title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. června 2010. # Barbara Becker proti Harman International Industries Inc. # Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Slovní ochranná známka Barbara Becker - Námitky majitele slovních ochranných známek Společenství BECKER a BECKER ONLINE PRO - Posouzení nebezpečí záměny - Posouzení podobnosti označení z pojmového hlediska. # Věc C-51/09 P.

text:
      Věc C-51/09 P
      Barbara Becker
      v.
      Harman International Industries Inc.
      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 8 odst. 1 písm. b) – Slovní ochranná známka Barbara Becker – Námitky majitele slovních ochranných známek Společenství BECKER a BECKER ONLINE PRO – Posouzení nebezpečí záměny – Posouzení podobnosti označení z pojmového hlediska“
      Shrnutí rozsudku
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených ochranných
            známek – Kritéria posouzení – Kombinovaná ochranná známka
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      Třebaže je možné, že v určité části Unie má příjmení zpravidla vyšší rozlišovací způsobilost než rodné jméno, je v rámci posouzení
         podobnosti kolidujících ochranných známek z pojmového hlediska nicméně zapotřebí zohlednit všechny skutečnosti, jež jsou vlastní
         projednávané věci, zejména pak okolnost, že dotčené příjmení je málo obvyklé, anebo naopak velmi rozšířené, což může mít vliv
         na rozlišovací způsobilost. Rovněž je třeba zohlednit případnou všeobecnou známost osoby, která požaduje, aby bylo její rodné
         jméno společně s jejím příjmením zapsáno jako ochranná známka, jelikož tato známost může mít dozajista vliv na vnímání dané
         ochranné známky relevantní veřejností. Navíc ve složené ochranné známce si příjmení nezachovává ve všech případech samostatné
         rozlišovací postavení jen proto, že je vnímáno jako příjmení. Konstatování takovéhoto postavení může být totiž založeno pouze
         na zkoumání všech relevantních skutečností projednávané věci.

      (viz body 35–38)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      24. června 2010(*)

      „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 8 odst. 1 písm. b) – Slovní ochranná známka Barbara Becker – Námitky majitele slovních ochranných známek Společenství BECKER a BECKER ONLINE PRO – Posouzení nebezpečí záměny – Posouzení podobnosti označení z pojmového hlediska“
      Ve věci C‑51/09 P,
      jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 3. února 2009,
      Barbara Becker, s bydlištěm v Miami (Spojené státy), zastoupená P. Baronikiansem, Rechtsanwalt,

      účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
      přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
      Harman International Industries, Inc., se sídlem v Northridge (Spojené státy), zastoupená M. Vanheganem, barrister,

      žalobkyně v prvním stupni,
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupený G. Schneiderem, jako zmocněncem,

      žalovaný v prvním stupni,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení J.‑C. Bonichot, předseda senátu, C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (zpravodaj) a L. Bay Larsen, soudci,
      generální advokát: P. Cruz Villalón,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. února 2010,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 25. března 2010,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svým kasačním opravným prostředkem se B. Becker domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne
         2. prosince 2008, Harman International Industries v. OHIM – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07, Sb. rozh. s. II‑3431, dále
         jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné
         známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. března 2007 (věc R 502/2006-1, dále jen „sporné rozhodnutí“), jímž bylo zrušeno rozhodnutí
         námitkového oddělení o vyhovění námitce podané společností Harman International Industries, Inc. (dále jen „společnost Harman“)
         proti zápisu ochranné známky Společenství Barbara Becker.

       Právní rámec
      2        Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994,
         L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) stanoví:

      „Na základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená ochranná známka nezapíše:
      […]
      b)      pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na
         které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna;
         nebezpečí záměny zahrnuje i nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou.“

      3        Podle čl. 8 odst. 2 písm. a) nařízení č. 40/94 se „staršími ochrannými známkami“ rozumějí zejména ochranné známky s dřívějším
         datem podání přihlášky, než je datum podání přihlášky ochranné známky Společenství.

       Skutkový základ
      4        Dne 19. listopadu 2002 podala B. Becker k OHIM přihlášku slovní ochranné známky Barbara Becker jakožto ochranné známky Společenství.

      5        Výrobky, pro které byl zápis ochranné známky požadován, spadají do třídy 9 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění
         výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu:

      „Vědecké, navigační, zeměměřičské, elektrické, fotografické, kinemotografické a optické přístroje a nástroje, přístroje a nástroje
         na vážení a na měření, signalizační přístroje a nástroje, regulátory (kontrolní přístroje a nástroje), bezpečnostní přístroje
         a nástroje (záchranné přístroje a nástroje) a vyučovací přístroje a nástroje; přístroje pro nahrávání, přenos a reprodukci
         zvuku nebo obrazu; magnetické nahrávací nosiče, disky nahrané a gramofonové desky; automatické distribuční stroje, automatické
         rozvaděče a mechanismy pro mincová zařízení; registrační pokladny, kalkulačky, zařízení ke zpracování dat a počítače.“

      6        Dne 24. června 2004 podala společnost Harman námitky proti zápisu přihlášené ochranné známky Barbara Becker pro všechny výrobky,
         kterých se týká, na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a čl. 8 odst. 5 téhož nařízení. Námitky byly založeny
         na slovní ochranné známce Společenství BECKER ONLINE PRO č. 1823228, zapsané dne 1. července 2002, a na přihlášce slovní ochranné
         známky Společenství BECKER č. 1944578 ze dne 2. listopadu 2000, zapsané dne 17. září 2004, které se rovněž týkaly různých
         výrobků spadajících do uvedené třídy 9.

      7        Námitkové oddělení OHIM námitkám společnosti Harman vyhovělo rozhodnutím ze dne 15. února 2005 na základě důvodu, že mezi
         kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny. Námitkové oddělení mělo za to, že výrobky označené těmito ochrannými
         známkami jsou totožné a že ochranné známky jsou celkově podobné, neboť vykazují jednak průměrný stupeň vzhledové a fonetické
         podobnosti, jednak totožnost z pojmového hlediska, jelikož zmíněné ochranné známky odkazují na totéž příjmení.

      8        Dne 11. dubna 2006 podala B. Becker proti tomuto rozhodnutí odvolání, jež bylo zrušeno sporným rozhodnutím. V posledně uvedeném
         rozhodnutí měl první odvolací senát OHIM (dále jen „odvolací senát“) za to, že výrobky označené kolidujícími ochrannými známkami
         jsou zčásti totožné a zčásti podobné. Rozlišil mezi výrobky určenými široké veřejnosti, výrobky učenými odborníkům, a těmi,
         které mohou být určeny pro obě skupiny a spadají do přechodné kategorie.

      9        Pokud jde o kolidující označení, odvolací senát provedl pouze srovnání starší slovní ochranné známky BECKER a ochranné známky
         Barbara Becker, jejíž zápis je požadován. Shledal, že mezi zmíněnými označeními existuje jen určitý stupeň vzhledové a fonetické
         podobnosti, a měl za to, že tato označení jsou naopak z pojmového hlediska jasně odlišitelná v Německu a v dalších zemích
         Evropské unie, a to proto, že relevantní veřejnost ochrannou známku vnímá spíše jako celek než jako spojení slov „Barbara“
         a „Becker“. Uvedl též, že B. Becker je v Německu známou osobností, zatímco příjmení „Becker“ je příjmením značně rozšířeným.
         Dospěl tudíž k závěru, že rozdíly mezi dotčenými označeními jsou dostatečně významné na to, aby nedošlo k nebezpečí záměny.

      10      Krom toho odvolací senát shledal, že nebyla splněna podmínka, podle níž musí pro použití čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 mezi
         kolidujícími ochrannými známkami existovat takový stupeň podobnosti, aby si dotčená veřejnost mezi nimi vytvořila spojitost.

       Žaloba k Soudu a napadený rozsudek
      11      Žalobou došlou kanceláři Soudu dne 15. června 2007 podala společnost Harman žalobu, kterou se domáhala zrušení sporného rozhodnutí.
         Na podporu své žaloby uplatňovala dva důvody vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a čl. 8 odst. 5
         téhož nařízení.

      12      Soud přijal první z těchto žalobních důvodů a napadeným rozsudkem sporné rozhodnutí zrušil, jelikož měl za to, že odvolací
         senát dospěl k nesprávnému závěru, že kolidující ochranné známky jsou jasně odlišitelné. Poté, co v bodě 33 napadeného rozsudku
         uvedl, že tyto ochranné známky vykazují – jak shledal odvolací senát – ze vzhledového a fonetického hlediska určitou podobnost,
         zastával v bodě 34 uvedeného rozsudku názor, že odvolací senát nesprávně posoudil význam prvku „Becker“ v porovnání s prvkem
         „Barbara“.

      13      V tomto ohledu Soud zaprvé s odkazem na svůj rozsudek ze dne 1. března 2005, Fusco v. OHIM – Fusco International (ENZO FUSCO)
         (T‑185/03, Sb. rozh. s. II‑715, bod 54) v bodě 35 napadeného rozsudku uvedl, že judikatura již dříve připustila, že přinejmenším
         v Itálii připisují spotřebitelé zpravidla vyšší rozlišovací způsobilost příjmení než rodnému jménu tvořícímu ochrannou známku,
         takže příjmení „Becker“ může být ve složené ochranné známce připisována vyšší rozlišovací způsobilost než rodnému jménu „Barbara“.

      14      Zadruhé v bodě 36 napadeného rozsudku uvedl, že skutečnost, že B. Becker je v Německu známá jako někdejší manželka Borise
         Beckera, neznamená, že z pojmového hlediska nejsou kolidující ochranné známky podobné. Rovněž uvedl, že obě tyto ochranné
         známky odkazují na stejné příjmení, a tudíž vykazují podobnost, a to tím spíše že v části Unie může být prvku „Becker“ ochranné
         známky Barbara Becker jakožto příjmení připisována vyšší rozlišovací způsobilost než prvku „Barbara“, který je pouze rodným
         jménem.

      15      Zatřetí Soud s poukazem na rozsudek ze dne 6. října 2005, Medion (C‑120/04, Sb. rozh. s. I‑8551, body 30 a 37), v bodě 37
         napadeného rozsudku shledal, že je prvek „Becker“, třebaže nepředstavuje dominantní prvek složené ochranné známky, vnímán
         jako příjmení, jelikož se takovéto vlastní jméno běžně používá k označení osoby, a ve zmíněné ochranné známce si může zachovat
         samostatnou rozlišovací roli.

      16      Jelikož nebyla zpochybněna totožnost nebo podobnost výrobků, kterých se týkají kolidující ochranné známky, a zmíněné ochranné
         známky vykazují vzhledovou, fonetickou a pojmovou podobnost, měl Soud v bodě 40 napadeného rozsudku za to, že mezi těmito
         ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny, třebaže jsou dotčené výrobky určeny veřejnosti, jejíž úroveň pozornosti je
         relativně vysoká.

      17      Konečně v bodech 41 a 42 napadeného rozsudku Soud rozhodl, že toto konstatování není vyvráceno argumentem OHIM, podle něhož
         složená ochranná známka a další ochranná známka mohou být považovány za podobné jen tehdy, jestliže prvek, který je jim společný,
         tvoří dominantní prvek celkového dojmu, jejž vyvolává složená ochranná známka. Odmítl rovněž argument B. Becker, podle něhož
         se judikatura týkající se složené ochranné známky v projednávané věci neuplatní, jelikož ochranná známka Barbara Becker se
         skládá z rodného jména a příjmení.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      18      Svým kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka domáhá, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž zrušil
         sporné rozhodnutí a uložil jí náhradu nákladů řízení. Krom toho navrhuje, aby byla odpůrkyni v řízení o kasačním opravném
         prostředku uložena náhrada nákladů.

      19      Společnost Harman v podstatě navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a navrhovatelce uložena náhrada nákladů
         řízení.

      20      OHIM žádá Soudní dvůr, aby zrušil napadený rozsudek a uložil společnosti Harman náhradu nákladů, které vynaložil.

       Ke kasačnímu opravnému prostředku
       Argumentace účastníků řízení
      21      Na podporu svého kasačního opravného prostředku se B. Becker dovolává jediného důvodu vycházejícího z porušení čl. 8 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 40/94. Tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že mezi kolidujícími ochrannými
         známkami existuje podobnost, a tudíž nesprávně uplatnil uvedené ustanovení ve svém závěru o existenci nebezpečí záměny.

      22      Především Soudu vytýká, že své posouzení založil na vlastním výše uvedeném rozsudku Fusco v. OHIM – Fusco International (ENZO
         FUSCO), podle nějž italští spotřebitelé připisují vyšší rozlišovací způsobilost příjmení než rodnému jménu tvořícímu ochrannou
         známku. V tomto ohledu poznamenává, že v novějším rozsudku ze dne 12. července 2006, Rossi v. OHIM – Marcorossi (MARCOROSSI)
         (T‑97/05, body 46 a 47) Soud uvedl, že natolik obecné pravidlo se neuplatní automaticky v každé situaci, jelikož každý případ
         je nutno posoudit jednotlivě, a že příjmení společné oběma ochranným známkám, o které se jednalo v této věci, nebylo v těchto
         ochranných známkách dostatečně dominantní k tomu, aby mohlo vést k nebezpečí záměny.

      23      Dále navrhovatelka tvrdí, že Soud z výše uvedeného rozsudku Medion nesprávně dovodil, že prvek „Becker“ hraje ve složené ochranné
         známce samostatnou rozlišovací roli, takže obě kolidující ochranné známky musí být považovány za vzájemně podobné. Tento rozsudek
         podle ní pouze vyjádřil, že nepostačuje, aby třetí osoba doplnila do zapsané ochranné známky název svého podniku a poté žádala
         o ochranu své složené ochranné známky. Nelze mít v žádném případě za to, že zmíněný rozsudek stanoví obecné pravidlo, podle
         něhož musí být jakýkoli prvek sdílený dvěma ochrannými známkami považován za rozlišující, i když není dominantní.

      24      Krom toho se zmíněný rozsudek týkal ochranných známek, které nelze srovnávat s kolidujícími ochrannými známkami, o které jde
         v projednávané věci. V ní se totiž nejedná o nápodobu starší ochranné známky, ke které byl přidán obchodní název podniku,
         nýbrž o pozměnění starší ochranné známky přidáním rodného jména před příjmení. Dotčená veřejnost vnímá označení „Barbara Becker“
         jako jméno osoby ženského pohlaví, zatímco velmi běžné příjmení „Becker“ není natolik individualizované, aby bylo možno uznat
         pojmovou podobnost mezi dotčenými ochrannými známkami. Soud tedy nesprávně uplatnil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94,
         když prohlásil, že prvek „Barbara“ je pouze rodným jménem, přestože doplnění tohoto rodného jména rozhodujícím způsobem ovlivnilo
         celkový dojem vytvářený ochrannou známkou, jejíž zápis je požadován, jelikož díky němu nabylo příjmení „Becker“ zcela nového
         pojmového významu.

      25      OHIM se v podstatě ztotožňuje s důvody, jichž se dovolává navrhovatelka. Uvádí totiž, že Soud nevzal na zřetel všechny skutečnosti
         projednávané věci relevantní pro posouzení existence nebezpečí záměny, přičemž měl nesprávně za to, že posouzení skutkového
         stavu provedené ve výše uvedeném rozsudku Fusco v. OHIM – Fusco International (ENZO FUSCO) představuje právní pravidlo, a automaticky
         uplatnil judikaturu vyplývající z výše uvedeného rozsudku Medion.

      26      Soud tak zejména nevzal na zřetel skutečnost, že příjmení tvořící ochrannou známku, jejíž zápis je požadován, je velmi běžným
         německým příjmením. V bodě 36 napadeného rozsudku opomněl určit, zda skutečnost, že je B. Becker známou osobností, může neutralizovat
         fonetickou a vzhledovou podobnost dotčených označení. Taktéž nesprávně shledal, že má prvek „Becker“ samostatnou rozlišovací
         roli, aniž analyzoval dopad skutečnosti, že je B. Becker známou osobností, na vnímání spotřebitelů.

      27      Na jednání OHIM navíc uvedl, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když ze svého konstatování, podle něhož má
         druhá část označení v porovnání s jeho první částí dominantní rozlišovací způsobilost, vyvodil, že má též samostatnou rozlišovací
         roli.

      28      Naproti tomu společnost Harman odporuje důvodu kasačního opravného prostředku předkládaného navrhovatelkou. Na jedné straně
         uvádí, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, vyplývá z napadeného rozsudku, že Soud výše uvedený rozsudek Fusco v. OHIM
         – Fusco International (ENZO FUSCO) zmiňoval jako pouhý příklad, a nikoli právní pravidlo, jež by se uplatňovalo na všechny
         situace. Dále poznamenává, že tento odkaz není rozhodujícím článkem sledu úvah, na jehož základě Soud dospěl k závěru o existenci
         nebezpečí záměny.

      29      Na straně druhé souhlasí s analýzou Soudu ohledně samostatné rozlišovací role prvku „Becker“, která je podle ní v souladu
         s výše uvedeným rozsudkem Medion.

       Závěry Soudního dvora
      30      Jelikož navrhovatelka Soudu vytýká, že nesprávně uplatnil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, je třeba připomenout,
         že v souladu s tímto ustanovením se na základě námitek majitele starší ochranné známky ochranná známka nezapíše, pokud z důvodu
         její totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a z důvodu totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na
         které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna.

      31      Z ustálené judikatury v tomto ohledu vyplývá, že nebezpečí záměny ve smyslu č. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 představuje
         nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků
         hospodářsky propojených [viz rozsudky ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker, C‑334/05 P, Recueil, s. I‑4529, bod 33, a ze
         dne 20. září 2007, Nestlé v. OHIM, C‑193/06 P, bod 32; a, v tomto smyslu, ohledně první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince
         1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01,
         s. 92), rozsudky ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 29; ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik
         Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 17, a výše uvedený rozsudek Medion, bod 26].

      32      Existence nebezpečí záměny u veřejnosti musí být posuzována celkově, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory
         projednávaného případu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 11. listopadu 1997, SABEL, C‑251/95, Recueil, s. I‑6191, bod 22,
         jakož i výše uvedené rozsudky Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 18; Medion, bod 27; OHIM v. Shaker, bod 34, a Nestlé v. OHIM, bod
         33).

      33      Podle ustálené judikatury musí být rovněž celkové posouzení nebezpečí záměny co se týče vzhledové, sluchové nebo pojmové podobnosti
         dotčených ochranných známek založeno na celkovém dojmu, kterým tyto ochranné známky působí, s přihlédnutím zejména k jejich
         rozlišovacím a dominantním prvkům. Vnímání ochranných známek průměrným spotřebitelem dotčených výrobků nebo služeb hraje rozhodující
         úlohu v celkovém posouzení tohoto nebezpečí. V tomto ohledu průměrný spotřebitel vnímá obvykle ochrannou známku jako celek
         a nezabývá se jejími jednotlivými detaily (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky SABEL, bod 23, Lloyd Schuhfabrik Meyer,
         bod 25, Medion, bod 28; OHIM v. Shaker, bod 35, a Nestlé v. OHIM, bod 34).

      34      V bodech 30 a 31 výše uvedeného rozsudku Medion však Soudní dvůr rozhodl, že mimo běžné případy, kdy průměrný spotřebitel
         vnímá ochrannou známku jako celek, není rozhodně vyloučeno, že ve zvláštním případě si starší ochranná známka používaná třetí
         osobou ve složeném označení obsahujícím název společnosti této třetí osoby zachová v tomto složeném označení nezávislou rozlišovací
         roli, aniž v něm tvoří dominantní prvek. Za takového předpokladu může celkový dojem ze složeného označení vést veřejnost k přesvědčení,
         že dotčené výrobky nebo služby pocházejí přinejmenším od hospodářsky propojených podniků, a v takovém případě musí být existence
         nebezpečí záměny shledána.

      35      V projednávané věci Soud po připomenutí všech pravidel uvedených v bodech 30 až 33 tohoto rozsudku v rámci svého posouzení
         podobnosti kolidujících ochranných známek z pojmového hlediska v podstatě shledal, že zaprvé v důsledku toho, že spotřebitelé
         v části Unie zpravidla přisuzují větší rozlišovací způsobilost příjmení než jménu, které tvoří slovní označení, může být prvku
         „Becker“ ochranné známky, jejíž zápis je požadován, přisuzována větší rozlišovací způsobilost než prvku „Barbara“, že zadruhé
         skutečnost, že je B. Becker známou osobností v Německu, nemá důsledky pro podobnost kolidujících ochranných známek, neboť
         tyto známky odkazují na totéž příjmení a prvek „Barbara“ je pouze rodným jménem, a že zatřetí si prvek „Becker“ zachovává
         samostatnou rozlišovací roli ve složené ochranné známce, jelikož je vnímán jako příjmení.

      36      Třebaže je možné, že v určité části Unie má příjmení zpravidla vyšší rozlišovací způsobilost než rodné jméno, je v každém
         jednotlivém případě zapotřebí zohlednit všechny skutečnosti, jež jsou vlastní projednávané věci, zejména pak okolnost, že
         příjmení je málo obvyklé, anebo naopak velmi rozšířené, což může mít vliv na rozlišovací způsobilost. Stejně je tomu i co
         se týče příjmení „Becker“, u něhož odvolací senát poukázal na jeho běžnou povahu.

      37      Rovněž je třeba zohlednit případnou všeobecnou známost osoby, která požaduje, aby bylo její rodné jméno společně s jejím příjmením
         zapsáno jako ochranná známka, jelikož tato známost může mít dozajista vliv na vnímání dané ochranné známky relevantní veřejností.

      38      Navíc je třeba vzít na zřetel, že ve složené ochranné známce si příjmení nezachovává ve všech případech samostatnou rozlišovací
         roli jen proto, že je vnímáno jako příjmení. Konstatování takovéto role může být totiž založeno pouze na zkoumání všech relevantních
         skutečností projednávané věci.

      39      Ostatně, jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 59 svého stanoviska, důvody uváděné Soudem pro přijetí závěru o existenci
         pojmové podobnosti kolidujících ochranných známek by v případě, že by bylo shledáno, že jsou v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94, umožňovaly závěr, že by jakékoli příjmení tvořící starší ochrannou známku mohlo být platně namítáno proti
         zápisu složené ochranné známky sestávající z určitého rodného jména a tohoto příjmení, třebaže by toto příjmení bylo například
         běžné, anebo by doplnění rodného jména mělo z pojmového hlediska vliv na vnímání takto složené ochranné známky relevantní
         veřejností.

      40      Z předchozího vyplývá, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když své posouzení podobnosti ochranných známek
         z pojmového hlediska založil na obecných úvahách vycházejících z judikatury, aniž provedl analýzu všech relevantních skutečností
         projednávané věci, čímž nezohlednil požadavek celkového posouzení nebezpečí záměny s přihlédnutím ke všem relevantním faktorům
         projednávané věci a na základě celkového dojmu, jímž působí kolidující ochranné známky.

      41      Z toho plyne, že důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 musí
         být přijat, a tudíž je nutno napadený rozsudek zrušit a věc vrátit Tribunálu (dříve Soudu).

       K nákladům řízení
      42      Vzhledem k tomu, že je věc vrácena Tribunálu, bude o nákladech řízení souvisejících s řízením o kasačním opravném prostředku
         rozhodnuto později.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      1)      Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 2. prosince 2008, Harman International Industries v. OHIM – Becker
            (Barbara Becker) (T 212/07) se zrušuje.
      2)      Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.
      3)      O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 29. dubna 2015.#Total SA a Elf Aquitaine SA v. Evropská komise.#„Hospodářská soutěž – Trh s metakryláty – Pokuty – Solidární odpovědnost mateřských společností a jejich dceřiné společnosti za protiprávní jednání této dceřiné společnosti – Okamžité a úplné zaplacení pokuty dceřinou společností – Snížení výše pokuty dceřiné společnosti v důsledku rozsudku Tribunálu – Dopisy Komise, v nichž se od mateřských společností požaduje zaplacení částky, kterou Komise vrátila dceřiné společnosti, zvýšené o úroky z prodlení – Žaloba na neplatnost – Napadnutelný akt – Přípustnost – Úroky z prodlení“.#Věc T-470/11.

text:
         ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)
      29. dubna 2015 (
            *1
         )
      „Hospodářská soutěž — Trh s metakryláty — Pokuty — Solidární odpovědnost mateřských společností a jejich dceřiné společnosti za protiprávní jednání této dceřiné společnosti — Okamžité a úplné zaplacení pokuty dceřinou společností — Snížení výše pokuty dceřiné společnosti v důsledku rozsudku Tribunálu — Dopisy Komise, v nichž se od mateřských společností požaduje zaplacení částky, kterou Komise vrátila dceřiné společnosti, zvýšené o úroky z prodlení — Žaloba na neplatnost — Napadnutelný akt — Přípustnost — Úroky z prodlení“
      Ve věci T‑470/11,

         Total SA, se sídlem v Courbevoie (Francie),

         Elf Aquitaine SA, se sídlem v Courbevoie,
      původně zastoupené A. Noël-Baron a É. Morganem de Riveri, poté Morganem de Riveri a E. Lagathu, advokáty,
      žalobkyně,
      proti

         Evropské komisi, zastoupené B. Monginim a V. Bottkou, jako zmocněnci,
      žalované,
      jejímž předmětem je žaloba na neplatnost dopisů Komise, a to dopisu BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ze dne 24. června 2011, a dopisu BUDG/DGA/C4/BM/s812886 ze dne 8. července 2011 nebo, podpůrně, snížení požadovaných částek nebo, podpůrněji, zrušení úroků z prodlení ve výši 31312114,58 eura uložených společnosti Elf Aquitaine, jejichž společným a nerozdílným dlužníkem je až do výše 19191296,03 eura společnost Total,
      TRIBUNÁL (čtvrtý senát),
      ve složení M. Prek, předseda, I. Labucka (zpravodajka) a V. Kreuschitz, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: S. Bukšek Tomac, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 3. října 2014,
      vydává tento

         Rozsudek

         Předmět žaloby

               1

               Předmětem žaloby je návrh na zrušení dopisů Komise, a to dopisu BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ze dne 24. června 2011 (dále jen „dopis ze dne 24. června 2011“) a dopisu BUDG/DGA/C4/BM/s812886 ze dne 8. července 2011 (dále jen „dopis ze dne 8. července 2011“, společně dále jen „napadené dopisy“).

         Skutečnosti předcházející sporu

               2

               Rozhodnutím Komise C(2006) 2098 final ze dne 31. května 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) (věc č. CCOMP/F/38:645 – Metakryláty) (dále jen „rozhodnutí Metakryláty“), uložila Komise Evropských společenství společnosti Arkema SA a jejím dceřiným společnostem Altuglas International SA a Altumax Europe SAS (společně dále jen „Arkema“) společně a nerozdílně pokutu ve výši 219131250 eur za to, že se účastnily kartelové dohody (dále jen „původní pokuta“).

               3

               Žalobkyním Total SA a Elf Aquitaine SA, jež byly v období protiprávního jednání konstatovaném v rozhodnutí Metakryláty mateřskými společnostmi společnosti Arkema, bylo uloženo, aby společně a nerozdílně uhradily původní pokutu, společnost Total do výše 181350000 eur a společnost Elf Aquitaine do výše 140400000 eur.

               4

               Dne 7. září 2006 uhradila společnost Arkema původní pokutu v plné výši a následně, přičemž žalobkyně učinily stejně, a to současně a nezávisle na ní, podala Arkema žalobu proti rozhodnutí Metakryláty (dále jen „soudní řízení Metakryláty“).

         Soudní řízení Metakryláty před Tribunálem

               5

               Dne 4. srpna 2006 žalobkyně a dne 10. srpna 2006 společnost Arkema podaly žalobu na neplatnost rozhodnutí Metakryláty.

               6

               Ve věci T‑206/06 žalobkyně navrhovaly zrušení rozhodnutí Metakryláty.

               7

               V rámci této věci žalobkyně zároveň podpůrně navrhovaly snížení výše původní pokuty, jež byla jim a společnosti Arkema uložena ke společné a nerozdílné úhradě.

               8

               Dne 24. července 2008 zaslala Komise společnosti Arkema dopis, v němž ji vyzvala, aby potvrdila, že její platba ze dne 7. září 2006 byla uskutečněna „jménem všech společně a nerozdílně odpovědných dlužníků“, přičemž upřesnila, jednak že „v případě nepředložení takového potvrzení a v případě, že by bylo rozhodnutí Metakryláty zrušeno, pokud jde o podnik, jehož jménem byla platba uskutečněna“, „vrátí částku 219131250 eur společně s úroky“, a jednak že „potvrdí-li Soudní dvůr celou pokutu nebo její část ve vztahu k jakémukoli z ostatních solidárních dlužníků“, „bude od tohoto dlužníka žádat celý zbytek dlužné částky i s úroky z prodlení ve výši 6,09 %“.

               9

               Dopisem ze dne 25. září 2008 informovala společnost Arkema Komisi, že částku 219131250 eur zaplatila „jakožto solidární dlužník, a že uskutečněním této platby byly nároky Komise zcela uspokojeny jak ve vztahu ke společnosti Arkema, tak ve vztahu ke všem solidárním dlužníkům“. V tomto ohledu společnost Arkema „vyjádřila svou lítost, že nemůže Komisi pro případ, že by její žaloba u soudu Společenství byla úspěšná, povolit zadržení jakékoli částky“.

               10

               Dne 24. listopadu 2008 zaslala Komise žalobkyním dopis, v němž je především informovala o dopisu společnosti Arkema ze dne 25. září 2008 a o skutečnosti, že společnost Arkema odmítla vyplnit prohlášení o společné platbě, jež jí Komise předložila.

               11

               Žaloba žalobkyň byla zamítnuta rozsudkem ze dne 7. června 2011, Total a Elf Aquitaine v. Komise (T‑206/06, dále jen „rozsudek Total a Elf Aquitaine“, EU:T:2011:250).

               12

               Naopak žalobě na neplatnost rozhodnutí Metakryláty podané samostatně společností Arkema bylo rozsudkem ze dne 7. června 2011, Arkema France a další v. Komise (T‑217/06, Sb. rozh., EU:T:2011:251, dále jen „rozsudek Arkema“) částečně vyhověno, a to snížením pokuty uložené společnosti Arkema na 113343750 eur.

               13

               V rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), měl Tribunál za to, že při výkonu jeho pravomocí v rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci je třeba snížit navýšení pokuty uložené rozhodnutím Metakryláty společnosti Arkema z titulu odrazujícího účinku, aby tak byla zohledněna skutečnost, že ke dni uložení pokuty nad ní již žalobkyně neměly kontrolu (rozsudek Arkema, bod 12 výše, EU:T:2011:251, body 338 a 339).

               14

               Rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), nebyl napadnut kasačním opravným prostředkem, a tudíž nabyl právní moci.

               15

               Komise vrátila společnosti Arkema částku 119247033,72 eura (tj. jistinu ve výši 105787500 eur navýšenou o úroky v hodnotě 13459533,72 eura) ke dni 5. července 2011.

         Napadené dopisy

      Dopis ze dne 24. června 2011

               16

               V dopise ze dne 24. června 2011 oznámila Komise žalobkyním, že „v rámci výkonu rozsudku [Arkema] vrátí společnosti Arkema částku, o niž Tribunál pokutu snížil“.

               17

               V tomtéž dopise ze dne 24. června 2011 Komise po žalobkyních požadovala, aby „souběžně a za předpokladu, že k Soudnímu dvoru podají proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine] opravný prostředek, zaplatily zbývající dlužnou částku i s úroky z prodlení ve výši 6,09 % počítanými ode dne 8. září 2006“, tedy částku 68006250 eur, jejímž „společným a nerozdílným“ dlužníkem byla společnost Total až do výše 27056250 eur, a jež navýšená o úroky z prodlení činí celkem 88135466,52 eura.

               18

               V dopise zaslaném Komisi dne 29. června 2011 žalobkyně uvedly, že počínaje dnem 7. září 2006 byly „veškeré nároky Komise uspokojeny“, a položily Komisi různé otázky směřující k objasnění několika bodů dopisu ze dne 24. června 2011.

         Dopis ze dne 8. července 2011

               19

               V dopise ze dne 8. července 2011 odpověděla Komise zejména, že „v rozporu s tím, jak tomu žalobkyně rozuměly, Komise rozhodně neupustila od vymáhání dlužných částek v případě, že by se [žalobkyně] vzdaly možnosti podat k Soudnímu dvoru opravný prostředek“, a upřesnila, že odpovědnost [žalobkyň] nezanikla zadržením částek uvedených v rozsudku [Arkema] a zaplacených společností Arkema“.

               20

               V tomtéž dopise ze dne 8. července 2011 Komise připustila, že se zmýlila ohledně částky, kterou zamýšlela požadovat, a upřesnila, že částka, již dluží společnost Elf Aquitaine na základě výkonu rozhodnutí Metakryláty a taktéž rozsudků Total a Elf Aquitaine, viz bod 12 výše (EU:T:2011:250), a Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), činí včetně úroků z prodlení ve výši 31312114,58 eur (dále jen „úroky z prodlení“) celkem 137099614,58 eura, přičemž společnost Total je společným a nerozdílným dlužníkem této částky až do výše 84028796,03 eura.

               21

               Komise v dopise ze dne 8. července 2011 taktéž upřesnila, že žalobkyně mají možnost, v případě, že by proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), podaly opravný prostředek, zřídit bankovní záruku namísto vlastního zaplacení pokuty.

               22

               Dne 18. července 2011 žalobkyně uhradily Komisi částku požadovanou v dopise ze dne 8. července 2011, tedy částku ve výši 137099614,58 eura.

         Soudní řízení Metakryláty před Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku

               23

               Dne 10. srpna 2011 podaly žalobkyně kasační opravný prostředek proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250).

               24

               V rámci svého kasačního opravného prostředku žalobkyně žádaly, aby Soudní dvůr:

                        —

                        „zrušil rozsudek [Total a Elf Aquitaine], vyhověl jejich návrhovým žádáním, tak, jak je uvedly v řízení před Tribunálem v prvním stupni, a v důsledku toho zrušil [rozhodnutí Metakryláty];

                        —

                        podpůrně změnil pokuty uložené ke společné a nerozdílné úhradě společnostem Elf Aquitaine a Total […], a to snížením výše pokuty na 75562500 eur pro společnost Elf Aquitaine a 58 500 000 pro společnost Total;

                        —

                        podpůrněji změnil pokuty uložené ke společné a nerozdílné úhradě společnostem Elf Aquitaine a Total […] do míry, jakou Soudní dvůr uzná za vhodnou;

                        —

                        ještě podpůrněji osvobodil společnosti Elf Aquitaine a Total od platby úroků z prodlení, jež mohly narůstat počínaje datem rozhodnutí [Metakryláty] do dne vydání rozsudku [Arkema].

                  […]“

               25

               Kasační opravný prostředek byl zamítnut usnesením ze dne 7. února 2012, Total a Elf Aquitaine v. Komise (C‑421/11 P, dále jen „usnesení Soudního dvora“, EU:C:2012:60), jímž Soudní dvůr zamítl všechna návrhová žádání žalobkyň.

               26

               O návrhových žádáních předložených podpůrně a směřujících k částečnému zrušení rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), rozhodl Soudní dvůr takto:

                        „78

                        Argumentace [žalobkyň] musí být zamítnuta jako zjevně neopodstatněná, jelikož nemůže vyvrátit závěr Tribunálu […], podle něhož skutečnost, že Arkema opustila skupinu [žalobkyň] po uplynutí dotčeného období protiprávního jednání, ale před přijetím rozhodnutí [Metakryláty], nemůže ovlivnit použití násobícího koeficientu ve vztahu k ostatním společnostem této skupiny, jejímiž členy jsou zejména žalobkyně. Tribunál k tomuto závěru dospěl z důvodu, že prodej společnosti Arkema, jejíž obrat v roce 2005 dosahoval zhruba 5,7 miliard eur, nemohl vést k výraznému snížení obratu skupiny [žalobkyň], jež v tomtéž roce činil zhruba 143 miliard eur, a jež Komise při určení násobícího koeficientu 3 zohlednila, a tudíž ve vztahu k žalobkyním nemohlo být snížení násobícího koeficientu odůvodněno.

                  […]

                        81

                        […] je třeba konstatovat, že tvrzení žalobkyň týkající se porušení „nedělitelné povahy pokuty“ a nutnosti uplatnit řešení přijaté Tribunálem v [rozsudku Arkema] k jejich prospěchu vycházejí z jejich nesprávných představ jak o hmotném, tak procesním právu.

                        82

                        Vzhledem k tomu, že účelem násobícího koeficientu sloužícímu k odrazení je především zajistit, aby se s ohledem na velikost a finanční kapacitu dotčeného podniku sankce nestala zanedbatelnou, je zřejmé, že po prodeji společnosti Arkema tento účel platil jak pro žalobkyně, tak pro společnost Arkema. Jelikož byla tato společnost velikostně podstatně menší než žalobkyně a v době přijetí rozhodnutí [Metakryláty] již nebyla členem skupiny [žalobkyň], nemohla být velikost této skupiny zohledněna k určení násobícího koeficientu sloužícího k odrazení při výpočtu pokuty uložené společnosti Arkema. Toto objektivně rozdílné postavení, v němž se společnost Arkema a žalobkyně nacházely, odůvodňovalo v případě žalobkyň použití jiného násobícího koeficientu.

                        83

                        V projednávané věci neexistuje žádný důvod, který by odůvodňoval vztažení překážky věci pravomocně rozsouzené plynoucí z rozsudku [Arkema] i na žalobkyně. Násobící koeficient uplatněný v případě žalobkyň a společnosti Arkema se liší a samotná skutečnost, že tyto společnosti měly povinnost uhradit pokutu, za niž jsou solidárně odpovědné, k takovému rozšíření působnosti překážky věci pravomocně rozsouzené nestačí. V tomto ohledu postačí uvést, jak to již vysvětlila Komise v dopise ze dne 8. července 2011 […], že snížení pokuty uložené společnosti Arkema na základě rozsudku [Arkema] ponechalo výši pokuty uložené žalobkyním beze změny […]“

               27

               O návrhových žádáních přeložených podpůrněji a směřujících ke snížení výše pokuty rozhodl Soudní dvůr takto:

                        „86

                        […] je nutné připomenout, že Tribunál se již jednou žádostí o snížení výše pokuty uložené žalobkyním zabýval, a že po posouzení jejich argumentů a výkonu [své pravomoci] soudního přezkumu v plné jurisdikci rozhodl, že tyto argumenty požadované snížení neodůvodňují.

                        87

                        Soudnímu dvoru při rozhodování o kasačním opravném prostředku nepřísluší, aby z důvodů ekvity nahradil svým vlastním posouzením posouzení Tribunálu, když Tribunál v rámci výkonu [své pravomoci] soudního přezkumu v plné jurisdikci rozhoduje o částce pokut uložených podnikům pro porušení unijního práva […]“

               28

               O návrhových žádáních předložených podpůrně a směřujících k osvobození od platby úroků z prodlení rozhodl Soudní dvůr takto:
               „89 Tento návrh je nutné odmítnout jako zcela nepřípustný, jelikož směřuje nikoli […] proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine], nýbrž proti dopisu Komise [ze dne 8. července 2011], který je předmětem jiné žaloby podané žalobkyněmi k Tribunálu, registrované v kanceláři Tribunálu pod číslem T‑470/11.“

         Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

               29

               Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 1. září 2011 podaly žalobkyně tuto žalobu.

               30

               Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 17. listopadu 2011 vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle článku 114 jednacího řádu Tribunálu.

               31

               Žalobkyně se k této námitce vyjádřily dne 3. ledna 2012.

               32

               Účastnice řízení byly dne 30. března 2012 vyzvány, aby v rámci organizačních procesních opatření předložily svá vyjádření k dopadu usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), na projednávanou věc, zejména vyjádření k splatnosti zůstatku původní pokuty žalobkyněmi, a to jak jistiny, tak úroků z prodlení.

               33

               Účastnice řízení předložily vyjádření v tomto ohledu ve stanovených lhůtách.

               34

               Usnesením ze dne 21. června 2012 bylo rozhodnuto o spojení námitky nepřípustnosti s věcí samou.

               35

               Podáním ze dne 19. září 2012 určeným kanceláři Tribunálu předložila Komise žalobní odpověď.

               36

               Dopisem ze dne 28. září 2008 kancelář Tribunálu zaslala žalobkyním žalobní odpověď Komise a oznámila účastnicím řízení, že Tribunál má vzhledem k obsahu soudního spisu za to, že druhá výměna spisů účastnic řízení nebude před zahájením ústního řízení nezbytná, nepodají-li účastnice řízení za tímto účelem odůvodněnou žádost.

               37

               Podáním ze dne 4. října 2012 určeným kanceláři Tribunálu žalobkyně požádaly Tribunál, aby jim v souladu s článkem 47 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu povolil předložit repliku.

               38

               Rozhodnutím ze dne 12. října 2012 bylo této žádosti vyhověno.

               39

               Dne 23. října 2012 předložily žalobkyně repliku.

               40

               Dne 20. prosince 2012 předložila Komise dupliku.

               41

               Usnesením předsedy třetího senátu Tribunálu ze dne 19. června 2013 bylo na základě čl. 77 písm. d) jednacího řádu a po vyslechnutí účastnic řízení rozhodnuto o přerušení řízení do doby vynesení rozsudku Soudního dvora ve věci C‑231/11 P.

               42

               V důsledku změny složení senátů Tribunálu, při níž byla soudkyně zpravodajka přeložena ke čtvrtému senátu, byla projednávaná věc přidělena tomuto senátu.

               43

               Soudní dvůr vydal dne 10. dubna 2014 rozsudek Komise v. Siemens Österreich a další a Siemens Transmission & Distribution a další v. Komise (C‑231/11 P až C‑233/11 P, Sb. rozh., dále jen „rozsudek Siemens“, EU:C:2014:256).

               44

               Téhož dne vydal Soudní dvůr rozsudek Areva a další v. Komise (C‑247/11 P a C‑253/11 P, Sb. rozh., dále jen „rozsudek Areva“, EU:C:2014:257).

               45

               Na základě zprávy soudkyně zpravodajky se Tribunál rozhodl zahájit ústní řízení a v rámci organizačních a procesních opatření vyzval účastnice řízení, aby se vyjádřily k dopadu rozsudků Siemens, viz bod 43 výše (EU:C:2012:256), a Areva, viz bod 44 výše (EU:C:2014:257), na projednávanou věc.

               46

               Účastnice řízení předložily vyjádření k dopadu rozsudků Siemens, bod 43 výše (EU:C:2014:256), a Areva, bod 44 výše (EU:C:2014:257), na projednávanou věc ve stanovených lhůtách.

               47

               Řeči účastnic řízení a odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 3. října 2014.

               48

               Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                        —

                        rozhodl, že jejich žaloba je přípustná;

                        —

                        ve věci samé zrušil napadené dopisy;

                        —

                        ve věci samé podpůrně snížil výši částky požadované Komisí v dopise ze dne 8. července 2011 či alespoň zrušil úroky z prodlení ve výši 31312114,58 eura požadované po společnosti Elf Aquitaine, jejichž společným a nerozdílným dlužníkem je až do výše 19191296,03 eura společnost Total;

                        —

                        v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

               49

               Komise navrhuje, aby Tribunál:

                        —

                        odmítl žalobu jako nepřípustnou;

                        —

                        podpůrně zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

                        —

                        v každém případě uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

         Právní otázky

               50

               V žalobě žalobkyně navrhují zrušení napadených dopisů nebo, podpůrně, snížení částek v nich požadovaných nebo, podpůrněji, zrušení úroků z prodlení v nich požadovaných.

               51

               Komise namítá nepřípustnost žaloby.

         K přípustnosti

      Argumenty účastnic řízení
      – Argumenty Komise

               52

               Komise tvrdí, že žaloba je nepřípustná, jelikož jednak směřuje proti nenapadnutelným aktům, a jednak byla podána v období, ve kterém již před Soudním dvorem probíhalo řízení o kasačním opravném prostředku podaném žalobkyněmi proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250). V každém případě je žaloba neúčinná.

               53

               Komise v první řadě tvrdí, že napadené akty nevyvolávají právně závazné účinky, jimiž by mohly být dotčeny zájmy žalobkyň tím, že podstatným způsobem mění jejich právní postavení, a tudíž nepředstavují rozhodnutí, jež by mohla být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu čl. 263 SFEU.

               54

               Platební povinnost uložená žalobkyním vyplývala ze samotného rozhodnutí Metakryláty, jak jej vyložil Tribunál v rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), přičemž rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), nemohl mít na výši dluhu žalobkyň žádný vliv.

               55

               Napadené dopisy byly pouhými žádostmi o zaplacení dlužné částky podle rozhodnutí Metakryláty a nevyvolávají jiné právně závazné účinky než ty, které z dotčeného rozhodnutí vyplývají. Tyto dopisy byly pouhými prováděcími opatřeními a neurčovaly konečné stanovisko Komise, tudíž se nemohly dotknout zájmů žalobkyň. Jako akty neoddělitelné od rozhodnutí Metakryláty připravují jeho výkon.

               56

               Kromě této jejich povahy obsah napadených dopisů prokazuje, že právně závazné účinky nevyvolávají vzhledem k tomu, že dopis ze dne 24. června 2011 je nutně předběžného charakteru, zatímco dopis ze dne 8. července 2011 navrhuje žalobkyním zřízení bankovní záruky pro případ, že by podaly kasační opravný prostředek, což je podle Komise opakem opatření nuceného výkonu.

               57

               V druhé řadě Komise zdůrazňuje, že žalobkyně zpochybňují výši dluhu vyplývající z rozhodnutí Metakryláty, jak jej vyložil Tribunál v rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), a tedy měly v tomto smyslu možnost podat proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), kasační opravný prostředek, což také učinily. Komise podotýká, že v rámci svého kasačního opravného prostředku žalobkyně uvedly, že nemohou „být povinny k úhradě jakéhokoli dlužného zůstatku vzhledem k nutnosti vztáhnout překážku věci pravomocně rozsouzené plynoucí z rozsudku Arkema na žalobkyně“.

               58

               Podle názoru Komise je tedy nutné konstatovat, že žaloba je nepřípustná z důvodu překážky věci zahájené, ať již by Tribunál měl za to, že žaloba žalobkyň směřuje proti rozhodnutí Metakryláty či proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250).

               59

               Zatřetí se Komise domnívá, že je žaloba v každém případě neúčinná, jelikož prostřednictvím napadených dopisů směřuje proti aktům napadnutelným samostatně, a to proti rozhodnutí Metakryláty a rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), jejichž účinky by případným zrušením napadených dopisů nedoznaly žádné změny. Žalobkyně rovněž na zrušení dotčených dopisů žádný zájem nemají a ve skutečnosti se tímto domáhají pouze změny výše pokuty.

               60

               Začtvrté Komise ve své odpovědi na otázku Tribunálu týkající se dopadu usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), na projednávanou věc uvedla, že projednávaná věc směřuje ke zpochybnění výše pokuty určené rozhodnutím Metakryláty, avšak tato výše již zpochybněna být nemůže, jelikož veškeré opravné prostředky proti dotčenému rozhodnutí byly v důsledku usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), vyčerpány, a žalobkyně tudíž nemají žádný právní zájem na řízení vedeném proti napadeným dopisům, jelikož tyto představují pouhá prováděcí opatření rozhodnutí, které se již stalo konečným.

               61

               Pokud jde o přípustnost žaloby v části, v níž směřuje proti úrokům, domnívá se Komise, že bod 89 usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), již citovaný v bodě 28 výše, nezpochybňuje opodstatněnost její námitky, jelikož tato část návrhu je nedílnou součástí hlavního návrhu.

               62

               V každém případě výtka založená na nepřiměřené povaze úroků z prodlení byla uvedena až ve vyjádření žalobkyň k námitce nepřípustnosti, a nikoli v žalobě jako takové, a je tudíž nepřípustná.

         – Argumenty žalobkyň

               63

               Ve vyjádření k námitce nepřípustnosti Komise žalobkyně tvrdí, že napadené dopisy „doplňují“ rozhodnutí Metakryláty, jak jej vyložil rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), a rozsudek Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), a že jim v každém případě ukládají „nepřiměřené“ úroky.

               64

               V první řadě jdou napadené dopisy nad rámec rozhodnutí Metakryláty tím, že ukládají žalobkyním vlastní pokutu, zatímco dotčené rozhodnutí shledalo žalobkyně za protiprávní jednání společnosti Arkema solidárně odpovědné, a zatímco společnost Arkema uhradila pokutu v plné výši dne 7. září 2006, a proto Komise nemohla na základě solidární odpovědnosti po žalobkyních požadovat jakoukoli platbu.

               65

               V návaznosti na rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), a rovněž rozsudek Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), měla Komise nejen vrátit společnosti Arkema přeplatek, ale zároveň také dohlédnout na to, aby v rámci pasivní solidarity odpovědnost žalobkyň nepřesahovala odpovědnost jejich dceřiných společností.

               66

               Napadenými dopisy navazujícími na její korespondenci se společností Arkema chtěla Komise úmyslně obejít meze pasivní solidarity a pokutu v podobě, v jaké žalobkyním vyplývala z rozhodnutí Metakryláty a z rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), zvýšit. Tím, že po žalobkyních požadovala zůstatek pokuty v návaznosti na rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), Komise odstranila důsledky tohoto rozsudku pro výši pokuty, což jí vzhledem k požadovaným úrokům umožnilo stanovit pokutu vyšší, než jaká byla uložena rozhodnutím Metakryláty.

               67

               V druhé řadě pokud jde o úroky z prodlení požadované Komisí, žalobkyně se odvolávají na neexistenci náležitého právního základu a zároveň neexistenci jakéhokoli pochybení, jelikož ani při platbě provedené společností Arkema v roce 2008, ani při platbě žalobkyň v roce 2011 nedošlo k žádnému prodlení.

               68

               Zatřetí žalobkyně jednak odmítají námitku litispendence Komise v tom smyslu, že žaloba v projednávané věci nesměřuje proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), ale proti napadeným dopisům, které „doplňují“ rozhodnutí Metakryláty, a je proto založena na odlišných žalobních důvodech.

               69

               Dále žalobkyně rovněž odmítají argumentaci Komise založenou na neúčinnosti žaloby, vycházejíce z toho, že napadené dopisy „doplňují“ rozhodnutí Metakryláty, a to jak v souvislosti s částkou požadovanou z titulu jistiny, jíž se pokuta uložená ke společné a nerozdílné úhradě mění na pokutu vlastní, tak v souvislosti s úroky z prodlení. Na základě napadených dopisů byly žalobkyně společně se společností Arkema povinny zaplatit pokutu vyšší, než jaká jim byla v rozhodnutí Metakryláty uložena.

               70

               Začtvrté žalobkyně ve své odpovědi na otázku Tribunálu týkající se dopadu usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), na projednávanou věc uvedly, že Tribunál musí posoudit legalitu uložení rozdílné pokuty ve světle napadených dopisů, které nebyly výrokem usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:50), nikterak ovlivněny.

               71

               V téže odpovědi se žalobkyně v souvislosti s přípustností žaloby v té části, v níž směřuje proti úrokům z prodlení, domnívají, že dotčené požadované úroky jsou nepřiměřené a represivní.

         Závěry Tribunálu

               72

               Komise zpochybnila přípustnost žaloby ve své námitce nepřípustnosti.

               73

               V tomto ohledu je třeba nejdříve připomenout, že podle ustálené judikatury mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 263 SFEU pouze opatření vyvolávající právně závazné účinky, kterými jsou dotčeny zájmy žalobce tím, že mění podstatným způsobem jeho právní postavení (obdobně viz rozsudek ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Sb. rozh., EU:C:1981:264, bod 9, a rozsudek ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Ferriere Nord, C‑516/06 P, Sb. rozh., EU:C:2007:763, bod 27).

               74

               Jak rovněž vyplývá z ustálené judikatury, při určení, zda opatření, jehož zrušení je navrhováno, může být předmětem žaloby na neplatnost, je třeba se zaměřit na jeho obsah, přičemž forma, v jaké bylo přijato, je v tomto ohledu v zásadě nerozhodná (rozsudek IBM v. Komise, viz bod 73 výše, EU:C:1981:264, bod 9, a rozsudek ze dne 17. července 2008, Athinaïki Techniki v. Komise, C‑521/06 P, Sb. rozh., EU:C:2008:422, body 42 a 43, a rozsudek ze dne 17. dubna 2008, Cestas v. Komise, T‑260/04, Sb. rozh., EU:T:2008:115, bod 68).

               75

               V projednávané věci je tudíž nutné určit, zda Komise přijala ve formě napadených dopisů akt, který vyvolává právně závazné účinky, jimiž jsou dotčeny zájmy žalobkyň tím, že ve smyslu článku 263 SFEU mění podstatným způsobem jejich právní postavení.

               76

               Podle Komise se o takový případ nejedná, jelikož napadený akt je pouhým předběžným opatřením sloužícím k výkonu rozhodnutí Metakryláty v návaznosti na rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), zatímco žalobkyně napadají zmíněné rozhodnutí či rozsudek Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), aby získaly snížení výše jim uložené pokuty.

               77

               Žalobkyně tvrdí opak a zdůrazňují, že napadený akt obsahuje novou skutečnost nevyplývající z rozhodnutí Metakryláty, a to, že byly povinny zaplatit část pokuty, jež jim a společnosti Arkema byla uložena ke společné a nerozdílné úhradě, spolu s úroky z prodlení, přičemž se jednalo o částku vyšší než tu, kterou jim zmíněné rozhodnutí ukládalo a kterou společnost Arkema ve výsledku uhradila, nehledě na skutečnost, že pokuta byla okamžitě a v plné výši společností Arkema zaplacena, a nezávisle na rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), který její výši snížil.

               78

               V tomto ohledu je třeba na prvním místě vyloučit argumentaci Komise, podle níž usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), učinilo rozhodnutí Metakryláty ve vztahu k žalobkyním konečným, takže tyto nemají již v projednávané věci právní zájem na podání žaloby.

               79

               V rámci kasačního opravného prostředku vedoucího k vydání dotčeného usnesení žalobkyně nepochybně vyčerpaly možnosti opravných prostředků proti rozhodnutí Metakryláty.

               80

               To však nic nemění na skutečnosti, že jednak žalobkyně v rámci své žaloby v projednávané věci nezpochybňují legalitu dotčeného rozhodnutí, ale legalitu napadených dopisů a jednak v usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), se Soudní dvůr vyslovil pouze k legalitě rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), nikoli k legalitě dopisů napadených v projednávané věci (v tomto smyslu viz usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše, EU:C:2012:60, body 88 a 89).

               81

               Na druhém místě je stejně tak nutné vyloučit argumentaci Komise, podle níž byly napadené dopisy pouze předběžné a přípravné povahy.

               82

               Jak vyplývá z ustálené judikatury, jedná-li se o akty nebo rozhodnutí, jež jsou přijímány v několika fázích, zejména po interním řízení, napadnutelným aktem mohou být v zásadě jen ta opatření, která obsahují konečné stanovisko orgánu po tomto řízení s vyloučením mezitímních opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí (rozsudek IBM v. Komise, viz bod 73 výše, EU:C:1981:264, bod 10; rozsudek ze dne 22. června 2000, Nizozemské království v. Komise, C‑147/96, Sb. rozh., EU:C:2000:335, bod 26, a rozsudek Athinaïki Techniki v. komise, viz bod 74 výše, EU:C:2008:422, body 42 a 43).

               83

               V projednávané věci je však třeba konstatovat, že dopis ze dne 24. června 2011, pozměněný dopisem ze dne 8. července 2011, s konečnou platností určil stanovisko Komise, jelikož napadené dopisy mohly být předmětem nuceného výkonu a případný opožděný výkon by vedl k nástupu úroků z prodlení, jež by žalobkyně byly povinny uhradit, čímž dotčené dopisy vyvolaly ve vztahu k žalobkyním právně závazné účinky.

               84

               Navíc je nutné konstatovat, že po přijetí usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), nenásledoval napadené dopisy žádný jiný akt Komise.

               85

               Možnost zřídit bankovní záruku pro případ podání kasačního opravného prostředku, kterou Komise v dopise ze dne 8. července 2011 žalobkyním navrhla, nemůže tyto závěry zpochybnit, ledaže by se jednalo o případ, kdy je taková možnost navrhována adresátům rozhodnutí Komise, jimiž se konstatuje protiprávní jednání v oblasti práva hospodářské soutěže Evropské unie a ukládá pokuta, jelikož rozhodnutí tohoto typu mají předběžnou a přípravnou povahu, a nejsou tedy v souladu s článkem 263 SFEU napadnutelné.

               86

               Z téhož důvodu nemůže ani skutečnost, že žalobkyně podaly kasační opravný prostředek proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), ovlivnit vykonatelný charakter napadených dopisů, jelikož dotčený kasační opravný prostředek směřoval proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), a nikoli proti napadeným dopisům.

               87

               Není dále sporu o tom, že napadené dopisy byly přijaty po vydání rozhodnutí Metakryláty, a tudíž by jen velmi těžko mohly představovat akt připravující přijetí uvedeného rozhodnutí.

               88

               To však nic nemění na tom, že právně závazné účinky napadených dopisů nemohou jako takové založit přípustnost žaloby v projednávané věci.

               89

               Za třetí je nutné ověřit, zda se napadené dopisy mohly dotknout zájmů žalobkyň tím, že ve smyslu článku 263 SFEU mění podstatným způsobem jejich právní postavení.

               90

               Za tímto účelem je nutné ověřit, zda se napadené dopisy mohly dotknout zájmů žalobkyň tím, že podstatně mění jejich právní postavení, ve kterém se nacházely v důsledku rozhodnutí Metakryláty.

               91

               V tomto ohledu je nesporné, že Komise v rozhodnutí Metakryláty uložila společnosti Arkema pokutu ve výši 219131250 eur, jejímiž solidárními dlužníky byly společnost Total až do výše 140400000 eur a společnost Elf Aquitaine až do výše 181350000 eur, jelikož tyto společnosti byly shledány odpovědnými za spáchané protiprávní jednání.

               92

               Je rovněž nesporné, že po přijetí rozhodnutí Metakryláty byla pokuta uložená společnosti Arkema a žalobkyním ke společné a nerozdílné úhradě společností Arkema okamžitě a v plné výši uhrazena.

               93

               To nic nemění na tom, že pokud jde o výši jistiny, kterou Komise po žalobkyních v napadených dopisech požaduje, omezila se Komise ve vztahu k žalobkyním na výkon rozhodnutí Metakryláty v návaznosti na rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), a rozsudek Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250).

               94

               Jak totiž Soudní dvůr uvedl, snížení výše pokuty uložené společnosti Arkema na základě rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), ponechalo beze změny výši pokuty uloženou žalobkyním v rozhodnutí Metakryláty (usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše. EU:C:2012:60, bod 83).

               95

               Napadené dopisy se v návaznosti na rozhodnutí Metakryláty, přinejmenším co se týče výše jistiny požadované po žalobkyních v napadených dopisech, nedotkly zájmů žalobkyň tím, že by podstatným způsobem měnily ve smyslu článku 263 SFEU jejich právní postavení.

               96

               Proto je třeba zamítnout žalobu jako nepřípustnou v části, v níž směřuje ke zrušení napadených dopisů, pokud jde o výši jistiny po žalobkyních požadované.

               97

               Tento závěr však nemůže vést k nepřípustnosti žaloby jako celku, jelikož žalobkyně též navrhují zrušení napadených dopisů, pokud jde o Komisí požadované úroky z prodlení.

               98

               V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že v rozporu s tím, co tvrdí Komise, povinnost zaplatit úroky z prodlení nikterak nevyplývala z rozhodnutí Metakryláty, rozsudku Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše (EU:T:2011:250), či rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), jelikož společnost Arkema uhradila původní pokutu v její plné výši okamžitě po vydání uvedeného rozhodnutí.

               99

               Žalobkyně v návaznosti na rozhodnutí Metakryláty, pozměněné rozsudkem Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), a rozsudkem Total a Elf Aquitaine, viz bod 11 výše, (EU:T:2011:250), neměly žádnou povinnost platit úroky z prodlení, a tudíž napadený akt tím, že zvýšil částku, již na základě rozhodnutí Metakryláty žalobkyně dlužily, změnil jejich právní postavení.

               100

               Argument Komise vycházející z usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše (EU:C:2012:60), nemůže tyto závěry zpochybnit, protože Soudní dvůr v tomto usnesení odmítl návrh žalobkyň směřující k osvobození od úroků, předložený v rámci jejich kasačního opravného prostředku, „jako zcela nepřípustný, jelikož [směřoval] nikoli […] proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine ], nýbrž proti dopisu Komise, který je předmětem žaloby [v projednávané věci]“ (usnesení Soudního dvora, viz bod 25 výše, EU:C:2012:60, bod 89).

               101

               Z tohoto důvodu je třeba považovat žalobu za přípustnou v části, v níž směřuje proti úrokům z prodlení požadovaným po žalobkyních v napadených dopisech.

         K věci samé

               102

               Vzhledem k tomu, že je žaloba přípustná pouze v části, v níž směřuje proti úrokům z prodlení požadovaných v napadených dopisech, musí se přezkum Tribunálu ve věci samé týkat pouze dotčených úroků.

         Argumenty účastnic řízení

               103

               Na podporu svého návrhu na zrušení uplatněného podpůrně a v mezích pravomocí Tribunálu, směřujícího pouze proti úrokům z prodlení, žalobkyně zdůrazňují skutkové okolnosti této věci a skutečnost, že Komise měla plný prospěch z jistiny, úroků a výnosů uložených sankcí.

               104

               I za předpokladu, že by Komise mohla po žalobkyních požadovat úroky z prodlení, tyto úroky by nemohly nastoupit před vydáním rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), jelikož v opačném případě by založily bezdůvodné obohacení Komise. Žalobkyně však Komisi bez prodlení jistinu i dlužné úroky uhradily.

               105

               Komise připomíná, že jednak v napadených dopisech požadovala pouze úroky z dlužného zůstatku, a nikoli z částky již definitivně uhrazené společností Arkema a jednak v návaznosti na rozsudek Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), vrátila společnosti Arkema přeplatek společně s příslušnými úroky.

               106

               Skutečnost, že Komise disponovala celou částkou až do okamžiku výkonu rozsudku Arkema, viz bod 12 výše (EU:T:2011:251), nemůže žalobkyně zbavit jejich povinnosti zaplatit úroky z prodlení z částky vrácené společnosti Arkema.

         Závěry Tribunálu

               107

               Pokud jde o opodstatněnost návrhových žádání žalobkyň směřujících proti úrokům z prodlení požadovaných Komisí v napadených dopisech, je třeba bez dalšího odmítnout argumenty žalobkyň uvedené v písemnostech předložených po samotném podání žaloby, a to zejména ty, které byly uvedeny v jejich vyjádření k námitce nepřípustnosti Komise a které se týkaly nepřiměřenosti úroků z prodlení, jelikož takové argumenty jsou nepřípustné v souladu s článkem 21 statutu Soudního dvora Evropské unie, který se použije na řízení před Tribunálem podle čl. 53 prvního pododstavce téhož statutu a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu, a to protože nefigurují v žalobě (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 14. února 2005, Ravailhe v. Výbor regionů Evropské unie, T‑406/03, Sb. rozh. VS, EU:T:2005:40, body 52 53 a citovaná judikatura; rozsudek ze dne 17. září 2007, Microsoft v. Komise, T‑201/04, Sb. rozh., EU:T:2007:289, bod 94 a citovaná judikatura, a usnesení ze dne 27. března 2009, Alves dos Santos v. Komise, T‑184/08, EU:T:2009:87, body 18 až 21).

               108

               Je třeba také připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že úroky z prodlení musí zohledňovat celkovou výši vzniklé finanční ztráty, a to včetně ztráty z důvodu měnového znehodnocení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. listopadu 2011, Idromacchine a další v. Komise, T‑88/09, Sb. rozh., EU:T:2011:641, bod 77 a citovaná judikatura).

               109

               Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že pravomoc, kterou Komise disponuje, zahrnuje oprávnění určit datum splatnosti pokut a datum, od kterého začínají běžet úroky z prodlení, stanovit sazbu těchto úroků a podmínky výkonu jejího rozhodnutí a případně požadovat zřízení bankovní záruky pokrývající částku uložených pokut a příslušné úroky, neboť kdyby Komise takovou pravomoc neměla, mohla by výhoda, kterou by podniky mohly mít z prodlení se zaplacením pokut, vést k oslabení sankcí uložených Komisí v rámci jejího úkolu dohledu nad uplatňováním pravidel hospodářské soutěže (rozsudek ze dne 14. července 1995, CB v. Komise, T‑275/94, Sb. rozh., EU:T:1995:141, body 47 a 48).

               110

               Tribunál rovněž rozhodl, že uplatnění úroků z prodlení se zaplacením pokut je odůvodněno potřebou zajistit, aby Smlouva nebyla zbavena svého užitečného účinku praktikami jednostranně prováděnými podniky, které jsou v prodlení se zaplacením jim uložených pokut (rozsudek CB v. Komise, viz bod 109 výše, EU:T:1995:141, bod 48).

               111

               Z toho vyplývá, že úroky z prodlení mají všeobecně jedinou funkci, a to napravit újmu ve formě prodlení, již při splácení peněžité pohledávky věřitel utrpěl, jelikož odepření peněžitého plnění je vždy újmou.

               112

               V projednávané věci není sporu o tom, že společnost Arkema uhradila původní pokutu v její plné výši dne 7. září 2006, a tím jednala rovněž na účet žalobkyň, jak vyplývá z dopisu společnosti Arkema Komisi ze dne 25. září 2008.

               113

               V tomto ohledu nemůže Komise účinně tvrdit, že společnost Arkema nevyplnila prohlášení o společné platbě, jelikož v dopise ze dne 25. září 2008 jasně uvedla, že nároky Komise „byly zcela uspokojeny jak ve vztahu ke společnosti Arkema, tak ve vztahu ke všem solidárním dlužníkům“.

               114

               Rovněž není sporu o tom, že žalobkyně uhradily částky požadované v napadených dopisech ve lhůtách stanovených Komisí.

               115

               Za okolností projednávaného případu nebylo také v žádném stadiu zjištěno žádné prodlení s platbou na straně žalobkyň.

               116

               Komise tudíž nemohla po žalobkyních právem požadovat úroky z prodlení z titulu pokuty uložené rozhodnutím Metakryláty.

               117

               S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba zrušit napadené dopisy v rozsahu, v němž Komise po společnosti Elf Aquitaine požaduje úroky z prodlení ve výši 31312114,58 eura, jejichž společným a nerozdílným dlužníkem je společnost Total shledána do výše 19191296,03 eura, a ve zbývající části žalobu zamítnout.

               118

               V důsledku toho na jedné straně není nutné rozhodnout o návrhových žádáních v rozsahu, v němž se týkají úroků požadovaných v napadených dopisech, a na druhé straně je nutné táž návrhová žádání zamítnout v rozsahu, v němž se týkají částek požadovaných ve věci samé, a to vzhledem k úvahám uvedeným v bodech 90 až 100 výše.

         K nákladům řízení

               119

               Podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu může Tribunál rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch.

               120

               V projednávané věci Tribunál částečně vyhověl návrhovým žádáním žalobkyň.

               121

               Vzhledem k okolnostem projednávané věci je tudíž třeba rozhodnout, že Komise nahradí dvě pětiny nákladů žalobkyň a ponese tři pětiny vlastních nákladů. Žalobkyně ponesou tři pětiny vlastních nákladů a nahradí dvě pětiny nákladů Komise.

               Z těchto důvodů
               TRIBUNÁL (čtvrtý senát)
               rozhodl takto:

                           1)

                           Dopisy Komise BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ze dne 24. června 2011 a BUDG/DGA/C4/BM/s812886 ze dne 8. července 2011 se zrušují v rozsahu, v němž Evropská komise požadovala po společnosti Elf Aquitaine SA úroky z prodlení ve výši 31312114,58 eura, jejichž společným a nerozdílným dlužníkem byla společnost Total SA shledána do výše 19191296,03 eura.

                           2)

                           Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                           3)

                           Komise nahradí dvě pětiny nákladů společností Total a Elf Aquitaine a ponese tři pětiny vlastních nákladů. Společnosti Total a Elf Aquitaine ponesou tři pětiny vlastních nákladů a nahradí dvě pětiny nákladů Komise.

                           Prek

                           Labucka

                           Kreuschitz

                     Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 29. dubna 2015.
                     Podpisy.

            (
            *1
         ) – Jednací jazyk: francouzština.