title: Věc T-808/19 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. ledna 2020 – Silgan International a Silgan Closures v. Komise („Řízení o předběžných opatřeních – Hospodářská soutěž – Žádost o informace – Článek 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 – Návrh na odklad vykonatelnosti – Nedostatek naléhavosti“)

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/33

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. ledna 2020 – Silgan International a Silgan Closures v. Komise
      (Věc T-808/19 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Hospodářská soutěž - Žádost o informace - Článek 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nedostatek naléhavosti“)
      (2020/C 95/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Silgan International Holdings BV (Amsterdam, Nizozemsko), Silgan Closures GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: D. Seeliger, H. Wollmann, R. Grafunder, B. Meyring a E. Venot, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Ernst, L. Wildpanner, A. Keidel a G. Meessen, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C(2019) 8501 final ze dne 20. listopadu 2019 v řízení podle čl. 18 odst. 3 a čl. 24 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (věc AT.40522 – Kovové obaly).

         Výrok

                  1)

                  Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-13/20: Žaloba podaná dne 8. ledna 2020 – Valiante v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/34

      Žaloba podaná dne 8. ledna 2020 – Valiante v. Komise
      (Věc T-13/20)
      (2020/C 95/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Diego Valiante (Antverpy-Berchem, Belgie) (zástupce: R. Wardyn)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. března 2019, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o připuštění do interního výběrového řízení COM/1/AD10/18 (AD10);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 27 služebního řádu přijetím rozhodnutí o zamítnutí připuštění žalobce do interního výběrového řízení z důvodu nedosažení minimální platové třídy.

                              —

                              Žalobce tvrdí, že minimální platová třída není skutečným ukazatelem schopností. V důsledku toho, požadavek minimální platové třídy brání náboru zkušených a kvalifikovaných uchazečů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení a článku 27 služebního řádu stanovením požadavku minimální platové třídy, který nemá stejné účinky na dočasné pracovníky a úředníky.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 27 služebního řádu stanovením požadavku ucházet se pouze v jedné oblasti, což brání náboru založeného na nejvyšší úrovni způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti na co nejširším možném základě.


title: Věc T-14/20: Žaloba podaná dne 8. ledna 2020 – Tratkowski v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/35

      Žaloba podaná dne 8. ledna 2020 – Tratkowski v. Komise
      (Věc T-14/20)
      (2020/C 95/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Michal Tratkowski (Brusel, Belgie) (zástupce: R. Wardyn, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. března 2019, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o připuštění do interního výběrového řízení COM/2/AD12/18;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 27 služebního řádu přijetím rozhodnutí o zamítnutí připuštění žalobce do interního výběrového řízení z důvodu nedosažení minimální platové třídy. Žalobce tvrdí, že minimální platová třída není skutečným ukazatelem schopností. V důsledku toho, požadavek minimální platové třídy brání náboru zkušených a kvalifikovaných uchazečů.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení a článku 27 služebního řádu stanovením požadavku minimální platové třídy, který nemá stejné účinky na dočasné pracovníky a úředníky.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 27 služebního řádu stanovením požadavku ucházet se pouze v jedné oblasti, což brání náboru založeného na nejvyšší úrovni způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti na co nejširším možném základě.


title: Věc T-20/20: Žaloba podaná dne 14. ledna 2020 – Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis v. Parlament

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/35

      Žaloba podaná dne 14. ledna 2020 – Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis v. Parlament
      (Věc T-20/20)
      (2020/C 95/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis AE (Kallithea Attikis, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 5. prosince 2019, kterým byla umístěna na druhé místo v nabídkovém řízení TRA/EU19/2019: Překladatelské služby, část 5 (překlad do angličtiny);

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu povinnost nahradit žalobkyni újmu, kterou utrpěla v důsledku ztráty smlouvy;

                  —

                  podpůrně, uložil Evropskému parlamentu povinnost nahradit žalobkyni újmu, kterou utrpěla v důsledku ztráty příležitosti;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu povinnost nahradit žalobkyni právní poplatky a další náklady a výdaje vzniklé v souvislosti s touto žalobou, a to i kdyby byla projednávaná žaloba zamítnuta.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění – Porušení povinnosti uvést odůvodnění, porušení článku 296 SFEU, bodu 31 oddílu 1 obecných ustanovení kapitoly 1 přílohy I finančního nařízení (EU) 2018/1046 (1) a článku 89 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2019/715 (2) – Porušení podstatných formálních náležitostí a práva na účinnou právní ochranu.

                              —

                              Žalobkyně tvrdí, že uvedené odůvodnění není dostatečně konkrétní, protože konkrétně neuvádí, jaký nedostatek každého dílčího kritéria odpovídá bodům, které byly odečteny za každou údajnou individuální chybu v překladu. Žalobkyně proto nemůže pochopit, čeho se chyba přesně týká, ani není schopen odpovídajícím způsobem analyzovat a argumentovat.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.

                              —

                              Hodnocení obsahuje řadu zjevně nesprávných posouzení ve vztahu k dílčím kritériím „Styl – srozumitelnost“, „plynulost – interpunkce“, jakož i „způsob prezentace a přesnost“ a „chybný překlad“.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nejasných hodnotících kritérií – Použití stejného kritéria dvakrát – Přidělení bodů za tutéž charakteristiku nabídek podle dvou různých hodnotících kritérií.

                              —

                              Jeden typ chyby není jasný, protože v glosáři k zadávací dokumentaci není obsažena žádná konkrétní analýza a nepředstavuje technický pojem v oboru překladatelství. Zadávací dokumentace rovněž upravuje přezkum týchž otázek ve dvou různých kritériích, což zkresluje výsledek hodnocení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 21 odst. 2 přílohy I finančního nařízení (EU) 2018/1046 – Nevhodné zvážení kritérií pro zadání zakázky.

                              —

                              Cena se počítá pouze z 33 %, zatímco kvalita z 66 %, ceně se přikládá jen velmi malý význam, což neutralizuje dopad nákladů v postupu zadání zakázky, podporuje odběr nepřiměřeně drahých služeb, a má tedy za následek nesprávné finanční řízení.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zadávací specifikace a článku 175 finančního nařízení (EU) 2018/1046, který se týká odkladné lhůty.

                              —

                              Navzdory oznámení Evropského parlamentu, které se týká odkladu podepsání dotyčné smlouvy, obsahoval Úřední věstník EU oznámení, že smlouva již byla podepsána ke dni 4. prosince 2019 a že nebyla zveřejněna žádná oprava, čímž došlo k porušení zadávací dokumentace a článku 175 finančního nařízení č. 2018/1046, který se týká odkladné lhůty.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/715 ze dne 18. prosince 2018 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty zřízené podle SFEU a Smlouvy o Euratomu a uvedené v článku 70 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 (Úř. věst. 2019, L 122, s. 1).


title: Věc T-28/20: Žaloba podaná dne 16. ledna 2020 – ID v. ESVČ

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/37

      Žaloba podaná dne 16. ledna 2020 – ID v. ESVČ
      (Věc T-28/20)
      (2020/C 95/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ID (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)

         Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí a v potřebném rozsahu také rozhodnutí o zamítnutí stížnosti;

                  —

                  uložil žalované zaplacení částky 449 397,05 eur jako náhradu utrpěné majetkové újmy spolu s úroky v zákonné výši až do úplného zaplacení;

                  —

                  uložil žalované zaplacení částky 20 000 eur jako náhradu utrpěné nemajetkové újmy spolu s úroky v zákonné výši až do úplného zaplacení;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 84 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie:

                              —

                              pokud jde o skutečnosti, na základě nichž lze konstatovat neuspokojivý pracovní výkon odůvodňující udělení výpovědi před koncem zkušební doby;

                              —

                              pokud jde o úroveň neuspokojivého pracovního výkonu, jež musí být dosažena, aby odůvodnila udělení výpovědi před koncem zkušební doby.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z neuvedení dostatečného odůvodnění a zjevně nesprávného posouzení:

                              —

                              pokud jde o neuvedení dostatečného odůvodnění a zjevně nesprávné posouzení;

                              —

                              pokud jde o posouzení skutečností, na základě nichž lze konstatovat zjevně neuspokojivý pracovní výkon;

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci.


title: Věc T-37/20: Žaloba podaná dne 22. ledna 2020 – Spojené království v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/38

      Žaloba podaná dne 22. ledna 2020 – Spojené království v. Komise
      (Věc T-37/20)
      (2020/C 95/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: Z. Lavery, zmocněnkyně a T. Buley, Barrister)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2019/1835 (1) v rozsahu, v němž vylučuje z financování Evropskou unií některé výdaje vynaložené schválenými platebními agenturami Spojeného království v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z důvodu údajného pochybení při definici aktivního zemědělce – propojené společnosti; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení Spojeného království.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce jeden žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013. (2)

      Spojené království předkládá v tomto ohledu sedm argumentů:

                  —

                  Zaprvé, Komise provedla nesprávný výklad znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce. Toto ustanovení nevylučuje platby žadateli pouze z důvodu, že žadatel je součástí větší skupiny společností, z nichž některá vykonává činnosti uvedené na negativním seznamu.

                  —

                  Zadruhé, žalobce uvádí, že znění tohoto ustanovení nemůže mít smysl, který mu Komise přiznává. Z hlediska syntaxe je jasné, že předmětem zákazu je skutečnost, že samotná skupina vykonává dotčenou činnost. Tato podmínka není splněna, pokud žadatel o přímou platbu je společností, která (sama a jako taková) splňuje definici „zemědělce“ podle čl. 4 odst. 1 písm. a), avšak která nevykonává (sama a jako taková) relevantní činnost.

                  —

                  Zatřetí, výklad provedený Spojeným královstvím je založen na skutečnosti, že znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce odráží znění čl. 4 odst. 1 písm. a), který definuje pojem „zemědělec“. „Zemědělcem“ se rozumí a) fyzická nebo právnická osoba či b) skupina fyzických nebo právnických osob, která vykonává zemědělskou činnost. V druhém případě je jednotlivý „zemědělec“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) součástí skupiny fyzických nebo právnických osob. Větu nelze chápat tak, že zavádí kritérium „propojených společností“ v čl. 4 odst. 1 písm. a), a nelze tak tedy chápat i čl. 9 odst. 2 první pododstavec.

                  —

                  Začtvrté, část věty „skupina fyzických nebo právnických osob“ je použita i na jiných místech nařízení; Komise však tento pojem zjevně nevykládá jednotně ve smyslu jejího výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce. Spojené království uvádí, že tato relevantní část věty musí být v rámci nařízení 1307/2013 vykládána jednotně.

                  —

                  Zapáté vytýká Spojené království další jazykový problém týkající se výkladu provedeného Komisí. Odkaz na „fyzickou“ osobu v relevantní části věty je nadbytečný. Je dostačující hovořit pouze o „skupinách právnických osob“. Fyzická osoba nemůže být nikdy vlastněna jinou fyzickou nebo právní osobou a nemůže být s takovou jinou osobou propojena takovým způsobem, jak může být propojena společnost s jinými společnostmi.

                  —

                  Zašesté, obecnější úvahy týkající se stanovení cílů a teleologické úvahy podporují názor Spojeného království a zpochybňují názor Komise. Bod 10 odůvodnění stanoví, že „[…] [určitým fyzickým a právnickým osobám] [by] neměly poskytovat přímé platby, ledaže by tyto osoby mohly prokázat, že jejich zemědělská činnost není okrajová“. Tento přístup je v plném souladu s výkladem čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce provedeným Spojeným královstvím a je v rozporu s výkladem provedeným Komisí.

                  —

                  Konečně, čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec umožňuje výjimky ze zákazu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce, pokud žadatel (buď jednotlivá osoba nebo skupina) spadá do písm. a) a c). Pokud žadatelé prokázali, že jejich činnost není „zanedbatelná“, vztahuje se na ně písm. b). Z toho vyplývá, že normotvůrce neměl v úmyslu per se vyloučit platby osobám, které vykonávaly činnosti uvedenou na negativním seznamu.

         (1)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2019/1835 ze dne 30. října 2019, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 279, 31.10.2019, s. 98).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013 , kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 608).


title: Věc T-52/20: Žaloba podaná dne 30. ledna 2020 – CX v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/39

      Žaloba podaná dne 30. ledna 2020 – CX v. Komise
      (Věc T-52/20)
      (2020/C 95/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: CX (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil jeho žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 21. března 2019 s referenčním číslem Ares(2019)1889562 o opětovném zařazení žalobce do platové třídy AD 8 platového stupně 5

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 21. října 2019 s referenčním číslem Ares(2019)6485832, oznámené téhož dne, kterým orgán oprávněný ke jmenování zamítl stížnost žalobce, kterou podal dne 21. června 2019, s referenčním číslem R/348/19, proti napadenému rozhodnutí;

                  —

                  uznal újmu vyplývající ze ztráty šance na povýšení a ze zbavení práva na setrvání ve funkci; na tomto základě uložil Komisi povinnost náhrady škody, která je předběžně odhadována na 300 000 (tři sta tisíc) eur, s výhradou zvýšení či snížení v průběhu řízení;

                  —

                  uložil žalované náhradu všech nákladů řízení v souladu s jednacím řádem Tribunálu Evropské unie.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti splnit povinnosti vyplývající z rozsudků Tribunálu na základě článku 266 SFEU, jakož i z porušení zásady legitimního očekávání a zásady dobré víry. Žalobce zdůrazňuje, že – jak přiznala sama Komise – Komise neobnovila jeho služební postup, jak měla povinnost učinit na základě rozsudku ze dne 13. prosince 2018, CX v. Komise (T-743/16 RENV, nezveřejněný, EU:T:2018:937). Dodává, že Komise znovu neposoudila jeho situaci, ani neprovedla žádné zvážení srovnatelných zásluh ostatních úředníků způsobilých k povýšení. Žalobce se konečně domnívá, že výše uvedený rozsudek Tribunálu, který zrušil rozhodnutí o odvolání z pracovního místa, založil ujištění, které u něho mohlo vyvolat podložené naděje, že orgán oprávněný ke jmenování obnoví jeho služební postup v dobré víře, spravedlivě a otevřeně a při dodržení použitelných ustanovení a zásad.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z nedostatku odůvodnění. Žalobce v této souvislosti tvrdí, že napadené sdělení neobsahuje žádné odůvodnění rozhodnutí o jeho zařazení do platové třídy AD 8 platového stupně 5. Podle jeho názoru se jedná o „akt nepříznivě zasahující do jeho právního postavení“, a nikoli o „čistě potvrzující akt“, jelikož toto sdělení provádí, a tudíž skutečně oznamuje rozhodnutí Komise, které nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, přestože je implicitní a nebylo předtím oznámeno žalobci.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z věcného pochybení, zjevně nesprávného pochybení, porušení obecných prováděcích opatření k článku 45 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a vad řízení. Žalobce se domnívá, že nikde ve služebním řádu se nestanoví, že disciplinární rozhodnutí o přeřazení do nižší platové třídy má automaticky přednost před pozdějším rozhodnutím o povýšení, pokud je osobou, které jsou obě tato rozhodnutí určena, stejný úředník, a že povýšení je svou povahou právním aktem, který nepřipouští odkladnou ani rozvazovací podmínku a ani časové omezení. Komise tak měla v době obnovení služebního postupu žalobce přihlédnout k tomu, že od 1. ledna 2010 byl zařazen do platové třídy AD 10. Mimoto žalobce tvrdí, že v návaznosti na zrušení rozhodnutí o odvolání z pracovního místa Tribunálem a za účelem opětovného zařazení a obnovení jeho služebního postupu měla Komise rovněž povinnost znovu zahájit povyšovací řízení ve stadiu, v němž ho pozastavila, ve smyslu obecných prováděcích opatření k článku 45 služebního řádu. Konečně podle názoru žalobce pro účely obnovení loajálního, seriózního služebního postupu v dobré víře měla Komise povinnost na základě zásady řádné správy podrobně analyzovat všechny skutečnosti umožňující dospět k odůvodněnému rozhodnutí o platové třídě, do které měl být opětovně zařazen. Komise přitom nejenže tak neučinila, nýbrž ani žalobce před přijetím svého rozhodnutí nevyslechla.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásad rovných příležitostí a rovného zacházení s úředníky a práva na služební postup. Žalobce tvrdí, že právo na služební postup, jež je zvláštní formou zásady rovného zacházení použitelné na úředníky, bylo porušeno v tom, že administrativa ponechala bez povšimnutí během období od 1. ledna 2010 do 1. května 2019 jak toto právo na služební postup, tak čl. 5 odst. 5 služebního řádu ve spojení s ustanoveními přílohy I části B služebního řádu a ustanoveními služebního řádu týkajícími se povyšování úředníků, které stanoví, že žalobce mohl být povýšen do platové třídy AD 11 k 1. lednu 2014, poté do platové třídy AD 12 k 1. lednu 2018. Tytéž úvahy vedou mimoto ke konstatování, že došlo k porušení rovných příležitostí a rovného zacházení s úředníky, jelikož s žalobcem nebylo zacházeno stejně jako s ostatními úředníky.


title: Věc T-58/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – NetCologne v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/41

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – NetCologne v. Komise
      (Věc T-58/20)
      (2020/C 95/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: M. Geppert, P. Schmitz a J. Schulze zur Wiesche, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí C(2019) 5187 final ze dne 18. července 2019, kterým Komise prohlásila spojení ve věci M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP.

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, porušení své povinnosti odůvodnění a povinnosti řádné péče, když nekonstatovala značné narušení účinné hospodářské soutěže na „trhu s maloobchodní nabídkou přenosu signálu televizního vysílání pro zákazníky z domácností s více bytovými jednotkami“ s ohledem na:

                              —

                              závěr, že účastníci spojení nejsou přímými konkurenty,

                              —

                              závěr, že účastníci spojení nejsou potenciálními konkurenty a

                              —

                              negativní dopady, které bude mít spojení na konkurenty.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, porušení své povinnosti odůvodnění a povinnosti řádné péče, když nekonstatovala značné narušení účinné hospodářské soutěže na „trhu s maloobchodní nabídkou přenosu signálu televizního vysílání pro zákazníky z domácností s více bytovými jednotkami“ s ohledem na závěr, že účastníci spojení nejsou potenciálními ani přímými konkurenty.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila články 2 a 8 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (1) při vymezení trhu a při posouzení soutěžních dopadů na nabídku balíčků multi-play a zejména nabídek pevných telekomunikačních služeb v kombinaci s mobilními telekomunikačními službami („balíčky FMC“).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, porušila články 2 a 8 nařízení č. 139/2004, jakož i svou povinnost odůvodnění a řádné péče při posouzení a konstatování závazku velkoobchodního kabelového širokopásmového přístupu.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (nařízení ES o spojování) (Úř. věst. L 24, 29.1.2004, s. 1).


title: Věc T-64/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Deutsche Telekom v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/42

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Deutsche Telekom v. Komise
      (Věc T-64/20)
      (2020/C 95/51)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Deutsche Telekom AG (Bonn, Německo) (zástupci: C. von Köckritz, U. Soltész a M. Wirtz, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 5187 final ze dne 18. července 2019 ve věci M.8864 – Vodafone v. Certain Liberty Global Assets

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod: Komise porušila čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení o kontrole spojování podniků (1), když schválila transakci, která vedla k dominantnímu postavení spojeného podniku a k zásadnímu narušení účinné hospodářské soutěže na německém trhu dodávek televizního signálu do domácností v bytových domech (společní uživatelé). Závěr Komise, že účastníci před transakcí skutečně (přímo či nepřímo) nebo potenciálně nesoutěžili a že transakce nevede k významnému zhoršení podmínek hospodářské soutěže, je stižen zjevně nesprávným posouzením. Komise zejména nezohlednila negativní účinky významné tržní síly spojeného podniku na trzích velkoobchodních dodávek a nákupů televizních kanálů a velkoobchodních služeb přenosu televizního signálu („trhy velkoobchodních služeb televizního vysílání“) na trhu MDU.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: Závěr Komise, že se nejedná o zásadní narušení účinné hospodářské soutěže na trhu domácností (jednotliví uživatelé), je stižen zjevně nesprávným posouzením, zejména z toho důvodu, že je tento závěr založen rovněž na údajném chybějícím relevantním konkurenčním vztahu mezi účastníky transakce. Transakce vede k dominantnímu postavení, které způsobuje zásadní narušení účinné hospodářské soutěže na trhu jednotlivých uživatelů zahrnujícím pouze kabelovou televizi a internetovou televizi.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: Závěr Komise týkající se schopnosti spojeného podniku a jeho motivace poškodit Tele Columbus a další dodavatele televizních signálů na úrovni konečných zákazníků, kteří jsou závislí na dodávkách televizního signálu zprostředkovaného spojeným podnikem, je rovněž stižen právní vadou a zjevně nesprávným posouzením.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: Posouzení Komise týkající se negativních účinků transakce na trhy velkoobchodních služeb televizního vysílání, je neúplné a zjevně nesprávné. Komise zejména nesprávně dospěla k závěru, že spojený podnik není motivován bránit konkurentům spojeného podniku v přístupu k obsahu a že takové uzavření trhu nemá zásadní negativní účinky na odběratelské trhy týkající se dodávek televizních signálů společným uživatelům a jednotlivým uživatelům. Komise neposoudila rovněž schopnost spojeného podniku a jeho motivaci poškodit konkurenty – odběratele, tím že se zhorší jiným způsobem než úplným uzavřením trhu podmínky přístupu k televiznímu obsahu, včetně digitálních funkcí (např. neustálé restartování, přestávka, atd.) (částečné uzavření trhu).

                  5.

                  Pátý žalobní důvod: Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že transakce změněná na základě závazků nabídnutých společností Vodafone nevede k zásadnímu narušení hospodářské soutěže na trzích velkoobchodních služeb televizního vysílání. Vzhledem k tomu, že závazky nesplňují podmínky sdělení Komise o nápravných opatřeních a nejsou dostatečné, aby vedly k nápravě zásadního narušení účinné hospodářské soutěže na těchto a jiných trzích touto transakcí, rozhodnutí Komise o schválení těchto nápravných opatření porušuje čl. 2 odst. 3 nařízení o spojování.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Nařízení ES o spojování) (Úř. věst. L 24, 29.1.2004, s. 1).


title: Věc T-66/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ LONDON)

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/43

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ LONDON)
      (Věc T-66/20)
      (2020/C 95/52)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hauz 1929 Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: N. Lyberis, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie HAUZ LONDON – Přihláška č. 17 593 823

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2019, ve věci R 884/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí částečně zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, které žalobkyně vynaložila v tomto řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v řízení před EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-67/20: Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ NEW YORK)

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/44

      Žaloba podaná dne 3. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ NEW YORK)
      (Věc T-67/20)
      (2020/C 95/53)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hauz 1929 Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: N. Lyberis, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie HAUZ NEW YORK – Přihláška č. 17 593 807

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2019, ve věci R 886/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí částečně zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, které žalobkyně vynaložila v tomto řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v řízení před EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-69/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Tele Columbus v. Komise

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/45

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Tele Columbus v. Komise
      (Věc T-69/20)
      (2020/C 95/55)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Tele Columbus AG (Berlín, Německo) (zástupci: C. Wagner a J. Hackl, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise C(2019) 5187 ze dne 18. července 2019 (M.8864 – VODAFONE/CERTAIN LIBERTY GLOBAL ASSETS);

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a procesního pochybení při přezkumu zásadního narušení účinné hospodářské soutěže horizontálními nekoordinovanými účinky na německém „trhu dodávek signálů kabelové televize do domácností v bytových domech (společní uživatelé)“ (dále jen „trh MDU“).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení při přezkumu zásadního narušení účinné hospodářské soutěže horizontálními nekoordinovanými účinky na německém „trhu dodávek signálů kabelové televize do domácností v rodinných domech (jednotliví uživatelé)“

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a procesního pochybení při přezkumu zásadního narušení účinné hospodářské soutěže vertikálními nekoordinovanými účinky na německém trhu dodávek televizních signálů a na trhu MDU s ním souvisejícím v Německu.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení při přezkumu zásadního narušení účinné hospodářské soutěže horizontálními nekoordinovanými účinky na tzv. výkupním trhu v Německu.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a procesního pochybení při přezkumu závazků, jelikož Komise přijala soubor závazků, který a priori nemohl napravit zásadní narušení hospodářské soutěže vyplývající z fúze.


title: Věc T-68/20: Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ EST 1929)

text:
               23.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/44

      Žaloba podaná dne 4. února 2020 – Hauz 1929 v. EUIPO – Houzz (HAUZ EST 1929)
      (Věc T-68/20)
      (2020/C 95/54)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Hauz 1929 Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: N. Lyberis, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornie, Spojené státy)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie HAUZ EST 1929 – Přihláška č. 17 636 119

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. listopadu 2019, ve věci R 885/2019-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí částečně zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, které žalobkyně vynaložila v tomto řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v řízení před EUIPO.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. března 2020 ve věci E-3/19 Gable Insurance AG in Konkurs (směrnice 2009/138/ES – platební neschopnost – likvidační řízení – pohledávka z pojištění – soudní vyrovnání – rozdílné zacházení s pohledávkami z pojištění) 2020/C 204/17

text:
               18.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 204/23

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 10. března 2020
      ve věci E-3/19
      Gable Insurance AG in Konkurs

            (směrnice 2009/138/ES – platební neschopnost – likvidační řízení – pohledávka z pojištění – soudní vyrovnání – rozdílné zacházení s pohledávkami z pojištění)

      (2020/C 204/17)
      Ve věci E-3/19, Gable Insurance AG in Konkurs — ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora Knížecím soudem Lichtenštejnska (Fürstliches Landgericht) ve věci výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) začleněné do Dohody o Evropském hospodářském prostoru soud ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Bernd Hammermann, soudci, vynesl dne 10. března 2020 rozsudek, jehož výrok zní:

                  1.

                  Aby byla pohledávka z pojištění považována za pohledávku z pojištění ve smyslu čl. 268 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES, musí vycházet z pojistné události, která nastane před zrušením pojistné smlouvy. Pokud však pohledávku ještě nelze plně určit, nelze omezit rozsah pohledávky z pojištění na pohledávky, které vznikly, byly přihlášeny nebo zjištěny před zahájením likvidačního řízení. V souladu s čl. 274 odst. 2 písm. g) směrnice 2009/138/ES musí vnitrostátní právní předpisy stanovit zvláštní pravidla a podmínky týkající se přihlašování, ověřování a zjišťování pohledávek, včetně časových omezení pro přihlašování pohledávek a konečného určení výše pohledávek z pojištění v případech, kdy některé části dluhu dosud nejsou známy, za předpokladu, že pohledávky z pojištění mají absolutní přednost před jinými pohledávkami v souladu s čl. 275 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES.
                  Pohledávka na dlužné pojistné, která vznikne ze zrušení pojistné smlouvy po zahájení likvidačního řízení, nepředstavuje pohledávku z pojištění ve smyslu čl. 268 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES.

                  2.

                  Ustanovení čl. 268 odst. 1 písm. d) a čl. 274 odst. 2 písm. i) směrnice 2009/138/ES neukládá státům EHP povinnost, aby při ukončení likvidačního řízení poskytly vyrovnání, ani jim nebrání v tom, aby tak učinily. Požadavky na ukončení likvidačního řízení stanoví vnitrostátní předpisy, které však musí dodržet zásadu rovného zacházení s věřiteli z pojištění.

                  3.

                  Ustanovení čl. 275 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES nevylučuje vnitrostátní pravidla týkající se přihlašování, ověřování a zjišťování pohledávek, která vedou k různé kategorizaci pohledávek z pojištění a jejich různému pořadí, pokud tato pravidla zajistí, aby pohledávky z pojištění byly nadřazeny ostatním pohledávkám a aby se s věřiteli z pojištění zacházelo stejně, pokud jde o přihlašování, ověřování a zjišťování pohledávek.


title: Věc C-838/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de commerce de Bordeaux (Francie) dne 18. listopadu 2019 – Boé Aquitaine SELARL v. Mercialys SA

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de commerce de Bordeaux (Francie) dne 18. listopadu 2019 – Boé Aquitaine SELARL v. Mercialys SA
      (Věc C-838/19)
      (2020/C 209/02)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de commerce de Bordeaux

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Boé Aquitaine SELARL

         Žalovaná: Mercialys SA
      Usnesením ze dne 19. března 2020 prohlásil Soudní dvůr (devátý senát) žádost o rozhodnutí o předběžné otázce za zjevně nepřípustnou.


title: Věc C-860/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2019 Nathanielem Magnanem proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. září 2019 ve věci T-99/19, Magnan v. Komise

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/2

      Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2019 Nathanielem Magnanem proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. září 2019 ve věci T-99/19, Magnan v. Komise
      (Věc C-860/19 P)
      (2020/C 209/03)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nathaniel Magnan (zástupce: J. Fayolle, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 26. března 2020 Soudní dvůr (šestý senát) kasační opravný prostředek zamítl.


title: Věc C-939/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 24. prosince 2019 – Flightright GmbH v. Eurowings GmbH

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 24. prosince 2019 – Flightright GmbH v. Eurowings GmbH
      (Věc C-939/19)
      (2020/C 209/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Düsseldorf

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Flightright GmbH

         Žalovaná: Eurowings GmbH
      Ve věci bylo rozhodnuto usnesením Soudního dvora Evropské unie (osmého senátu) ze dne 30. dubna 2020.


title: Věc C-54/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 20. listopadu 2019 ve věci T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano a další v. Komise

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/3

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. ledna 2020 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 20. listopadu 2019 ve věci T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano a další v. Komise
      (Věc C-54/20 P)
      (2020/C 209/05)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Schima, T.S. Bohr, G. Gattinara, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Stefano Missir Mamachi di Lusignano, jako dědic Livia Missir Mamachi di Lusignana, Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, jako dědička Livia Missir Mamachi di Lusignana, Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano, jako dědička Livia Missir Mamachi di Lusignana, Carlo Amedeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál uložil Komisi náhradu nemajetkové újmy způsobené Marii Letizii Missir a Stefanu Missirovi úmrtím Alessandra Missira;

                  —

                  věc sám projednal a zamítl žalobu v prvním stupni jako nepřípustnou;

                  —

                  uložil Stefanu Missirovi a Marii Letizii Missir náhradu nákladů tohoto řízení a řízení v prvním stupni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá Komise dva důvody.
      První důvod kasačního opravného prostředku se dělí na dvě části. První část vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu pojmu osoby, na kterou se „vztahuje“ služební řád; tato první část směřuje proti bodům 48 až 64 napadeného rozsudku. V rámci druhé části navrhovatelka podpůrně uplatňuje nesprávné právní posouzení v závěru, podle kterého bratr a sestra zesnulého úředníka mají nárok na náhradu nemajetkové újmy na základě služebního řádu; tato část směřuje proti bodům 134 a 135 napadeného rozsudku.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž Komisi byla uložena povinnost nahradit nemajetkovou újmu způsobenou bratru a sestře zesnulého úředníka úmrtím posledně uvedeného; tento druhý důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti bodům 154 až 168 a 171 až 172 a 181 napadeného rozsudku.


title: Věc C-56/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 4. února 2020 – AR v. Stadt Pforzheim

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 4. února 2020 – AR v. Stadt Pforzheim
      (Věc C-56/20)
      (2020/C 209/06)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AR

         Žalovaný: Stadt Pforzheim

         Předběžná otázka

      Brání unijní právo, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (1), ustanovením vnitrostátního práva, podle kterých musí být zahraniční řidičský průkaz Společenství vydaný osobě, která nemá obvyklé bydliště v tuzemsku, neprodleně předložen vnitrostátnímu orgánu, který vydal rozhodnutí o odepření uznání ve smyslu čl. 11 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2006/126, aby v řidičském průkazu provedl záznam o nedostatku oprávnění k řízení motorových vozidel v tuzemsku; záznam o zákazu řízení se má v řidičském průkazu Společenství vyznačit v poli 13 zpravidla červeným, diagonálně přeškrtnutým „D“ (např. formou nálepky)?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 403, s. 18.


title: Věc C-65/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 7. února 2020 – VI v. KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 7. února 2020 – VI v. KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG
      (Věc C-65/20)
      (2020/C 209/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: VI

         Žalovaná: KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

         Předběžná otázka

      Musí být článek 2 ve spojení s články 1 a 6 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (1) vykládán v tom smyslu, že za (vadný) výrobek je nutno považovat také fyzický exemplář deníku, který obsahuje odborně nesprávné doporučení týkající se zdraví, jehož dodržení má za následek poškození zdraví?

         (1)  Úř. věst. 1985, L 210, s. 29.


title: Věc C-66/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Procura della Repubblica di Trento (Itálie) dne 24. ledna 2020 – trestní řízení proti XK

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Procura della Repubblica di Trento (Itálie) dne 24. ledna 2020 – trestní řízení proti XK
      (Věc C-66/20)
      (2020/C 209/08)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Procura della Repubblica di Trento

         Účastník původního řízení

      XK

         Další účastník řízení

      Finanzamt Münster

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 2 odst. 1 písm. c) bod ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/41/EU ze dne 3. dubna 2014 o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech (1) v části, v níž stanoví, že za vydávající orgán může být považován také „jakýkoli jiný příslušný orgán, který vydávající stát určí a který v konkrétním případě jedná jako vyšetřující orgán v trestním řízení a má v souladu s vnitrostátním právem pravomoc nařídit shromažďování důkazů“, přičemž v takovém případě „musí evropský vyšetřovací příkaz před jeho předáním vykonávajícímu orgánu a po posouzení jeho souladu s podmínkami pro vydání evropského vyšetřovacího příkazu podle této směrnice, zejména s podmínkami stanovenými v čl. 6 odst. 1, potvrdit soudce, soud, vyšetřující soudce nebo státní zástupce ve vydávajícím státě“, vykládán v tom smyslu, že umožňuje členskému státu zbavit správní orgán povinnosti nechat si potvrdit evropský vyšetřovací příkaz, neboť jej kvalifikuje jako „justiční orgán podle článku 2 směrnice“?

         (1)  Úř. věst. 2014, L 130, s. 1.


title: Věc C-96/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 24. února 2020 – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ v. Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 24. února 2020 – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ v. Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Věc C-96/20)
      (2020/C 209/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ

         Odpůrce: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 9 odst. 2 směrnice 2002/98/ES, kterou se stanoví standardy jakosti a bezpečnosti pro odběr, vyšetření, zpracování, skladování a distribuci lidské krve a krevních složek (1) vykládán v tom smyslu, že tím, že mezi dalšími minimálními kvalifikačními podmínkami pro přístup k funkci odpovědné osoby transfuzního zařízení uvádí držení akademického titulu „v oboru lékařských nebo biologických věd“, přímo přiznává absolventům těchto oborů právo vykonávat funkci odpovědné osoby transfuzního zařízení?“;

                  2)

                  Umožňuje nebo brání v důsledku toho unijní právo tomu, aby vnitrostátní právo vylučovalo, aby výše uvedená funkce odpovědné osoby transfuzního zařízení mohla být vykonávána absolventy biologických věd?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/98/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví standardy jakosti a bezpečnosti pro odběr, vyšetření, zpracování, skladování a distribuci lidské krve a krevních složek a kterou se mění směrnice 2001/83/ES (Úř. věst. L 33, s. 30).


title: Věc C-102/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 26. února 2020 – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH v. eprimo GmbH

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 26. února 2020 – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH v. eprimo GmbH
      (Věc C-102/20)
      (2020/C 209/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH

         Žalovaná: eprimo GmbH

         Další účastnice řízení: Interactive Media CCSP GMBH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Jsou znaky pojmu „posílání“ ve smyslu čl. 2 druhé věty písm. h) směrnice 2002/58/ES (1) naplněny v případě, že zprávu nezasílá uživatel služby elektronických komunikací jinému uživateli prostřednictvím podniku poskytujícího příslušné služby na elektronickou „adresu“ druhého uživatele, nýbrž ji na základě otevření internetové stránky e-mailového účtu, která je chráněna heslem, na určitých místech e-mailové složky příchozích zpráv náhodně vybraného uživatele, která jsou určena k tomuto účelu, automatizovaně zobrazí reklamní servery (reklama zobrazovaná ve složce příchozích zpráv)?

                  2.

                  Je vyzvednutí ve smyslu čl. 2 druhé věty písm. h) směrnice 2002/58/ES podmíněno tím, že příjemce poté, co se dozví o existenci zprávy, prostřednictvím záměrně zadaného požadavku na vyzvednutí iniciuje naprogramovaný přenos dat zprávy, nebo postačuje, pokud je zobrazení sdělení ve složce příchozích zpráv e-mailového účtu iniciováno tím, že uživatel otevře internetovou stránku svého e-mailového účtu, která je chráněna heslem?

                  3.

                  Jedná se o elektronickou poštu ve smyslu čl. 13 odst. 1 směrnice 2002/58/ES i v případě, že je příslušné sdělení posíláno nikoli určitému příjemci, který byl konkrétně určen již před jeho přenosem, nýbrž se zobrazí ve složce příchozích zpráv náhodně vybraného uživatele?

                  4.

                  Jedná se o použití elektronické pošty pro účely přímého marketingu ve smyslu čl. 13 odst. 1 směrnice 2002/58/ES pouze v případě, že se dospěje k závěru o zátěži pro uživatele, která překračuje rámec obtěžování?

                  5.

                  Jedná se o individualizovanou reklamu, která splňuje podmínky „nabídky“ ve smyslu bodu 26 první věty přílohy I směrnice 2005/29/ES (2), pouze v případě, že je zákazník kontaktován za pomoci prostředku, který tradičně slouží k individuální komunikaci mezi odesílatelem a příjemcem, nebo postačuje, pokud – jako v případě reklamy dotčené v projednávaném případě – je individualizace dosaženo tím, že se reklama zobrazí ve složce příchozích zpráv soukromého e-mailového účtu, a tedy na místě, kde zákazník očekává sdělení, která jsou určena konkrétně jemu?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).


title: Věc C-118/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. března 2020 – JY v. Wiener Landesregierung

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 3. března 2020 – JY v. Wiener Landesregierung
      (Věc C-118/20)
      (2020/C 209/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: JY

         Žalovaný orgán: Wiener Landesregierung

         Předběžné otázky

                  1.

                  Spadá situace fyzické osoby, která se, jako navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“ v původním řízení, vzdala své státní příslušnosti k jedinému členskému státu Evropské unie a tedy občanství Unie, aby získala státní příslušnost jiného členského státu v souladu s příslibem udělení státního občanství tohoto členského státu, o nějž požádala, a jejíž možnost znovu získat občanství Unie následně zanikla odvoláním tohoto příslibu, svou povahou a svými důsledky do oblasti působnosti unijního práva a proto musí být při odvolání příslibu udělení státního občanství dodržováno unijní právo?
                  V případě kladné odpovědi na první otázku:

                  2.

                  Musí příslušné vnitrostátní orgány včetně případně vnitrostátních soudů v rámci rozhodnutí o odvolání příslibu udělení státního občanství členského státu konstatovat, zda je odvolání příslibu, jímž se ruší možnost opětovného získání občanství EU, s ohledem na jeho důsledky pro situaci dotčené osoby z pohledu unijního práva slučitelné se zásadou proporcionality?


title: Věc C-120/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 3. března 2020 – Koleje Mazowieckie v. Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa, nyní Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 3. března 2020 – Koleje Mazowieckie v. Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa, nyní Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.
      (Věc C-120/20)
      (2020/C 209/14)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně (navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku): Koleje Mazowieckie

         Žalovaní (odpůrci v řízení o kasačním opravném prostředku): Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa, nyní Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 (1), zejména čl. 4 odst. 5 a čl. 30 odst. 1, 3, 5 a 6 této směrnice, vykládat v tom smyslu, že brání železničnímu podniku, s výjimkou soudního přezkumu rozhodnutí dozorového orgánu, dovolat se náhrady škody u členského státu z důvodu nesprávného provedení směrnice za situace, ve které složkou náhrady škody je přeplacený poplatek za použití železniční infrastruktury?

                  2)

                  Brání závěr, že nárok na náhradu škody na základě práva Společenství z důvodu nesprávného uplatnění unijního práva, zejména z důvodu nesprávného provedení nebo neprovedení směrnice, náleží výhradně tehdy, kdy porušená norma přiznává jednotlivci práva, kdy porušení práva má kvalifikovanou podobu (zejména zřejmého a závažného překročení diskreční pravomoci členského státu při provádění směrnice) a kdy příčinná souvislost mezi porušením a škodou je souvislostí přímou, takové právní úpravě členského státu, která v takových případech přiznává nárok na náhradu škody za splnění méně přísných předpokladů?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. 2001, L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404).


title: Věc C-127/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Gliwicach (Polsko) dne 5. března 2020 – D. Spółka Akcyjna v. W. Zrt

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Gliwicach (Polsko) dne 5. března 2020 – D. Spółka Akcyjna v. W. Zrt
      (Věc C-127/20)
      (2020/C 209/16)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Gliwicach

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: D. Spółka Akcyjna

         Žalovaná: W. Zrt

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1), vykládán v tom smyslu, že letecký dopravce, jehož letadlo se srazilo s ptákem, je povinen – v rámci přiměřených opatření, která je povinen učinit – zohlednit při plánování letů v rotačním systému časovou rezervu, která postačuje k provedení vyžadované bezpečnostní kontroly?
      a v případě záporné odpovědi:
      Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10), vykládán v tom smyslu, že letecký dopravce, jehož letadlo se srazilo s ptákem, je povinen v rámci přiměřených opatření, která je povinen učinit, vymezit plán služby nebo obsazení posádky takovým způsobem, aby byla připravena k výkonu letecké služby okamžitě po provedení požadované bezpečnostní kontroly, nezávisle na omezeních doby letové služby a služby a požadavcích na dobu odpočinku, které jsou předepsány v příloze č. III nařízení Komise (EU) č. 965/2012 ze dne 5. října 2012, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se letového provozu (2)?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.

         (2)  Úř. věst. 2012, L 296, s. 1.


title: Věc C-132/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 10. března 2020 – BM, DM, EN v. Getin Noble Bank S.A

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 10. března 2020 – BM, DM, EN v. Getin Noble Bank S.A
      (Věc C-132/20)
      (2020/C 209/17)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Najwyższy

         Účastníci původního řízení

         Žalobci (navrhovatelé v řízení o kasačním opravném prostředku): BM, DM, EN

         Žalovaná (odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku): Getin Noble Bank S.A

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 2, čl. 4 odst. 3, čl. 6 odst. 1 a 3 a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii (dále jen „SEU“), ve spojení s čl. 47 druhým a třetím pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), čl. 267 třetím pododstavcem SFEU, článkem 38 Listiny a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, (1) vykládány v tom smyslu, že je nezávislým a nestranným soudem s odpovídající kvalifikací ve smyslu unijního práva orgán, ve kterém zasedá osoba poprvé nebo následně jmenovaná do funkce soudce (soudu vyššího stupně) politickým orgánem výkonné moci státu s totalitním, nedemokratickým, komunistickým režimem vlády („Státní rada Polské lidové republiky“) na návrh ministra spravedlnosti tohoto státu, zejména s ohledem na 1) netransparentnost kritérií pro jmenování, 2) možnost kdykoliv soudce odvolat, 3) neúčast soudcovské samosprávy na jmenovacím řízení ani 4) příslušných orgánů veřejné moci vzešlých z demokratických voleb, což by mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?

                  2)

                  Má pro rozhodnutí o první otázce význam okolnost, že následná jmenování do funkce soudce (u soudů vyšších stupňů) mohla nastat z důvodu uznání příslušné doby (stáže) práce a na základě hodnocení výkonu funkce soudce, do které tato osoba byla jmenována přinejmenším poprvé politickými orgány, uvedenými v první otázce, a na základě procesu v tomto bodě popsaném, což by mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?

                  3)

                  Má pro rozhodnutí o první otázce význam okolnost, že následná jmenování do funkce soudce (u soudů vyššího stupně, s výjimkou Sądu Najwyższego [Nejvyšší soud]) nebyla závislá na složení soudcovské přísahy zahrnující dodržování hodnot demokratické společnosti a osoba jmenovaná poprvé skládala slib, že bude dohlížet nad politickým režimem komunistického státu a tzv. „socialistickou zákonností“, což by mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?

                  4)

                  Musí být článek 2, čl. 4 odst. 3, čl. 6 odst. 1 a 3 a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny, s čl. 267 třetím pododstavcem SFEU, článkem 38 Listiny a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 93/13, vykládány v tom smyslu, že nezávislým a nestranným soudem s odpovídající kvalifikací ve smyslu unijního práva je orgán, ve kterém zasedá osoba jmenovaná poprvé nebo následně do funkce soudce (soudu vyššího stupně) za zjevného porušení ústavních předpisů členského státu Evropské unie vzhledem ke složení orgánu vybírajícího tuto osobu jakožto kandidáta následně jmenovaného do funkce soudce (Krajowej Rady Sądownictwa [Národní rada soudnictví, dále jen „KRS“]), které je v rozporu s ústavou členského státu, což bylo konstatováno ústavním soudem členského státu Evropské unie a což by v důsledku mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?

                  5)

                  Musí být článek 2, čl. 4 odst. 3, čl. 6 odst. 1 a 3 a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, ve spojení s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny, s čl. 267 třetím pododstavcem SFEU, článkem 38 Listiny a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 93/13, vykládány v tom smyslu, že nezávislým a nestranným soudem s odpovídající kvalifikací ve smyslu unijního práva je orgán, ve kterém zasedá osoba poprvé nebo následně jmenovaná do funkce soudce (soudu vyššího stupně), vybrána jako kandidát určený pro jmenování do této funkce v řízení před orgánem posuzujícím kandidáty (KRS), nesplňovalo–li toto řízení kritéria veřejnosti a transparentnosti pravidel pro výběr kandidátů, což by mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?

                  6)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec, článek 2, čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 3 SEU, ve spojení s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny, čl. 267 třetím pododstavcem SFEU, článkem 38 Listiny a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 93/13, vykládány v tom smyslu, že soud posledního stupně členského státu Evropské unie (Sąd Najwyższy [Nejvyšší soud]), je za účelem zajištění účinné soudní ochrany jakožto prostředku, jehož účelem je předcházení dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách uzavíraných prodejci a dodavateli se spotřebiteli, povinen v každé fázi řízení posoudit, zda:

                              a)

                              splňuje kritéria nezávislého a nestranného soudu s odpovídající kvalifikací ve smyslu unijního práva soud, uvedený v první a čtvrté otázce, bez ohledu na vliv posouzení kritérií uvedených v těchto otázkách na obsah rozhodnutí ohledně zneužívající povahy smluvního ujednání, a nadto,

                              b)

                              řízení před soudem uvedené v první a druhé otázce je platné;

                  7)

                  Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec, článek 2, čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 3 SEU, ve spojení s čl. 47 prvním a druhým pododstavcem Listiny, čl. 267 třetím pododstavcem SFEU, článkem 38 Listiny a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 93/13, vykládány v tom smyslu, že ústavní předpisy členského státu Evropské unie týkající se organizace soudů nebo jmenování soudců, které znemožňují přezkum účinnosti jmenování soudce, mohou bránit konstatování, že soud nebo soudce v něm zasedající nejsou podle unijního práva z důvodu skutečností uvedených v první až páté otázce nezávislí?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 095, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26.


title: Věc C-133/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 11. března 2020 – European Pallet Association eV v. PHZ BV

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 11. března 2020 – European Pallet Association eV v. PHZ BV
      (Věc C-133/20)
      (2020/C 209/18)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): European Pallet Association eV

         Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: PHZ BV

         Předběžné otázky

                  1)

                              a)

                              Je k tomu, aby bylo možné se účinně dovolávat čl. 13 odst. 2 nařízení č. 207/2009 (1), nezbytné, aby další odbyt dotčených výrobků označených ochrannou známkou narušoval nebo byl způsobilý narušit jednu nebo více funkcí ochranné známky [funkce označení původu, záruky kvality, jakož i funkce sdělovací, investiční a reklamní]?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na první otázku písm. a), jedná se o požadavek kladený samostatně vedle požadavku existence „oprávněných důvodů“?

                              c)

                              Je pro to, aby bylo možné se účinně dovolávat čl. 13 odst. 2 nařízení č. 207/2009, vždy dostačující, že je narušena jedna či více funkcí ochranné známky uvedených v první otázce písm. a)?

                  2)

                              a)

                              Lze obecně říci, že čl. 13 odst. 2 nařízení č. 207/2009 umožňuje majiteli ochranné známky bránit dalšímu odbytu výrobků pod jeho ochrannou známkou, pokud byly tyto výrobky opraveny jinými osobami než majitelem ochranné známky nebo osobami jím pověřenými?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi na druhou otázku písm. a), závisí existence „oprávněných důvodů“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 nařízení č. 207/2009 u výrobků uvedených na trh majitelem ochranné známky nebo s jeho souhlasem, po opravě třetí osobou, na povaze výrobků nebo na povaze provedené opravy […] nebo na jiných zvláštních okolnostech, jako jsou okolnosti uvedené […] v projednávané věci?

                  3)

                              a)

                              Je vyloučeno, aby majitel ochranné známky bránil dalšímu odbytu ve smyslu čl. 13 odst. 2 nařízení č. 207/2009 v případě výrobků opravených třetími osobami, pokud je ochranná známka užívána způsobem, který nemůže vyvolat dojem, že mezi majitelem ochranné známky (nebo držitelem licence) a stranou, která výrobky dále uvádí na trh, existuje hospodářské propojení, například pokud je po odstranění ochranné známky nebo po dodatečném označení výrobků po opravě zřejmé, že oprava nebyla provedena majitelem ochranné známky nebo držitelem licence nebo s jejich souhlasem?

                              b)

                              Má v tomto ohledu význam odpověď na otázku, zda může být ochranná známka snadno odstraněna, aniž bude dotčena technická způsobilost nebo praktická použitelnost výrobků?

                  4)

                  Je pro odpověď na výše uvedené otázky relevantní, zda se jedná o kolektivní ochrannou známku ve smyslu nařízení č. 207/2009, a pokud ano, v jakém směru?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


title: Věc C-135/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 12. března 2020 – JS v. Câmara Municipal de Gondomar

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 12. března 2020 – JS v. Câmara Municipal de Gondomar
      (Věc C-135/20)
      (2020/C 209/19)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): JS

         Žalovaný: Câmara Municipal de Gondomar

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být unijní právo, konkrétně [ustanovení] 5 rámcové dohody, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě [o pracovních poměrech na dobu určitou] uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která za všech okolností zakazuje přeměnu pracovních smluv na dobu určitou uzavřených veřejnoprávními entitami na pracovní smlouvy na dobu neurčitou?

                  2)

                  Musí být směrnice 1999/70/ES vykládána v tom smyslu, že ukládá přeměnu smluv jako jedinou formu předcházení zneužitím vyplývajícím z použití po sobě jdoucích pracovních smluv uzavřených na dobu určitou?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368)


title: Věc C-137/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne 12. března 2020 – MV v. SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalsko) dne 12. března 2020 – MV v. SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA
      (Věc C-137/20)
      (2020/C 209/20)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Účastníci původního řízení enteriner

         Žalobce: MV

         Žalovaná: SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA

         Předběžná otázka

      Je třeba událost, ke které došlo dne 6. června 2016, kdy byl zrušen let kvůli meteorologickým podmínkám na cílovém letišti, konkrétně proto, že v době odletu nebyly splněny minimální limity horizontální dohlednosti na dráze uvedeného letiště, ani minimální limity vertikální dohlednosti, takže nebyly zaručeny podmínky bezpečnosti požadované na cílovém letišti u dotčeného letadla k provedení přistání, přičemž v následujících hodinách mělo podle předpovědi dojít dokonce ke zhoršení meteorologických podmínek, kvalifikovat jako „mimořádnou okolnost“ ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 (1), která zprošťuje leteckého dopravce povinnosti platit náhradu?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1).


title: Věc C-142/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 26. března 2020 – Analisi G. Caracciolo srl v. Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione a další

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 26. března 2020 – Analisi G. Caracciolo srl v. Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione a další
      (Věc C-142/20)
      (2020/C 209/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Analisi G. Caracciolo srl

         Odpůrci: Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání nařízení (ES) č. 765/2008 (1) vnitrostátní právní úpravě (jako je článek 40 zákona č. 88 z roku 2009), pokud je vykládána ve smyslu, že připouští, aby akreditační činnost mohla být prováděna orgány, které nemají sídlo v některém z členských států Evropské unie – a tedy bez zahrnutí jednotného akreditačního orgánu – pokud tyto orgány přesto zaručují dodržování norem UNI CEI EN ISO/IEC 17025 a UNI CEI EN ISO/IEC 17011 a prokáží – také prostřednictvím dohod o vzájemném uznávání – že mají kvalifikaci, která je v zásadě podobná kvalifikaci jednotných orgánů uvedených v nařízení (ES) č. 765/2008?

                  2)

                  Porušuje nařízení č. 765/2008 – ve vztahu k článku 56 SFEU, článkům 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i článku 102 SFEU – v části, v níž zavádí režim zásadního monopolu akreditační činnosti na vnitrostátní úrovni prostřednictvím systému „jednotného orgánu“, zásady primárního práva Evropské unie, a zejména zásady volného pohybu služeb a zákazu diskriminace, zákazu nerovného zacházení, jakož i pravidla hospodářské soutěže, která zakazují monopolní situace?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93 (Úř. věst. L 218, 13.8.2008, s. 30).


title: Věc C-143/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 24. března 2020 – A v. O

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 24. března 2020 – A v. O
      (Věc C-143/20)
      (2020/C 209/22)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: A

         Žalovaný: O

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 185 odst. 3 písm. i) směrnice 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (1), čl. 36 odst. 1 ve spojení s přílohou III [částí] A bodem 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (2) […] (dále jen „směrnice 2002/83/ES“) vykládán v tom smyslu, že v případě smluv o životním pojištění, které jsou spojeny s investičním fondem (pojistným kapitálovým fondem), jehož podkladovými aktivy jsou derivátové nástroje (nebo strukturované finanční nástroje zahrnující derivátové nástroje), je pojistitel nebo pojistník (který nabízí takové pojištění, distribuuje pojistný produkt, „prodává“ pojištění) povinen poskytnout pojištěnému spotřebiteli informace o povaze, specifikaci typu a vlastnostech (angl. indication of the nature, něm. Angabe der Art, fr. indications sur la nature) podkladového nástroje (derivátového nástroje nebo strukturovaného finančního nástroje zahrnujícího derivátový nástroj), nebo v tom smyslu, že je dostatečné uvedení druhu podkladových (základních) aktiv bez poskytnutí informací o vlastnostech takového instrumentu?

                  2)

                  V případě odpovědi na první otázku, že pojistitel nebo pojistník (který nabízí takové pojištění, distribuuje pojistný produkt, „prodává“ pojištění spojené s investičním fondem – pojistným kapitálovým fondem) je povinen poskytnout spotřebiteli informace o povaze, specifikaci typu a vlastnostech podkladového nástroje (derivátového nástroje nebo strukturovaného finančního nástroje zahrnujícího derivátový nástroj), musí být článek čl. 36 odst. 1 směrnice 2009/138/ES ve spojení s přílohou III [částí] A bodem 12 směrnice 2002/83/ES vykládán v tom smyslu, že informace o povaze, specifikaci typu a vlastnostech podkladového nástroje (derivátového nástroje nebo strukturovaného finančního nástroje zahrnujícího derivátový nástroj) poskytnutá pojištěnému – spotřebiteli musí obsahovat stejné informace, jaké vyžadují ustanovení čl. 19 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (3) […] (dále jen „směrnice 2004/39/ES“), čl. 24 odst. 4 směrnice 2014/65/EU ze dne 15. května 2014 o trzích finančních nástrojů a o změně směrnice 2002/92/ES a směrnice 2011/61/EU (4), dále jen „směrnice 2014/65/EU“), a sice srozumitelné informace o derivátových nástrojích a navrhovaných investičních strategiích, jejichž součástí by měly být vhodné pokyny a upozornění týkající se rizik spojených s investicemi do těchto nástrojů nebo určitých investičních strategií, a to zejména informací o metodice oceňování podkladového nástroje uplatňované pojistitelem nebo agentem pro výpočty v průběhu trvání pojistné ochrany, informací o riziku spojeném s derivátovým nástrojem a jeho emitentem včetně informací týkajících se změny hodnoty derivátového nástroje v čase, jednotlivých činitelů ovlivňujících tyto změny a míry jejich vlivu na hodnotu?

                  3)

                  Musí být čl. 185 odst. 4 směrnice 2009/138/ES vykládán v tom smyslu, že v případě smluv o životním pojištění a pojištění dožití s investičním fondem (pojistným kapitálovým fondem), kde je podkladovým aktivem derivátový nástroj (nebo strukturovaný finanční nástroj zahrnující derivátový nástroj) je pojistitel nebo pojistník (který nabízí takové pojištění, distribuuje pojistný produkt, „prodává“ pojištění) povinen poskytnout spotřebiteli – pojištěnému stejné informace, jaké vyžaduje čl. 19 odst. 3 směrnice 2004/39/ES a čl. 24 odst. 4 směrnice 2014/65/EU, tj. srozumitelné informace o derivátových nástrojích a navrhovaných investičních strategiích, jejichž součástí by měly být vhodné pokyny a upozornění týkající se rizik spojených s investicemi do těchto nástrojů nebo určitých investičních strategií, včetně zejména informací o metodice oceňování podkladového nástroje uplatňované pojistitelem nebo agentem pro výpočty v průběhu trvání pojistné ochrany, informace o riziku spojeném s derivátovým nástrojem a jeho emitentem včetně informací týkajících se změny hodnoty derivátového nástroje v čase, jednotlivých činitelů ovlivňujících tyto změna a míry jejich vlivu na hodnotu?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na druhou nebo třetí otázku (nebo obě tyto otázky), představuje neposkytnutí požadovaných informací (uvedených ve druhé a třetí otázce) spotřebiteli – pojištěnému ze strany pojistitele nebo pojistníka, který nabízí životní pojištění spojené s investičním fondem (pojistným kapitálovým fondem), při nabízení pojištění spotřebiteli nekalou obchodní praktiku ve smyslu článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (5) (směrnice o nekalých obchodních praktikách) […], nebo představuje neposkytnutí požadovaných informací klamavou obchodní praktiku ve smyslu článku 7 této směrnice?

                  5)

                  V případě záporné odpovědi na druhou i třetí otázku, představuje skutečnost, že spotřebitel nebyl informován pojistitelem nebo pojistníkem, který nabízí takové pojištění, distribuuje pojistný produkt, „prodává“ pojištění spojené s investičním fondem (pojistným kapitálovým fondem), o tom, že jsou prostředky investičního fondu (pojistného kapitálového fondu) investovány do derivátových nástrojů (nebo do strukturovaných finančních nástrojů zahrnujících derivátové nástroje), nekalou obchodní praktiku ve smyslu článku 5 směrnice o nekalých obchodních praktikách, nebo představuje neposkytnutí požadovaných informací klamavou obchodní praktiku ve smyslu článku 7 této směrnice?

                  6)

                  V případě záporné odpovědi na druhou i třetí otázku, představuje neposkytnutí podrobného vysvětlení spotřebiteli ze strany pojistitele nebo pojistníka nabízejícího životní pojištění spojené s investičním fondem (pojistným kapitálovým fondem) ohledně přesných vlastností finančního nástroje, do kterého jsou investovány prostředky investičního fondu (pojistného kapitálového fondu), zahrnující informace o pravidlech fungování takového instrumentu, když se jedná o derivátový nástroj (nebo strukturovaný finanční nástroj zahrnující derivátový nástroj), nekalou obchodní praktiku ve smyslu článku 5 směrnice o nekalých obchodních praktikách, nebo představuje neposkytnutí požadovaných informací klamavou obchodní praktiku ve smyslu článku 7 této směrnice?

         (1)  Úř. věst. 2009, L 335, s. 1

         (2)  Úř. věst. 2002, L 345, s. 1; Zvl. vyd. 06/06, s. 3

         (3)  Úř. věst. 2004, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263

         (4)  Úř. věst. 2014, L 173, s. 349

         (5)  Úř. věst. 2005, L 149 s. 22


title: Věc C-151/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 27. března 2020 – Bundeswettbewerbsbehörde v. Nordzucker AG a další

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 27. března 2020 – Bundeswettbewerbsbehörde v. Nordzucker AG a další
      (Věc C-151/20)
      (2020/C 209/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Bundeswettbewerbsbehörde

         Odpůrkyně: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být třetí kritérium pro uplatnění zásady ne bis in idem stanovené judikaturou Soudního dvora týkající se práva hospodářské soutěže, totiž že musí být dotčen stejný chráněný právní zájem, použito i tehdy, pokud mají orgány pro hospodářskou soutěž dvou členských států pravomoc uplatnit na stejný skutkový stav a vůči stejným osobám kromě vnitrostátních právních norem také stejné evropské právní normy (v projednávané věci článek 101 SFEU)?
                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku:

                  2.

                  Jedná se v takovémto případě paralelního použití evropského a vnitrostátního práva hospodářské soutěže o stejný chráněný právní zájem?

                  3.

                  Je krom toho pro uplatnění zásady „ne bis in idem“ relevantní, zda časově první rozhodnutí o uložení peněžité sankce vydané orgánem pro hospodářskou soutěž jednoho členského státu přihlédlo ve skutkovém ohledu k účinkům porušení hospodářské soutěže na druhý členský stát, jehož orgán pro hospodářskou soutěž rozhodl v jím vedeném řízení podle práva hospodářské soutěže až poté?

                  4.

                  Jedná se i v případě řízení, v němž může být z důvodu zapojení účastníka řízení do vnitrostátního programu shovívavosti konstatováno pouze jeho jednání porušující právo hospodářské soutěže, o řízení ovládané zásadou „ne bis in idem“, nebo lze takovéto pouhé konstatování protiprávního jednání učinit nezávisle na výsledku předchozího řízení týkajícího se uložení peněžité sankce (v jiném členském státě)?


title: Věc C-161/20: Žaloba podaná dne 14. dubna 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/18

      Žaloba podaná dne 14. dubna 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
      (Věc C-161/20)
      (2020/C 209/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, E. Georgieva, S. L. Kalėda, W. Mölls, zmocněnci)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (1) obsažené v aktu Výboru stálých zástupců (COREPER) ze dne 5. února 2020, kterým bylo schváleno oznámení, předložené předsednictvím Rady jménem členských států a Komise Mezinárodní námořní organizaci (IMO) ohledně zavedení pokynů týkajících se životního cyklu pro odhadnutí emisí skleníkových plynů (well-to-tank), které jsou spojeny s produkcí udržitelných alternativních paliv,

                  —

                  zachoval účinky tohoto rozhodnutí, a

                  —

                  uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba na neplatnost podaná Komisí se týká rozhodnutí Rady obsaženého v aktu Výboru stálých zástupců (COREPER) ze dne 5. února 2020, kterým bylo schváleno oznámení, předložené předsednictvím Rady jménem členských států a Komise Mezinárodní námořní organizaci (IMO) ohledně zavedení pokynů týkajících se životního cyklu pro odhadnutí emisí skleníkových plynů (well-to-tank), které jsou spojeny s produkcí udržitelných alternativních paliv.
      Komise vychází na podporu své žaloby ze dvou žalobních důvodů.
      Komise má zaprvé za to, že rozhodnutí Rady porušuje výlučné pravomoci Unie podle čl. 3 odst. 2 SFEU. Unie má totiž výlučnou pravomoc v oblasti ohlášení emisí skleníkových plynů ve smyslu čl. 3 odst. 2 SFEU, protože tato oblast je v široké míře pokryta pravidly použitelnými na interní situace Unie ve smyslu ustálené judikatury Soudního dvora.
      Komise má zadruhé za to, že rozhodnutí Rady porušuje institucionální pravomoci Komise podle čl. 17 odst. 1 SEU, protože pouze Komise je oprávněna jednat jménem Unie a zajistit vnější zastupování Unie.

         (1)  Dokument Rady ze dne 24. února 2020, ST 6287/20.


title: Věc C-169/20: Žaloba podaná dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/19

      Žaloba podaná dne 23. dubna 2020 – Evropská komise v. Portugalská republika
      (Věc C-169/20)
      (2020/C 209/26)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. França a C. Perrin, zmocněnci)

         Žalovaná: Portugalská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  konstatoval, že Portugalská republika tím, že v rámci výpočtu registrační daně nezapočítala umoření environmentální složky do výpočtu hodnoty použitelné na ojetá vozidla dovezená na území uvedeného státu a pořízená v jiných členských státech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 110 Smlouvy o fungování Evropské unie;

                  —

                  uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčené portugalské právní předpisy zakládají diskriminaci zdanění dovezeného vozidla v porovnání se zdaněním podobného tuzemského vozidla. Platný způsob a vzorec výpočtu vedou k tomu, že zdanění dovezeného vozidla je téměř vždy vyšší.
      Tato situace je tím více znepokojující, že je v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora: portugalské právní předpisy týkající se výpočtu daně použitelné na ojetá vozidla pořízená v jiných členských státech již byly předmětem dřívějších řízení o nesplnění povinnosti a několika rozsudků Soudního dvora.
      Portugalské právní předpisy nezaručují, že ojetá vozidla dovezená z jiných členských států nebudou zdaněna částkou vyšší, než je daň v případě podobných tuzemských ojetých vozidel. Lze to vysvětlit tím, že v důsledku změny právních předpisů v roce 2016 již není započítáváno umoření environmentální složky použité pro výpočet hodnoty ojetého vozidla.
      Z toho vyplývá, že tabulka umoření stanovená vnitrostátními právními předpisy nevede k přiměřenému přiblížení skutečné ceně dovezeného ojetého vozidla. V důsledku toho překračuje částka placená za registraci dovezeného ojetého vozidla částku vztahující se na podobné ojeté vozidlo již zaregistrované v Portugalsku, což představuje nesplnění článku 110 SFEU a judikatury Soudního dvora.


title: Věc C-180/20: Žaloba podaná dne 24. dubna 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               22.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/20

      Žaloba podaná dne 24. dubna 2020 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
      (Věc C-180/20)
      (2020/C 209/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, T. Ramopoulos, zmocněnci)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání žalobkyně

                  —

                  zrušit rozhodnutí Rady (EU) 2020/245 (1) ze dne 17. února 2020 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě partnerství zřízené Dohodou o komplexním a posíleném partnerství mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Arménskou republikou na straně druhé, pokud jde o přijetí jednacího řádu Rady partnerství a jednacích řádů Výboru pro partnerství, podvýborů a dalších orgánů zřizovaných Radou partnerství a o sestavení seznamu podvýborů, za účelem provádění uvedené dohody s výjimkou její hlavy II („rozhodnutí Rady 2020/245“) a Rozhodnutí Rady (EU) 2020/246 (2) ze dne 17. února 2020 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě partnerství zřízené Dohodou o komplexním a posíleném partnerství mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Arménskou republikou na straně druhé, pokud jde o přijetí jednacího řádu Rady partnerství a jednacích řádů Výboru pro partnerství, podvýborů a dalších orgánů zřizovaných Radou partnerství a o sestavení seznamu podvýborů, za účelem provádění hlavy II uvedené dohody („rozhodnutí Rady 2020/246“)

                  —

                  uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise tvrdí, že i) vyloučit hlavu II Dohody o komplexním a posíleném partnerství z působnosti rozhodnutí Rady 2020/245, ii) přijmout samostatné rozhodnutí Rady 2020/246, pokud jde výlučně o hlavu II Dohody o komplexním a posíleném partnerství, která má za hmotněprávní základ článek 37 SEU a (iii) doplnit druhý pododstavec čl. 218 odst. 8 SFEU, který stanoví, že Rada jednomyslně rozhoduje tehdy, týká-li se dohoda oblasti, kde je pro přijetí aktu Unie požadována jednomyslnost, porušuje Smlouvu, jak jí vykládá judikatura Soudního dvora.
      Tento žalobní důvod vychází z následujících tvrzení:
      Zaprvé, podle ustálené judikatury Soudního dvora hmotněprávní základ pro rozhodnutí Rady založené na čl. 218 odst. 9 SFEU, o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci orgánu zřízeného dohodou, musí být určen v souladu s těžištěm dohody jako celku. Dohoda o komplexním a posíleném partnerství se týká zejména obchodu a spolupráce na rozvoji, jakož i obchodu v oblasti dopravních služeb, zatímco vazby mezi touto dohodou a SZBP nejsou dost významné k tomu, aby odůvodňovaly hmotněprávní základ podle SZBP, pokud jde o dohodu jako celek. Rada tedy nesprávně zahrnula článek 37 SEU do právního základu rozhodnutí 2020/246 a toto rozhodnutí bylo tedy nesprávně přijaté podle pravidla hlasování vyžadujícího jednomyslnost.
      Zadruhé unijní orgány nemohou uměle rozdělit jeden akt na více částí, přičemž vytvoří části s rozdílnými těžišti, protože jinak by byly oprávněné obejít požadavek stanovený v článku 13 SEU, podle kterého každý orgán jedná v mezích působnosti svěřené mu Smlouvami a v souladu s postupy, podmínkami a cíli v nich stanovenými. Když Rada určí postoj, který se má přijmout jménem Unie v rámci orgánu zřízeného dohodou podle čl. 218 odst. 9 SFEU, pokud jde o pravidla upravující fungování tohoto orgánu v oblasti všech ustanovení dohody, rozdělení rozhodnutí Rady na dvě rozhodnutí nelze odůvodnit. Jelikož Dohoda o komplexním a posíleném partnerství nerozlišuje mezi procesními pravidly, které se použijí, když dotčené orgány jednají podle hlavy II nebo jiných hlav Dohody o komplexním a posíleném partnerství, Rada pochybila, když přijala dvě samostatná rozhodnutí, ze kterých se jedno týká jen hlavy II Dohody o komplexním a posíleném partnerství.

         (1)  Úř. věst. 2020, L 52, s. 3.

         (2)  Úř. věst. 2020, L 52, s. 5.