržního podílu, zejména v případech duopolu, rovněž může být, neexistuje-li skutečnost prokazující opak, velmi
         významným znakem existence kolektivního dominantního postavení.

      207    V projednávaném případě je třeba uvést, že, jak uvedla Komise ve sporném rozhodnutí (body 81 a 181 odůvodnění), by společnosti
         Implats/LPD a Amplats měly po spojení každá tržní podíl přibližně 30 až 35 %, to znamená spojený tržní podíl přibližně 60
         až 70 % celosvětového trhu s platinoidy a přibližně 89 % světových zásob platinoidů. Tržní podíl Ruska činil 22 % a přibližně
         10 % světových zásob, výrobci v Severní Americe měly tržní podíl 5 % a 1 % světových zásob a recyklační podniky měly tržní
         podíl 6 %. Bylo přitom pravděpodobné, že poté, co Rusko vyčerpá své zásoby, pravděpodobně během dvou let následujících po
         vydání sporného rozhodnutí, by společnosti Implats/LPD a Amplats měly každá tržní podíl přibližně 40 %, tj. spojený tržní
         podíl 80 %, což by představovalo velmi vysoký tržní podíl.

      208    S ohledem na rozdělení tržních podílů mezi stranami spojení a na rozdíl tržních podílů mezi jednak entitou vytvořenou spojením
         a společností Amplats, a jednak ostatními dodavateli platiny, tak Komise mohla správně dospět k závěru, že navrhované spojení
         by mohlo vést k vytvoření dominantního postavení jihoafrických podniků.

      209    Je třeba konstatovat, že srovnání, které žalobkyně provedla mezi tržními podíly stran spojení a celkovým tržním podílem všech
         členů oligopolu ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí Nestlé/Perrier (82 %), je nesprávné. Jak totiž Komise zdůraznila,
         bylo by nutné srovnat 82% podíl se souhrnem všech tržních podílů stran spojení a společnosti Amplats, po faktickém vyloučení
         ruského výrobce (Almaz), jako významného účastníka trhu, tzn. celkově přibližně 80 %. Pokud jde o věc, ve které bylo vydáno
         rozhodnutí Kali + Salz/MdK/Treuhand, žalobkyně rovněž nesprávně srovnala tržní podíly stran spojení v tomto případě s podíly
         společností Kali + Salz a MdK (98 %) v Německu, kde nešlo o kolektivní dominantní postavení. Ve věci, ve které bylo vydáno
         rozhodnutí Kali + Salz/MdK/Treuhand, přitom Komise shledala existenci kolektivního dominantního postavení na evropském trhu
         s výjimkou Německa, kde podnik vytvořený spojením držel spolu s druhým členem duopolu celkový tržní podíl přibližně 60 %.
         Žalobkyně měla tudíž provést srovnání s tímto posledně uvedeným číselným údajem, který je výrazně nižší než spojený tržní
         podíl společností Amplats a Implats/LPD po spojení.

      210    Pokud jde o argument žalobkyně, podle kterého by spojený tržní podíl společností Implats/LPD vytvořený spojením býval dosáhl
         pouze (...) % ve Společenství, je třeba zaprvé poznamenat, že relevantní zeměpisný trh je vymezená zeměpisná oblast charakterizovaná
         dostatečně homogenními soutěžními podmínkami pro všechny hospodářské subjekty. V této oblasti by podnik nebo podniky v dominantním
         postavení mohly případně zneužít svého postavení a narušit účinnou hospodářskou soutěž (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne
         14. února 1978, United Brands v. Komise, 27/76, Recueil, s. 207, body 11 a 44). Proto Komise mohla přiměřeně posoudit dopad
         spojení na hospodářskou soutěž v dané oblasti. Dále je třeba poznamenat, že vzhledem k vlastnostem trhů s platinoidy uvedeným
         v bodech 68 až 72 odůvodnění sporného rozhodnutí má relevantní zeměpisný trh v projednávaném případě celosvětový rozsah, což
         účastníci řízení nepopírají.

      211    Není tudíž možné odkazovat na „tržní podíly“ stran ve Společenství. Na světovém trhu, jakým je trh s platinou a rhodiem, by
         totiž celková hospodářská síla, jakou by vytvořily společnosti Implats/LPD a Amplats po spojení, byla silou vyplývající z celosvětového
         tržního podílu, a nikoli z tržního podílu jedné části světa.

      212    Existence regionálních odlišností v rámci vymezení tržních podílů členů oligopolu, kteří dominují na trhu se zastupitelným
         a snadno přepravovatelným výrobkem, jehož ceny jsou stanoveny na světové úrovni, pouze odráží tradiční obchodní vztahy, které
         by mohly buď snadno zmizet, pokud by se podniky v dominantním postavení rozhodly uplatňovat predátorské ceny za účelem vyloučení
         svých soutěžitelů, nebo by bylo obtížné takové obchodní vztahy přetrhat za existence uplatňování zneužívajících cen, pokud
         by marginální zdroje dodávek nebyly schopny snadno uspokojovat poptávku zákazníků podniků v dominantním postavení uplatňujících
         takové cenové zneužívání.

      213    Jak přitom žalobkyně sama uznává v bodě 4.24 své žaloby, není nijak prokázáno, že podniky působící na trhu s platinou, které
         nepatří do Komisí označeného duopolu, mohou, ne více než členové samotného duopolu, izolovat společný trh, například aby selektivně
         čelily rozhodnutí členů dominujícího oligopolu zvýšit ceny na světové úrovni.

      214    I kdyby bylo v kontextu celosvětového trhu s platinou a rhodiem nutné přezkoumat přesnou výši prodejů dotyčných subjektů ve
         Společenství v projednávaném případě, je namístě konstatovat, že celkový tržní podíl společností Implats/LPD-Amplats ve Společenství
         nebyl podstatně odlišný od jejich podílu na celosvětovém trhu s platinou.

      215    Podle údajů poskytnutých stranami spojení ve formuláři CO totiž spojený tržní podíl společností Implats/LPD ve Společenství
         v průměru činil přibližně (...) % v letech 1992–1995 (viz formulář CO bod 6.1.10, příloha 6 k žalobě), zatímco tržní podíl
         společnosti Amplats v roce 1994 byl odhadnut na přibližně 35 až 50 % a tržní podíl Ruska přibližně na 25 až 35 %. Jinými slovy,
         celkový spojený tržní podíl Implats/LPD-Amplats ve Společenství byl v době spojení přibližně (...) až 65 % a měl se zvýšit
         po vyčerpání ruských zásob na přibližně (...) až na 78 %, jelikož podle informací poskytnutých samotnými stranami spojení
         Rusko od roku 1994 uskutečnilo přibližně 50 % prodeje ze svých zásob (viz formulář CO, bod 7.3.2, příloha 7 k žalobě).

      216    Proto výtka vycházející z kritéria tržního podílu musí být zamítnuta v plném rozsahu.

       K podobnosti struktur nákladů společností Implats/LPD a Amplats po spojení
       Argumenty žalobkyně
      217    Podle názoru žalobkyně Komise měla nesprávně za to, že entita vytvořená spojením a společnost Amplats by nevyhnutelně jednaly
         na trhu ve vzájemné shodě z důvodu podobných struktur nákladů. Analýza vypracovaná Komisí nebere na zřetel značnou různost
         úrovně nákladů těžby v různých dolech jak společnosti Implats a LPD, tak Amplats. Brát v potaz pouze průměrné náklady je zcela
         zavádějící, neboť rozhodnutí ohledně výroby jsou uskutečňována zvlášť u každého jednotlivého dolu a hospodářská soutěž probíhá
         na úrovni marginálních nákladů.

       Závěry Soudu
      218    Komisí provedené srovnání nákladů vychází z grafů v příloze II sporného rozhodnutí znázorňujících křivky provozních nákladů
         tří jihoafrických výrobců, které vypracovaly samotné strany spojení.

      219    V bodě 138 písm. b) sporného rozhodnutí Komise uvádí, aniž to žalobkyně napadá, že platinový průmysl má nepružnou strukturu
         nákladů s vysokými fixními náklady, což znamená, že v dolech se výroba platiny nemůže výrazně měnit, i když určitý počet provozovaných
         šachet je málo ziskový nebo není ziskový vůbec. Komise rovněž uvádí, že v tomto kontextu strategie zavírání méně ziskových
         šachet ve prospěch těch nejziskovějších by způsobila rozdělení fixních nákladů mezi zbylé šachty, čímž by se snížila ziskovost
         každé marginální šachty, a stále by bylo nutné zavírat další šachty.

      220    Komise tedy správně dospěla k závěru, že v platinovém průmyslu musí výrobce zohlednit celkové provozní náklady, aby určil
         odpovídající objem výroby, a nikoli pouze provozní náklady svých jednotlivých šachet. Za těchto podmínek je srovnání nákladů
         subjektu vytvořeného spojením a společnosti Amplats založené na provozních nákladech všech jejich šachet plně odůvodněné.

      221    Žalobkyně nemůže užitečně tvrdit, že analýza, kterou Komise provedla, nebrala v potaz značnou různost úrovní provozních nákladů
         jednotlivých důlních šachet jak společností Implats a LPD, tak Amplats. K tomuto bodu je namístě uvést, s ohledem na grafy
         zpracované stranami spojení, které znázorňují křivky provozních nákladů tří jihoafrických výrobců platiny před a po spojení
         (přílohy II a IV sporného rozhodnutí), že přes existenci rozdílů uvedených Komisí ve sporném rozhodnutí (bod 182) týkajících
         se kvality těžené rudy, nákladů na provoz a zušlechťování a administrativních nákladů, by se spojením vytvořil nový podnik,
         jehož struktura nákladů na provoz dolů by byla obdobná jako v případě společnosti Amplats.

      222    Komise mohla v tomto důsledku správně dospět k závěru, vzhledem k podobnosti jejich tržních podílů, podílů na světových zásobách
         a jejich struktury nákladů, že by po spojení došlo k většímu sblížení zájmů mezi společnostmi Amplats a Implats/LPD, pokud
         jde o vývoj trhu, a toto sblížení by mohlo zvýšit riziko souběžných protisoutěžních jednání, jako například omezení výroby.

      223    Přezkoumané výtky tedy musí být zamítnuty.

       K vlastnostem trhu
      –       K transparentnosti trhu

       Argumenty účastnic řízení
      224    Žalobkyně tvrdí, že analýza vlastností trhu, jak ji vypracovala Komise, je chybná. Podle žalobkyně skutečnost, že platina
         je homogenní výrobek se značně transparentními cenami, neznamená automaticky transparentnost na úrovni prodejů, výrobních
         rozhodnutí a zdrojů soutěžitelů, jak potvrzuje skutečnost, že v roce 1994 společnost Amplats mohla skrývat své výrobní problémy
         několik měsíců prostřednictvím pronájmu platiny, aby mohla dodržet své závazky v oblasti dodávky.

      225    Komise poznamenává, že v bodech 145 a 146 odůvodnění rozhodnutí popsala důvody, pro které existuje velmi značná transparentnost
         nikoli pouze tehdy, pokud jde o ceny, ale rovněž ve výrobě, prodejích, zdrojích a nových investicích. Žalobkyně přitom neuvedla
         žádnou skutečnost, která by mohla vyvrátit obsah rozhodnutí. Navíc transparentnost cen je nejdůležitějším prvkem pro určení
         úrovně transparentnosti oligopolního trhu. Nakonec Komise uvádí, že podle společnosti Lonrho nedokázala společnost Amplats
         skrýt na trhu své výrobní problémy, v rozporu s údaji uvedenými ve zprávě NERA.

       Závěry Soudu
      226    Žalobkyně nepopírá, že platina je homogenní výrobek, pro který má trh transparentní mechanismus stanovování cen.

      227    Transparentnost cen je základním prvkem stanovení úrovně transparentnosti oligopolního trhu. Prostřednictvím cenového mechanismu
         mohou členové oligopolu především okamžitě rozpoznat rozhodnutí ostatních členů oligopolu zvýšit jejich tržní podíl v neprospěch
         status quo ante, a případně mohou učinit nutná odvetná opatření za účelem zmaření úspěchu takového jednání.

      228    V projednávaném případě, jak je uvedeno v rozhodnutí (body 144 až 146 odůvodnění), je transparentnost trhu relativně vysoká,
         zejména z toho důvodu, že platina je kótována na burzách s kovy, že jsou zveřejňovány výrobní a prodejní statistiky, z důvodu
         omezeného a známého počtu přímých zákazníků na trhu, z důvodu, že odvětví platiny tvoří relativně uzavřená skupina podniků,
         které pojí úzké vztahy, že hlavní používané smlouvy jsou zvláštní povahy, konkrétně dlouhodobé smlouvy zakazující další prodej
         zakoupeného výrobku, a že veškeré zvyšování objemu výroby obvykle probíhá prostřednictvím investičních projektů, jejichž podrobnosti
         jsou v příslušném odvětví obecně známé.

      229    Za těchto podmínek je namístě dospět k závěru, že Komise právem shledala, že existuje velmi značná transparentnost nejen v oblasti
         cen, ale i v oblasti výroby, prodeje, zásob a nových investic.

      230    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       K perspektivám růstu trhu s platinou

       Argumenty účastnic řízení
      231    Podle žalobkyně je analýza vlastností trhu provedená Komisí nesprávná. Skutečnost, že vývoj poptávky je pomalý, nemůže být
         překážkou silné hospodářské soutěže a přesunů tržních podílů z toho vyplývajících. Žalobkyně podporuje své tvrzení odkazem
         na zprávu NERA. Podle bodu 4.1.4 této zprávy, pokud je, jako v projednávaném případě, daný průmysl charakterizován nadprodukcí,
         musejí výrobci soutěžit zejména snížením svých výrobních nákladů, aby se vyhnuli ukončení nadbytečných výrobních výkonů. Podle
         žalobkyně přitom vývoj tržních podílů a snížení reálných cen platiny v období 1985–1995, stejně jako reakce společnosti Amplats,
         která zvýšila svou výrobu za nižší ceny, a společnosti Implats, která přijala významné racionalizační opatření, prokazují,
         že struktura trhu s platinou nezpůsobila oligopolní spolupráci mezi největšími výrobci.

      232    Komise tvrdí, že po zamýšleném spojení by dva hlavní výrobci měli značně podobné struktury nákladů. Souběžné chování, i pokud
         jde o snížení nákladů, by tak bylo inteligentní strategií. Navíc je pravda, že trh charakterizovaný pomalým růstem nepodporuje
         nové vstupy nebo silnou hospodářskou soutěž.

       Závěry Soudu
      233    Žalobkyně nepopírá, že trh charakterizovaný pomalým růstem v zásadě nepodporuje nové vstupy a silnou hospodářskou soutěž.
         Pouze zpochybňuje, vycházejíc z historie tržního vývoje, použitelnost této zásady na trh s platinou.

      234    Žalobkyně nevyvrátila analýzu Komise (body 160 až 172 odůvodnění sporného rozhodnutí), že v minulosti existovala tendence
         k oligopolní dominanci, když Komise vycházela z přezkumu růstu trhu a vývoje tržních podílů během posledního desetiletí, ze
         slabé přímé cenové hospodářské soutěže vzhledem k dlouhodobým smlouvám s kupujícími, ze stálosti vysokých cen a z chování
         hlavních subjektů na trhu.

      235    Odůvodnění žalobkyně je založeno na předpokladu růstu poptávky, který není srovnatelný s předpokládaným růstem poptávky v období
         1995–2000. V letech 1985–1995, kdy kolísaly tržní podíly a ceny a kdy reagovali společnosti Amplats a Implats, jak uvádí žalobkyně,
         se poptávka téměř zdvojnásobila z 2 830 000 na 5 205 000 uncí ročně (viz zpráva NERA, tabulka 3.1, s. 15), zatímco v letech
         1995-2000 se poptávka podle předpovědí neměla podstatně zvyšovat a měla se zvýšit z 4 705 000 na 5 570 000 uncí ročně (viz
         bod 127 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      236    Konečně, analýza žalobkyně nebere v potaz dopad spojení na strukturu trhu a účinek vzniku nového subjektu vzhledem k jeho
         hlavnímu soutěžiteli, společnosti Amplats. Přitom, i kdyby byla analýza žalobkyně správná, pokud jde o minulost, nic to nemění
         na skutečnosti, že výsledkem spojení by byla situace, kdy dva hlavní výrobci mají značně podobné struktury nákladů a kdy,
         vzhledem ke struktuře trhu s platinou, by bylo souběžné protisoutěžní chování z hospodářského hlediska rozumnější strategií
         než strategie soutěže na úkor maximalizace spojených zisků.

      237    Za těchto podmínek, vzhledem ke stabilitě trhu s platinou, jehož předpokládaný průměrný roční růst na období 1995–2000 činí
         přibližně 3 %, mohla Komise správně učinit závěr, že noví soutěžitelé by nebyli povzbuzováni ke vstupu na tento trh a existující
         soutěžitelé by neměli tendenci uplatňovat útočnou strategii za účelem získání další poptávky.

      238    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       K rovnováze mezi nabídkou a poptávkou

       Argumenty žalobkyně
      239    Žalobkyně dále uplatňuje, že obavy Komise, pokud jde o případné zvýšení cen platiny, byly také zjevně ovlivněny jejím neodůvodněným
         názorem o pravděpodobném vzniku nedostatku dodávek (bod 136 odůvodnění sporného rozhodnutí).

      240    Podle názoru žalobkyně však bylo stanovisko Komise v rozporu s převažujícím názorem průmyslových subjektů, které zdůraznily
         existenci přebytku dodávek, jež by se mohl v průběhu následujících let vyrovnat.

       Závěry Soudu
      241    V bodě 127 odůvodnění sporného rozhodnutí odkazuje Komise na různé předpovědi změn vývoje budoucí poptávky zpracované samotnými
         stranami a společnostmi Anderson, Wilson & Partners Inc., BOE Nat West Securities, SBC Warburg a Engelhard, přičemž tyto předpovědi
         se liší společnost od společnosti.

      242    Komise v bodech 128 až 131 sporného rozhodnutí nicméně také předložila podrobnou analýzu faktorů, kterou ostatně žalobkyně
         nezpochybňuje, na nichž zakládá předpověď, že poptávka by měla v příštích letech mírně vzestupnou tendenci.

      243    Šlo o tyto faktory:

      –        zvýšení výroby katalytických konvertorů z důvodu předpokládaného zpřísnění nebo přijetí právních předpisů v oblasti boje proti
         znečištění ve Spojených státech, Evropě, Brazílii a Argentině do konce tohoto století a z důvodu vyšší spotřeby platiny v katalytických
         konvertorech u dieselových motorových vozidel;

      –        růst poptávky po platině v odvětví bižuterie v Japonsku, Spojených státech a pravděpodobně v Číně;
      –        pokud jde o průmyslové použití, zástupné operace v petrolejářském a chemickém průmyslu z důvodu obnovení provozu zařízení,
         které bylo uzavřeno v období recese;

      –        zvýšené používání osobních počítačů, jelikož platina bude více používána na pláště harddisků a na jiné komponenty;
      –        konečně, dlouhodobější používání palivových článků.
      244    Bez ohledu na to, která z předložených předpovědí vývoje nabídky je nejpřesnější, Komise navíc vysvětlila v bodech 134 až
         136 odůvodnění sporného rozhodnutí, že světové nabídce platiny by po spojení dominovaly jihoafrické podniky, a že by v důsledku
         toho jakýkoliv nedostatek nabídky vzhledem k poptávce mohl být vyvážen pouze těmito jihoafrickými podniky.

      245    S ohledem na tyto údaje, které žalobkyně nezpochybnila, je namístě učinit závěr, že analýza Komise týkající se vývoje nabídky
         a poptávky platiny nebyla stižena zjevně nesprávným posouzením.

      246    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       K marginálním a alternativním zdrojům dodávek

       Argumenty účastnic řízení
      247    Žalobkyně uplatňuje, že Komise při zkoumání překážek vstupu na trh nebrala dostatečně v úvahu:

      –        kumulativní účinek různých marginálních a alternativních zdrojů dodávek, a zejména rostoucí potenciál recyklované platiny;

      –        čtyři miliony uncí zásob platiny nashromážděných od roku 1985;
      –        zvyšující se zastupitelnost platiny palladiem;
      –        výrobu Ruska a prodeje jeho zásob;
      –        plány marginálních dodavatelů, jako jsou společnosti Stillwater ve Spojených státech a Hartley v Zimbabwe, směřující k nové
         výrobě značného rozsahu.

      248    V tomto ohledu žalobkyně poznamenává, že v dopise jihoafrické vlády ze dne 19. dubna 1996 se uvádí, že světové zásoby mimo
         Jihoafrickou republiku a Zimbabwe by teoreticky mohly uspokojit světovou poptávku na 20 let.

      249    Komise zásadně pochybila, když neposoudila dopad, jaký by měly různé marginální zdroje dodávek a další skutečnosti schopné
         ovlivnit hospodářskou soutěž v případech zvýšení cen, například o 10 nebo 20 %. Pokud by takové zvýšení mohlo být zachováno,
         skutečně by to znamenalo, že entita vytvořená spojením jednající ve vzájemné shodě se společností Amplats je schopná jednat
         do značné míry nezávisle na svých soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích.

      250    Komise tedy řádně neposoudila, jaký by nastal vývoj cen při neexistenci žalobkyní dovolávaných skutečností, a ještě méně se
         věnovala zvětšujícímu se významu těchto skutečností v budoucnosti, pokud by skutečně došlo k hypotetickému zvýšení cen, jehož
         se Komise nejvíce obávala. Jedná se zde o nedostatek odůvodnění v rozporu s článkem 190 Smlouvy v rozsahu, v němž je zřejmé,
         že 37 % trhu zastoupených marginálními zdroji dodávek by spolu s ostatními skutečnostmi umožnilo omezení zvyšování cen.

      251    Pokud jde o Komisi, ta se odvolává na body 91 až 95 odůvodnění sporného rozhodnutí týkající se recyklace, na body 29 až 32
         týkající se zastupitelnosti platiny palladiem, na bod 138 písm. c) pojednávající o zásobách, na body 122 až 125, 134, 135
         a 173 odkazující na ruskou výrobu a na prodeje zásob, na body 85 až 90 a na bod 138 písm. c) týkající se nových výrob, na
         body 193 až 204 věnované hospodářské analýze předložené účastnicemi řízení. Komise na konci bodu 138 odůvodnění sporného rozhodnutí
         uzavřela, že reakce ze strany podružných zdrojů dodávek ze zásob, nové doly a recyklace by nemohly zabránit zneužití dominantního
         postavení. Komise zároveň v bodě 203 konstatovala, že je velmi nepravděpodobné, že by dodavatelé vně oligopolu, jiné zásoby
         než ruské a dostupnost recyklované platiny měli na trh takový vliv, aby mohli poskytnout dostatečné objemy k tomu, aby zabránili
         zneužití spojeného dominantního postavení. Posledně uvedený závěr přitom vzal v úvahu stávající situaci Ruska, které je kromě
         LPD hlavním zdrojem hospodářské soutěže na trhu.

      252    Pokud jde o argument žalobkyně, podle nějž by 37 % trhu reprezentujících marginální zdroje dodávek a ostatní skutečnosti zamezily
         zvyšování cen, Komise uplatňuje, že samotní jihoafričtí výrobci představovali v roce 1995 63 % trhu a že by se měl tento číselný
         údaj značně zvýšit (na úroveň blížící se 80 %), pokud by Rusko již od roku 1997 neprodávalo ze svých zásob. Komise dále tvrdí,
         že značná část marginální hospodářské soutěže je hypotetická a po několik let by žádným způsobem nemohla vykonávat tlak na
         trh.

      253    Komise nakonec uplatňuje, že žalobkyně neodůvodnila tvrzení, že jiné než jihoafrické zásoby by teoreticky mohly uspokojit
         světovou poptávku na dalších 20 let. Žalobkyně ani neuvádí, jaké důsledky pro trh by přinesly tyto jiné „teoreticky“ postačující
         zásoby.

       Závěry Soudu
      254    Je nutné konstatovat, že teze žalobkyně není skutkově podložena.

      255    Komise v bodech 93, 94 a 95 odůvodnění sporného rozhodnutí zkoumá hranice možného růstu recyklace platiny, zejména z katalytických
         konvertorů, vztahující se k nákladům na sběr odpadu, vývozu vozidel do třetího světa, které tím uniknou z recyklačního systému,
         a jiným skutečnostem.

      256    V bodě 138 písm. c) sporného rozhodnutí se Komise řádně zabývá otázkou čtyř milionů uncí zásob platiny shromážděných od roku
         1985.

      257    V bodech 29 až 32 se zmiňuje o hranicích zvyšující se tendence nahrazovat platinu palladiem.

      258    V bodě 81 odůvodnění se Komise zabývá ruskou výrobou a prodejem z ruských zásob. V bodech 123 až 125, 134 a 173 Komise posuzuje
         možnosti vývoje ruské výroby. V bodech 171 a 173 zvažuje, ale nakonec vylučuje možnost Ruska využívat své zásoby selektivně
         s cílem možného monopolistického pokusu snížit výrobu.

      259    Projekty marginálních dodavatelů, jako jsou společnosti Stillwater ve Spojených státech a Hartley v Zimbabwe, jsou zkoumány
         v bodě 88.

      260    Kumulativní účinek různých marginálních a alternativních zdrojů dodávek je analyzován v bodech 138 písm. c) a 202 odůvodnění.

      261    Oproti tvrzení žalobkyně je tudíž zřejmé, že Komise dostatečně zohlednila výše uvedené prvky posouzení a že v tomto směru
         řádně odůvodnila své rozhodnutí.

      262    Pokud jde o argument žalobkyně, že Komise řádně neposoudila vývoj cen, ke kterému by došlo v případě neexistence jí uplatněných
         skutečností, postačí konstatovat, že když Komise posuzuje předvídatelný dopad spojení na trh, není povinna zkoumat, jaký by
         byl vývoj na trhu v minulosti v případě neexistence jednoho nebo více faktorů hospodářské soutěže. Komise je totiž v rámci
         svého přezkumu povinna pouze ověřit, zda, zejména z důvodu předchozího vývoje soutěžních podmínek na relevantním trhu, by
         spojení podniků mohlo vést k situaci v níž jeden nebo více podniků má hospodářskou sílu, která jim umožňuje zneužít takové
         situace, zvláště zvyšováním cen.

      263    Z toho vyplývá, že výtky žalobkyně musí být zamítnuty.

      –       Ke strukturálním vazbám

       Argumenty účastnic řízení
      264    Žalobkyně uplatňuje, že Komise nevzala v úvahu judikaturu Soudu (rozsudek ze dne 10. března 1992, SIV a další v. Komise, T‑68/89,
         T‑77/89 a T‑78/89, Recueil, s. II‑1403, dále jen „rozsudek Ploché sklo“), která v rámci článku 86 Smlouvy podmiňuje konstatování
         kolektivního dominantního postavení existencí strukturálních vazeb mezi dvěma podniky, například prostřednictvím technologického
         náskoku prostřednictvím dohod nebo licencí, které jim umožňují jednat nezávisle na jejich soutěžitelích, zákaznících a nakonec
         i spotřebitelích. Komise v projednávané věci neprokázala existenci strukturálních vazeb ani skutečnost, že entita vytvořená
         spojením a společnost Amplats budou jednat jako jediná dominantní entita. Jedná se zároveň o porušení povinnosti odůvodnění
         ve smyslu článku 190 Smlouvy.

      265    V tomto ohledu žalobkyně zdůrazňuje, že ve sporném rozhodnutí Komise odkazuje na následující strukturální vazby mezi entitou
         vytvořenou spojením a společností Amplats (body 156 a 157 odůvodnění):

      –        vazby v některých průmyslových odvětvích, zejména společný podnik v ocelářském odvětví;
      –        nedávný nákup 6 % kapitálu společnosti Lonrho společností AAC, s předkupním právem na dalších 18 %.
      266    Tato analýza je nedostačující ze tří důvodů.

      267    Zaprvé, žádná z těchto skutečností se přímo netýkala odvětví platinoidů. První se konkrétně týkala vazeb vytvořených s jinými
         průmyslovými odvětvími a jak první tak druhá byly spíše záležitostí společnosti AAC, než její dceřiné společnosti Amplats,
         jež působí v platinovém odvětví.

      268    Zadruhé, tyto vazby měly daleko ke strukturálním vazbám, které podle rozsudku Ploché sklo postačují k vytvoření společného
         dominantního postavení ve smyslu článku 86 Smlouvy.

      269    Zatřetí, nedávná investice společnosti AAC do kapitálu společnosti byla nepřátelskou transakcí vůči společnosti Gencor a spojení.
         Tato investice naznačovala sama o sobě, že existující vazby mezi různými společnostmi nebrání vzájemné agresivní hospodářské
         soutěži.

      270    Komise uplatňuje, že ve své předchozí rozhodovací praxi se vždy nedovolávala existence hospodářských vazeb, aby mohla učinit
         závěr, že existuje kolektivní dominantní postavení, a dále, že v rozsudku Ploché sklo (bod 358) Soud nestanovil existenci
         hospodářských vazeb jako požadavek ani neomezil pojem „hospodářské vazby“ na vazby strukturální, jak uplatňuje žalobkyně.
         Komise tudíž právem chápe tento pojem jako pojem zahrnující vztah vzájemné závislosti, který existuje mezi členy úzkého oligopolu.

      271    Krom toho i kdyby Soud vyžadoval existenci hospodářských vazeb v rámci působnosti článku 86 Smlouvy, neznamená to, že stejný
         požadavek by měl existovat v rámci kontroly spojování podniků.

      272    Mimoto, i kdyby měl být pojem „hospodářské vazby“ vykládán v užším smyslu, existovalo by několik takových vazeb, i když je
         žalobkyně podceňuje, a to mezi stranami zamýšleného spojení a společností Amplats, které by mohly posílit společné zájmy členů
         úzkého oligopolu (body 155 až 157 sporného rozhodnutí).

       Závěry Soudu
      273    Soud v rozsudku Ploché sklo odkazoval na strukturální typy vazeb pouze jako na příklad a nestanovil, že takové vazby musejí
         nezbytně existovat, aby mohla být konstatována existence kolektivní dominance.

      274    Soud pouze zdůraznil (bod 358 rozsudku), že v zásadě nelze vyloučit, že se dva nebo více nezávislých hospodářských entit na
         určitém trhu spojí prostřednictvím hospodářských vazeb, a společně tak získají dominantní postavení ve vztahu k ostatním entitám
         na témže trhu. Ve stejném bodě Soud doplňuje, že tak by tomu mohlo být například, když dva nebo více nezávislých podniků společně
         získají prostřednictvím dohod nebo licencí technologický náskok, který jim umožňuje jednat do značné míry nezávisle na jejich
         soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích.

      275    Z uvedeného rozsudku nelze vyvodit, že Soud zúžil pojem „hospodářské vazby“ na vazby strukturální, jak uvádí žalobkyně.

      276    Krom toho z právního nebo hospodářského hlediska neexistuje žádný důvod vyjmout z pojmu „hospodářské vazby“ vztah vzájemné
         závislosti mezi členy úzkého oligopolu, v jehož rámci na trhu, který má příslušné vlastnosti, zejména pokud jde o koncentraci
         trhu, transparentnost a homogenitu výrobku, mohou předvídat vzájemné chování, a jsou tedy silně motivováni přizpůsobovat své
         tržní chování tak, aby zejména maximalizovali svůj společný zisk omezením výroby za účelem zvýšení cen. V tomto kontextu si
         je totiž každý podnik vědom toho, že jeho silně soutěžní jednání s cílem zvýšit jeho tržní podíl (například snížení cen) by
         vyvolalo stejné jednání ostatních podniků, takže by ze své iniciativy neměl žádný prospěch. Snižování cen by tedy byly vystaveny
         všechny podniky.

      277    Tento závěr platí tím spíše v oblasti kontroly spojování podniků, jejímž cílem je zamezit vytvoření nebo posílení protisoutěžních
         tržních struktur. Tyto struktury mohou být výsledkem jak existence hospodářských vazeb v úzkém slova smyslu obhajovaných žalobkyní,
         tak tržních struktur oligopolního typu, kde si každý podnik může uvědomit společné zájmy a zejména zvyšovat ceny, aniž by
         musel uzavřít smlouvu nebo postupovat ve vzájemné shodě.

      278    V projednávaném případě je tedy výtka žalobkyně vycházející z toho, že Komise neprokázala existenci strukturálních vazeb,
         neúčinná.

      279    Komise právoplatně dospěla k závěru, vycházejíc z předpokládané změny tržní struktury a podobnosti nákladů společností Amplats
         a Implats/LPD, že by zamýšlené spojení vytvořilo kolektivní dominantní postavení a ve skutečnosti by vedlo k duopolu tvořenému
         těmito dvěma podniky.

      280    Ke stejnému účelu Komise rovněž mohla vzít v úvahu hospodářské vazby, na něž odkazují body 156 a 157 odůvodnění sporného rozhodnutí.

      281    Žalobkyně neopodstatněně zpochybňuje relevantnost těchto vazeb z důvodu, že se netýkají přímo platinového průmyslu a že se
         týkaly spíš AAC než společnosti Amplats. Komise totiž vzala v úvahu vazby mezi hlavními výrobci platiny týkající se činností
         mimo výrobu platinoidů (bod 156 odůvodnění sporného rozhodnutí) nikoli jako skutečnosti prokazující existenci hospodářských
         vazeb ve striktním smyslu zastávaném žalobkyní, ale jako skutečnosti přispívající k usměrňování členů oligopolu zvyšováním
         rizika sankcí v případě, kdy jeden člen by jednal způsobem nepřijatelným pro ostatní. Tato analýza je ostatně potvrzena studií
         vypracovanou poradcem, týkající se možných soutěžních reakcí společnosti Implats vůči LPD, jež je obsažena v dokumentech představenstva
         společností Gencor a Implats, ze dne 6. května 1994, citovaných ve sporném rozhodnutí (bod 158 odůvodnění): podle tohoto konzultanta
         byly jedním z možných scénářů „nařízené útoky a signály zaměřené na cenovou válku, například Rh (rhodium)“.

      282    Skutečnost, že předmětné vazby se týkají společnosti AAC, a nikoli přímo společnosti Amplats, nemůže oslabit úvahu Komise.
         Jelikož společnost Amplats byla kontrolována společností AAC, Komise opodstatněně dospěla k závěru, že existující vazby mezi
         posledně jmenovanou společností a ostatními podniky, ať působícími, nebo nepůsobícími na trzích s platinou, by mohly mít příznivý,
         nebo nepříznivý vliv na společnost Amplats.

      283    Pokud jde o argument, že nedávná investice společnosti AAC do společnosti Lonrho byla nepřátelskou transakcí vůči společnosti
         Gencor a spojení a že tato investice naznačovala sama o sobě, že existující vazby mezi různými společnostmi nebrání vzájemné
         agresivní hospodářské soutěži, Komise tvrdí jednak, že žalobkyně nepředložila důkaz o nepřátelské povaze této transakce, a jednak,
         že nezávisle na jejím odůvodnění tato transakce upevnila existující vazby mezi dvěma nejvýznamnějšími soutěžiteli na trhu.

      284    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       K jiným soutěžním prostředkům než je technologický vývoj

       Argumenty účastnic řízení
      285    Žalobkyně uvádí, že přes vyspělost technologie výroby a těžby Komise nevzala v úvahu ostatní netechnické aspekty soutěžních
         výhod, jako jsou dostupné nerostné zásoby, obchodní řízení a rozličné pobídky různým výrobcům, což vše staví podniky do odlišných
         pozic, pokud jde o jejich schopnost soutěžit.

      286    Komise nepopírá, že hospodářská soutěž je možná v technologicky vyspělém odvětví. Přesto však neexistence technologických
         změn vylučuje významný zdroj hospodářské soutěže. Mimoto argument žalobkyně zdůrazňuje význam různých způsobů řízení a základních
         zdrojů. Jedním z nejdůležitějších charakteristických rysů navrhovaného spojení z hlediska jeho dopadu na hospodářskou soutěž
         je ten, že by vyloučilo soutěžitele (LPD), jehož způsob řízení a struktura nákladů se významně liší od způsobu řízení a struktury
         nákladů společností Implats a Amplats.

       Závěry Soudu
      287    Na rozdíl od tvrzení žalobkyně Komise vzala v úvahu v bodech 152 a 153 odůvodnění sporného rozhodnutí skutečnost, že i v technologicky
         vyspělém odvětví je hospodářská soutěž stále možná prostřednictvím použití nových pracovních metod a výrobní technologie,
         jakož i skutečnost, že mezi čtyřmi největšími výrobci platiny existovaly rozdíly v řízení, že technologický vývoj těžby platiny
         je relativně pomalý a že nebyl očekáván žádný technologický úspěch, který by mohl zásadně změnit strukturu platinového průmyslu.

      288    Sporné rozhodnutí tudíž vzalo v úvahu všechny ostatní netechnické aspekty soutěžních výhod hospodářské soutěže. Výtku žalobkyně
         je tedy namístě zamítnout.

      –       K posouzení reakce třetích osob

       Argumenty žalobkyně
      289    Podle žalobkyně Komise nebrala v úvahu neutrální nebo pozitivní reakci na spojení ze strany většiny zákazníků a jiných třetích
         osob, která je uvedena v bodech 2.17 až 2.21 odpovědi na oznámení námitek. Pokud by přitom třetí osoby nevěřily, že okrajové
         a jiné soutěžní vlivy by omezily případné zvýšení cen, určitě by reagovaly negativně.

       Závěry Soudu
      290    Žalobkyně nepředložila žádný důkaz, který by mohl prokázat její tvrzení. Skutečnost, že Komise ve své analýze trhu zdůraznila
         negativní reakce na navrhované spojení ze strany zákazníků a jiných třetích osob, neprokazuje, že nevzala v úvahu názory těch,
         kteří měli reakci pozitivní nebo neutrální.

      291    Každopádně, i když názor zákazníků a jiných třetích osob může být důležitým zdrojem informací o předpokládaném dopadu spojení
         na trh, Komise jimi nemůže být vázána při vlastním samostatném posouzení dopadu spojení na tento trh.

      292    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       K oligopolním tendencím v minulosti

       Argumenty účastnic řízení
      293    Žalobkyně uplatňuje, že Komise tím, že shledala existenci sklonu k vytvoření kolektivního dominantního postavení v platinovém
         průmyslu v minulosti, přehlédla skutečnost, že tržní podíly v čase kolísaly (žalobkyně odkazuje na zprávu NERA, tabulku na
         s. 15), a že, jak Komise sama připouští, progresivní pokles tržních podílů hlavních výrobců byl známkou určitého stupně hospodářské
         soutěže na trhu. Mimoto ceny se v posledním desetiletí reálně snížily (zpráva NERA, tabulka 3.2, s. 18; graf 3 přílohy 10
         k odpovědi na oznámení námitek převzaté v příloze 11 k žalobě).

      294    Komise uplatňuje, že i když samo sporné rozhodnutí připouští existenci hospodářské soutěže v minulosti, existovalo rovněž
         souběžné chování nebo chování obdobné chování podniků v rámci kartelové dohody.

       Závěry Soudu
      295    Na rozdíl od tvrzení žalobkyně z bodů 166 a 173, 168 až 172 a 204 odůvodnění sporného rozhodnutí vyplývá, že Komise náležitě
         zohlednila jak kolísání tržních podílů, tak cenový vývoj, ve své analýze týkající se konkrétního soutěžního rámce, v němž
         jihoafričtí dodavatelé působili před spojením.

      296    Přezkoumaná výtka tedy musí být zamítnuta.

      –       Závěr
      297    Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že Komise ve sporném rozhodnutí právem dospěla k závěru (bod 219 odůvodnění), že spojení
         podniků by vedlo k vytvoření duopolního dominantního postavení společností Amplats a Implats/LPD na trhu s platinou a rhodiem
         a mělo by za následek významné narušení hospodářské soutěže na společném trhu ve smyslu článku 2 nařízení č. 4064/89. Z toho
         také vyplývá, že odůvodnění rozhodnutí splňuje požadavky článku 190 Smlouvy.

      298    Jelikož všechny výtky žalobkyně byly zamítnuty, musí být rovněž zamítnuty přezkoumané žalobní důvody.

       K žalobním důvodům vycházejícím jednak z porušení čl. 8 odst. 2 nařízení č. 4064/89 tím, že Komise nepřijala závazky navržené
         stranami spojení, a jednak z porušení článku 190 Smlouvy

       Argumenty účastnic řízení
      299    Žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že odmítla přijmout závazky navržené stranami
         spojení, a rovněž tím, že své odmítnutí právně dostačujícím způsobem neodůvodnila, čímž porušila článek 190 Smlouvy.

      300    Žalobkyně připomíná, že podle bodu 215 odůvodnění sporného rozhodnutí strany navrhly Komisi závazky, které měly zmírnit soutěžní
         problémy vyvolané spojením. Tyto závazky byly předloženy členským státům a diskutovány na jednání poradního výboru dne 9. dubna
         1996.

      301    Jednalo se o tři závazky:

      a)      zvýšení výrobní kapacity šachty (...) o (...) uncí;
      b)      zachování stávající úrovně výroby (...) uncí (...);
      c)      vytvoření nového dodavatele na trhu.
      302    Podle žalobkyně Komise (bod 216 odůvodnění sporného rozhodnutí) neprávem odmítla tyto závazky, když měla za to, že se vztahují
         ke způsobu chování, a z toho důvodu nemohou být přijaty v rámci nařízení č. 4064/89. Žalobkyně přitom tvrdí, že Komise v minulosti
         již přijala závazky vztahující se ke způsobu chování v rámci tohoto nařízení. Cituje k tomu několik rozhodnutí, v rámci kterých
         Komise jasně přijala závazky toho druhu.

      303    Žalobkyně poznamenává, že závazky jsou odmítnuty v bodě 216 odůvodnění sporného rozhodnutí z důvodu, že „výroba mohla být
         omezena v jiných šachtách ve vlastnictví nové entity vytvořené spojením jednoduše pro udržení celkového objemu výroby na úrovni
         (...) uncí, čímž by se snížila celková výroba“. Podle názoru žalobkyně tento argument nedává smysl. Podle ní závazek spočíval
         v rozvoji doplňkového objemu výroby (...) uncí v šachtách (...) a v zachování stávající úrovně výroby. Nemohlo by tak dojít
         k žádnému snížení výroby před tím, než by byl k dispozici další objem výroby.

      304    Žalobkyně rovněž popírá argument Komise (bod 216 odůvodnění sporného rozhodnutí), že pokud by jeden z dodavatelů zachoval
         svou výrobu na určité úrovni, druhý člen oligopolu, společnost Amplats, by o tom věděla, což by vytvořilo tlak na zvýšení
         cen. Žalobkyně tvrdí, že závazek nepředpokládal existenci horní hranice výroby entity vytvořené spojením. Společnost Amplats
         by tedy nemohla předpokládat, že entita vytvořená spojením by reagovala na zvýšení poptávky zachováním výroby na stávající
         úrovni. Každopádně podniky mají nárok na zisk ze svých hospodářských činností v rozsahu, v němž výše tohoto zisku není nepřípustná
         nebo nepoctivá z hlediska práva hospodářské soutěže. Podle žalobkyně by přitom veškeré jednání entity vytvořené spojením a společnosti
         Amplats, které by vedlo k takovém zisku, mohlo být předmětem zásahu jihoafrických orgánů.

      305    Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise vůbec nevzala v úvahu konstatování jihoafrických orgánů, že společnost Amplats již dominantní
         postavení měla a čelila by účinné soutěži ze strany entity vytvořené spojením. Postoj Komise tedy nebyl v souladu s obavami
         vyjádřenými se znalostí případu jihoafrickými orgány ohledně stávající tržní struktury.

      306    Pokud jde o vytvoření nového dodavatele, který by podle Komise měl nepatrný vliv, žalobkyně uplatňuje, že pokud by její ostatní
         výtky určené Komisi ohledně jejího postoje k závazkům byly opodstatněné, tento aspekt sporného rozhodnutí nemůže být obhájen.

      307    Žalobkyně krom toho popírá tvrzení Komise, že závazky neodrážely růst trhu, na němž se shodly všechny osoby, které se k této
         otázce vyjádřily (bod 216 sporného rozhodnutí). Žalobkyně se domnívá, že tento názor byl v rozporu s názorem většiny průmyslových
         podniků, které zdůraznily existenci nadbytku dodávek, jež by mohl být během několika let vyrovnán. Tento názor byl podpořen nejméně třemi nezávislými zprávami přiloženými
         k odpovědi stran na oznámení námitek, na kterou Komise pouze stručně odkázala ve sporném rozhodnutí. V tomto kontextu závazek
         stran zachovat stávající úroveň výroby představoval krok, který může rozptýlit obavy Komise.

      308    Mimoto žalobkyně tvrdí, že by bylo možné dbát nad dodržováním nabídnutých závazků. Zejména by bylo možné ověřit zachování
         stávajícího stupně výroby prostřednictvím povinnosti předkládat Komisi každé čtvrtletí údaje o výrobě, které by se mohly každoročně
         srovnávat s údaji uvedenými ve výroční zprávě a účetních závěrkách ověřených auditorem. Pokud jde o další nabízený závazek,
         tedy vývoj projektu (...), žalobkyně se domnívá, že by byl snadno ověřitelný, navzdory jeho strukturální povaze, formou auditovaných
         zpráv o postupu a ročními kontrolami na místě. Kontrola plnění těchto závazků by tedy nebyla složitější než v případě jiných
         závazků přijatých v jiných věcech.

      309    Konečně, Komise při odmítnutí navrhovaných závazků nemohla vycházet ze skutečnosti, že by bylo složitější ověřovat jejich
         plnění, jelikož všechny výrobní infrastruktury skupiny vytvořené spojením by se nacházely v Jihoafrické republice. Podle žalobkyně,
         pokud má totiž Komise pravomoc podle práva Společenství a mezinárodního práva zabránit spojení podniků uskutečněnému mimo
         Společenství, musí na takové spojení použít přinejmenším stejné normy a kritéria jako na spojení podniků uvnitř Společenství.

      310    Komise zpochybňuje, že závazek by zachoval výrobu a rozvinul projekt (...), tedy zvýšil výrobu. Podle Komise navrhovaný závazek měl pouze zachovat stávající úroveň výroby rozvinutím nových výrobních kapacit. Sporné rozhodnutí (bod 216 odůvodnění) přitom vysvětlilo, proč
         by to v žádném případě nebylo postačující na rostoucím trhu. Navíc argument žalobkyně, že společnost Amplats by si neuměla
         představit, že entita vytvořená spojením by přestala zvyšovat výrobu v odpovědi na zvýšenou poptávku, znamená popření existence
         oligopolu. Konečně, z důvodů popsaných v rámci prvního žalobního důvodu směřujícího ke zrušení, by v tomto ohledu bylo nereálné
         navrhovat, že jihoafrické úřady pro hospodářskou soutěž by měly jakýkoliv zájem zasáhnout v případě úmyslného omezení výroby.

      311    Komise má za to, že závazky vztahující se ke způsobu chování nemohou být přijaty. V kontextu nařízení č. 4064/89 musí být
         řešení přijaté v reakci na koncentraci hospodářské síly na trhu vyplývající ze spojení ve své podstatě strukturální. Jelikož
         cílem nařízení č. 4064/89 je zabránit vytvoření situací, ve kterých je prostor pro protisoutěžní chování, které neimplikuje
         postup ve vzájemné shodě, Komise může zohlednit pouze závazky napomáhající vyloučení možnosti zneužití. Krom toho článek 2
         nařízení č. 4064/89 výslovně zabraňuje Komisi povolit spojení podniků vytvářející nebo posilující dominantní postavení. Za
         těchto okolností slib nezneužívat dominantního postavení není postačující a není v souladu s požadavky stanovenými v nařízení
         č. 4064/89.

      312    Komise nesouhlasí s analýzou, kterou provedla žalobkyně, závazků nabídnutých a přijatých v některých dřívějších věcech. Závazek
         může být považován za strukturální, pokud řeší strukturální problém, například přístup na trh. V tomto ohledu není nezbytné
         diskutovat otázku, zda navrhovaný závazek rozvíjet projekt (...) je strukturální, protože by v žádném případě nevyřešil daný
         problém s hospodářskou soutěží.

       Závěry Soudu
      313    Je namístě nejprve přezkoumat, jaký typ závazku může být přijat v rámci nařízení č. 4064/89, a konkrétněji, zda tvrzení Komise,
         že nemohou být přijaty závazky vztahující se ke způsobu chování, je právně opodstatněný.

      314    Ve světle sedmého bodu odůvodnění nařízení č. 4064/89, podle kterého „je proto zapotřebí vytvořit nový právní nástroj [...],
         který by umožnil účinnou kontrolu všech spojování z hlediska jejich účinku na soustavu hospodářské soutěže v rámci Společenství“,
         je hlavním cílem tohoto nařízení kontrolovat tržní struktury, a nikoli chování podniků, které má být v zásadě kontrolováno
         pouze v rámci článků 85 a 86 Smlouvy.

      315    Článek 8 odst. 2 nařízení č. 4064/89 stanoví:

      „Pokud Komise zjistí, že po případných změnách provedených dotyčnými podniky splňuje oznámené spojení kritérium stanovené
         v čl. 2 odst. 2, vydá rozhodnutí, ve kterém prohlásí, že spojení je slučitelné se společným trhem.

      Ke svému rozhodnutí může připojit podmínky a povinnosti určené k tomu, aby zajistila, že podniky dodrží závazky, které vůči
         Komisi přijaly vzhledem ke změnám původního plánu spojení [...]“

      316    Z těchto ustanovení a z čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení vyplývá, že pokud Komise dospěje k závěru, že spojení podniků může
         vytvořit nebo posílit dominantní postavení, je povinna spojení zakázat, i kdyby se podniky dotčené plánovaným spojením vůči
         ní zavázaly nezneužívat svého postavení.

      317    Jelikož cílem nařízení č. 4064/89 je zabránit vytvoření nebo posílení tržních struktur, které by mohly významně narušit účinnou
         hospodářskou soutěž na společném trhu, není možné připustit vznik takové situace ani na základě toho, že se dotyčné podniky
         zaváží nezneužívat svého dominantního postavení, i kdyby bylo snadné kontrolovat plnění těchto závazků.

      318    V důsledku toho je Komise v rámci nařízení č. 4064/89 oprávněná přijmout pouze závazky, které mohou zajistit slučitelnost
         oznámené transakce se společným trhem. Jinými slovy, závazky nabídnuté dotyčnými podniky musejí umožnit Komisi učinit závěr,
         že dotčené spojení podniků by nevytvořilo nebo neposílilo dominantní postavení ve smyslu čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení.

      319    Není proto podstatné rozlišovat navrhované závazky na závazky vztahující se ke způsobu chování a závazky strukturální. Je
         pravda, že strukturální závazky, jako například závazky snížit tržní podíl entity vytvořené spojením prostřednictvím prodeje
         dceřiné společnosti, jsou v zásadě upřednostňovány z hlediska cíle nařízení č. 4064/89 v rozsahu, v němž definitivně nebo
         alespoň na určitou dobu zabrání vzniku nebo posílení dominantního postavení, jež Komise předtím zjistila, aniž by krom toho
         byla vyžadována střednědobá nebo dlouhodobá opatření dohledu. Nicméně nelze a priori vyloučit, že závazky vztahující se prima facie ke způsobu chování, například neužívání ochranné známky po určité období nebo poskytnutí třetím soutěžitelům části výrobní
         kapacity podniku vytvořeného spojením, nebo obecněji, zajištění přístupu k základním infrastrukturám za nediskriminačních
         podmínek, rovněž mohou zabránit vzniku nebo posílení dominantního postavení.

      320    Za těchto podmínek je namístě zkoumat závazky navržené dotyčnými podniky případ od případu.

      321    V projednávané věci, přestože žalobkyně kvalifikuje rozvoj projektu (...) jako strukturální závazek, nepopírá, že, jak Komise
         poznamenává ve sporném rozhodnutí (bod 216 odůvodnění), tento závazek stejně jako ostatní navrhované závazky, tedy závazky
         zachovat stávající úroveň výroby a vytvořit nového dodavatele na trhu, by nemohly vyřešit otázku oligopolní struktury trhu
         vytvořené spojením.

      322    Dva první závazky nijak nezmění strukturu relevantního trhu jako duopolního trhu, ale pouze vymezují výrobní politiku společnosti
         Implats/LPD v rámci pouhé povinnosti vyrobit minimální množství, což může snížit možnost zneužití dominantního postavení v budoucnu
         v závislosti na vývoji poptávky, ale nezajistí, že nedojde k jakémukoliv typu zneužití, ani, což je ještě důležitější, že
         dominantní postavení zanikne.

      323    Žalobkyně nemůže krom toho tvrdit, že Komise nemohla odmítnout závazek z důvodu, že pokud by společnost Implats/LPD zachovala
         úroveň své výroby na určité úrovni, společnost Amplats by o tom věděla, což by vytvořilo tlak na zvýšení cen. Tento argument,
         dále rozvinutý, totiž pouze zpochybňuje samotnou existenci dominantního postavení a zdaleka neprokazuje, že navržený závazek
         by mohl vyloučit duopolní dominantní postavení vytvořené spojením. Argumenty žalobkyně k tomuto poslednímu bodu však již byly
         zamítnuty v rámci žalobního důvodu směřujícího ke zrušení, který vychází z porušení článku 2 nařízení č. 4064/89 a souvisí
         s konstatováním existence kolektivního dominantního postavení.

      324    Pokud jde o argumenty žalobkyně jednak, že podniky mají nárok na přiměřený zisk ze svých hospodářských činností, a jednak,
         že jakékoli chování entity vytvořené spojením a společnosti Amplats, které by vedlo k takovému zisku, by mohlo být předmětem
         zásahu jihoafrických orgánů, postačí konstatovat, bez ohledu na jejich opodstatněnost, že tyto argumenty nejsou relevantní
         pro posouzení, zda navržený závazek může, nebo nemůže vyloučit narušení struktury hospodářské soutěže vytvořené spojením.

      325    Pokud jde o třetí závazek, tedy vytvoření nového dodavatele, stačí uvést, že žalobkyně nepopírá analýzu vypracovanou Komisí,
         podle níž by tento závazek měl nepatrný dopad na výši budoucích dodávek platiny konečnému spotřebiteli. Žalobkyně pouze zdůrazňuje,
         uznávajíc podružnou povahu tohoto závazku, že pokud by její ostatní výtky určené Komisi ohledně jejího postoje k závazkům
         byly opodstatněné, tento aspekt rozhodnutí by nemohl být nijak obhájen.

      326    Jelikož Komise opodstatněně odmítla první dva závazky, jak bylo rozhodnuto výše, nedopustila se zjevně nesprávného posouzení,
         když měla za to, že třetí závazek, bez ohledu na jeho povahu, nemůže být přijat vzhledem k jeho nepatrnému vlivu na trh.

      327    Za těchto podmínek nejsou argumenty žalobkyně týkající se možností dohlížet nad dodržováním navržených závazků jakkoliv relevantní.
         Jelikož totiž závazky ve svém celku nebyly způsobilé vyloučit narušení účinné hospodářské soutěže vyvolané spojením, Komise
         je opodstatněně odmítla, přestože by nebylo zvlášť obtížné ověřovat jejich plnění.

      328    Komise se tedy odmítnutím závazků navržených společnostmi Gencor a Lonrho za účelem odstranění problémů s hospodářskou soutěží
         vyvolaných spojením nedopustila zjevně nesprávného právního posouzení ani zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu.

      329    Ve světle předcházejícího je tedy rozhodnutí krom toho dostatečně odůvodněno, co se týče odmítnutí závazků.

      330    Přezkoumané žalobní důvody tedy musí být zamítnuty.

       K nákladům řízení
      331    Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně
         neměla ve věci úspěch, je namístě posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      332    Podle prvního pododstavce čl. 87 odst. 4 jednacího řádu členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci,
         nesou vlastní náklady řízení. Spolková republika Německo tedy ponese vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (pátý rozšířený senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení Komise.
      3)      Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

               Azizi

                Vesterdorf

                García-Valdecasas

               Moura Ramos

                      Jaeger

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 25. března 1999.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               H. Jung

                     J. Azizi

         Obsah

      Skutkový základ sporu
      Řízení před Soudem
      Návrhová žádání účastnic řízení
      K přípustnosti
      K věci samé
      I –  K žalobnímu důvodu vycházejícímu jednak z porušení nařízení č. 4064/89 v tom smyslu, že toto nařízení neuděluje Komisi
         pravomoc zkoumat slučitelnost dotčeného spojení se společným trhem, a jednak z porušení článku 190 Smlouvy

      K nákladům řízení

      * Jednací jazyk: angličtina.