title: Věc C-14/18 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. února 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek — Rozhodčí doložka — Článek 272 SFEU — Pojem „žaloba na určení“ — Článek 263 SFEU — Pojem „správní rozhodnutí“ — Grantová dohoda uzavřená v rámci rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace (CIP) (2007 — 2013) — Zprávy o auditu konstatující nezpůsobilost některých vykázaných nákladů“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/18

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. února 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. v. Evropská komise
      (Věc C-14/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Rozhodčí doložka - Článek 272 SFEU - Pojem „žaloba na určení“ - Článek 263 SFEU - Pojem „správní rozhodnutí“ - Grantová dohoda uzavřená v rámci rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace (CIP) (2007 - 2013) - Zprávy o auditu konstatující nezpůsobilost některých vykázaných nákladů“)
      (2019/C 139/17)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (zástupci: G. Gentil Anastácio a D. Pirra Xarepe, advokátky)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà a M. M. Farrajota, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 72, 26.2.2018.


title: Spojené věci C-202/18 a C-238/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Evropská centrální banka (ECB) (C-238/18) v. Lotyšská republika („Evropský systém centrálních bank — Žaloba založená na porušení čl. 14.2 druhého pododstavce statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky — Rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se guvernér národní centrální banky odvolává z funkce“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/19

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Evropská centrální banka (ECB) (C-238/18) v. Lotyšská republika
      (Spojené věci C-202/18 a C-238/18) (1)

      („Evropský systém centrálních bank - Žaloba založená na porušení čl. 14.2 druhého pododstavce statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky - Rozhodnutí vnitrostátního orgánu, kterým se guvernér národní centrální banky odvolává z funkce“)
      (2019/C 139/18)
      Jednací jazyk: lotyština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Ilmārs Rimšēvičs (zástupci: S. Vārpiņš, M. Kvēps, I. Pazare, advokāti) (C-202/18), Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: C. Zilioli a K. Kaiser a C. Kroppenstedt, zmocněnci, ve spolupráci s D. Sarmiento Ramírez-Escuderem, abogado, a V. Čuske-Jurjevou, advokāte) (C-238/18)

         Žalovaná: Lotyšská republika (zástupkyně: I. Kucina a J. Davidoviča, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Věci C-202/18 a C-238/18 se spojují pro účely rozsudku.

                  2)

                  Rozhodnutí Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Úřad pro prevenci a potírání korupce, Lotyšsko) ze dne 19. února 2018 se v rozsahu, v němž I. Rimšēvičsovi zakazuje výkon funkce guvernéra Lotyšské centrální banky, zrušuje.

                  3)

                  Lotyšská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou centrální bankou (ECB).

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc C-278/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita v. Fazenda Pública („Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Šestá směrnice 77/388/EHS — Osvobození — Článek 13 část B písm. b) — Pacht nebo nájem nemovitého majetku — Pojem — Smlouva o převodu práva využívat zemědělskou půdu tvořenou vinicemi pro zemědělské účely“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/20

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. února 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita v. Fazenda Pública
      (Věc C-278/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Šestá směrnice 77/388/EHS - Osvobození - Článek 13 část B písm. b) - Pacht nebo nájem nemovitého majetku - Pojem - Smlouva o převodu práva využívat zemědělskou půdu tvořenou vinicemi pro zemědělské účely“)
      (2019/C 139/19)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

         Žalovaná: Fazenda Pública

         Výrok

      Článek 13 část B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně z přidané hodnoty vztahující se na pacht a nájem nemovitého majetku ve smyslu tohoto ustanovení se vztahuje na smlouvu o převodu práva využívat zemědělskou půdu tvořenou vinicemi pro zemědělské účely ve prospěch společnosti působící v odvětví pěstování vinné révy, která byla uzavřena na dobu jednoho roku s možností automatického prodloužení, za úplatu ve formě nájemného, jež je splatné na konci každého roku.

         (1)  Úř. věst. C 259, 23.7.2018.


title: Věc C-771/18: Žaloba podaná dne 7. prosince 2018 — Evropská komise v. Maďarsko

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/20

      Žaloba podaná dne 7. prosince 2018 — Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-771/18)
      (2019/C 139/20)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: O. Beynet a K. Talabér-Ritz, zmocněnkyně)

         Žalovaný: Maďarsko

         Návrhová žádání žalobkyně

      Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Maďarsko tím, že nezohledňuje náklady skutečně vzniklé provozovatelům soustav, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 14 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou a o zrušení nařízení (ES) č. 1228/2003 (1) a z čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005 (2);

                  —

                  určil, že Maďarsko tím, že nezavedlo vhodné mechanismy zaručující právo na opravný prostředek proti rozhodnutím národního regulačního orgánu, jak stanoví čl. 37 odst. 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (3) a čl. 41 odst. 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (4), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených ustanovení směrnic 2009/72/ES a 2009/73/ES;

                  —

                  uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 714/2009 a čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 715/2009 stanoví zásadu orientace síťových poplatků podle nákladů.
      Podle zákona o elektroenergetice a zákona o plynárenství platných v Maďarsku ovšem národní regulační orgán nemůže při stanovování síťových poplatků zohlednit všechny náklady skutečně vzniklé provozovatelům soustav, jako je zvláštní daň z energetických soustav a náklady související s poplatky za bankovní transakce.
      Podle Komise neexistuje žádný objektivní důvod pro to, aby národní regulační orgán nesměl při stanovování síťových poplatků zohledňovat uvedené náklady.
      Podle čl. 37 odst. 17 směrnice 2009/72/ES a čl. 41 odst. 17 směrnice 2009/73/ES mají členské státy povinnost zajistit, aby na vnitrostátní úrovni existovaly vhodné mechanismy, v jejichž rámci má strana, které se rozhodnutí regulačního orgánu týká, právo podat opravný prostředek k subjektu, který je na zúčastněných stranách a jakékoli vládě nezávislý.
      Komise má za to, že Maďarsko nezavedlo vhodný mechanismus zaručující právo na opravný prostředek proti rozhodnutím národního regulačního orgánu.

         (1)  Úř. věst. 2009, L 211, s. 15.

         (2)  Úř. věst. 2009, L 211, s. 36.

         (3)  Úř. věst. 2009, L 211, s. 55.

         (4)  Úř. věst. 2009, L 211, s. 94.


title: Věc C-777/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 11. prosince 2018 — WO v. Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 11. prosince 2018 — WO v. Vas Megyei Kormányhivatal
      (Věc C-777/18)
      (2019/C 139/21)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WO

         Žalovaný: Vas Megyei Kormányhivatal

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, která v souvislosti s náhradou nákladů na přeshraniční zdravotní péči, vylučuje možnost dodatečně povolit zdravotní péči poskytnutou v jiném členském státě bez předchozího povolení i tehdy, jestliže v případě čekání na předchozí povolení existuje skutečné nebezpečí, že se zdravotní stav pacienta nezvratně zhorší, omezením, které je v rozporu s článkem 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU)?

                  2)

                  Je systém povolování členského státu, který v souvislosti s náhradou nákladů na přeshraniční zdravotní péči vylučuje možnost dodatečně povolit zdravotní péči poskytnutou v jiném členském státě bez předchozího povolení i tehdy, jestliže v případě čekání na předchozí povolení existuje skutečné nebezpečí, že se zdravotní stav pacienta nezvratně zhorší, v souladu se zásadami nezbytnosti a proporcionality stanovenými v čl. 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU (1) ze dne 9. března 2011 o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči, jakož i se zásadou volného pohybu pacientů?

                  3)

                  Je vnitrostátní právní úprava, která bez ohledu na zdravotní stav pacienta, který podá žádost, stanoví procesní lhůtu 31 dnů k tomu, aby příslušný orgán udělil předchozí povolení a procesní lhůtu 23 dnů k tomu, aby ji zamítl, v souladu s požadavkem přiměřené procesní lhůty, která zohledňuje konkrétní zdravotní stav, naléhavost a individuální okolnosti, jenž je stanoven v čl. 9 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU ze dne 9. března 2011 o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči? Tento orgán může v souvislosti se žádostí zkoumat, zda se na poskytnutou péči vztahuje sociální zabezpečení, a pokud ano, zda tuto péči může poskytnout v rámci časové lhůty, která je lékařsky opodstatněná, poskytovatel zdravotní péče financovaný z veřejných zdrojů, zatímco v případě, že se na poskytnutou péči nevztahuje sociální zabezpečení, prozkoumá kvalitu, bezpečnost a nákladovou účinnost zdravotní péče, kterou poskytuje poskytovatel označený pacientem.

                  4)

                  Je třeba vykládat čl. 20 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení v tom smyslu, že náhrada nákladů na přeshraniční zdravotní péči může být požadována jen tehdy, jestliže pacient předtím podá žádost příslušné instituci? Nebo čl. 20 odst. 1 v takovém případě sám o sobě nevylučuje možnost podat žádost o dodatečné povolení za účelem náhrady nákladů?

                  5)

                  Vztahuje se působnost čl. 20 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení na případ, kdy pacient poté, co dostal konkrétní termín pro lékařské vyšetření a předběžný termín pro provedení případné operace nebo lékařského zákroku na den následující po dni lékařského vyšetření, vycestuje do jiného členského státu a z důvodu zdravotního stavu pacienta je operace skutečně uskutečněna? Je v tomto případě možné podat pro účely čl. 20 odst. 1 žádost o dodatečné povolení náhrady nákladů?

                  6)

                  Zahrnuje pojem plánované léčení ve smyslu článku 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, případ, kdy pacient poté, co dostal konkrétní termín pro lékařské vyšetření a předběžný termín pro provedení případné operace nebo lékařského zákroku na den následující po dni lékařského vyšetření, vycestuje do jiného členského státu a z důvodu zdravotního stavu pacienta je operace skutečně uskutečněna? Je v tomto případě možné podat pro účely článku 26 žádost o dodatečné povolení náhrady nákladů? Vyžaduje právní úprava i v případě neodkladného a životně důležitého léčení uvedeného v čl. 26 odst. 3 předchozí povolení ve smyslu čl. 26 odst. 1?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 88, s. 45.

         (2)  Úř. věst. 2004, L 166, s. 1.

         (3)  Úř. věst. 2009, L 284, s. 1.


title: Věc C-807/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 20. prosince 2018 — Telenor Magyarország Zrt. v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 20. prosince 2018 — Telenor Magyarország Zrt. v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Věc C-807/18)
      (2019/C 139/22)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Telenor Magyarország Zrt.

         Žalovaná: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být na obchodní dohodu uzavřenou mezi poskytovatelem služeb přístupu k internetu a koncovým uživatelem, na jejímž základě poskytovatel služeb účtuje koncovému uživateli nulovou cenu ve vztahu k určitým aplikacím (to znamená, že přenos dat iniciovaný danou aplikací se nezapočítává do spotřeby dat a po vyčerpání smluvního objemu dat nezpomaluje rychlost přenosu) a podle které se tento poskytovatel dopouští diskriminace omezené na podmínky obchodní dohody s konečným spotřebitelem a zaměřené na koncového uživatele, který je stranou této dohody, a nikoli na koncového uživatele, který stranou dohody není, nahlíženo z hlediska čl. 3 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (1) (dále jen „nařízení“)?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 3 odst. 3 nařízení vykládán v tom smyslu, že pro konstatování jeho porušení je — i s ohledem na bod 7 odůvodnění nařízení — nezbytné provést posouzení založené na dopadu a na trhu a umožňující určit, zda opatření přijatá poskytovatelem služeb přístupu k internetu skutečně — a pokud ano, do jaké míry — omezují práva, která čl. 3 odst. 1 nařízení přiznává koncovému uživateli?

                  3)

                  Bez ohledu na první a druhou předběžnou otázku, musí být čl. 3 odst. 3 nařízení vykládán vykládat v tom smyslu, že zákaz v něm stanovený je obecný a objektivní, takže na jeho základě se zakazuje jakékoli opatření řízení provozu zavádějící rozdíly mezi určitými druhy internetového obsahu, a to bez ohledu na to, zda je poskytovatel služeb přístupu k internetu zavádí v podobě dohody, obchodní praktiky nebo jiného jednání?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na třetí otázku, lze konstatovat porušení čl. 3 odst. 3 nařízení i jen na základě pouhé skutečnosti, že dochází k diskriminaci, bez nutnosti provést také posuzování trhu a dopadu, takže posouzení podle čl. 3 odst. 1 a 2 nařízení by v takovém případě bylo bezpředmětné?

         (1)  Úř. věst. 2015, L 310, s. 1.


title: Věc C-811/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Španělsko) dne 21. prosince 2018 — KA v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Španělsko) dne 21. prosince 2018 — KA v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Věc C-811/18)
      (2019/C 139/23)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: KA

         Odpůrci: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být článek 157 SFEU vykládán v tom smyslu že „příspěvek za mateřství“ vyplácený se starobním, vdovským či invalidním důchodem, jako je sporný příspěvek dotčený v původním řízení, z jehož pobírání jsou absolutně a bezpodmínečně vyloučeni otcové ve starobním důchodu, kteří mohou prokázat, že pečovali o své děti, je projevem diskriminace v oblasti odměňování mezi pracujícími matkami a pracujícími otci?

                  2)

                  Má být zákaz diskriminace z důvodu pohlaví stanovený v čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (1) vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 60 královského legislativního nařízení 8/2015 ze dne 30. října 2015, kterým se schvaluje přepracované znění obecného zákona o sociálním zabezpečení, který absolutně a bezpodmínečně vylučuje z bonifikace stanovené pro výpočet starobních, vdovských či invalidních důchodů otce ve starobním důchodu, kteří mohou prokázat, že pečovali o své děti?

                  3)

                  Má být článek 2 (odstavce 2, 3 a 4) a článek 5 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (2) vykládán v tom smyslu, že brání opatření, jako je sporné opatření dotčené v původním řízení, které absolutně a bezpodmínečně vylučuje z bonifikace stanovené pro výpočet starobních, vdovských či invalidních důchodů otce ve starobním důchodu, kteří mohou prokázat, že pečovali o své děti?

                  4)

                  Je vyloučení odvolatele z bonifikace z titulu španělského „příspěvku za mateřství“ v rozporu se zásadou zákazu diskriminace obsaženou v čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (2000/C 364/01)?

         (1)  Úř. věst. 1979, L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215.

         (2)  Úř. věst. 1976, L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187.


title: Věc C-836/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 28. prosince 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real v. RH

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 28. prosince 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real v. RH
      (Věc C-836/18)
      (2019/C 139/24)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Odpůrce: RH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může požadavek, že španělský občan, který nevyužil svého práva volného pohybu, musí splňovat požadavky čl. 7 odst. 1 královského nařízení 240/2007, jako nezbytnou podmínku pro přiznání práva pobytu jeho manželovi či manželce, kteří jsou státními příslušníky třetí země, podle čl. 7 odst. 2 tohoto královského nařízení, představovat — v případě, že tyto požadavky nejsou splněny — porušení článku 20 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud by v důsledku odepření tohoto práva byl španělský občan nucen opustit území Unie jako celku?
                  Přitom je třeba zohlednit, že článek 68 španělského občanského zákoníku zakotvuje povinnost manželů žít společně.

                  2)

                  Porušuje každopádně, bez ohledu na výše uvedené, praxe španělského státu spočívající v automatickém uplatňování právní úpravy obsažené v článku 7 královského nařízení 240/2007 a odmítnutí udělit povolení k pobytu rodinnému příslušníkovi občana Unie, který nikdy nevyužil svobody pohybu, pouze z toho důvodu, že uvedený občan nesplnil požadavky stanovené v tomto ustanovení, aniž by bylo konkrétně a individuálně posouzeno, zda mezi tímto občanem Unie a státním příslušníkem třetí země existuje takový vztah závislosti, jenž — z jakéhokoli důvodu a s ohledem na konkrétní okolnosti — znamená, že v případě odepření práva pobytu státnímu příslušníkovi třetí země se nemůže občan Unie od svého rodinného příslušníka, na kterém je závislý, odloučit a musí opustit území Unie, za výše popsaných podmínek článek 20 SFEU?
                  To vše s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropské unie, mimo jiné rozsudek ze dne 8. května 2018, C-82/16, K. A. a další v. Belgische Staat (1).

         (1)  Rozsudek ze dne 8. května 2018, K. A. a další v. Belgische Staat (Sloučení rodiny v Belgii) (C-82/16, EU:C:2018:308).


title: Věc C-21/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti XN

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti XN
      (Věc C-21/19)
      (2019/C 139/25)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden se sídlem v Arnhemu

         Účastník původního trestního řízení

      XN

         Předběžné otázky

                  1)

                  Látka, která není vedlejším produktem ve smyslu směrnice 2008/98 (1), per definitionem také není považována za vedlejší produkt živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 (2), a tedy není podle čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006 (3) vyloučena z oblasti působnosti posledně uvedeného nařízení? Nebo není vyloučeno, že látka spadá do definice vedlejších produktů živočišného původu ve smyslu nařízení o vedlejších produktech živočišného původu z roku 2009, pokud tato látka nesplňuje podmínky čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/98 a tudíž bez dalšího nespadá do působnosti nařízení č. 1013/2006?

                  2)

                  Jak je nutno chápat přepravu odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (4) (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006: Je tím myšlena doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál spadá? Nebo je tím myšlena doprava materiálu uvedeného v článku 48 nařízení č. 1069/2009 (dříve článek 8 nařízení č. 1774/2002), který je omezen na vedlejší produkty živočišného původu a produkty z nich získané ve smyslu tohoto ustanovení, tedy materiál kategorie 1, materiál kategorie 2 a některé z nich získané produkty včetně zpracovaných živočišných bílkovin získaných z materiálu kategorie 3?

                  3)

                  V případě, že se pod přepravou odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006, rozumí doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál patří, musí pak být čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006 dále vykládán v tom smyslu, že je tím myšlena také přeprava směsí z vedlejších produktů živočišného původu a jiných látek, a pokud ano, je relevantní poměr, v jakém jsou vedlejší produkty živočišného původu a jiné látky smíseny? Nebo vedlejší produkt živočišného původu ztrácí povahu vedlejšího produktu živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 a je po smíchání s jinou látkou považován za odpad ve smyslu nařízení č. 1013/2006?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (Úř. věst. 2009, L 300, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. 2006, L 190, s. 1).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (Úř. věst. 2002, L 273, s. 1; Zvl. vyd. 03/37, s. 92).


title: Věc C-22/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti YO

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti YO
      (Věc C-22/19)
      (2019/C 139/26)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden se sídlem v Arnhemu

         Účastník původního trestního řízení

      YO

         Předběžné otázky

                  1)

                  Látka, která není vedlejším produktem ve smyslu směrnice 2008/98 (1), per definitionem také není považována za vedlejší produkt živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 (2), a tedy není podle čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006 (3) vyloučena z oblasti působnosti posledně uvedeného nařízení? Nebo není vyloučeno, že látka spadá do definice vedlejších produktů živočišného původu ve smyslu nařízení o vedlejších produktech živočišného původu z roku 2009, pokud tato látka nesplňuje podmínky čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/98 a tudíž bez dalšího nespadá do působnosti nařízení č. 1013/2006?

                  2)

                  Jak je nutno chápat přepravu odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (4) (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006: Je tím myšlena doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál spadá? Nebo je tím myšlena doprava materiálu uvedeného v článku 48 nařízení č. 1069/2009 (dříve článek 8 nařízení č. 1774/2002), který je omezen na vedlejší produkty živočišného původu a produkty z nich získané ve smyslu tohoto ustanovení, tedy materiál kategorie 1, materiál kategorie 2 a některé z nich získané produkty včetně zpracovaných živočišných bílkovin získaných z materiálu kategorie 3?

                  3)

                  V případě, že se pod přepravou odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006, rozumí doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál patří, musí pak být čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006 dále vykládán v tom smyslu, že je tím myšlena také přeprava směsí z vedlejších produktů živočišného původu a jiných látek, a pokud ano, je relevantní poměr, v jakém jsou vedlejší produkty živočišného původu a jiné látky smíseny? Nebo vedlejší produkt živočišného původu ztrácí povahu vedlejšího produktu živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 a je po smíchání s jinou látkou považován za odpad ve smyslu nařízení č. 1013/2006?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (Úř. věst. 2009, L 300, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. 2006, L 190, s. 1).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (Úř. věst. 2002, L 273, s. 1; Zvl. vyd. 03/37, s. 92).


title: Věc C-23/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti P. F. Kamstra Recycling BV

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nizozemsko) dne 15. ledna 2019 — trestní řízení proti P. F. Kamstra Recycling BV
      (Věc C-23/19)
      (2019/C 139/27)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden se sídlem v Arnhemu

         Účastnice původního trestního řízení

      P. F. Kamstra Recycling BV

         Předběžné otázky

                  1)

                  Látka, která není vedlejším produktem ve smyslu směrnice 2008/98 (1), per definitionem také není považována za vedlejší produkt živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 (2), a tedy není podle čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006 (3) vyloučena z oblasti působnosti posledně uvedeného nařízení? Nebo není vyloučeno, že látka spadá do definice vedlejších produktů živočišného původu ve smyslu nařízení o vedlejších produktech živočišného původu z roku 2009, pokud tato látka nesplňuje podmínky čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/98 a tudíž bez dalšího nespadá do působnosti nařízení č. 1013/2006?

                  2)

                  Jak je nutno chápat přepravu odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (4) (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1013/2006: Je tím myšlena doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál spadá? Nebo je tím myšlena doprava materiálu uvedeného v článku 48 nařízení č. 1069/2009 (dříve článek 8 nařízení č. 1774/2002), který je omezen na vedlejší produkty živočišného původu a produkty z nich získané ve smyslu tohoto ustanovení, tedy materiál kategorie 1, materiál kategorie 2 a některé z nich získané produkty včetně zpracovaných živočišných bílkovin získaných z materiálu kategorie 3?

                  3)

                  V případě, že se pod přepravou odpadů, na něž se vztahují požadavky pro schválení podle nařízení (ES) č. 1774/2002 (nyní nařízení č. 1069/2009) ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006, rozumí doprava vedlejších produktů živočišného původu (z jedné země do druhé), aniž by bylo relevantní, do které kategorie tento materiál patří, musí pak být čl. 1 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1013/2006 dále vykládán v tom smyslu, že je tím myšlena také přeprava směsí z vedlejších produktů živočišného původu a jiných látek, a pokud ano, je relevantní poměr, v jakém jsou vedlejší produkty živočišného původu a jiné látky smíseny? Nebo vedlejší produkt živočišného původu ztrácí povahu vedlejšího produktu živočišného původu ve smyslu nařízení č. 1069/2009 a je po smíchání s jinou látkou považován za odpad ve smyslu nařízení č. 1013/2006?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (Úř. věst. 2009, L 300, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. 2006, L 190, s. 1).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (Úř. věst. 2002, L 273, s. 1; Zvl. vyd. 03/37, s. 92).


title: Věc C-24/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgie) dne 15. ledna 2019 – A, B, C, D, E v. Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgie) dne 15. ledna 2019 – A, B, C, D, E v. Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Věc C-24/19)
      (2019/C 139/28)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A, B, C, D, E

         Žalovaný: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         Předběžné otázky

      Musí být článek 99 Besluit van de Vlaamse regering van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne [vyhláška vlámské vlády ze dne 23. prosince 2011, kterou se mění vyhláška vlámské vlády ze dne 6. února 1991, kterou se stanoví vlámská pravidla týkající se enviromentálního povolení, a vyhláška vlámské vlády ze dne 1. června 1995, kterou se stanoví obecné a odvětvové předpisy v oblasti hygieny životního prostředí, dále jen „vyhláška ze dne 23. prosince 2011“] o přizpůsobení těchto vyhlášek technickému pokroku vložením oddílu 5.20.6, který se týká zařízení pro výrobu elektřiny pomocí větrné energie, do VLAREM II, a Omzendbrief „Afwegingskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines“ [oběžník „Rámec pro uvážení a podmínky pro výstavbu větrných elektráren“, dále jen „oběžník“] z roku 2006 [dále společně také jen „předmětné nástroje“], které oba obsahují různá ustanovení o výstavbě větrných elektráren, mj. rovněž bezpečnostní opatření a normy upravující stínění a hladiny zvuku stanovené podle oblastí, kterých se plánování týká, s ohledem na čl. 2 odst. a) a čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice SEA (1) kvalifikovány jako „plán nebo program“ ve smyslu výše uvedených ustanovení této směrnice? Je předkládající soud oprávněn zachovat právní účinky předmětných nástrojů, pokud vyjde najevo, že před vydáním těchto nástrojů mělo být provedeno posouzení vlivů na životní prostředí, takže by pak byly v rozporu s právem? V této souvislosti je třeba položit několik dílčích otázek:

                  1)

                  Lze za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice SEA považovat politické opatření, jako je oběžník, který je předmětem sporu v tomto řízení, u něhož pravomoc k jeho vypracování vyplývá z prostoru příslušného orgánu pro volné uvážení a jeho svobodné politické vůle, takže pro vypracování „plánů nebo programů“ není stricto sensu stanoven příslušný orgán, a pro které ani není upraven formální postup jeho vypracování?

                  2)

                  Dostačuje okolnost, že politické opatření nebo obecný předpis, jako jsou předmětné nástroje, částečně omezují prostor orgánu příslušného pro vydání povolení pro uvážení k tomu, aby byly považovány za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice SEA, a to dokonce i tehdy, když nepředstavují požadavek, popř. nezbytnou podmínku pro vydání povolení ani nemají stanovit rámec pro budoucí schvalování, ačkoli unijní zákonodárce tento účel považuje za znak pojmu „plány a programy“?

                  3)

                  Lze za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice SEA považovat politické opatření, jako je oběžník, který je předmětem sporu v tomto řízení, které je vypracováno z důvodu právní jistoty, a tedy zcela dobrovolně, a je takový výklad případně v rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle níž se teleologický výklad směrnice nesmí podstatně odchýlit od jednoznačně vyjádřené vůle unijního normotvůrce?

                  4)

                  Lze za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice SEA považovat oddíl 5.20.6 VLAREM II, který obsahuje pravidla, jejichž vydání nebylo vyžadováno, a je takový výklad případně v rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle níž se teleologický výklad směrnice nesmí podstatně odchýlit od jednoznačně vyjádřené vůle unijního normotvůrce?

                  5)

                  Lze za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 2 směrnice SEA, „kter[ý] stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů“, považovat politické opatření a normativní vládní vyhlášku, jako jsou předmětné nástroje, které mají omezenou informativní povahu nebo přinejmenším nestanoví rámec, ze kterého lze vyvodit právo na provádění záměru, a které nepřiznávají právo na rámec, v němž mohou být povolovány záměry, a je takový výklad případně v rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle níž se teleologický výklad směrnice nesmí podstatně odchýlit od jednoznačně vyjádřené vůle unijního normotvůrce?

                  6)

                  Lze za „plán nebo program“ ve smyslu čl. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice SEA, a tudíž za právní akty, jimiž se stanovením pravidel a kontrolních postupů, které se použijí v dotčeném odvětví, vymezuje podstatný soubor kritérií a podmínek pro schvalování a provádění jednoho nebo více záměrů, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, považovat politické opatření, jako je oběžník EME/2006/01- RO/2006/02, který má čistě informativní povahu, nebo normativní vládní vyhlášku, jako je oddíl 5.20.6 VLAREM II, který pouze stanoví minimální standardy pro vydávání povolení a jinak zcela autonomně slouží jako obecná pravidla, přičemž oba obsahují jen omezené množství kritérií a podmínek, a ani toto opatření, ani tato vládní vyhláška nejsou samy o sobě určující pro některé z těchto kritérií ani pro některou z těchto podmínek, a tudíž by mohlo být namítáno, že vzhledem k objektivním okolnostem lze vyloučit, že mohou mít významný vliv na životní prostředí?

                  7)

                  Může soud v případě záporné odpovědi na posledně uvedenou otázku k tomuto závěru dospět sám poté, co byla tato vyhláška nebo tyto právní pseudopředpisy (jako jsou v tomto případě normy obsažené ve VLAREM II a oběžník) vydány?

                  8)

                  Může soud nařídit zachování účinků vyhlášky nebo oběžníku, které jsou v rozporu s právem, pokud tyto protiprávní nástroje přispívají k naplnění cílů v oblasti ochrany životního prostředí, které sleduje rovněž směrnice ve smyslu článku 288 SFEU, a pokud jsou splněny podmínky stanovené pro takové zachování účinků unijním právem [jak jsou vymezeny v rozsudku ze dne 28. července 2016, Association France Nature Environnement, (C 379/15)], jestliže je jeho pravomoc založena pouze nepřímo prostřednictvím námitky, která má účinky inter partes, a jestliže z odpovědí na předběžné otázky vyplývá, že předmětné nástroje jsou v rozporu s právem?

                  9)

                  Může soud v případě, že odpověď na osmou otázku bude záporná, nařídit zachování účinků napadeného záměru, aby tak nepřímo splnil podmínky stanovené unijním právem pro zachování právních účinků plánu nebo programu, který je v rozporu se směrnicí SEA (jak jsou vymezeny v rozsudku Association France Nature Environnement)?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157).


title: Věc C-39/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 23. ledna 2019 — Telenor Magyarország Zrt. v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/31

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) dne 23. ledna 2019 — Telenor Magyarország Zrt. v. Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Věc C-39/19)
      (2019/C 139/29)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Törvényszék

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Telenor Magyarország Zrt.

         Žalovaná: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být na obchodní dohodu uzavřenou mezi poskytovatelem služeb přístupu k internetu a koncovým uživatelem, na jejímž základě poskytovatel služeb účtuje koncovému uživateli nulovou cenu ve vztahu k určitým aplikacím (to znamená, že přenos dat iniciovaný danou aplikací se nezapočítává do spotřeby dat a po vyčerpání smluvního objemu dat nezpomaluje rychlost přenosu) a podle které se tento poskytovatel dopouští diskriminace omezené na podmínky obchodní dohody s konečným spotřebitelem a zaměřené na koncového uživatele, který je stranou této dohody, a nikoli na koncového uživatele, který stranou dohody není, nahlíženo z hlediska čl. 3 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (1) (dále jen „nařízení“)?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 3 odst. 3 nařízení vykládán v tom smyslu, že pro konstatování jeho porušení je — i s ohledem na bod 7 odůvodnění nařízení — nezbytné provést posouzení založené na dopadu a na trhu a umožňující určit, zda opatření přijatá poskytovatelem služeb přístupu k internetu skutečně — a pokud ano, do jaké míry — omezují práva, která čl. 3 odst. 1 nařízení přiznává koncovému uživateli?

                  3)

                  Bez ohledu na první a druhou předběžnou otázku, musí být čl. 3 odst. 3 nařízení vykládán vykládat v tom smyslu, že zákaz v něm stanovený je bezpodmínečný, obecný a objektivní, takže na jeho základě se zakazuje jakékoli opatření řízení provozu zavádějící rozdíly mezi určitými druhy internetového obsahu, a to bez ohledu na to, zda je poskytovatel služeb přístupu k internetu zavádí v podobě dohody, obchodní praktiky nebo jiného jednání?

                  4)

                  V případě kladné odpovědi na třetí otázku, lze konstatovat porušení čl. 3 odst. 3 nařízení i jen na základě pouhé skutečnosti, že dochází k diskriminaci, bez nutnosti provést také posuzování trhu a dopadu, takže posouzení podle čl. 3 odst. 1 a 2 nařízení by v takovém případě bylo bezpředmětné?

         (1)  Úř. věst. 2015, L 310, s. 1.


title: Věc C-40/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 23. ledna 2019 — EY v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 23. ledna 2019 — EY v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Věc C-40/19)
      (2019/C 139/30)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: EY

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 47 Listiny základních práv a článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/3[2]/EU (1) (tzv. „procedurální směrnice“) ve spojení s články 6 a 13 evropské Úmluvy o [ochraně] lidských práv[ a základních svobod] vykládány v tom smyslu, že je možné, aby členský stát zaručil právo na účinnou právní ochranu i tehdy, když jeho soudy nemohou změnit rozhodnutí vydané v azylovém řízení, ale mohou jej jen zrušit a vrátit věc k novému řízení?

                  2)

                  Musí být článek 47 Listiny základních práv a článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/3[2]/EU (tzv. „procedurální směrnice“) rovněž ve spojení s články 6 a 13 evropské Úmluvy o [ochraně] lidských práv[ a základních svobod] vykládány v tom smyslu, že je [s nimi] v souladu právní úprava členského státu, která pro soudní řízení v azylových věcech stanoví kogentní jednotnou celkovou lhůtu šedesáti dnů bez ohledu na veškeré individuální okolnosti a bez zřetele ke zvláštnostem dané věci a k možným obtížím při dokazování?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


title: Věc C-42/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 24. ledna 2019 — SONAECOM, SGPS, SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 24. ledna 2019 — SONAECOM, SGPS, SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-42/19)
      (2019/C 139/31)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastnice původního řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): SONAECOM, SGPS, SA

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je v souladu s pravidly pro odpočet DPH stanovenými v šesté směrnici o DPH (1), konkrétně v jejím čl. 4 odst. 1 a 2 a čl. 17 odst. 1, 2 a 5, aby navrhovatelka Sonaecom SGPS odpočetla daň na vstupu za poradenské služby v oblasti průzkumu trhu s cílem nabýt kapitálové podíly, pokud k dotčenému nabytí nedošlo?

                  2)

                  Je v souladu s pravidly pro odpočet DPH stanovenými v šesté směrnici o DPH, konkrétně v jejím čl. 4 odst. 1 a 2 a čl. 17 odst. 1, 2 a 5, aby navrhovatelka Sonaecom SGPS odpočetla daň na vstupu za úhradu provize společnosti BCP za přípravu a nastavení dluhopisů, které měly být začleněny do struktury financování společností, v nichž má podíl, a které v důsledku toho, že se příslušné investice nerealizovaly, šly v celém rozsahu k tíži společnosti Sonae, SGPS, tedy mateřské společnosti skupiny?

         (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně

         Úř. věst. 1977, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23


title: Věc C-43/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) dne 24. ledna 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A. v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) dne 24. ledna 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A. v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-43/19)
      (2019/C 139/32)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A.

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžné otázky

                  1)

                  Mají se čl. 2 odst. 1 písm. c) a články 9, 24, 72 a 73 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 vykládat v tom smyslu, že v případě, že poskytovatel elektronických telekomunikačních služeb vyúčtuje svým bývalým zákazníkům (kterým poskytl v rámci propagačních nabídek výhody, které mohou spočívat v bezplatné instalaci nebo aktivaci služeb, přenose čísla nebo poskytnutí zařízení nebo v použití zvláštních sazeb, výměnou za jejich závazek dodržet určitou dobu vázanosti, kterou nedodrželi z důvodů, za něž jsou odpovědní) částku, která podle zákona nemůže být vyšší než náklady, které poskytovatel vynaložil v souvislosti s instalací služby, a musí být přiměřená výhodě poskytnuté zákazníkovi, která je takto označená a vyčíslená v uzavřené smlouvě, a nemůže proto automaticky odpovídat celkové výši částek splatných ke dni ukončení smlouvy, jde o poskytování služeb podléhající DPH?

                  2)

                  Brání, vzhledem k výše uvedeným ustanovením, skutečnost, že jsou takové částky účtovány až po skončení smlouvy, když již poskytovatel neposkytuje zákazníkovi služby, a že po skončení smlouvy nedošlo ke konkrétní spotřebě, tomu, aby se tyto částky považovaly za protiplnění za poskytování služeb?

                  3)

                  Je třeba, vzhledem k výše uvedeným ustanovením, vyloučit možnost, že uvedená částka je protiplněním za poskytování služeb z důvodu, že poskytovatel a jeho bývalí zákazníci na základě zákona předem vymezili prostřednictvím adhezní smlouvy vzorec na výpočet částky, kterou musí zákazníci zaplatit v případě, že nedodrží dobu vázanosti uvedenou ve smlouvě o poskytování služeb?

                  4)

                  Je třeba, vzhledem k výše uvedeným ustanovením, vyloučit možnost, že uvedená částka je protiplněním za poskytování služeb, pokud sporná částka neodpovídá částce, kterou poskytovatel získal za zbývající část doby vázanosti v případě, kdyby nedošlo k ukončení smlouvy?


title: Věc C-66/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgerichts Saarbrücken (Německo) dne 29. ledna 2019 — JC v. Kreissparkasse Saarlouis

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/35

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgerichts Saarbrücken (Německo) dne 29. ledna 2019 — JC v. Kreissparkasse Saarlouis
      (Věc C-66/19)
      (2019/C 139/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgerichts Saarbrücken

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: JC

         Žalovaný: Kreissparkasse Saarlouis

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být článek 10 odst. 2 písm. p) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že mezi nezbytné údaje o „období, během nějž může být takové právo [na odstoupení] vykonáno“ nebo o „jin[ých] podmínk[ách] pro výkon tohoto práva [na odstoupení]“ patří také podmínky týkající se začátku plynutí lhůty pro odstoupení od smlouvy?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Brání článek 10 odst. 2 písm. p) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS takovému výkladu, že informace o právu na odstoupení od smlouvy je „jasná“ a „výstižná“, pokud ohledně začátku lhůty pro odstoupení od smlouvy sama v plném rozsahu neuvádí údaje, jejichž poskytnutí je nezbytné pro začátek lhůty, nýbrž odkazuje na vnitrostátní právní předpis — v této věci § 492 odst. 2 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch — občanský zákoník) ve znění platném do 12.06.2014 —, které dále odkazuje na další vnitrostátní předpisy — v této věci čl. 247 §§ 3 až 13 EGBGB (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch — úvodní zákon k občanskému zákoníku) ve znění platném do 12.06.2014 —, a spotřebitel si tedy musí přečíst mnoho ustanovení v různých zákonech, aby mu bylo jasné, jaké povinné údaje musí být poskytnuty, aby lhůta pro odstoupení od jeho úvěrové smlouvy začala plynout?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na druhou otázku (a v případě, že ohledně odkazu na vnitrostátní právní předpisy neexistují žádné zásadní pochybnosti):
                  Brání článek 10 odst. 2 písm. p) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS takovému výkladu, podle nějž je informace o právu na odstoupení od smlouvy „jasná“ a „výstižná“, pokud odkaz na vnitrostátní zákonný předpis — v projednávané věci § 492 odst. 2 BGB ve znění platném od 30.07.2010 do 12.06.2014 — a další odkaz v něm obsažený — v této věci na čl. 247 §§ 3 až 13 EGBGB ve znění platném od 04.08.2011 do 12.06.2014 — nutně vede k tomu, že spotřebitel musí nad rámec pouhého přečtení zákonné normy provést právní subsumpci — například, zda mu byl úvěr poskytnut za podmínek obvyklých pro smlouvy zajištěné hypotéčním právem a jejich průběžné financování — nebo zda se jedná o propojené smlouvy, aby se dozvěděl, jaké povinné údaje musí být poskytnuty, aby lhůta pro odstoupení od jeho úvěrové smlouvy začala plynout?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 133, s. 66.


title: Věc C-67/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 30. ledna 2019 — KD v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 30. ledna 2019 — KD v. Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Věc C-67/19)
      (2019/C 139/34)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: KD

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 47 Listiny základních práv a článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/3[2]/EU (1) (tzv. „procedurální směrnice“) ve spojení s články 6 a 13 evropské Úmluvy o [ochraně] lidských práv[ a základních svobod] vykládány v tom smyslu, že je možné, aby členský stát zaručil právo na účinnou právní ochranu i tehdy, když jeho soudy nemohou změnit rozhodnutí vydané v azylovém řízení, ale mohou jej jen zrušit a vrátit věc k novému řízení?

                  2)

                  Musí být článek 47 Listiny základních práv a článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/3[2]/EU (tzv. „procedurální směrnice“) rovněž ve spojení s články 6 a 13 evropské Úmluvy o [ochraně] lidských práv[ a základních svobod] vykládány v tom smyslu, že je [s nimi] v souladu právní úprava členského státu, která pro soudní řízení v azylových věcech stanoví kogentní jednotnou celkovou lhůtu šedesáti dnů bez ohledu na veškeré individuální okolnosti a bez zřetele ke zvláštnostem dané věci a k možným obtížím při dokazování?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


title: Věc C-73/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Antwerpen (Belgie) dne 31. ledna 2019 — Belgische Staat zastoupený ministrem zaměstnání, hospodářství a spotřebitelů, pověřeným vnějším obchodem, Belgische Staat zastoupený generálním ředitelem generálního ředitelství hospodářské inspekce, generální ředitel generálního ředitelnství hospodářské inspekce v. Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/36

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Antwerpen (Belgie) dne 31. ledna 2019 — Belgische Staat zastoupený ministrem zaměstnání, hospodářství a spotřebitelů, pověřeným vnějším obchodem, Belgische Staat zastoupený generálním ředitelem generálního ředitelství hospodářské inspekce, generální ředitel generálního ředitelnství hospodářské inspekce v. Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV
      (Věc C-73/19)
      (2019/C 139/35)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van beroep te Antwerpen

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelé: Belgische Staat zastoupený ministrem zaměstnání, hospodářství a spotřebitelů, pověřeným vnějším obchodem, Belgische Staat zastoupený generálním ředitelem generálního ředitelství hospodářské inspekce, generální ředitel generálního ředitelství hospodářské inspekce

         Odpůrkyně: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Předběžná otázka

      Je spor, jehož základem je žaloba na určení a zdržení se protiprávních tržních a obchodních praktik v neprospěch spotřebitelů podaná belgickým státem proti nizozemským společnostem podle článku 14 zákona ze dne 30. července 2013 o následném prodeji vstupenek na různé akce a článku XVII.7 WER, přičemž tyto společnosti nabízejí následný prodej vstupenek na akce konané v Belgii z Nizozemska prostřednictvím internetových stránek především belgickým zákazníkům, občanskou nebo obchodní věcí ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 (1) o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, a může rozhodnutí soudu vydané v takovém sporu spadat z tohoto důvodu do oblasti působnosti tohoto nařízení?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).


title: Věc C-176/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-691/14, Servier a další v. Komise

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-691/14, Servier a další v. Komise
      (Věc C-176/19 P)
      (2019/C 139/36)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Mongin, F. Castilla Contreras, J. Norris, C. Vollrath, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA, Evropská federace farmaceutického průmyslu a asociací (EFPIA)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil body 1, 2 a 3 výroku rozsudku, kterými byl zrušen: i) článek 4 rozhodnutí Komise C(2014) 4955 final ze dne 9. července 2014 v řízení podle článků 101 a 102 TFUE [věc AT.39612 — Périndopril (Servier)] v rozsahu, v němž konstatuje účast společnosti Servier na dohodách se společností Krka, ii) čl. 7 odst. 4 písm. b) rozhodnutí, kterým se stanovuje pokuta uložená společnosti Servier za uzavření těchto dohod, iii) článek 6 rozhodnutí, v němž se konstatuje, že společnost Servier porušila článek 102 SFEU, a iv) čl. 7 odst. 6 rozhodnutí, kterým se stanovuje výše pokuty uložená společnosti Servier v souvislosti s tímto protiprávním jednáním;

                  —

                  zrušil uvedený rozsudek v rozsahu, v němž prohlašuje přílohy A 286 a A 287 žaloby a přílohu C 29 repliky za přípustné (body 1461, 1462 a 1463 rozsudku);

                  —

                  vydal konečné rozhodnutí o žalobě na zrušení rozhodnutí podané společností Servier a zamítl návrhové žádání společnosti Servier znějící na zrušení článku 4, čl. 7 odst. 4 písm. b), článku 6 a čl. 7 odst. 6 rozhodnutí a vyhověl návrhu Komise směřujícímu ke konstatování nepřípustnosti příloh A 286 a A 287 žaloby podané k Tribunálu a přílohy C 29 repliky podané k Tribunálu (body 1461 až 1463 rozsudku);

                  —

                  uložil společnosti Servier náhradu veškerých nákladů řízení o projednávaném kasačním opravném prostředku

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí Komise první řadu důvodů kasačního opravného prostředku v souvislosti s protiprávním jednáním v rozporu s článkem 101 SFEU [zrušení bodů 1 a 3 výroku rozsudku v rozsahu, v němž ruší článek 4, čl. 7 odst. 4 písm. b) rozhodnutí, v nichž se konstatuje, že tři dohody, které uzavřely společnost Servier a další a společnost Krka představují jediné protiprávní jednání v rozporu s článkem 101 SFEU, a společnosti Servier se ukládá pokuta].
      První důvod částečného zrušení vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl dopustit Tribunál, když měl za to, že společnost Krka k okamžiku dotčených dohod nebyla původcem konkurenčních tlaků na společnost Servier.
      Druhý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl dopustit Tribunál, když na základě analýzy obsahu a cílů licenční smlouvy tuto smlouvu považoval za podnět k tomu, aby společnost Krka přijala omezení smírného urovnání sporu.
      Třetí důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl dopustit Tribunál při uplatnění institutu omezení hospodářské soutěže na základě účelu ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU.
      Čtvrtý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit v analýze záměru stran za účelem použití článku 101 SFEU.
      Pátý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že zohlednil pro-soutěžní účinky licenční smlouvy na hospodářskou soutěž, které nespadají pod rozsah protiprávního jednání, které je v rozporu s čl. 101 odst. 1 SFEU a jež bylo vymezeno v rozhodnutí.
      Šestý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit při analýze předmětu smlouvy o převodu.
      Sedmý důvod vychází z nesprávného právního posouzení při uplatnění institutu omezení hospodářské soutěže z hlediska účinku ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU.
      Komise dále uvádí druhou řadu důvodů souvisejících s protiprávním jednáním v rozporu s článkem 102 SFEU (zrušení bodů 2 a 3 výroku rozsudku v rozsahu, v němž zrušují článek 6 a čl. 7 odst. 6 rozhodnutí, kterým se konstatuje, že společnost Servier jednala v rozporu s článkem 102 SFEU a společnosti Servier se ukládá pokuta).
      Osmý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit ve své analýze zohlednění kritéria ceny v rámci vymezení trhu s hotovými výrobky.
      Devátý důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit ve své analýze zohlednění léčebné zastupitelnosti v rámci vymezení trhu s hotovými výrobky.
      Desátý důvod vychází z nepřípustnosti určitých příloh.
      Jedenáctý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit ve své analýze technologického trhu.


title: Věc C-201/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2019 společnostmi Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-691/14, Servier a další v. Komise

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/39

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2019 společnostmi Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-691/14, Servier a další v. Komise
      (Věc C-201/19 P)
      (2019/C 139/37)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA (zástupci: M. Utges Manley, solicitor, A. Robert, advokátka, J. Killick, J. Jourdan, T. Reymond, O. de Juvigny, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská unie, Evropská federace farmaceutického průmyslu a asociací (EFPIA)

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:
      s ohledem na první až pátý důvod zpochybňující existenci porušení článku 101 SFEU zejména:

                  —

                  zrušil body 4, 5 a 6 výroku rozsudku, který vynesl Tribunál dne 12. prosince 2018 ve věci T-691/14, Servier v. Komise;

                  —

                  zrušil čl. 1 písm. b), čl. 2 písm. b), čl. 3 písm. b) a čl. 5 písm. b) a v důsledku toho i čl. 7 odst. 1 písm. b), čl. 7 odst. 2 písm. b), čl. 7 odst. 3 písm. b) a čl. 7 odst. 5 písm. b) rozhodnutí Komise C(2014) 4955 final ze dne 9. července 2014 v řízení podle článků 101 a 102 TFUE [věc AT.39612 — Périndopril (Servier)], nebo věc vrátil Tribunálu, aby rozhodl od účincích dotčených dohod;

            Podpůrně s ohledem na šestý důvod:

                  —

                  zrušil body 4 a 5 výroku rozsudku v rozsahu, v němž potvrzuje závěry rozhodnutí o existenci odlišných protiprávních jednání a o uložení kumulativních pokut za dohody mezi Niche a Matrix, a v důsledku toho zrušil čl. 1 písm. b), čl. 2 písm. b), čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 písm. b) rozhodnutí;

            Podpůrněji:

                  —

                  zrušil body 4 a 5 výroku rozsudku a čl. 7 odst. 1 písm. b), čl. 7 odst. 2 písm. b), čl. 7 odst. 3 písm. b), čl. 7 odst. 5 písm. b) rozhodnutí s ohledem na důvody 7.1 a 7.2 zpochybňující opodstatněnost a výši veškerých pokut;

                  —

                  zrušil bod 5 výroku rozsudku a čl. 5 písm. b) a čl. 7 odst. 5 písm. b) rozhodnutí s ohledem na důvod 5.4 týkající se trvání údajného protiprávního jednání a výpočtu pokuty týkající se dohody uzavřené mezi společnostmi Servier a Lupin, a v důsledku toho stanovil pokutu v rámci výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci.

            Každopádně:

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      V prvním důvodu kasačního opravného prostředku, který se vztahuje na veškeré dohody, za něž byly uloženy sankce, společnost Servier tvrdí, že rozsudek je stižen nesprávným právním posouzením, jelikož vychází z extenzivního chápání pojmu protiprávní jednání z hlediska účelu, které není v souladu s judikaturou. Podle navrhovatelek nebyl v rozsudku zohledněn nedostatek zkušeností a omezení patentového práva a rozsudek vycházel z mechanického uplatnění kritérií, při kterém nebyl zohledněn kontext a ambivalentní účinky dotčených dohod o smírném urovnání.
      Ve druhé důvodu kasačního opravného prostředku, který se rovněž týká veškerých dohod, společnost Servier tvrdí, že v rozsudku byla nesprávně použita judikatura týkající se pojmu potenciální hospodářská soutěž a že vychází z neoprávněného obrácení důkazního břemene.
      Třetí důvod vychází z toho, že dohody, které byly uzavřeny téhož dne se společností Matrix, nejsou protisoutěžní z hlediska účelu. Podle společnosti Servier se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když tyto podniky kvalifikoval jako potenciální konkurenty a když platby považoval za škodlivé a nikoli inherentní ve vztahu k smírnému urovnání.
      Ve čtvrtém důvodu společnost Servier poukazuje na nesprávná právní posouzení týkající se dohody uzavřené se společností Teva, jež vzhledem k právnímu a hospodářskému kontextu, do kterého uvedená dohoda zapadá, jejích ambivalentních účinků a komplementárního postavení jejích stran, kdy společnost Teva je na rozdíl od společnosti Servier distributorem generik ve Spojeném království, není protisoutěžní z hlediska účelu.
      Pátý důvod vychází z nesprávných právních posouzení týkajících se dohody se společností. Tribunál měl posuzovat účinky dohody na základě jejího přinejmenším ambivalentního, ne-li pro-soutěžního dosahu. Podpůrně tvrdí, že vymezení doby protiprávního jednání, a tím i výpočet pokuty, jsou stiženy pochybením.
      Společnost Servier podpůrně v šestém důvodu uvádí, že Tribunál měl zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá sankce za dohodu uzavřenou se společností Matrix vedle dohody uzavřené se společností, i když se nejednalo o odlišná protiprávní jednání.
      Ještě podpůrněji se v sedmém důvodu navrhuje zrušení rozsudku v rozsahu, v němž jím byl potvrzen způsob určení pokuty.


title: Věc C-207/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2019 společností Biogaran proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-677/14, Biogaran v. Komise

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/40

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2019 společností Biogaran proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 12. prosince 2018 ve věci T-677/14, Biogaran v. Komise
      (Věc C-207/19 P)
      (2019/C 139/38)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Biogaran (zástupci: M. Utges Manley, solicitor, A. Robert, advokátka, O. de Juvigny, T. Reymond, J. Killick, J. Jourdan, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2018 ve věci T-677/14;

                  —

                  zrušil čl. 1 písm. b) bod iv), čl. 7 odst. 1) písm. b) a článek 8 rozhodnutí Komise C(2014) 4955 final, [věc AT.39612 — Périndopril (Servier)], v rozsahu, v němž se týkají společnosti Biogaran;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost Biogaran tvrdí, že rozsudek vychází z nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž je v něm konstatována protiprávnost licence z toho důvodu, že urovnání smírem má protisoutěžní cíl. Rozsudek je podle navrhovatelky založen na extenzivním pojetí pojmu protiprávního jednání z hlediska účelu a opomíjí neexistenci zkušeností a zjevného omezení. Rozsudek je kromě toho založen na nesprávném právním posouzení, v jehož rámci nebyl zohledněn ani kontext urovnání smírem mezi Servier a Niche, ani skutečnost, že tyto subjekty nebyly potenciálními konkurenty.
      V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost Biogaran namítá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud nahradil vlastní odůvodnění odůvodněním Komise. Tribunál má za to, že údajná pobídka společnosti Biogaran byla „rozhodující“, jelikož určila rozhodnutí společnosti Niche nevstoupit na trh. Oznámení námitek ani předmětné rozhodnutí ovšem nepotvrzují ani neprokazují, že by tato pobídka kvalifikovaná pouze jako „dodatečná“ byla „rozhodující“ při akceptování podmínek urovnání smírem společností Niche.
      V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnost Biogaran tvrdí, že Tribunál porušil zásadu proporcionality a cíle článku 101 SFEU, pokud kromě odpovědnosti její mateřské společnosti konstatoval i odpovědnost společnosti Biogaran. Vzhledem k tomu, že Tribunál rozhodl, že se mateřská společnost přímo podílela na protiprávním jednání a využila svoji pravomoc vykonávat kontrolu tak, aby její dceřiná společnost přispívala k jejímu vlastnímu protiprávnímu jednání, takže dceřiná společnost přišla o veškerou samostatnost, odpovědnost dceřiné společnosti spolu s odpovědností její mateřské společnosti nelze konstatovat, ledaže by Tribunál překročil rámec toho, co je nezbytně nutné k řádnému uplatnění pravidel hospodářské soutěže.
      V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku má společnost Biogaran za to, že rozsudek musí být zrušen v rozsahu, v němž potvrzuje zásadu a způsob výpočtu pokuty navzdory složitosti a novosti posuzované věci a neexistenci jakékoliv rozhodující úlohy společnosti Biogaran.


title: Věc T-289/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. března 2019 — Hamás v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu — Zmrazení finančních prostředků — Možnost kvalifikace orgánu třetího státu jako příslušného orgánu ve smyslu společného postoje 2001/931/SZBP — Skutkový základ rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Nesprávné posouzení — Právo na vlastnictví“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/42

      Rozsudek Tribunálu ze dne 6. března 2019 — Hamás v. Rada
      (Věc T-289/15) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu - Zmrazení finančních prostředků - Možnost kvalifikace orgánu třetího státu jako příslušného orgánu ve smyslu společného postoje 2001/931/SZBP - Skutkový základ rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví“)
      (2019/C 139/39)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Hamás (Dauhá, Katar) (zástupkyně: L. Glock, advokátka)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně B. Driessen a N. Rouam, poté B. Driessen a F. Naert a nakonec B. Driessen a F. Naert a A. Sikora-Kalėda, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně F. Castillo de la Torre a R. Tricot, poté F. Castillo de la Torre, L. Baumgart a C. Zadra, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh založený na článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/521 ze dne 26. března 2015, kterým se aktualizuje a mění seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2014/483/SZBP (Úř. věst. 2015, L 82, s. 107), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/513 ze dne 26. března 2015, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) č. 790/2014 (Úř. věst. 2015, L 82, s. 1), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Hamás ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

                  3)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


title: Věc T-69/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Ateknea Solutions Catalonia v. Komise („Rozhodčí doložka — Smlouvy uzavírané podle šestého rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj (2002-2006) — Náhrada nákladů vynaložených žalobkyní včetně úroků z prodlení — Způsobilé náklady — Smluvní odpovědnost“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Ateknea Solutions Catalonia v. Komise
      (Věc T-69/16) (1)

      („Rozhodčí doložka - Smlouvy uzavírané podle šestého rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj (2002-2006) - Náhrada nákladů vynaložených žalobkyní včetně úroků z prodlení - Způsobilé náklady - Smluvní odpovědnost“)
      (2019/C 139/40)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ateknea Solutions Catalonia, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt a S. Moya Izquierdo, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně L. Grønfeldt a M. Siekierzyńska, poté M. Siekierzyńska a R. Lyal, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 272 SFEU směřující k tomu, aby Komise žalobkyni zaplatila částku ve výši 1 258 533,89 eura, či podpůrně částku ve výši 1 025 845,29 eura.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Ateknea Solutions Catalonia, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 165, 10.5.2016.


title: Věc T-414/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Drex Technologies v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Povinnost uvést odůvodnění — Nesprávné posouzení — Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti — Právo na vlastnictví — Presumpce neviny — Proporcionalita“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Drex Technologies v. Rada
      (Věc T-414/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení - Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti - Právo na vlastnictví - Presumpce neviny - Proporcionalita“)
      (2019/C 139/41)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Drex Technologies SA (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), jakož i na něj navazujících prováděcích aktů, na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnost Drex Technologies SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc T-415/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Almashreq Investment Fund v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Povinnost uvést odůvodnění — Nesprávné posouzení — Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti — Právo vlastnit majetek — Presumpce neviny — Proporcionalita“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Almashreq Investment Fund v. Rada
      (Věc T-415/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení - Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti - Právo vlastnit majetek - Presumpce neviny - Proporcionalita“)
      (2019/C 139/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Almashreq Investment Fund (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou a A. Vitro, a nakonec S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125) spolu s následnými akty přijatými k jeho provedení, dále rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnost Almashreq Investment Fund ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc T-440/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Souruh v. Rada („Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Povinnost uvést odůvodnění — Nesprávné posouzení — Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti — Právo vlastnit majetek — Presumpce neviny — Proporcionalita“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2019 — Souruh v. Rada
      (Věc T-440/16) (1)

      („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení - Právo na zachování osobní cti a dobré pověsti - Právo vlastnit majetek - Presumpce neviny - Proporcionalita“)
      (2019/C 139/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Souruh SA (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou a A. Vitro, a nakonec S. Kyriakopoulou, A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125) spolu s následnými akty přijatými k jeho provedení, dále rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/917 ze dne 29. května 2017, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2017, L 139, s. 62), a rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/778 ze dne 28. května 2018, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2018, L 131, s. 16), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnost Souruh SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


title: Věc T-865/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2019 — Fútbol Club Barcelona v. Komise („Státní podpory — Podpora poskytnutá španělskými orgány ve prospěch některých profesionálních fotbalových klubů — Preferenční daňová sazba uplatněná v rámci daně z příjmů klubů, kterým bylo povoleno využít postavení neziskové organizace — Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem — Svoboda usazování — Výhoda“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2019 — Fútbol Club Barcelona v. Komise
      (Věc T-865/16) (1)

      („Státní podpory - Podpora poskytnutá španělskými orgány ve prospěch některých profesionálních fotbalových klubů - Preferenční daňová sazba uplatněná v rámci daně z příjmů klubů, kterým bylo povoleno využít postavení neziskové organizace - Rozhodnutí o neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem - Svoboda usazování - Výhoda“)
      (2019/C 139/44)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Fútbol Club Barcelona (Španělsko.) (zástupci: původně J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco a C. Iglesias Megías, poté J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, R. Vallina Hoset a A. Sellés Marco, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Luengo, B. Stromsky a P. Němečková, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalobce: Španělské království (zástupci: původně A. Gavela Llopis a J. García-Valdecasas Dorrego, poté A. Gavela Llopis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/2391 ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kterou poskytlo Španělsko některým fotbalovým klubům (Úř. Věst. 2016, L 357, s. 1).

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Komise (EU) 2016/2391 ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN) poskytnuté Španělskem určitým fotbalovým klubům se zrušuje.

                  2)

                     Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Fútbol Club Barcelona.

                  3)

                     Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 30, 30.1.2017.


title: Věc T-169/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Pethke v. EUIPO („Veřejná služba — Úředníci — Přidělení — Přeřazení vedoucího útvaru na pracovní místo hlavního administrátora — Článek 7 odstavec 1 služebního řádu — Zájem služby — Rovnocennost pracovních míst — Diskriminace na základě pohlaví — Proporcionalita — Žaloba na náhradu škody — Nepřípustnost — Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/46

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Pethke v. EUIPO
      (Věc T-169/17) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Přidělení - Přeřazení vedoucího útvaru na pracovní místo hlavního administrátora - Článek 7 odstavec 1 služebního řádu - Zájem služby - Rovnocennost pracovních míst - Diskriminace na základě pohlaví - Proporcionalita - Žaloba na náhradu škody - Nepřípustnost - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení“)
      (2019/C 139/45)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Ralph Pethke (Alicante, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Lukošiūtė, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbauren, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh zakládající se na článku 270 SFEU a znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí výkonného ředitele EUIPO ze dne 17. října 2016, kterým se mění zařazení žalobce na pracovní místo ředitele „provozního“ oddělení na zařazení na pracovní místo u „monitorovacího“ centra EUIPO a zadruhé na náhradu škody, kterou žalobce údajně utrpěl.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Ralph Pethke ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

         (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Věc T-439/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Yellow Window v. EIGE („Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Poskytování služeb za účelem provedení studie o mrzačení ženských pohlavních orgánů — Odmítnutí nabídky uchazeče — Povinnost uvést odůvodnění — Soulad mezi komentáři a číselně vyjádřenou známkou — Mimosmluvní odpovědnost“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Yellow Window v. EIGE
      (Věc T-439/17) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytování služeb za účelem provedení studie o mrzačení ženských pohlavních orgánů - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění - Soulad mezi komentáři a číselně vyjádřenou známkou - Mimosmluvní odpovědnost“)
      (2019/C 139/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Yellow Window (Antverpy, Belgie) (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)

         Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů (zástupci: V. Ost a M. Vanderstraeten, advokáti)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí EIGE ze dne 8. května 2017 o zamítnutí nabídky, kterou předložila žalobkyně v rámci otevřeného zadávacího řízení EIGE/2017/OPER/04, jakož i rozhodnutí, kterým byla vybrána nabídka předložená společností Y a kterým byla tato zakázka udělena uvedené společnosti, zadruhé návrh založený na článku 268 SFEU a znějící na náhradu škody utrpěné v důsledku těchto rozhodnutí, a zatřetí, podpůrně, návrh na odškodnění z důvodu nesrovnalostí, k nimž došlo při zadávání této zakázky.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Evropského institutu pro rovnost žen a mužů (EIGE) ze dne 8. května 2017 o zamítnutí nabídky, kterou předložila společnost Yellow Window NV v rámci otevřeného zadávacího řízení EIGE/2017/OPER/04, jakož i rozhodnutí ze dne 8. května 2017, kterým byla vybrána nabídka, kterou v rámci tohoto řízení předložila společnost Y, a kterým jí byla tato veřejná zakázka udělena, se zrušují.

                  2)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                     Společnost Yellow Window ponese 25 % svých vlastních nákladů řízení a EIGE ponese vlastní náklady řízení a nahradí 75 % nákladů řízení vynaložených společností Yellow Window.

         (1)  Úř. věst. C 338, 9. 10. 2017.


title: Věc T-450/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Eurosupport — Fineurop support v. EIGE („Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Poskytnutí služeb souvisejících s provedením studie o mrzačení ženských pohlavních orgánů — Odmítnutí nabídky uchazeče — Povinnost uvést odůvodnění — Soulad mezi komentáři a známkou — Mimosmluvní odpovědnost“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/48

      Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2019 — Eurosupport — Fineurop support v. EIGE
      (Věc T-450/17) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytnutí služeb souvisejících s provedením studie o mrzačení ženských pohlavních orgánů - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění - Soulad mezi komentáři a známkou - Mimosmluvní odpovědnost“)
      (2019/C 139/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Eurosupport — Fineurop support Srl (Milán, Itálie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

         Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů (zástupci: V. Ost a M. Vanderstraeten, advokáti)

         Předmět věci

      Zaprvé návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí EIGE ze dne 8. května 2017, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně podaná v rámci zadávacího řízení EIGE/2017/OPER/04, jakož i rozhodnutí, kterým byla vybrána nabídka společnosti Y a zadána ji zakázka, zadruhé návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu újmy utrpěné v důsledku uvedených rozhodnutí a zatřetí, podpůrně, návrh na kompenzaci z důvodu nesrovnalostí, k nimž došlo při zadání uvedené zakázky

         Výrok rozsudku

                  1)

                     O rozhodnutích Evropského institutu pro rovnost žen a mužů (EIGE) ze dne 8. května 2017, kterými byla vybrána nabídka společnosti Y podaná v rámci zadávacího řízení EIGE/2017/OPER/04 a zadána ji zakázka, již není namístě rozhodovat.

                  2)

                     Rozhodnutí EIGE ze dne 8. května 2017, kterým byla odmítnuta nabídka společnosti Eurosupport — Fineurop support Srl podaná v rámci uvedeného řízení, se zrušuje.

                  3)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  4)

                     Eurosupport –Fineurop ponese 25 % vlastních nákladů řízení a EIGE ponese vlastní náklady řízení a nahradí 75 % nákladů řízení vynaložených společností Eurosupport –Fineurop support.

         (1)  Úř. věst. C 357, 23.10.2017.


title: Věc T-107/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2019 — Aytekin v. EUIPO — Dienne Salotti (Dienne) („Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dienne — Starší obrazová ochranná známka Evropské unie ENNE — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (UE) 2017/1001“)

text:
               15.4.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/49

      Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2019 — Aytekin v. EUIPO — Dienne Salotti (Dienne)
      (Věc T-107/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Dienne - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie ENNE - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (UE) 2017/1001“)
      (2019/C 139/48)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Erkan Aytekin (Ankara, Turecko) (zástupce: V. Martín Santos, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Folliard-Monguiral a G. Sakalaite-Orlovskiene, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Dienne Salotti SRL (Altamura, Itálie) (zástupce: D. Russo, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. prosince 2017 (věc R 1444/2017-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi E. Aytekinem a společností Dienne Salotti.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     Erkan Aytekin ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené v tomto řízení Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Dienne Salotti Srl.

         (1)  Úř. věst. C 134, 16.4.2018.