title: Věc T-406/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – Emesa -Trefilería a Industrias Galycas v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh s předpínací ocelí — Stanovení cen, rozdělení trhu a výměna citlivých obchodních informací — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU — Spolupráce během správního řízení — Článek 139 písm. a) jednacího řádu Tribunálu“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – Emesa -Trefilería a Industrias Galycas v. Komise
   (Věc T-406/10) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s předpínací ocelí - Stanovení cen, rozdělení trhu a výměna citlivých obchodních informací - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU - Spolupráce během správního řízení - Článek 139 písm. a) jednacího řádu Tribunálu“)
   (2015/C 302/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Emesa-Trefilería, SA (Arteixo, Španělsko) a Industrias Galycas, SA (Vitoria, Španělsko) (zástupci: A. Creus Carreras a A. Valiente Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Bottka a F. Castilla Contreras, poté V. Bottka a A. Biolan, zmocněnci, ve spolupráci s M. Gray, barrister)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: F. Florindo Gijón a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení a změnu rozhodnutí Komise C (2010) 4387 final, ze dne 30. června 2010, v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38344 – Předpínací ocel), které bylo změněno rozhodnutím Komise C (2010) 6676 final, ze dne 30. září 2010, a rozhodnutím Komise C (2011) 2269 final, ze dne 4. dubna 2011.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Emesa-Trefilería, SA a Industrias Galycas, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise a Rady Evropské unie.

               3)

               Komise zaplatí Tribunálu na základě čl. 139 písm. a) jeho jednacího řádu částku 1  500 eur jako náhradu části nákladů, které musel Tribunál vynaložit.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6. 11. 2010.


title: Věc C-503/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 20. října 2010 — Evroetil AD v. Direktor na Agentsia Mitnitsi

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/35

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 20. října 2010 — Evroetil AD v. Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
   (Věc C-503/10)
   ()
   2010/C 346/62
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven administrativen sad

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Evroetil AD

      Žalovaný: Direktor na Agentsia „Mitnitsi“

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (1) vykládán v tom smyslu, že definice bioethanolu se vztahuje na takové výrobky, jako je sporný výrobek (zahrnuje takové výrobky, jako je sporný výrobek), který vykazuje níže uvedené znaky a objektivní vlastnosti:

                           —

                           vyrábí se z biomasy,

                           —

                           výroba je prováděna pomocí zvláštní technologie, která je popsána v technické specifikaci pro výrobu bioethanolu zpracované žalobkyní Evroetil AD a odlišuje se od technologie na výrobu ethylalkoholu zemědělského původu podle technické specifikace zpracované stejným výrobcem,

                           —

                           obsahuje více než 98,5 % alkoholu a následující látky, které jej činí nevhodným ke konzumaci: vyšší alkoholy — 714,49 až 8 311 mg/dm3; aldehydy — 238,16 až 411 mg/dm3; ester (ethylacetát) — 1 014 až 8 929 mg/dm3,

                           —

                           splňuje požadavky evropské normy Pr EN 15376 pro bioethanol jako pohonnou hmotu,

                           —

                           je určen k užívání jako pohonná hmota a jeho přidáváním k benzínu A95 se skutečně jako biopalivo používá a prodává se u čerpacích stanic,

                           —

                           nedochází k jeho denaturaci speciálním denaturačním postupem.

               2)

               Je třeba čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2003/30 vykládat v tom smyslu, že sporný výrobek lze zařadit jako bioethanol pouze tehdy, jestliže se skutečně užívá jako biopalivo, nebo postačí, že je určen k užívání jako biopalivo nebo je k užívání jako biopalivo skutečně vhodný?

               3)

               Pokud je na základě odpovědí na otázky 1 a 2 třeba vycházet z toho, že se v případě sporného výrobku nebo jeho odpovídající části jedná o bioethanol, do kterého kódu kombinované nomenklatury (KN) v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění nařízení Komise (EHS) č. 2587/91 (2) ze dne 26. července 1991 je potom třeba sporný výrobek zařadit:

                           3.1.

                           Je třeba ustanovení kapitoly 22 KN a konkrétně čísla 2207 vykládat v tom smyslu, že zahrnují zařazení výrobku bioethanol?

                           3.2.

                           V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.1, je potom při zařazování bioethanolu a konkrétně sporného výrobku nutno zohlednit, zda byl výrobek denaturován (podle postupů uvedených v nařízení Komise [ES] č. 3199/93 ze dne 22. listopadu 1993 o vzájemném uznávání postupů úplné denaturace lihu pro účely osvobození od spotřební daně (3) nebo podle jiných přípustných postupů)?

                           3.3.

                           Pokud otázka v bodu 3.2 bude zodpovězena kladně, mají být poté ustanovení KN ve vztahu k číslu 2207 vykládána v tom smyslu, že pouze denaturovaný bioethanol se řadí do kódu KN 2207 20 000?

                           3.4.

                           V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.3, mají být poté ustanovení KN ve vztahu k číslu 2207 vykládána v tom smyslu, že bioethanol, který nebyl denaturován, se řadí do kódu KN 2207 10 000?

                           3.5.

                           V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.1 a záporné odpovědi na otázku v bodu 3.2, do které z obou podpoložek — 2207 10 000 nebo 2207 20 000 — je potom třeba sporný výrobek zařadit?

                           3.6.

                           V případě záporné odpovědi na otázku v bodu 3.1, řadí se poté bioethanol do jednoho z kódů KN uvedených v definici podle čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (4), a do kterého?

               4)

               Pokud je na základě odpovědí na první a druhou otázku třeba vycházet z toho, že se v případě sporného výrobku nebo jeho odpovídající části nejedná o bioethanol, je poté třeba sporný výrobek, který vykazuje znaky a objektivní vlastnosti uvedené v první otázce, třeba zařadit jako ethylalkohol ve smyslu čl. 20 odst. 1 první odrážky směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (5)?

      (1)  Úř. věst. L 123, s. 42; Zvl. vyd. 13/31 s. 188.

      (2)  Úř. věst. L 328, s. 50.

      (3)  Úř. věst. L 288, s. 12; Zvl. vyd. 09/01 s. 249.

      (4)  Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01 s. 405.

      (5)  Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01 s. 206.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2005 ve věci C-281/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England and Wales) Civil Division): Andrew Owusu proti N.B. Jacksonovi jednajícímu pod obchodní firmou „Villa Holidays Bal-Inn Villas“ a dalším (Bruselská úmluva — Územní působnost Bruselské úmluvy — Článek 2 — Příslušnost — Úraz, ke kterému došlo ve třetím státě — Tělesná újma — Řízení zahájené ve smluvním státě proti osobě, jež má v tomto státě bydliště, a jiným žalovaným, již mají bydliště ve třetím státě — Námitka poukazující na forum non conveniens — Neslučitelnost s Bruselskou úmluvou)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 1. března 2005
   ve věci C-281/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England and Wales) Civil Division): Andrew Owusu proti N.B. Jacksonovi jednajícímu pod obchodní firmou „Villa Holidays Bal-Inn Villas“ a dalším (1)

   (Bruselská úmluva - Územní působnost Bruselské úmluvy - Článek 2 - Příslušnost - Úraz, ke kterému došlo ve třetím státě - Tělesná újma - Řízení zahájené ve smluvním státě proti osobě, jež má v tomto státě bydliště, a jiným žalovaným, již mají bydliště ve třetím státě - Námitka poukazující na forum non conveniens - Neslučitelnost s Bruselskou úmluvou)
   (2005/C 106/02)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-281/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě Protokolu ze dne 3. června 1971 o výkladu Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech Soudním dvorem, podaná rozhodnutím Court of Appeal (England and Wales) Civil Division (Spojené království) ze dne 5. července 2002, došlým Soudním dvoru dne 31. července 2002, v řízení Andrew Owusem proti N.B. Jacksonovi, jednajícímu pod obchodní firmou „Villa Holidays Bal-Inn Villas“, Mammee Bay Resorts Ltd, Mammee Bay Club Ltd, The Enchanted Garden Resorts & Spa Ltd, Consulting Services Ltd, Town & Country Resorts Ltd, Soudní dvůr (velký senát), ve složení P. Jann, předseda prvního senátu, úřadující předseda, C. W. A. Timmermans a A. Rosa, předsedové senátů, C. Gulmann, J.-P. Puissochet a R Schintgen (zpravodaj), N. Colneric, S. von Bahr a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada vydal dne 1. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               Úmluva ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky a Úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky, brání tomu, aby soud smluvního státu prohlásil, a to i přesto, že není dána příslušnost soudu jiného smluvního státu nebo že spor nemá žádný vztah k jinému smluvnímu státu, že není dána jeho příslušnost, která pro něj vyplývá z článku 2 uvedené úmluvy, z důvodu, že je vhodnější, aby dotčený spor rozhodl soud státu, jenž není smluvní stranou úmluvy.

      (1)  Úř. věst. C 233, 28.9.2002


title: Věc T-187/15: Žaloba podaná dne 17. dubna 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/29

         Žaloba podaná dne 17. dubna 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise
   (Věc T-187/15)
   (2015/C 190/33)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Itálie); Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Itálie); Actv SpA (Benátky, Itálie); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Itálie); Asstra Associazione Trasporti (Řím, Itáliea); Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Řím) (zástupce: M. Malena, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž jsou jeho kapitoly a části předmětem této žaloby.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, jež jsou dovolávány ve věci T-185/15, Buonotourist v. Komise, a T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità v. Komise.
   Žalobkyně se konkrétně dovolávají porušení článků 93, 94, 107 a 108 SFEU, nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách (Úř. věst. L 156, s. 1), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, s. 1), nedostatku způsobilosti Komise, porušení ustanovení nařízení (ES) č. 1191/69, jakož i zneužití pravomoci a porušení sdělení Komise o výkladových směrnicích k nařízení č. 1370/2007.


title: Věc C-143/12: Žaloba podaná dne 23. března 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/12

         Žaloba podaná dne 23. března 2012 — Evropská komise v. Francouzská republika
   (Věc C-143/12)
   2012/C 165/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Wilms a S. Petrova, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že opomenula vydat povolení podle článků 6 a 8, přezkoumat, a případně aktualizovat stávající povolení a dbát, aby veškerá stávající zařízení byla provozována v souladu s požadavky článků 3, 7, 9, 10 a 13, jakož i čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 směrnice IPPC, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (směrnice IPPC) (1);

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 5 odst. 1 směrnice IPPC přijmou členské státy nezbytná opatření zajišťující, že se příslušné orgány na základě povolení podle článků 6 a 8 nebo na základě přezkoumání, případně aktualizace podmínek postarají, aby stávající zařízení byla provozována v souladu s požadavky článků 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 směrnice IPPC, a to do 30. října 2007.
   Dne 3. listopadu 2009 zaslala Komise výzvu dopisem, když měla za to, že žalovaná umožňovala provozování značného počtu stávajících zařízení (1 647 zařízení), která nemají povolení splňující požadavky čl. 5 odst. 1 směrnice IPPC. V okamžiku zaslání odůvodněného stanoviska nemělo stále 784 stávajících zařízení povolení podle čl. 5 odst. 1 směrnice.
   Přestože se situace od té doby zlepšila, v okamžiku podání této žaloby byla i nadále čtyři stávající zařízení provozována ve Francouzské republice bez povolení podle směrnice.
   Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že Francouzská republika dosud neukončila porušování čl. 5 odst. 1 směrnice IPPC.

      (1)  Úř. věst. L 24, s. 8.


title: Věc T-544/14: Žaloba podaná dne 18. července 2014 – Société des Produits Nestlé v. OHIM – Terapia (ALETE)

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/22

         Žaloba podaná dne 18. července 2014 – Société des Produits Nestlé v. OHIM – Terapia (ALETE)
   (Věc T-544/14)
   2014/C 339/27
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Société des Produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupci: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht a S. Cobet-Nüse, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Terapia SA (Kluž, Rumunsko)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 1128/2013-4 tak, že rozhodne, že námitky musí být zamítnuty,

               —

               podpůrně, zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 1128/2013-4,

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladu řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Société des Produits Nestlé SA

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ALETE“ pro výrobky spadající do tříd 5, 29, 30 a 32 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 3 88  379

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Terapia SA

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní slovní ochranná známka „ALETA“ pro výrobky a služby spadající do tříd 5 a 35

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,

               —

               porušení článku 63, ve spojení s čl. 20 odst. 7 písm. c) nařízení č. 2868/95,

               —

               porušení čl. 63 odst. 2 a článků 75 a 76 nařízení č. 207/2009


title: Věc F-12/14: Žaloba podaná dne 7. února 2014 – ZZ v. CdT

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/40

         Žaloba podaná dne 7. února 2014 – ZZ v. CdT
   (Věc F-12/14)
   2014/C 184/65
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupkyně: N. Cambonie, D. Ciolino a E. Macchi, advokátky)

      Žalované: Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (CdT)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Překladatelského střediska pro instituce Evropské unie, kterým byla zamítnuta žádost žalobce podaná na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu, aby bylo přijato rozhodnutí, v němž by mu byly vysloveny omluvy a přiznána náhrada škody, která mu byla způsobena

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit implicitní zamítavé rozhodnutí CdT, nebo zrušit rozhodnutí o zamítnutí dopisu advokáta zastupujícího CdT, který obsahuje rozhodnutí ze dne 10. dubna 2013, a v případě potřeby zrušit potvrzující rozhodnutí CdT ze dne 8. listopadu 2013, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o přijetí rozhodnutí;

               —

               prohlásit CdT odpovědným za škody způsobené žalobci, tudíž přiznat žalobci náhradu majetkové újmy ve výši 306 733,60 eur a náhradu nemajetkové újmy ve výši 130 000 eur, nebo jakoukoli jinou, dokonce i vyšší částku, kterou určí Tribunál nebo znalecké posudky;

               —

               uložit CdT náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-410/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Almamet v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl v EHP, s výjimkou Irska, Španělska, Portugalska a Spojeného království — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Stanovení cen a rozdělení trhu — Právo na obhajobu — Kontrolní pravomoci Komise — Jediné a pokračující protiprávní jednání — Pokuty — Spolupráce během správního řízení — Proporcionalita — Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006“ )

text:
               2.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Almamet v. Komise
   (Věc T-410/09) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl v EHP, s výjimkou Irska, Španělska, Portugalska a Spojeného království - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhu - Právo na obhajobu - Kontrolní pravomoci Komise - Jediné a pokračující protiprávní jednání - Pokuty - Spolupráce během správního řízení - Proporcionalita - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006)
   2013/C 32/25
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall (Ainring, Německo) (zástupci: S. Hautbourg a C. Renner, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: N. Khan, V. Bottka a N. von Lingen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, jakož i podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni uvedeným rozhodnutím.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


title: Věc C-397/05: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. března 2007 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Palermo – Itálie) – trestní řízení proti Marii Grazia Di Maggio, Salvatorovi Buccolovi (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Výklad článků 43 ES a 49 ES — Hazardní hry — Sběr sázek na sportovní události — Požadavek koncese — Vyloučení subjektů založených v některých formách kapitálových společností — Požadavek policejního povolení — Trestní sankce)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/20

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. března 2007 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Palermo – Itálie) – trestní řízení proti Marii Grazia Di Maggio, Salvatorovi Buccolovi
   (Věc C-397/05) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Výklad článků 43 ES a 49 ES - Hazardní hry - Sběr sázek na sportovní události - Požadavek koncese - Vyloučení subjektů založených v některých formách kapitálových společností - Požadavek policejního povolení - Trestní sankce)
   (2007/C 96/35)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale di Palermo
   Účastníci původního trestního řízení
   Maria Grazia Di Maggio, Salvatore Buccola
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Palermo – Výklad článků 31 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES až 89 ES – Vnitrostátní zákon, který váže provozování sběru sázek na získání povolení
   Výrok

               1)

               Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje výkon činností sběru, přijímání, registrace a předávání návrhů sázek, zejména na sportovní události, bez koncese nebo policejního povolení vydaných dotyčným členským státem, je omezením svobody usazování, jakož i volného pohybu služeb upravených v článku 43 ES, respektive v článku 49 ES.

               2)

               Předkládajícím soudům přísluší ověřit, zda vnitrostátní právní úprava v rozsahu, v němž omezuje počet subjektů působících v odvětví hazardních her, skutečně odpovídá cíli předcházet provozování činností v tomto odvětví ke kriminálním nebo podvodným účelům.

               3)

               Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věcech v původním řízení, která vylučuje, a navíc i nadále bude vylučovat subjekty založené ve formě kapitálových společností, jejichž akcie jsou kótovány na regulovaných trzích, z odvětví hazardních her.

               4)

               Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původním řízení, která ukládá trestní sankci takovým osobám, jako jsou obvinění v původním řízení, za výkon organizované činnosti sběru sázek bez koncese nebo policejního povolení vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy, pokud tyto osoby nemohly získat uvedené koncese či uvedená povolení z toho důvodu, že tento členský stát jim je v rozporu s právem Společenství odmítl udělit.

      (1)  Úř. věst. C 10, 14.1.2006.


title: Věc F-18/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 7. července 2011 — Zaffino v. Komise ( „Veřejná služba — Osoby, které si nárokují postavení úředníka nebo zaměstnance Evropské unie — Žaloba — Zjevná nepřípustnost — Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení“ )

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/31

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 7. července 2011 — Zaffino v. Komise
   (Věc F-18/11)
   (Veřejná služba - Osoby, které si nárokují postavení úředníka nebo zaměstnance Evropské unie - Žaloba - Zjevná nepřípustnost - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení)
   2012/C 138/68
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Pasqualino Zaffino (Gallarate, Itálie) (zástupkyně: S. Costantino, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět věci

   Návrh žalobce, aby mu bylo přiznáno postavení zaměstnance Evropské unie.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Pasqualino Zaffino ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-425/05: Žaloba podaná dne  5. prosince 2005  – Mediocurso – Estabelecimento de Ensino Particular, S.A. v. Komise Evropských společenství

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/37

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2005 – Mediocurso – Estabelecimento de Ensino Particular, S.A. v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-425/05)
   (2006/C 48/73)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mediocurso – Estabelecimento de Ensino Particular, S.A. (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: Carlos Botelho Moniz a Eduardo Maia Cadete, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud prvního stupně

               —

               nařídil připojit ke spisu projednávané věci dokumenty týkající se spisu FSE 890588/P1, nacházející se u služeb Komise a služeb DAFSE – Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europiu, Ministério para a Qualificação e o Emprego (oddělení pro záležitosti Evropského sociálního fondu ministerstva profesního vzdělávání a zaměstnanosti) Portugalské republiky; oddělení, jenž sídlí na av. Almirante Reis, č. 72-3, P-1100 Lisabon, Portugalsko;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 13. září 2005„o snížení pomoci z Evropského sociálního fondu poskytnuté“ Mediocurso – Estabelecimento de Ensino Particular, Lda „v souladu s rozhodnutím Komise C (89) 0570 ze dne 22. března 1989 v rámci projektu č. 890588 P1“, s jednacím číslem „C (2005) 3557“;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně je obchodní společností, jejímž účelem je podle stanov „poskytování vzdělávacích kursů a kursů technické specializace, vypracovávání projektů a studií, jakož i poradenská činnost ohledně hospodářských, finančních, účetních a správních problémů a řízení podniku“. V roce 1988 předložila Evropskému sociálnímu fondu prostřednictvím Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europiu různé žádosti o podporu na vzdělávací akce, které zamýšlela uskutečnit v roce 1989, mezi nimi i žádost o podporu, která je předmětem projednávané věci a jíž se týká spis 890588 P1. Žádost o podporu v uvedeném spise byla schválena a dotyčné profesní vzdělávací akce byly uskutečněny, takže žalobkyně podala příslušnou žádost o zaplacení zůstatku.
   Aktem, který žalobkyně napadá, je rozhodnutí, které Komise přijala v návaznosti na podání této žádosti o zaplacení zůstatku a několik procesních úkonů.
   Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila podstatné formální náležitosti, protože nedostatečně odůvodnila napadené rozhodnutí.
   Tvrdí rovněž, že došlo k porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jelikož napadený akt je v neprospěch žalobkyně v rozporu s předchozím aktem, kterým byla potvrzena faktická a účetní správnost údajů uvedených v žádosti žalobkyně o zaplacení zůstatku. Konečně se dovolává zjevného nesprávného posouzení dokladů prokazujících výdaje, které Mediocurso předložily, a porušení zásady proporcionality, pokud jde o uváděné faktické a právní důvody, o něž se opírá snížení podpory, které je předmětem napadeného aktu.


title: Věc C-669/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. prosince 2011 — Société ED et F Man Alcohols v. Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. prosince 2011 — Société ED et F Man Alcohols v. Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)
   (Věc C-669/11)
   2012/C 89/08
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Société ED et F Man Alcohols

      Odpůrce: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

      Předběžné otázky

               1)

               Představují propadnutí — ve výši 12,08 ecu na hektolitr alkoholu nevyvezený ve stanovené lhůtě — jistoty na řádné provedení, kterou úspěšný účastník nabídkového řízení složil u každé intervenční agentury, jež má přidělený alkohol v držení, podle čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995 (1) v případě, že úspěšný účastník nabídkového řízení překročí lhůtu určenou k vývozu, a propadnutí — ve výši 15 % v každém případě a 0,33 % ze zbývající částky za každý den překročení lhůty — jistoty na zajištění vývozu podle čl. 91 odst. 12 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000 (2) v případě zpoždění s vývozem přiděleného alkoholu, správní sankce nebo opatření jiné povahy?

               2)

               Představuje samotná skutečnost, že operátor nedodrží lhůtu určenou k vývozu alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur a který mu byl Komisí přidělen v rámci nabídkového řízení, nesplnění povinnosti, v důsledku kterého je nebo může být poškozen souhrnný rozpočet Evropských společenství nebo rozpočty Společenstvím spravované ve smyslu článku 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 (3)?

               3)

               Pokud jde o případnou kombinaci ustanovení meziodvětvového nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 s ustanoveními odvětvového nařízení Komise (ES) č. 360/95:

                           —

                           V případě kladné odpovědi na otázku č. 2, uplatní se režim propadnutí jistoty v případě zpoždění při vývozu podle odvětvového nařízení Komise ze dne 22. února 1995 s vyloučením jakéhokoli jiného režimu opatření nebo sankcí stanoveného právem Evropské unie? Nebo se naopak uplatní pouze režim opatření a správních sankcí podle nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995? Nebo je třeba k určení opatření a sankcí, které mají být přijaty, ustanovení obou nařízení ze dne 22. února 1995 a 18. prosince 1995 kombinovat, a pokud ano, jakým způsobem?

                           —

                           V případě záporné odpovědi na otázku č. 2, zakazují ustanovení meziodvětvového nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 uplatnit propadnutí jistoty podle čl. 5 odst. 5 odvětvového nařízení Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995 z důvodu, že by toto meziodvětvové nařízení ze dne 18. prosince 1995 tím, že stanoví podmínku vycházející z existence finanční ztráty pro Společenství, bránilo uplatnění opatření nebo sankce podle dřívějšího nebo pozdějšího odvětvového zemědělského nařízení při neexistenci takové ztráty?

               4)

               V případě, že by s ohledem na odpovědi na předcházející otázky propadnutí jistoty představovalo sankci použitelnou v případě překročení lhůty určené k vývozu úspěšným účastníkem nabídkového řízení, je třeba se zpětným účinkem, a v případě kladné odpovědi, jakým způsobem, za účelem výpočtu jistoty, která má propadnout pro nedodržení vývozní lhůty stanovené pro nabídková řízení č. 170/94 ES a 171/94 ES nařízením Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995, v pozměněném znění, použít ustanovení čl. 91 odst. 12 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, i když jednak posledně uvedené nařízení výslovně nezměnilo ani nezrušilo ustanovení článku 5 nařízení (ES) č. 360/95, kterým se konkrétně åřídí nabídková řízení č. 170/94 ES a 171/94 ES, ale pouze ustanovení nařízení Komise (ES) č. 377/93 ze dne 12. února 1993 (4), které stanovilo všeobecný právní rámec pro nabídková řízení týkající se alkoholu získaného destilací, jenž je v držení intervenčních agentur, a pokud jde o způsoby uvolnění jistot na řádné provedení složených úspěšnými účastníky nabídkového řízení, odkazovalo na nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985 (5), od kterého se výslovně odchylují ustanovení článku 5 nařízení Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995, a i když jednak nařízení (ES) č. 1623/2000 bylo vypracováno po reformě společné organizace trhů s vínem, která byla přijata v roce 1999, významně mění systém nabídkových řízení a režim jistot složených v tomto rámci, a to jak ohledně jejich předmětu, tak jejich výše a způsobech jejich propadnutí a jejich uvolnění, a konečně vyřazuje Brazílii ze seznamu třetích zemí, do kterých je povoleno vyvážet — za účelem výhradního použití v odvětví pohonných hmot — přidělený alkohol?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995, kterým se zahajuje prodej prostřednictvím jednotlivých nabídkových řízení na vývoz alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 41, s. 14).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu (Úř. věst. L 194, s. 45; Zvl. vyd. 03/30, s. 182).

      (3)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).

      (4)  Nařízení Komise (EHS) č. 377/93 ze dne 12. února 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odbyt alkoholu, který byl získán z destilace uvedené v článcích 35, 36 a 39 nařízení Rady (EHS) č.822/87, ze zásob intervenčních agentur (Úř. věst. L 43, s. 6).

      (5)  Nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 205, s. 5; Zvl. vyd. 03/06, s. 186).


title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. listopadu 2014 ve věci E-27/13 – Sævar Jón Gunnarsson v. Landsbankinn hf. (Indexace úvěrů – směrnice 87/102/EHS – smlouvy o spotřebitelském úvěru – směrnice 93/13/EHS – nepřiměřené podmínky – závazné podmínky)

text:
               4.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/7

         ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
   ze dne 24. listopadu 2014
   ve věci E-27/13
   Sævar Jón Gunnarsson v. Landsbankinn hf.
   (Indexace úvěrů – směrnice 87/102/EHS – smlouvy o spotřebitelském úvěru – směrnice 93/13/EHS – nepřiměřené podmínky – závazné podmínky)
   (2015/C 183/08)
   Ve věci E-27/13, Sævar Jón Gunnarsson v. Landsbankinn hf. – ŽÁDOST o stanovisko Soudního dvora podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora předložená obvodním soudem v Reykjavíku (Héraðsdómur Reykjavíkur) ohledně výkladu směrnice Rady 87/102/EHS ze dne 22. prosince 1986 o spotřebitelském úvěru a směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher (předseda a soudce zpravodaj), Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudci) vynesl dne 24. listopadu 2014 rozsudek, jehož výrok zní:

               1.

               Pokud je smlouva o úvěru svázána s indexem spotřebitelských cen, je neslučitelné se směrnicí 87/102/EHS, aby se při výpočtu celkových nákladů úvěru a roční sazby v procentech vycházelo z míry inflace činící 0 %, jestliže míra inflace známá v době uzavření smlouvy o úvěru nečiní 0 %. Je na vnitrostátním soudu, aby s ohledem na všechny okolnosti věci posoudil právní důsledky takových chybných informací a příslušná nápravná opatření, za předpokladu, že nebude narušena úroveň ochrany stanovená směrnicí 87/102/EHS, jak ji vykládá Soudní dvůr.
               Pro případ, že předkládající soud nepovažuje smluvní podmínky týkající se indexace splátek dotčeného spotřebitelského úvěru za závazná právní a správní ustanovení ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13/EHS, jsou odpovědi na navazující otázky tyto:

               2.

               Směrnice 93/13/EHS ve smlouvách mezi poskytovatelem a spotřebitelem obecně nezakazuje smluvní podmínky týkající se indexace úvěrů. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda je dotčená podmínka nepřiměřená. Při posouzení je nutno zohlednit výklad pojmu „nepřiměřená podmínka“ Soudním dvorem.

               3.

               Směrnice 93/13/EHS neomezuje pravomoc členského státu EHP určit, ať už právním či správním předpisem, faktory, které mohou způsobit změny předem určeného indexu, jako je islandský index spotřebitelských cen, jakož i metody měření těchto změn, za předpokladu, že jsou ve smlouvě výslovně stanoveny.

               4.

               Je na příslušném vnitrostátním soudu, aby určil, zda konkrétní smluvní podmínka byla individuálně sjednána ve smyslu článku 3 směrnice 93/13/EHS.

               5.

               Je na příslušném vnitrostátním soudu, aby určil, zda se u smluvní podmínky týkající se indexace splátek úvěru musí mít za to, že byla spotřebiteli výslovně a srozumitelně popsána. Při tomto posouzení je nutno vzít v úvahu přesné znění příslušných smluvních podmínek a všechny další významné okolnosti, včetně okolností popsaných v bodech a) a b) čtvrté otázky položené vnitrostátním soudem, jakož i vnitrostátní právní předpisy o indexaci cen.

               6.

               Ustanovení čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS je třeba vykládat tak, že pokud vnitrostátní soud považuje dotčenou podmínku za nepřiměřenou ve smyslu směrnice 93/13/EHS, musí tentýž soud zajistit, že taková podmínka nebude pro spotřebitele závazná, může-li smlouva nadále existovat bez dotčené nepřiměřené podmínky, pakliže je v souladu s vnitrostátním právem taková další existence smlouvy právně možná.


title: Věc C-133/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — József Uzonyi v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve ( Zemědělství — Společná zemědělská politika — Režim podpor — Nařízení (ES) č. 1782/2003 — Článek 143ba — Oddělená platba za cukr — Poskytnutí — Rozhodnutí nových členských států — Podmínky — Objektivní a nediskriminační kritéria )

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — József Uzonyi v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Věc C-133/09) (1)

   (Zemědělství - Společná zemědělská politika - Režim podpor - Nařízení (ES) č. 1782/2003 - Článek 143ba - Oddělená platba za cukr - Poskytnutí - Rozhodnutí nových členských států - Podmínky - Objektivní a nediskriminační kritéria)
   2010/C 317/16
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Fővárosi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: József Uzonyi

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Fővárosi Bíróság — Výklad čl. 143 ba odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1) — Povinnost členských států udělit oddělenou platbu za cukr na základě objektivních a nediskriminačních kritérií — Vnitrostátní právní úprava, která vyhrazuje uvedenou platbu pouze producentům, kteří mají smlouvu o dodávání cukrové řepy uzavřenou přímo s cukrovarem

      Výrok

   Článek 143ba odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1), ve znění nařízení Rady (Es) č. 319/2006 ze dne 20. února 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, jež vylučuje vyplacení oddělené platby za cukr zemědělci, který nemá oprávnění dodávat a který dodává cukrovou řepu výrobci cukru prostřednictvím sdružovatele, který takové oprávnění má, zatímco tato právní úprava poskytuje oddělenou platbu zemědělci, který má oprávnění dodávat a který dodává cukrovou řepu přímo výrobci cukru, jakož i zemědělci, který nemá oprávnění dodávat a který je členem seskupení producentů a dodává cukrovou řepu výrobci cukru prostřednictvím daného seskupení, které má oprávnění dodávat.

      (1)  Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


title: Věc T-9/13: Žaloba podaná dne 8. ledna 2013 — National Iranian Gas Company v. Rada

text:
               16.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 79/23

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2013 — National Iranian Gas Company v. Rada
   (Věc T-9/13)
   2013/C 79/41
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: National Iranian Gas Company (Teherán, Írán) (zástupci: E. Glaser a S. Perrotet, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil čl. 1 bod 8 rozhodnutí Rady č. 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž změnil čl. 20 písm. c) rozhodnutí č. 2010/413/SZBP;

               —

               zrušil rozhodnutí Rady č. 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž zařadilo společnost NIGC na seznam entit, jež mají být předmětem opatření spočívajících ve zmrazení finančních prostředků, v příloze II rozhodnutí č. 2010/413/SZBP;

               —

               zrušil v plném rozsahu prováděcí nařízení Rady č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž zařadilo společnost NIGC na seznam entit, jež mají být předmětem opatření spočívajících ve zmrazení finančních prostředků, v příloze IX nařízení č. 267/2012;

               —

               rozhodl, že se na společnost National Iranian Gas Company nepoužijí nařízení č. 267/2012 a rozhodnutí č. 2010/413/SZBP, ve znění rozhodnutí č. 2012/35/SZBP a č. 2012/635/SZBP, kterými se zavádí a posléze mění čl. 20 písm. c) rozhodnutí č. 2010/413/SZBP a zařazuje žalobkyně na seznam uvedený v příloze II;

               —

               a, podpůrně, pro případ, že čl. 1 bod 8 rozhodnutí č. 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž změnil čl. 20 písm. c) rozhodnutí č. 2010/413/SZBP, nebude zrušen, rozhodl, že se uvedené ustanovení nepoužije na společnost National Iranian Gas Company;

               —

               uložil Radě náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že se ustanovení čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí č. 2010/413/SZBP (1), jak bylo doplněno a změněno rozhodnutími č. 2012/35/SZBP (2) a č. 2012/635/SZBP (3), na žalobkyni nepoužije, jakož i z neplatnosti čl. 1 bodu 8 rozhodnutí č. 2012/635/SZBP, kterým se mění čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí č. 2010/413/SZBP, jelikož se tato rozhodnutí opírají o nepřené a neurčité pojmy, jež jsou v rozporu s právem vlastnit majetek a zásadou proporcionality.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že řízení bylo stiženo vadami a že Rada neměla pravomoc jednat podle článku 215 SFEU sama.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož Rada vycházela z vágních a nepřených tvrzení, která nelze ověřit.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobkyně, konkrétně práva na účinnou soudní ochranu a práva vlastnit majetek, jelikož napadené rozhodnutí je stiženo nedostatečným odůvodněním, což žalobkyni neumožňuje se užitečně bránit a Tribunálu provést soudní přezkum. Žalobkyně tvrdí, že neměla přístup k dokumentům ve svém spisu v řízení před Radou.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z nedostatečných důkazu proti žalobkyni, jelikož se Rada opírala o pouhá tvrzení.

               6)

               Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, jelikož Rada vyvodila ze skutečnosti, že je žalobkyně veřejnoprávní společností, že finančně podporuje iránskou vládu.

               7)

               Sedmý žalobní důvod vychází z věcné nepřesnosti skutkových okolností, jelikož žalobkyně není společností vlastněnou a řízenou státem a finančně nepodporuje iránskou vládu.

               8)

               Osmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení zásady proporcionality, jelikož omezení práva vlastnit majetek žalobkyně a jejího práva vykonávat hospodářkou činnost byla nepřiměřená sledovanému cíli. Žalobkyně tvrdí, že zmrazení jejích finančních prostředků nesplňuje sledovaný cíl, jelikož se nepodílela na provádění jaderného programu vytýkaného iránské vládě.

               9)

               Devátý žalobní důvod vychází z toho, že prováděcí nařízení č. 945/2012 (4) postrádá právní základ.

               10)

               Desátý žalobní důvod vychází z toho, že prováděcí nařízení č. 945/2012 bylo přijato nad rámec pravomoci a postrádá dostatečné odůvodnění.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), ve znění oprav.

      (2)  Rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 19, s. 22), ve znění oprav.

      (3)  Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 58).

      (4)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16).


title: Věc C-399/05: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 93/38/EHS — Veřejné zakázky v oblastech vodohospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací — Výstavba tepelné elektrárny a její uvedení do provozu — Podmínky pro připuštění do soutěže)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-399/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 93/38/EHS - Veřejné zakázky v oblastech vodohospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Výstavba tepelné elektrárny a její uvedení do provozu - Podmínky pro připuštění do soutěže)
   (2007/C 211/08)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnici řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a X. Lewis, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: D. Tsagkaraki a V. Christianos, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194) – Připuštění dvou společností nesplňujících podmínky uvedené ve vyhlášení zakázky ani v zadávací dokumentaci do soutěže – Výstavba tepelné elektrárny v Lavrio a její uvedení do provozu
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 22, 28.1.2006.


title: Věc C-147/15: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Città Metropolitana di Bari, dříve Provincia di Bari v. Edilizia Mastrodonato Srl „Řízení o předběžné otázce — Ochrana životního prostředí — Nakládání s odpady — Směrnice 2006/21/ES — Článek 10 odst. 2 — Zavážka vytěžených prostor jinými než těžebními odpady — Skládkování nebo využití uvedených odpadů“

text:
               26.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 350/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Città Metropolitana di Bari, dříve Provincia di Bari v. Edilizia Mastrodonato Srl
   (Věc C-147/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Ochrana životního prostředí - Nakládání s odpady - Směrnice 2006/21/ES - Článek 10 odst. 2 - Zavážka vytěžených prostor jinými než těžebními odpady - Skládkování nebo využití uvedených odpadů“)
   (2016/C 350/08)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Città Metropolitana di Bari, dříve Provincia di Bari

      Žalovaná: Edilizia Mastrodonato Srl

      Výrok

   Článek 10 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a o změně směrnice 2004/35/ES musí být vykládán v tom smyslu, že nepodřizuje vyplňování lomu jiným než těžebním odpadem ustanovením směrnice 1999/31, pokud tato činnost představuje využití tohoto odpadu, přičemž je na předkládajícím soudu, aby tuto skutečnost ověřil.

      (1)  Úř. věst. C 205, 22. 6. 2015.


title: Věc T-208/04: Žaloba podaná dne 7. června 2004 Dominique Hardy proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství

text:
               25.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/25

         Žaloba podaná dne 7. června 2004 Dominique Hardy proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství
   (Věc T-208/04)
   (2004/C 239/56)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. června 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské Unie a Komisi Evropských společenství Dominique Hardy, s bydlištěm v Coudeville-plage (Francie), zastoupenou Jeanem-Françoisem Péricaudem, advokátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               rozhodl, že Evropské společenství nese odpovědnost za škodu způsobenou pí Hardy tím, že protiprávním způsobem přijalo a poté uplatňovalo ke škodě námořních zprostředkovatelů článek 5 celního kodexu Společenství,

               podpůrně rozhodl, že Evropské společenství nese odpovědnost za škodu vůči pí Hardy z důvodu přijetí, byť po právu, a následného uplatňovaní článku 5 celního kodexu Společenství, čímž jí byla způsobena neobvyklá a zvláštní škoda.

               uložil Radě a Komisi, aby společně a nerozdílně uhradily pí Hardy z titulu náhrady škody částku 60 510 eur, respektive 47 829 eur, zvýšenou v každém případě o stanovenou úrokovou sazbu počítanou od podání této žaloby,

               uložil Radě a Komisi společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Žalobkyně uvádí, že poté, co Komise zahájila proti francouzskému státu řízení o nesplnění povinnosti, Francie za účelem dosažení souladu francouzského zákona s článkem 5 nařízení č. 2913/92 (1) zrušila monopol na dopravování k celnímu úřadu, který držel stav námořních zprostředkovatelů, k němuž žalobkyně přísluší. Podle žalobkyně zrušení monopolu vyplývá přímo z uplatňovaní článku 5 nařízení č. 2913/92, a je tak přímo přičitatelné Evropskému společenství.
   Žalobkyně jako hlavní důvod uplatňuje, že přijetí článku 5 nařízení č. 2913/92 představuje protiprávní jednání zakládající odpovědnost Společenství.
   Nejprve žalobkyně tvrdí, že tento článek porušuje ustanovení článku 45 Smlouvy o ES, jímž se stanoví výjimka, jelikož povolání námořního zprostředkovatele se podílí na výkonu veřejné správy tím, že provádí celní předpisy.
   Žalobkyně se dále dovolává porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání. Žalobkyně jednak tvrdí, že článek 5 nařízení č. 2913/92 se vztahuje k pojmu „zastupování v jednání s celními úřady“, který se liší od pojmu „dopravení k celnímu úřadu“, což je ve skutečnosti to, co vykonávají námořní zprostředkovatelé. Výklad tohoto článku za použití analogie podle žalobkyně odporuje zásadě právní jistoty. Dále se žalobkyně dovolává porušení jejího legitimní očekávání v důsledku neexistence jakéhokoli přechodného opatření a toho, že francouzští námořní zprostředkovatelé byli ve Společenství jediní, kdo byl neustále vylučován z předchozích liberalizačních opatření.
   Žalobkyně se dále dovolává porušení zásad rovnosti a přiměřenosti způsobeného neexistencí přechodných opatření. Žalobkyně se konečně dovolává porušení práva pokojně užívat svůj majetek tím, že zrušení monopolu znemožnilo převod jejich nákladu, neboť tento náklad ztratil celou svoji hodnotu.
   Žalobkyně podpůrně tvrdí, že objektivní odpovědnost Společenství je založena vzhledem k tomu, že utrpěná škoda je neobvyklá a zvláštní. Podle žalobkyně je škoda neobvyklá v z toho důvodu, že ztráta tržní hodnoty nákladu a obchodní marže přesahuje obvyklé hospodářské riziko a je zvláštní z toho důvodu, že námořní zprostředkovatelé představují jasně odlišitelnou kategorii hospodářských subjektů.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1)


title: Věc T-475/15: Žaloba podaná dne 12. srpna 2015 – L’Oréal v. OHIM – LR Health & Beauty Systems (LR)

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/35

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2015 – L’Oréal v. OHIM – LR Health & Beauty Systems (LR)
   (Věc T-475/15)
   (2015/C 328/32)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupce: R. Dissmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „LR“ – Ochranná známka Společenství č. 11 047 578

      Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. května 2015, ve věci R 1143/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát v bodě 2 odmítl jako opožděný návrh žalobkyně na předložení důkazu o používání starších ochranných známek vedlejší účastnice řízení;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení před Tribunálem, jakož i nákladů odvolacího řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 57 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009, ve spojení s pravidlem 40 nařízení č. 2868/95.


title: Věc C-375/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Grenoble – Francie) – Margaretha Bouanich v. Direction départementale des finances publiques de la Drôme „Řízení o předběžné otázce  — Článek 63 SFEU  — Volný pohyb kapitálu  — Článek 49 SFEU  — Svoboda usazování  — Daň z příjmu fyzických osob  — Úprava horní hranice přímé daně v závislosti na příjmech  — Dvoustranná mezinárodní smlouva o zamezení dvojímu zdanění  — Zdanění dividend rozdělovaných společností usazenou v jiném členském státě, které již byly zdaněny u zdroje  — Nezohlednění či částečné zohlednění daně zaplacené v tomto jiném členském státě pro účely výpočtu horní hranice daně  — Článek 65 SFEU  — Omezení  — Odůvodnění“

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/5

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal administratif de Grenoble – Francie) – Margaretha Bouanich v. Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Věc C-375/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Daň z příjmu fyzických osob - Úprava horní hranice přímé daně v závislosti na příjmech - Dvoustranná mezinárodní smlouva o zamezení dvojímu zdanění - Zdanění dividend rozdělovaných společností usazenou v jiném členském státě, které již byly zdaněny u zdroje - Nezohlednění či částečné zohlednění daně zaplacené v tomto jiném členském státě pro účely výpočtu horní hranice daně - Článek 65 SFEU - Omezení - Odůvodnění“)
   2014/C 135/05
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Grenoble

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Margaretha Bouanich

      Žalovaný: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal administratif de Grenoble – Výklad článků 49, 63 a 65 SFEU – Vnitrostátní právní úprava v oblasti daně z příjmu fyzických osob, která upravuje horní hranici přímé daně dlužené daňovým poplatníkem – Mechanismus zvaný „daňový štít“ – Dvoustranná daňová dohoda – Zdanění dividend vyplácených společností usazenou v jiném členském státě, které již byly zdaněny u zdroje – Částečné zohlednění částek vybraných na základě srážkové daně pro účely výpočtu horní hranice daně – Odůvodnění takových právních předpisů na základě soudržnosti daňového systému, vyváženého rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy nebo jakéhokoli jiného naléhavého důvodu obecného zájmu

      Výrok

   Články 49 SFEU, 63 SFEU a 65 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která v případě, že rezidentovi tohoto členského státu, který je akcionářem společnosti usazené v jiném členském státě, plynou dividendy zdaňované v obou státech, přičemž dvojímu zdanění je ve státě, jehož je rezidentem, zamezováno metodou započtení daně ve výši daně zaplacené ve státě společnosti rozdělující dividendy, upravuje horní hranici přímého zdanění do výše určitého procenta z příjmů dosažených v průběhu roku a nezohledňuje daň zaplacenou ve státě rozdělující společnosti nebo ji zohledňuje pouze částečně.

      (1)  Úř. věst. C 319, 20. 10. 2012.


title: Věc C-207/07: Žaloba podaná dne 19. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/15

         Žaloba podaná dne 19. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-207/07)
   (2007/C 140/24)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a R. Vidal Puig, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že čl. 1 odst. 2 první pododstavec královského nařízení s mocí zákona č. 4/2006 ze dne 24. února 2006, kterým se mění čtrnáctá úloha Národní komise pro energii stanovená ve třetí části bodu 1 jedenáctém dodatečném ustanovení zákona č. 34/1998 ze dne 7. října 1998 týkajícího se odvětví uhlovodíků, za účelem podmínění nabytí určitého podílu na kapitálu společností, jež provádějí určité regulované činnosti v energetickém odvětví, jakož i nabytí aktiv nezbytných k výkonu těchto činností, předchozím povolením Národní Komise pro energii, představuje nesplnění povinností vyplývajících z článků 56 ES a 43 ES Španělským královstvím;

               —

               uložit Španělské království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Španělské ustanovení uvedené v žalobě podmiňuje následující činnosti:

                           —

                           nabytí jakýmkoliv právním subjektem podílu více než 10 % na kapitálu společnosti, která provádí sama nebo prostřednictvím jiných společností téže skupiny, určité činnosti v energetickém odvětví nebo jakýkoliv jiný způsob účasti umožňující zmíněnému subjektu získání významného vlivu nad uvedenou společností;

                           —

                           nabytí aktiv nezbytných k výkonu těchto činností, předchozím povolením Národní komise pro energii (dále jen „NKE“).

               2.

               Komise má za to, že sporné ustanovení je neslučitelné s článkem 56 ES z následujících důvodů:

                           —

                           nabytí podílu na kapitálu společností, které provádějí činnosti v energetickém odvětví nebo aktiv nezbytných k výkonu zmíněných činností představuje „pohyb kapitálu“ ve smyslu článku 56 ES;

                           —

                           povinnost předchozího povolení NKE představuje „omezení“ volného pohybu kapitálu zakázané článkem 56 ES a

                           —

                           zmíněné omezení není odůvodněno ve vztahu ke Smlouvě ES.

               3.

               Komise má zvláště za to, že sporné ustanovení není odůvodněno cílem zaručit zabezpečení dodávek energie z následujících důvodů:

                           —

                           sporné opatření není vhodné k tomu, aby zaručilo zabezpečení dodávek energie, neboť existují jiné vhodnější prostředky k tomuto účelu;

                           —

                           v každém případě je sporné opatření nepřiměřené, protože předchozí povolení se neomezuje na určité zvláštní činnosti související s řízením společnosti, v níž se nabývá podíl nebo se správou aktiv;

                           —

                           možnost NKE odmítnout povolení nebo jej podřídit určitým podmínkám, nepodléhá objektivním a dostatečně přesným kritériím, která by mohla být předmětem účinné soudní kontroly.

         Komise má za to, že sporné ustanovení představuje také omezení svobody usazování v rozporu článkem 43 ES, jenž z výše uvedených důvodů vztahujících se k článku 56 ES, rovněž není odůvodněno cílem zaručit zabezpečení dodávek energie.


title: Věc C-389/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. července 2016 BSH Hausgeräte GmbH, dříve BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. května 2016 ve věci T-749/14, Chung-Yuan Chang v. EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. července 2016 BSH Hausgeräte GmbH, dříve BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. května 2016 ve věci T-749/14, Chung-Yuan Chang v. EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)
   (Věc C-389/16 P)
   (2017/C 078/09)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BSH Hausgeräte GmbH, dříve BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (zástupce: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Peter Chung-Yuan Chang
   Usnesením ze dne 15. listopadu 2016 Soudní dvůr (sedmý senát) prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný.


title: Věc C-147/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hovrätten för Nedre Norrland (Odvolací soud pro jižní Norrland) (Švédsko) dne 26. března 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB v. Frank Koot, Evergreen Investments B.V.

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hovrätten för Nedre Norrland (Odvolací soud pro jižní Norrland) (Švédsko) dne 26. března 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB v. Frank Koot, Evergreen Investments B.V.
   (Věc C-147/12)
   2012/C 151/40
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Hovrätten för Nedre Norrland (Odvolací soud pro jižní Norrland)

      Účastníci původního řízení

   Odvolatelka: ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB
   Odpůrci:

               1)

               Frank Koot

               2)

               Evergreen Investments B.V.

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládat tak, že představují vyčerpávající odchylnou úpravu od hlavního pravidla obsaženého v článku 2 ve sporech o náhradu škody?

               2)

               Je třeba výraz „věci týkající se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň protiprávnímu jednání“ v čl. 5 odst. 3 nařízení vykládat tak, že se toto ustanovení vztahuje na žalobu věřitele proti členovi představenstva společnosti, směřuje-li žaloba k určení odpovědnosti člena představenstva za dluhy společnosti v případě, že nepodnikl formální kroky za účelem dohledu nad finanční situací společnosti a namísto toho pokračoval v řízení společnosti a zatěžoval ji dalšími dluhy?

               3)

               Je třeba výraz „věci týkající se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň protiprávnímu jednání“ v čl. 5 odst. 3 nařízení vykládat tak, že se toto ustanovení vztahuje na žalobu věřitele proti vlastníkovi společnosti, směřuje-li žaloba k určení odpovědnosti vlastníka za dluhy společnosti v případě, že akcionář pokračuje v podnikání i přes skutečnost, že k podnikání není dostatek kapitálu a společnost je nucena vstoupit do likvidace?

               4)

               Je třeba výraz „věci týkající se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň protiprávnímu jednání“ v čl. 5 odst. 3 nařízení vykládat tak, že se vztahuje na žalobu věřitele proti vlastníkovi společnosti, který se zavázal uhradit dluhy společnosti?

               5)

               Pokud je třeba na druhou otázku odpovědět kladně, má se za to, že způsobená škoda vznikla v Nizozemsku, nebo ve Švédsku, má-li člen představenstva bydliště v Nizozemsku a porušení povinností představenstva se týká švédské společnosti?

               6)

               Pokud je třeba na třetí nebo čtvrtou otázku odpovědět kladně, má se za to, že způsobená škoda vznikla v Nizozemsku, nebo ve Švédsku, má-li vlastník bydliště v Nizozemsku a společnost je švédská?

               7)

               Pokud se čl. 5 odst. 1 nebo čl. 5 odst. 3 nařízení použijí v jakékoliv z popsaných situací, je z hlediska použití těchto článků relevantní, byla-li pohledávka převedena z původního věřitele na jinou osobu?

      (1)  Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.


title: Věc T-22/16: Žaloba podaná dne 25. ledna 2016 – Comprojecto Projectos e Construções a další v. ECB

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/37

         Žaloba podaná dne 25. ledna 2016 – Comprojecto Projectos e Construções a další v. ECB
   (Věc T-22/16)
   (2016/C 106/43)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Comprojecto Projectos e Construções, Lda (Lisabon, Portugalsko), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabon), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabon) a Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabon) (zástupce: M. A. Ribeiro, advokát)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               v souladu s článkem 265 SFEU určil, že Evropská centrální banka tím, že neprojednala stížnost podanou žalobci dne 27. listopadu 2015, opomenula bez řádného opodstatnění vydat rozhodnutí, přestože k tomu byla předem vyzvána;

               —

               podpůrně, v souladu s články 263 SFEU a 264 SFEU zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky;

               —

               uložil Evropské centrální bance v souladu s článkem 340 SFEU a s čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie povinnost nahradit žalobcům újmu ve výši 4 199 780,43 eur a vyplatit úroky z prodlení v zákonné sazbě plynoucí do okamžiku skutečného zaplacení;

               —

               uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci následující žalobní důvody:

               1.

               neopodstatněné odmítnutí – spočívající v nečinnosti a v nevydání rozhodnutí – žádosti jednat podané k Evropské centrální bance a vycházející ze stížnosti žalobců předložené dne 27. listopadu 2015 týkající se blíže určených protiprávních a neopodstatněných úkonů Banco de Portugal;

               2.

               absence nestrannosti, netransparentnost, nepoctivost, nekompetentnost, neefektivnost a nezodpovědnost, porušení rovnosti před zákonem (porušení článku 20 Listiny základních práv);

               3.

               nedodržení formálních náležitostí, porušení Smluv a jiných právních předpisů k jejich provedení, zneužití pravomoci;

               4.

               protežování a upřednostňování společnosti IC Millenium/Bcp v souvislosti s využíváním finančního systému k praní peněz a s nesplněním povinností plynoucích z práva Společenství v oblasti volného pohybu kapitálu;

               5.

               porušení čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“).


title: Věc F-136/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. prosince 2015 – Probst v. Komise „Veřejná služba — Odměna — Příspěvek za práci v zahraničí — Článek 4 přílohy VII služebního řádu — Bývalý parlamentní asistent — Rozhodnutí Komise přiznat příspěvek za práci v zahraničí bývalým parlamentním asistentům ode dne zveřejnění informace poskytnuté zaměstnancům — Zrušující rozsudky — Nové a podstatné skutečnosti — Časově omezený účinek — Překážka věci pravomocně rozsouzené — Správní rozhodnutí, která nabyla právní moci — Rovné zacházení“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/100

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. prosince 2015 – Probst v. Komise
   (Věc F-136/14) (1)

   („Veřejná služba - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 přílohy VII služebního řádu - Bývalý parlamentní asistent - Rozhodnutí Komise přiznat příspěvek za práci v zahraničí bývalým parlamentním asistentům ode dne zveřejnění informace poskytnuté zaměstnancům - Zrušující rozsudky - Nové a podstatné skutečnosti - Časově omezený účinek - Překážka věci pravomocně rozsouzené - Správní rozhodnutí, která nabyla právní moci - Rovné zacházení“)
   (2016/C 048/115)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Norbert Probst (Genval, Belgie) (zástupce: D. de Abreu Caldas, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a T. S. Bohr, zmocněnci, poté T. S. Bohr, zmocněnec)

      Předmět věci

   Návrh žalobce na zrušení rozhodnutí přijatého Komisí, kterým mu byl se zpětnou účinností přiznán příspěvek za práci v zahraničí, v rozsahu, v jakém je zpětná účinnost omezena na 1. září 2013, přičemž žalobce tvrdí, že Komise mu měla přiznat tento příspěvek od jeho nástupu do zaměstnání v Komisi dne 1. července 1999.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně neopodstatněná.

               2)

               N. Probst ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložila Evropská komise.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2.2.2015, s. 54.


title: Věc C-65/13: Žaloba podaná dne 7. února 2013 — Evropský parlament v. Evropská komise

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/17

         Žaloba podaná dne 7. února 2013 — Evropský parlament v. Evropská komise
   (Věc C-65/13)
   2013/C 108/36
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Evropský parlament (zástupci: A. Tamás a J. Rodrigues, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 26. listopadu 2012, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011, pokud jde o vyřizování nabídek volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání a opětovné zřízení sítě EURES,

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby na neplatnost předkládá Evropský parlament jediný žalobní důvod vycházející z porušení článku 38 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 (1). Přijetím napadeného rozhodnutí podle něj Komise zneužila pravomoci, které jí svěřil unijní zákonodárce.
   Článek 38 výše uvedeného nařízení totiž Komisi svěřuje pouze prováděcí pravomoci, jejichž meze vyplývají z článku 291 SFEU. Podle Parlamentu by měl být posledně uvedený článek vykládán v tom smyslu, že neumožňuje přijímání aktů s obecnou působností, kterými se doplňují některé prvky legislativního aktu, které nejsou podstatné. Prvky základního aktu, které nejsou podstatné, mohou být doplněny pouze legislativními akty nebo akty v přenesené pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU.
   Aktem, který Komise přijala a který se pokládá za prováděcí akt ve smyslu článku 291 SFEU, se však podle Parlamentu doplňují také některé prvky nařízení (EU) č. 492/2011, které nejsou podstatné. Parlament se tedy domnívá, že bylo-li třeba doplnit prvky nařízení (EU) č. 492/2011, které nejsou podstatné, měla Komise — v případě, že jí scházela pravomoc přijmout akty v přenesené pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU — předložit zákonodárci legislativní návrh doplňující nebo měnící základní akt.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, s. 1).


title: Věc C-40/12 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. ledna 2012 společností Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH, proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. listopadu 2011 ve věci T-79/06, Sachsa Verpackung v. Komise

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. ledna 2012 společností Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH, proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. listopadu 2011 ve věci T-79/06, Sachsa Verpackung v. Komise
   (Věc C-40/12 P)
   2012/C 89/27
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH (zástupci: F. Puel a L. François-Martin, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek ze dne 16. listopadu 2011 vydaný čtvrtým senátem Tribunálu Evropské unie ve věci T-79/06 (…) a vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl v souladu s pokyny Soudního dvora, a to i o finančních důsledcích, které pro navrhovatelku vyplývají z uplynutí doby delší, něž kolik činí přiměřená lhůta;

               —

               snížit sankci, aby se tak zohlednily finanční důsledky, které pro navrhovatelku vyplývají z uplynutí doby delší, než kolik činí přiměřená lhůta;

               —

               uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody.
   V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka poukazuje na to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož nevyvodil žádné důsledky ze vstupu v platnost Smlouvy o Evropské unii dne 1. prosince 2009, zejména jejího článku 6, který Listině základních práv Evropské unie přiznává stejnou právní sílu jako Smlouvám.
   V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál dostatečně neodůvodnil své rozhodnutí ohledně použití čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (1) a článku 15 nařízení č. 17 (2).
   V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka poukazuje na to, že Tribunál neprovedl soudní přezkum a dostatečně nepřezkoumal odůvodnění a úvahy Komise týkající se dopadu jednání na trh.
   V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka podpůrně poukazuje na procesní pochybení Tribunálu spočívající v tom, že porušil zásadu přiměřené lhůty zakotvenou v článku 6 EÚLP a zásadu účinné soudní ochrany. Na základě tohoto důvodu kasačního opravného prostředku žádá navrhovatelka zrušení napadeného rozsudku a podpůrně snížení sankce, aby se tak zohlednily finanční důsledky, které pro ni vyplývají z uplynutí doby delší, než kolik činí přiměřená lhůta.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 (ES) a 82 (ES) (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články (81 ES) a (82 ES) (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).


title: Věc C-356/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
   (Věc C-356/06) (1)

   (2007/C 183/52)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 249, 14.10.2006.


title: Věc C-356/15: Žaloba podaná dne 13. července 2015 – Evropská komise v. Belgické království

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/25

         Žaloba podaná dne 13. července 2015 – Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-356/15)
   (2015/C 302/32)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: D. Martin, zmocněnec)

      Žalované: Belgické království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že přijetím článků 23 a 24 programového zákona ze dne 27. prosince 2012 Belgické království nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článků 11 a 12 a čl. 76 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, z článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (2) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004, a z rozhodnutí Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení č. A1 (3).

               —

               uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise má za to, že přijetím článků 23 a 24 programového zákona ze dne 27. prosince 2012 Belgické království porušuje články 11, 12 a 76 nařízení (ES) č. 883/2004, článek 5 nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004, a rozhodnutí Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení č. A1, neboť neuznává závaznost dokumentu vydaného v členském státě původu vyslaného pracovníka, kterým se osvědčuje, že podléhá právním předpisům o sociálním zabezpečení tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. L 166, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 284, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 106 24.4.2010, s. 1.


title: Věc C-589/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 19. listopadu 2013 — F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 19. listopadu 2013 — F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt
      (Věc C-589/13)
      (2014/C 71/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

         Odpůrce: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

         Předběžná otázka

      Je třeba vykládat článek 56 ES (nyní článek 63 SFEU) v tom smyslu, že brání systému zdanění kapitálových výnosů dosažených rakouskou nadací založenou podle soukromého práva a příjmů z prodeje podílů, který stanoví daňové zatížení soukromé nadace ve formě „dílčí daně“ za účelem zajištění tuzemského jediného zdanění pouze pro případ, že na základě dohody o zamezení dvojímu zdanění dochází u příjemce darů ze soukromé nadace k osvobození od daně z kapitálových výnosů, které podléhají samotné dary?


title: Věc C-494/10: Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 7. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Essen — Německo) — Dr. Biner Bähr jakožto insolvenční správce Hertie GmbH v. HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

text:
               7.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/10

         Usnesení předsedy prvního senátu Soudního dvora ze dne 7. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Essen — Německo) — Dr. Biner Bähr jakožto insolvenční správce Hertie GmbH v. HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1
   (Věc C-494/10) (1)

   2012/C 200/19
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda prvního senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc T-145/11: Žaloba podaná dne 14. března 2011 — Vagba v. Rada

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/24

         Žaloba podaná dne 14. března 2011 — Vagba v. Rada
   (Věc T-145/11)
   2011/C 130/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gagbei Faussignaux Vagba (Abidjan, Pobřeží slonoviny) (zástupci: G. Collard a L. Aliot, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobce

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               určil, že v případě žalobce Gagbeie Faussignauxe VAGBY jsou nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011, zveřejněná dne 15. ledna 2011 v Úředním věstníku Evropské unie, skutkově nepodložená,

               —

               v důsledku toho,

                           —

                           zrušil nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011;

                           —

                           podpůrně nařídil, aby bylo jméno Gagbeie Faussignauxe VAGBY vyjmuto ze seznamů tvořících přílohy uvedeného nařízení a rozhodnutí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobcem jsou v podstatě totožné nebo podobné s žalobními důvody a hlavními argumenty uvedenými v rámci věci T-137/11, Guiai Bi Poin v. Rada.


title: Věc C-640/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 2. prosince 2015 – Minister for Justice and Equality v. Tomas Vilkas

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 2. prosince 2015 – Minister for Justice and Equality v. Tomas Vilkas
   (Věc C-640/15)
   (2016/C 059/06)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Minister for Justice and Equality

      Odpůrce: Tomas Vilkas

      Předběžné otázky

               1)

               Předpokládá nebo umožňuje článek 23 rámcového rozhodnutí (1) opakovanou dohodu o novém datu předání?

               2)

               V případě kladné odpovědi, je tomu tak v některé nebo ve všech následujících situacích: jestliže předání vyžádané osoby ve lhůtě stanovené v odstavci 2 již zabránily okolnosti, které jsou mimo kontrolu kteréhokoli z dotčených členských států, a z tohoto důvodu je uzavřena dohoda o novém datu předání, přičemž

                           i)

                           je zjištěno, že dotčené okolnosti nadále trvají; nebo

                           ii)

                           již skončily, ale je zjištěn jejich opětovný výskyt; nebo

                           iii)

                           již skončily a zároveň vznikly jiné okolnosti, které zabránily nebo mohou zabránit předání vyžádané osoby ve stanovené lhůtě a které lze vztáhnout k uvedenému novému datu předání?

      (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1)


title: Věc C-445/05: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Werner Haderer v. Finanzamt Wilmersdorf (Šestá směrnice o DPH — Osvobození — Článek 13 část A odst. 1 písm. j) — Poskytování školského nebo vysokoškolského vyučování soukromými učiteli — Vzdělávání poskytované v rámci hodin organizovaných středisky vzdělávání dospělých — Neexistence přímého smluvního vztahu s žáky)

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Werner Haderer v. Finanzamt Wilmersdorf
   (Věc C-445/05) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Osvobození - Článek 13 část A odst. 1 písm. j) - Poskytování školského nebo vysokoškolského vyučování soukromými učiteli - Vzdělávání poskytované v rámci hodin organizovaných středisky vzdělávání dospělých - Neexistence přímého smluvního vztahu s žáky)
   (2007/C 183/15)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Werner Haderer

      Žalovaný: Finanzamt Wilmersdorf
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad čl. 13 části A odst. 1 písm. j) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 17.5.1977, s. 1) – Osvobození vyučování soukromými učiteli od daně – Vyučování v rámci kursů organizovaných lidovými univerzitami.
   Výrok
   Za takových okolností, jaké panují ve věci v původním řízení, se na činnosti jednotlivce majícího postavení nezávislého spolupracovníka, spočívající v poskytování doučování, jakož i hodin keramiky a hrnčířství ve střediscích vzdělávání dospělých, může vztahovat osvobození od daně z přidané hodnoty stanovené v čl. 13 části A odst. 1 písm. j) šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně pouze tehdy, představují-li takové činnosti výuku poskytovanou vyučujícím na svůj vlastní účet a svoji odpovědnost a týkají-li se školního nebo univerzitního vzdělávání. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, je-li tomu tak ve sporu v původním řízení.

      (1)  Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


title: Spojené věci T-381/13 a T-382/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Perfetti Van Melle v. OHIM (DAISY a MARGARITAS) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovních ochranných známek Společenství DAISY a MARGARITAS — Absolutní důvody pro zamítnutí — Částečné zamítnutí zápisu — Neexistence popisného charakteru — Rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/45

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Perfetti Van Melle v. OHIM (DAISY a MARGARITAS)
   (Spojené věci T-381/13 a T-382/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovních ochranných známek Společenství DAISY a MARGARITAS - Absolutní důvody pro zamítnutí - Částečné zamítnutí zápisu - Neexistence popisného charakteru - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 048/50)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Itálie) (zástupce: P. Testa, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. dubna 2013 (věc R 427/2012-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení DAISY jako ochranné známky Společenství a žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. dubna 2013 (věc R 430/2012-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení MARGARITAS jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Obě rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 10. dubna 2013 (věci R 427/2012-1 a R 430/2012-1) se zrušují v rozsahu, v němž jimi byly zamítnuty přihlášky slovního označení DAISY, resp. slovního označení MARGARITAS, jako ochranných známek Společenství pro následující výrobky: „cukrovinky, jemné pečivo, cukroví, měkké karamely, marshmallow, karamely, žvýkačky, želatina (cukrovinky), lékořice, lízátka, toffee karamel, bonbony, cukr, čokoláda, kakao“.

               2)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 21. 9. 2013.


title: Věc C-364/10: Žaloba podaná dne 8. července 2010 — Maďarská republika v. Slovenská republika

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/5

         Žaloba podaná dne 8. července 2010 — Maďarská republika v. Slovenská republika
   (Věc C-364/10)
   ()
   2010/C 301/07
   Jednací jazyk: slovenština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: M. Fehér, E. Orgován, zmocněnci)

      Žalovaná: Slovenská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Slovenská republika tím, že nedodržela ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES (1) ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (dále jen „směrnice 2004/38“), když dne 21. srpna 2009 prezidentovi Maďarské republiky Lászlóovi Sólyomovi s odvoláním se na uvedenou směrnici nepovolila vstup na území Slovenské republiky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 2004/38 a čl. 18 odst. 1 Smlouvy,

               —

               krom toho určit, že právu Evropské unie, konkrétně čl. 3 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii a čl. 21 odst. 2 SFEU, odporuje stanovisko Slovenské republiky, které zastávala i v době podání žaloby, a to, že podle směrnice 2004/38 je oprávněná zakázat vstup na území Slovenské republiky představiteli Maďarské republiky, tj. jejímu prezidentovi, čímž potvrzuje, že takové porušení se může zopakovat,

               —

               určit, že Slovenská republika neoprávněně uplatnila právo Unie, když státní orgány na základě směrnice 2004/38 nepovolily prezidentovi republiky Lászlóovi Sólyomovi vstup na území Slovenské republiky,

               —

               v případě, že Soudní dvůr narozdíl od maďarského stanoviska, které tvoří základ výše uvedených návrhových žádání, rozhodne, že konkrétní právní předpis mezinárodního práva může omezit osobní působnost směrnice 2004/83, s čímž Maďarská republika nesouhlasí, určit v případě takovýchto výjimek oblast a působnost takovýchto výjimek,

               —

               uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Dne 21. srpna 2009 ministr zahraničních věcí Slovenské republiky verbální nótou upozornil ministra zahraničních věcí Maďarské republiky, že v souvislosti s návštěvou, kterou v tentýž den uskutečnil prezident Maďarské republiky László Sólyom, příslušné orgány Slovenské republiky rozhodly zakázat prezidentovi Maďarské republiky vstup na území Slovenské republiky.
   Maďarská vláda tvrdí, že Slovenská republika tím, že prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi nepovolila vstup, porušila článek 18 Smlouvy o ES, jakož i směrnici 2004/38. Maďarská republika zastává názor, že osobní chování prezidenta republiky Lászlóa Sólyoma, ať už všeobecně, anebo v souvislosti s konkrétní návštěvou, nepředstavovalo skutečné, přímé a dostatečně vážné nebezpečí ohrožující základní zájem společnosti, které by mohlo být důvodem pro přijetí jakéhokoliv omezujícího opatření. Maďarská vláda se domnívá, že i pokud by takovýto důvod odůvodňující omezující opatření existoval, což si nemyslí, opatření, kterým bylo v konkrétním případě zakázání vstupu prezidenta republiky, neodpovídá podmínce proporcionality a jde nad rámec sledovaného cíle, kterého bylo možno dosáhnout také jinými, méně omezujícími prostředky ze strany Slovenské republiky.
   Slovenská republika také nerespektovala procesní pravidla směrnice 2004/38, neboť zákaz vstupu prezidenta Lászlá Soólyoma nebyl přijat na základě rozhodnutí v souladu se směrnicí a nebyl doručen, verbální nóta informovala o rozhodnutí zakázat vstup, ale neobsahovala dostatečné odůvodnění, neuváděla, ke kterému správnímu či soudnímu orgánu lze podat opravný prostředek ani lhůtu k jeho podání.
   Podle maďarské vlády existuje nebezpečí ze strany Slovenské republiky, že zopakuje porušení, protože nadále tvrdí, že zákaz vstupu prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi na území byl oprávněný.
   Maďarská vláda tvrdí, že uplatnění práva slovenskými orgány je samo o sobě nejen porušením směrnice 2004/38, ale i samotné odvolání se na směrnici bylo také neoprávněné, protože slovenské orgány nesledovaly cíle směrnice, ale odvoláním se na směrnici chtěly sledovat jen čistě politické cíle. Na základě prohlášení slovenské vlády lze konstatovat, že zákaz vstupu prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi na území Slovenské republiky nebyl slovenskou vládou odůvodněn důvody bezpečnosti nebo veřejného pořádku podle práva Unie, jakým je směrnice 2004/38, ale důvody čistě politickými, především zahraniční politikou.
   Podle maďarské vlády se Evropská komise v řízení nesprávně vyjádřila, že na oficiální návštěvy hlav států členských států se musí uplatňovat pravidla vnitrostátního práva, a nikoliv právo Unie. Maďarská vláda se domnívá, že jakákoliv skupina osob a jakýkoliv druh návštěvy, ať oficiální či soukromé, bezpodmínečně vede k uplatnění směrnice 2004/38. Tato směrnice všeobecně a ve vztahu ke všem obyvatelům Unie přiznává základní právo vstupu na území jakéhokoliv členského státu, které občanovi Unie osobně vyplývá z primárního práva. Směrnice 2004/38 též všeobecně a taxativně uvádí případy, ve kterých lze omezit svobodu pohybu občana Unie. Směrnice neuvádí výjimku ze základní zásady, kterou lze z rozsahu působnosti vyloučit hlavy států anebo jinou skupinu občanů členských států. Pokud by Rada a Evropský parlament chtěli podmínit výkon svobody pohybu právní normou mezinárodního práva, včetně obyčejového mezinárodního práva, jistě by tak učinili už při přijetí směrnice.
   Maďarská vláda tvrdí, že ani v kodifikovaném mezinárodním právu ani v obyčejovém mezinárodním právu nelze najít účinné právní pravidlo, které by bylo možné v tomto případě uplatnit. I kdyby takováto norma mezinárodního práva existovala, členské státy svým vstupem do Unie uznaly její pravomoc stanovit pravidla volného pohybu osob a souhlasily s výkonem jejich pravomoci, která jim byla v této oblasti ponechána, v souladu s právními akty Unie, jakož i s právem Unie. Pokud by v případě vstupu občana členského státu do jiného členského státu mohlo ustanovení mezinárodního práva omezit osobní rozsah působnosti směrnice 2004/38, je nevyhnutelné, aby Soudní dvůr jasně určil oblast rozsahu tohoto omezení vzhledem ke skutečnosti, že směrnice 2004/38 takovouto výjimku anebo odchylku neobsahuje.

      (1)  Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46