title: Věc C-168/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Manfred Beker, Christa Beker v. Finanzamt Heilbronn ( „Volný pohyb kapitálu — Daň z příjmů — Kapitálové příjmy — Smlouva o zamezení dvojího zdanění — Dividendy rozdělené společnostmi usazenými v členských státech a ve třetích zemích — Určení maximálního započtení srážky provedené v zahraničí proti tuzemské dani z příjmu — Nezohlednění nákladů souvisejících s osobními okolnostmi a individuálních nákladů vynaložených v osobním životě — Odůvodnění“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Manfred Beker, Christa Beker v. Finanzamt Heilbronn
   (Věc C-168/11) (1)

   (Volný pohyb kapitálu - Daň z příjmů - Kapitálové příjmy - Smlouva o zamezení dvojího zdanění - Dividendy rozdělené společnostmi usazenými v členských státech a ve třetích zemích - Určení maximálního započtení srážky provedené v zahraničí proti tuzemské dani z příjmu - Nezohlednění nákladů souvisejících s osobními okolnostmi a individuálních nákladů vynaložených v osobním životě - Odůvodnění)
   2013/C 114/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Manfred Beker, Christa Beker

      Žalovaný: Finanzamt Heilbronn

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad článku 56 ES — Vnitrostátní právní úprava zdanění příjmů fyzických osob, podle níž daně zaplacené v zahraničí mohou být odečteny pouze od té části tuzemské daně z příjmů, která připadá na zahraniční příjmy — Metoda stanovující tuto část tuzemské daně z příjmů, jejímž důsledkem je poměrné rozdělení zvláštních výdajů a mimořádných břemen, které jsou odpočitatelné i v případě zahraničních příjmů a která tak vede k odpovídajícímu snížení maximální započitatelné částky daní zaplacených v zahraničí

      Výrok

   Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž se — v rámci režimu, jehož cílem je zamezení dvojímu zdanění — u osob podléhajících neomezené daňové povinnosti, které jsou, pokud jde o zahraniční příjmy ve státě, ze kterého tyto příjmy pocházejí, povinny k dani, jež je obdobná dani z příjmů vybírané uvedeným členským státem, uvedená zahraniční daň započte proti dani z příjmů v tomto členském státě takovým způsobem, že se daň ze zdanitelného příjmu v tomtéž členském státě — včetně zahraničních příjmů — vynásobí poměrem těchto zahraničních příjmů k celkové výši příjmů, přičemž tato celková výše příjmů nezohledňuje zvláštní výdaje a mimořádné náklady, jako jsou individuální náklady příslušné osoby vynaložené v osobním životě nebo náklady související s osobními a rodinnými okolnostmi.

      (1)  Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


title: Věc T-205/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. února 2007 – Evopaïki Dynamiki v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Rozhodčí doložka — Program e-Content — Odstoupení od smlouvy — Vrácení — Nepřípustnost )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/41

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. února 2007 – Evopaïki Dynamiki v. Komise
   (Věc T-205/05) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Rozhodčí doložka - Program e-Content - Odstoupení od smlouvy - Vrácení - Nepřípustnost“)
   (2007/C 95/84)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evopaïki Dynamiki – Proigmena Ssimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athény, Řecko)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Wilderspin a M. Patkova, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení, zaprvé, rozhodnutí Komise ze dne 16. května 2003 o odstoupení od smlouvy EDC-53007 EEBO/27873, zadruhé, rozhodnutí Komise ze dne 12. listopadu 2004 nahradit žalobkyni náklady na uskutečněné práce v částce nepřesahující 85 971 eur, a zatřetí, rozhodnutí Komise ze dne 7. března 2005 vystavit pro žalobkyni dluhopis na částku 59 485 eur
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyně ponese kromě vlastních nákladů řízení také náklady vynaložené Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


title: Věc C-599/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem Slovenské republiky (Slovenská republika) dne 17. prosince 2010 — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropkov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA v. Úrad pre verejné obstarávanie

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem Slovenské republiky (Slovenská republika) dne 17. prosince 2010 — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropkov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA v. Úrad pre verejné obstarávanie
   (Věc C-599/10)
   2011/C 72/19
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Nejvyšší soud Slovenské republiky

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropkov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA

      Žalovaný: Úrad pre verejné obstarávanie

      Vedlejší účastnice řízení: Národná diaľničná spoločnosť, a.s.

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba článek 51, ve spojení s článkem 2, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, (1)ve znění účinném v rozhodné době [dále jen „směrnice 2004/18“], při zohlednění zásady zákazu diskriminace a zásady transparentnosti při zadávání veřejných zakázek, vykládat tak, že zadavatel má povinnost požádat o objasnění nabídky a přitom respektovat subjektivní procesní právo jednotlivce být vyzván k doplnění nebo objasnění osvědčení nebo dokladů předložených podle článků 45 a 50 uvedené směrnice v případě, že sporné nebo nejasné pochopení nabídky účastníka soutěže může vést k jeho vyřazení ze soutěže?

               2)

               Je třeba článek 51, ve spojení s článkem 2, směrnice 2004/18, při zohlednění zásady zákazu diskriminace a zásady transparentnosti při zadávání veřejných zakázek, vykládat tak, že zadavatel nemá povinnost požádat o objasnění nabídky v případě, že považuje za prokázané, že nejsou splněny požadavky týkající se zakázky?

               3)

               Je třeba článek 51, ve spojení s článkem 2, směrnice 2004/18 vykládat tak, že brání ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého komise zřízená k vyhodnocení nabídek může pouze písemně požádat uchazeče o objasnění nabídky?

               4)

               Je třeba článek 55 směrnice 2004/18 vykládat tak, že brání takovému postupu, podle kterého nemá zadavatel povinnost požádat uchazeče o objasnění neobvykle nízké ceny, a zda na základě formulace otázky, kterou zadavatel položil žalobkyním v souvislosti s neobvykle nízkou cenou, měly žalobkyně I a II možnost dostatečně objasnit základní charakteristické parametry předložené nabídky?

      (1)  Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132


title: Spojené věci C-446/09 a C-495/09: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgie, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Koninklijke Philips Electronics NV v. Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation v. Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09) ( „Společná obchodní politika — Boj proti vstupu padělků a nedovolených napodobenin na území Unie — Nařízení (ES) č. 3295/94 a č. 1383/2003 — Uskladnění v celním skladu a vnější tranzit zboží pocházejícího ze třetích států, které představuje napodobeniny nebo kopie výrobků chráněných v Unii právy duševního vlastnictví — Přijímání opatření celních orgánů členských států — Podmínky“ )

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgie, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Koninklijke Philips Electronics NV v. Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation v. Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)
   (Spojené věci C-446/09 a C-495/09) (1)

   (Společná obchodní politika - Boj proti vstupu padělků a nedovolených napodobenin na území Unie - Nařízení (ES) č. 3295/94 a č. 1383/2003 - Uskladnění v celním skladu a vnější tranzit zboží pocházejícího ze třetích států, které představuje napodobeniny nebo kopie výrobků chráněných v Unii právy duševního vlastnictví - Přijímání opatření celních orgánů členských států - Podmínky)
   2012/C 32/07
   Jednací jazyk: nizozemština a angličtina

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Koninklijke Philips Electronics NV (C-446/09), Nokia Corporation (C-495/09)

      Žalovaní: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)

      za přítomnosti: International Trademark Association

      Předmět věci

   (C-446/09)
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Výklad čl. 6 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 3295/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví opatření týkající se vstupu zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví na území Společenství a jeho vývozu a zpětného vývozu z tohoto území (Úř. věst. L 341, s. 8; Zvl. vyd. 02/05, s. 318) — Propuštění do volného oběhu a umístění do režimu s podmíněným osvobozením od cla — Použitelné právo — Zboží pocházející ze třetí země — Porušení práv k duševnímu vlastnictví majitele
   (C-495/09)
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7; Zvl. vyd. 02/13, s. 469) — Pojem „padělky“ — Zboží označené ochrannou známkou Společenství nacházející se v tranzitu ze třetí země, kde bylo vyrobeno a určeno na trh v další třetí zemi — Mobilní telefony „Nokia“

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 3295/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví opatření týkající se vstupu zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví na území Společenství a jeho vývozu a zpětného vývozu z tohoto území, ve znění nařízení Rady (ES) č. 241/1999 ze dne 25. ledna 1999, a nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo, musí být vykládána v tom smyslu, že:

               —

               zboží pocházející ze třetího státu, které je napodobeninou výrobku chráněného v Evropské unii právem z ochranné známky nebo kopií výrobku chráněného v Unii autorským právem, právem s ním souvisejícím nebo (průmyslovým) vzorem nemůže být kvalifikováno jako „padělky“ nebo „nedovolené napodobeniny“ ve smyslu uvedených nařízení pouze na základě toho, že vstoupilo na celní území Unie v režimu s podmíněným osvobozením od cla;

               —

               toto zboží může naproti tomu uvedené právo porušovat, a být tak kvalifikováno jako „padělky“ nebo „nedovolené napodobeniny“, je-li prokázáno, že je určeno k prodeji v Evropské unii, přičemž takový důkaz je dán, zejména ukáže li se, že uvedené zboží bylo předmětem prodeje zákazníkovi v Unii nebo nabídky či reklamy určené spotřebitelům v Unii, nebo pokud z dokumentů či korespondence týkajících se dotčeného zboží vyplývá, že je plánováno jeho přesměrování ke spotřebitelům v Unii;

               —

               aby mohl orgán příslušný k vydání rozhodnutí ve věci samé užitečně přezkoumat existenci takového důkazu a dalších znaků porušení uplatňovaného práva duševního vlastnictví, musí celní orgán, k němuž byla podána žádost o přijetí opatření, jakmile má k dispozici indicie umožňující podezření na existenci uvedeného porušení, pozastavit propuštění uvedeného zboží nebo je zadržet, a

               —

               mezi takové indicie může patřit zejména skutečnost, že určení zboží není uvedeno, ačkoliv požadovaný režim s podmíněným osvobozením od cla takový údaj vyžaduje, neexistence přesných nebo věrohodných informací o totožnosti nebo adrese výrobce nebo odesílatele zboží, chybějící spolupráce s celními orgány nebo objevení dokumentů nebo korespondence týkajících se dotčeného zboží a nasvědčujících tomu, že může dojít k jeho přesměrování ke spotřebitelům v Evropské unii.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.

      Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


title: Věc C-340/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshofs (Rakousko) dne 16. června 2016 – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG v. Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshofs (Rakousko) dne 16. června 2016 – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG v. Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)
   (Věc C-340/16)
   (2016/C 305/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshofs

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka opravného prostředku „Revision“: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

      Předběžné otázky

               1)

               Je žaloba, kterou podal zaměstnavatel se sídlem v Rakousku, který se domáhá náhrady škody, která mu vznikla v důsledku pokračujícího vyplácení mzdy svému zaměstnanci s bydlištěm na území uvedeného státu, „věcí pojištění“ ve smyslu článku 8 nařízení (ES) č. 44/2001, pokud

                           a)

                           zaměstnanec utrpěl zranění při dopravní nehodě v členském státě (Itálie),

                           b)

                           žaloba směřuje proti pojistiteli občanskoprávní odpovědnosti vozidla, které zavinilo škodnou událost, který má sídlo v jiném členském státě (Francie) a

                           c)

                           zaměstnavatel má právní osobnost jakožto veřejnoprávní organizace?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Je třeba vykládat čl. 9 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 44/2001 v tom smyslu, že zaměstnavatel, který pokračoval ve vyplácení mzdy, může jakožto poškozená strana podat žalobu proti pojistiteli občanskoprávní odpovědnosti vozidla, které zavinilo škodnou událost, u soudu místa sídla zaměstnavatele, je-li tato přímá žaloba přípustná?


title: Věc T-169/08: Žaloba podaná dne 13. května 2008 – DEI v. Komise

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/24

         Žaloba podaná dne 13. května 2008 – DEI v. Komise
   (Věc T-169/08)
   (2008/C 183/47)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Dimosia Epichirisi Elektrismou A.E. (Atény, Řecko) (zástupce: P. Anestis, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 824 konečné ze dne 5. března 2008, týkajícího se toho, že Řecká republika poskytla a zachovala práva na těžbu hnědého uhlí ve prospěch Dimosia Epichirisi Elektrismou.
   Žalobce uplatňuje následující žalobní důvody směřující ke zrušení:
   Žalobce zaprvé uvádí, že se žalovaná při použití čl. 86 odst. 1 ES, vykládaného ve vzájemném spojení s článkem 82 ES, dopustila nesprávného právního posouzení a provedla zjevně nesprávný výklad.
   Podle žalobce konkrétněji žalovaná pochybila zaprvé, pokud jde o vymezení relevantních trhů; zadruhé, pokud jde o použití teorie rozšíření dominantního postavení, neboť nezohlednila skutečnost, že i v případě veřejných podniků musí být rozšíření založeno na státních opatřeních přiznávajících výlučná nebo zvláštní práva; zatřetí z důvodu, že řecké právní předpisy, na základě nichž žalobce nabyl práva na těžbu hnědého uhlí, nevedou k situaci nerovných příležitostí na úkor soutěžitelů; začtvrté z důvodu, že výše uvedené právní předpisy nevedou k zachování či k posílení dominantního postavení žalobce na velkoobchodním trhu s elektrickou energií; a zapáté se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení, když nezohlednila poslední vývoj na řeckém trhu s elektrickou energií v rozsahu, v němž je významný pro prokázání, že nedošlo k porušení předpisů.
   Svým druhým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení žalobce tvrdí, že žalovaná při přijetí napadeného rozhodnutí nedodržela pravidla týkající se odůvodnění uvedená v článku 252 ES.
   Svým třetím žalobním důvodem směřujícím ke zrušení žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí porušuje obecné zásady právní jistoty, legitimního očekávání a ochrany vlastnictví. Krom toho má žalobce za to, že přísluší Soudu, aby rozhodl, v jaké míře žalovaná zneužila svou pravomoc.
   Konečně svým čtvrtým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení žalobce uvádí, že žalovaná nedodržela zásadu proporcionality, pokud jde o nápravná opatření navrhovaná v napadeném rozhodnutí.


title: Věc C-525/08: Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 15. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Sylvia Bienek v. Condor Flugdienst GmbH

text:
               17.4.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 100/34

         Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 15. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Sylvia Bienek v. Condor Flugdienst GmbH
   (Věc C-525/08) (1)

   2010/C 100/49

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda třetího senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc C-308/08: Žaloba podaná dne 10. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/37

         Žaloba podaná dne 10. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-308/08)
   (2008/C 223/59)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a D. Recchia, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království nesplnilo povinnosti vyplývající pro něj ze směrnice Rady 92/43/EHS (1) ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, jak je vyložená v rozsudcích Soudního dvora ze dne 13. ledna 2005 ve věci C-117/03 a ze dne 14. září 2006 ve věci C-244/05, jakož i povinnosti vyplývající z čl. 12 odst. 4 uvedené směrnice, v souvislosti s projektem úpravy polní cesty vedoucí z Villamanrique de la Condesa (Sevilla) do El Rocío (Huelva);

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise má za to, že tím, že Španělské království provedlo projekt úpravy polní cesty vedoucí z Villamanrique de la Condesa (Sevilla) do El Rocío (Huelva), aniž by zároveň přijalo příslušná ochranná opatření, nesplnilo povinnosti vyplývající pro něj ze směrnice 92/43/EHS, jak je vyložená v rozsudcích Soudního dvora ze dne 13. ledna 2005 ve věci C-117/03 a ze dne 14. září 2006 ve věci C-244/05, jakož i povinnosti vyplývající z čl. 12 odst. 4 uvedené směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.


title: Věc C-594/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 22. prosince 2015 – Simona Kornhaas v. Thomas Dithmar jako správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 22. prosince 2015 – Simona Kornhaas v. Thomas Dithmar jako správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd
   (Věc C-594/14)
   (2015/C 127/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Simona Kornhaas

      Žalovaný: Thomas Dithmar jako správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd

      Předběžné otázky

               a)

               Týká se žaloba podaná u německého soudu, kterou je vůči řediteli „private company limited by shares“ založené podle anglického nebo waleského práva, na jejíž majetek bylo v Německu podle čl. 3 odst. 1 nařízení č. 1346/2000 (1) zahájeno úpadkové řízení, uplatňován správcem podstaty nárok na náhradu plateb, které provedl před zahájením úpadkového řízení, avšak po vzniku platební neschopnosti, německého úpadkového práva ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1346/2000?

               b)

               Je výše uvedený druh žaloby v rozporu se svobodou usazování zakotvenou v článcích 49 SFEU a 54 SFEU?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160; s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191).


title: Věc C-625/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2013 společností Villeroy & Boch AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10, Villeroy & Boch AG a další v. Evropská komise

text:
               8.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2013 společností Villeroy & Boch AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10, Villeroy & Boch AG a další v. Evropská komise
   (Věc C-625/13 P)
   2014/C 39/17
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Villeroy & Boch AG (zástupci: M. Klusmann, advokát, a S. Thomas)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) trvá na svých návrhových žádáních z řízení v prvním stupni a navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) vydaný dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10 v rozsahu, v němž zamítá žalobu navrhovatelky,

               —

               podpůrně, částečně zrušil článek 1 rozhodnutí další účastnice řízení C(2010) 4185 final ze dne 23. července 2010 ve znění plynoucím z napadeného rozsudku v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky,

               —

               podpůrně, odpovídajícím způsobem snížil výši pokuty uložené navrhovatelce článkem 2 rozhodnutí ze dne 23. července 2010,

               —

               dále podpůrně, vrátil věc Tribunálu k novému projednání a

               —

               uložil další účastnici náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   V rámci svých prvních šesti důvodů kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se při posuzování důkazů dopustil několika právních pochybení. Tribunál tak měl za to, že může navrhovatelce nevyhovět na základě důkazů týkajících se protiprávního jednání, kterého se údajně dopustila ve Francii, zatímco v souběžně projednávaných věcech posuzoval tyto důkazy zcela odlišně (1). Navrhovatelka má za to, že takový přístup porušuje zásadu, podle níž pochybnosti svědčí ve prospěch žalobce, a pravidla logiky, jelikož totéž posouzení nemůže vést k odlišnému závěru v její neprospěch.
   V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál jí, jakožto výrobci sanitární techniky, přičetl protiprávní jednání, kterých se v Itálii dopustily nekonkurenční podniky (výrobci armatur), i když se vůbec neúčastnila schůzek údajné kartelové dohody. Navrhovatelka má mimo to za to, že v tomto ohledu Tribunál v souběžně projednávaných věcech týkajících se konkurentů navrhovatelky (2) rozhodl, že vzájemně si nekonkurujícím podnikům nelze vytýkat protiprávní jednání, a to i tehdy, pokud byly údajným protiprávním jednání výrobců armatur přítomny. Mimo jasně diskriminační nerovné zacházení v neprospěch navrhovatelky napadený rozsudek porušuje zásadu, podle níž pochybnosti svědčí ve prospěch žalobce, a pravidla logiky. Pokud má totiž Tribunál za to, že tatáž skutečnost může být posouzena dvěma různými způsoby, je třeba upřednostnit posouzení více hovořící ve prospěch sankcionovaných společností, a nikoliv, tak jako v projednávaném případě, nejméně příznivé posouzení.
   Co se týče kombinovaného protiprávního jednání v Nizozemsku, navrhovatelka v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňuje legalitu deklarativního rozhodnutí založeného na promlčených skutkových okolnostech. Navrhovatelka má rovněž za to, že konstatování Tribunálu v odůvodnění a ve výroku rozsudku nejsou konzistentní. Znění výroku je totiž širší než skutková zjištění uvedená v odůvodnění rozsudku. Jelikož tak výrok nestojí na odůvodnění, je napadený rozsudek stižen silně nedostatečným odůvodněním a porušuje tak článek 101 SFEU a článek 81 jednacího řádu Tribunálu.
   V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka v podstatě tvrdí, že pokud jde o Belgii, Tribunál nezohlednil několik relevantních skutkových okolností, přestože je Tribunál na jednání uvedl.
   Výtky vznesené v rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku se vztahují ke zjištěním týkajícím se protiprávního jednání v Německu. Navrhovatelka Tribunálu vytýká, že nezohlednil nebo zkreslil její výroky v tomto ohledu. Mimoto tvrdí, že některá konstatování týkající se údajně protiprávní, z pohledu čl. 101 odst. 1 SFEU, výměny informací nejsou právně obhajitelná.
   V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se při analýze protiprávního jednání v Rakousku dopustil nesprávných právních posouzení.
   V rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že skutečnost, že jí byla odvozením přičtena protiprávní jednání, kterých se dopustily právně nezávislé podniky, porušuje zásadu „nulla poena sine culpa“.
   V rámci osmého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že provedl právní kvalifikaci několika praktik jako jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání, zatímco tyto praktiky byly právně i věcně nezávislé a taková kvalifikace nebyla odůvodněna pro nedostatek komplementarity společně přezkoumávaných praktik. V přístupu použitém Tribunálem použití právního pojmu jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání porušuje dle navrhovatelky zásadu práva na spravedlivý proces.
   V rámci devátého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že jelikož se protiprávního jednání přímo neúčastnila, nebylo možné jí společně a nerozdílně uložit pokutu, takže došlo k porušení zásady legality a zásady osobní odpovědnosti.
   V rámci desátého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že se Tribunál tím, že provedl povrchní přezkum, dopustil nesprávného právního posouzení, a vytýká mu, že nevykonal správně svoji kontrolní funkci, a nezajistil tak dodržení zásady soudní ochrany zakotvené v unijním právu.
   V rámci jedenáctého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že pokuta potvrzená Tribunálem je každopádně nepřiměřená. Vzhledem k tomu, že některé usvědčující důkazy byly Tribunálem odmítnuty a že další důkazy musí být rovněž odmítnuty z důvodu nesprávného právního odůvodnění, nelze potvrzení maximální zákonné sankce (tedy 10 % obratu skupiny) Tribunálem považovat za přiměřené ani za zákonné. Jelikož většina skutkových poznatků uplatňovaných k odůvodnění kvalifikace protiprávního jednání nebyla platná, není vzhledem ke zjevnému nedostatku důkazů a příčinné souvislosti, jakož i nepřičitatelnosti předmětných praktik možné mít za to, že po dobu deseti let docházelo v šesti různých zemích u tří skupin výrobků k jedinému, komplexnímu a trvajícímu protiprávnímu jednání. V krajním případě je sice možné mít za to, že na místní úrovni došlo k dílčím protiprávním jednáním, taková jednání však nemohou v žádném případě odůvodňovat rozsah uložené sankce. Projednávaná věc ani zdaleka nepředstavuje vážný, či dokonce velmi vážný případ, což Tribunál opomenul zohlednit, a hrubě tak nerespektoval kritéria posouzení, jejichž výklad měl provést.

      (1)  Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T-379/10 a T-381/10).

      (2)  Výše uvedený rozsudek Keramag Keramische Werke a další v. Komise a rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T-380/10).


title: Věc T-111/05: Žaloba podaná dne 25. února 2005 UCB SA proti Komisi Evropských společenství

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/32

         Žaloba podaná dne 25. února 2005 UCB SA proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-111/05)
   (2005/C 115/57)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností UCB SA, se sídlem v Bruselu, zastoupenou Jacquesem Bourgeoisem, Jean-Françoisem Bellisem a Martinem Favartem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. prosince 2004 ve věci COMP/E-2/37.533 – cholin chlorid, o řízení k uplatnění článku 81 ES

               —

               přinejmenším zrušil pokutu uloženou UCB uvedeným rozhodnutím nebo podstatně snížil částku této pokuty

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Rozhodnutí napadené v projednávaném případě je stejné jako rozhodnutí, které je předmětem věci T-101/05, BASF v. Komise (1). Tímto rozhodnutím Komise konstatovala, že šest společností, kterým je určeno uvedené rozhodnutí, porušilo čl. 81 odst. 1 Smlouvy ES tím, že uzavřely soubor dohod a jednání ve vzájemné shodě, které vedlo k určení cen, rozdělení trhu a jednání ve vzájemné shodě proti konkurentům (kontrola transformátorů) v odvětví cholin chloridu v Evropském hospodářském prostoru. Tato jednání narušující hospodářskou soutěž se projevovala na dvou rozdílných, ale úzce propojených úrovních, a sice na úrovni světové a evropské.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje, že:

               —

               je nesprávné, že napadené rozhodnutí kvalifikuje uplatňované porušení jako jediné a pokračující porušení, zatímco ve skutečnosti se mohlo jednat pouze o dvě rozdílná porušení: jednak kartelová dohoda světového rozsahu od října 1992 do dubna 1994 a jednak kartelová dohoda v rámci Společenství od března 1994 do září 1998. Podle názoru žalobkyně by tvrzení Komise mělo za následek, ne-li za cíl, obejití použití norem ve věci promlčení.

               —

               je nesprávné, že jí Komise uložila pokutu, jak za kartelovou dohodu světového rozsahu, ačkoliv toto porušení již bylo promlčeno, tak za kartelovou dohodu v rámci Společenství, vzhledem ke sdělením Komise ve věci umírněnosti. Totiž pokud by žalovaná podle práva provedla toto rozlišení, musela by nezbytně dojít k závěru, že v projednávané věci nemůže být uložena žádná pokuta.

               —

               podpůrně, že porušení uplatňované proti ní bylo promlčeno za absence informací dobrovolně poskytnutých žalobkyní samou v roce 1999.

      (1)  Dosud nezveřejněn v Úř. věst. EU


title: Věc T-218/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  23. listopadu 2005  – Bustec Ireland v. OHIM ( Ochranná známka Společenství — Námitky — Zpětvzetí námitek — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               25.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/34

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2005 – Bustec Ireland v. OHIM
   (Věc T-218/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2006/C 48/66)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bustec Ireland (Shanon, Country Clare, Irsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Mustek, S. L. (Barcelona, Španělsko)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. března 2005 (věc R 1125/2004-2), týkajícímu se námitkového řízení ohledně zápisu ochranné známky Společenství BUSTEC
   Výrok rozsudku

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


title: Věc C-545/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. května 2013 — Evropská komise v. Kyperská republika

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/59

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. května 2013 — Evropská komise v. Kyperská republika
   (Věc C-545/12) (1)

   2013/C 225/127
   Jednací jazyk: řečtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 32, 2.2.2013.


title: Věc C-521/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. října 2011 — Amazon.com International Sales Inc. a další v. Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. října 2011 — Amazon.com International Sales Inc. a další v. Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH
      (Věc C-521/11)
      (2012/C 25/46)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Amazon.com International Sales Inc., Amazon EU Sàrl, Amazon.de GmbH, Amazon.com GmbH, v likvidaci, Amazon Logistik GmbH

         Žalovaná: Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Jde o „spravedlivou odměnu“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES, pokud

                              a)

                              oprávněné osoby ve smyslu článku 2 směrnice 2001/29/ES mají nárok na přiměřenou odměnu, který mohou uplatnit pouze prostřednictvím organizace pro kolektivní správu práv proti tomu, kdo v tuzemsku jako první v rámci podnikatelské činnosti za úplatu uvede do oběhu nosič způsobilý k rozmnožování jejich děl,

                              b)

                              tento nárok nezávisí na tom, zda k uvedení do oběhu dochází ve vztahu ke zprostředkujícím obchodníkům, k fyzickým nebo právnickým osobám k užití pro jiné než soukromé účely, anebo ve vztahu k fyzickým osobám k užití pro soukromé účely,

                              c)

                              avšak ten, kdo nosič užívá k rozmnožování na základě souhlasu oprávněného nebo jej před prodejem konečnému spotřebiteli znovu vyveze, má vůči organizaci pro kolektivní správu práv nárok na vrácení odměny?

                  2)

                  Bude-li na první otázku odpovězeno záporně:

                              2.1.

                              Šlo by o „spravedlivou odměnu“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES, pokud nárok označený v otázce 1 (a) existuje pouze v případě uvedení do oběhu fyzickým osobám, které užívají nosiče k rozmnožování pro soukromé účely?

                              2.2.

                              Bude-li na otázku 2.1 odpovězeno kladně:
                              Je třeba v případě uvedení do oběhu fyzickým osobám vycházet z domněnky, že nosiče budou používat k rozmnožování pro soukromé účely, dokud se neprokáže opak?

                  3)

                  Bude-li na otázku 1 nebo na otázku 2.1 odpovězeno kladně:
                  Vyplývá z článku 5 směrnice 2001/29/ES nebo z jiných ustanovení práva Unie, že nárok na poskytnutí spravedlivé odměny, který musí uplatnit organizace pro kolektivní správu práv, neexistuje, pokud je organizace pro kolektivní správu práv zákonem zavázána nevyplatit polovinu výtěžku oprávněným příjemcům, nýbrž ji věnovat sociálním a kulturním zařízením?

                  4)

                  Bude-li na otázku 1 nebo otázku 2.1 odpovězeno kladně:
                  Brání čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES nebo jiné ustanovení práva Unie vzniku nároku na poskytnutí spravedlivé odměny, který musí uplatnit organizace pro kolektivní správu práv, pokud již v jiném členském státě — i když možná na právním základě, který je v rozporu s právem Unie — byla zaplacena přiměřená odměna za uvedení nosiče do oběhu?


title: Věc C-508/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 13. listopadu 2014 – Český telekomunikační úřad v. T-Mobile Czech Republic a.s. a Vodafone Czech Republic a.s.

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 13. listopadu 2014 – Český telekomunikační úřad v. T-Mobile Czech Republic a.s. a Vodafone Czech Republic a.s.
   (Věc C-508/14)
   (2015/C 056/05)
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatel: Český telekomunikační úřad

      Odpůrkyně: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

      Další účastnice: O2 Czech Republic a.s. (do 20. června 2014 nazývána Telefónica Czech Republic, a.s.), UPC Česká republika, s.r.o.

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba články 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2002/22/ES (1), o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, ze dne 7. 3. 2002 (dále jen „Směrnice“), vykládat v tom smyslu, že zde zakotvený institut „čistých nákladů“ na poskytování této služby brání tomu, aby do ceny zjištěných čistých nákladů této služby byl zahrnut i „přiměřený zisk“ jejího poskytovatele?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, mají tato ustanovení Směrnice (čl. 12 a 13) přímý účinek?

               3)

               Mají-li články 12 a 13 Směrnice přímý účinek, lze se tohoto účinku dovolávat vůči obchodní společnosti, v níž členský stát drží (kontroluje) 51 % akcií – zde společnost O2 Czech Republic a.s. (jde o „státní entitu“), či nikoliv?

               4)

               V případě kladných odpovědí na otázky 1 až 3, lze Směrnici aplikovat i na vztahy vzniklé v období předcházejícím přistoupení České republiky k Evropské unii (od 1. 1. 2004 do 30. 4. 2004)?

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.


title: Věc T-270/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2010 — PVS v. OHIM — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství medidata — Starší národní slovní ochranná známka MeDiTA — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Podobnost služeb — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2010 — PVS v. OHIM — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata)
   (Věc T-270/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství medidata - Starší národní slovní ochranná známka MeDiTA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
   2010/C 317/56
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupce: F. Lindberg, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH (Düsseldorf, Německo) (zástupce: T. Schulte-Beckhausen, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. května 2009 (věc R 1724/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH a PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc C-228/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd v. Euroview Sport Ltd

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/25

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd v. Euroview Sport Ltd
   (Věc C-228/10) (1)

   2012/C 73/43
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Věc C-473/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bezirksgericht Linz (Rakousko) dne 7. září 2015 – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR v. Eugen Adelsmayr

text:
               7.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 406/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bezirksgericht Linz (Rakousko) dne 7. září 2015 – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR v. Eugen Adelsmayr
   (Věc C-473/15)
   (2015/C 406/16)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bezirksgericht Linz

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR

      Žalovaný: Eugen Adelsmayr

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být zákaz diskriminace zakotvený v článku 18 SFEU vykládán v tom smyslu, že v případě, že členský stát ve svém právním řádu zakotvil takové ustanovení, jako je čl. 16 odst. 2 německého Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Základní zákon pro Spolkovou republiku Německo), který stanoví zákaz vydávání vlastních státních příslušníků třetím státům, musí být toto ustanovení použito i na státní příslušníky jiných členských států, kteří se zdržují v dotyčném členském státě?

               2)

               Musí být čl. 19 odst. 2, jakož i článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že členský stát Evropské unie musí zamítnout žádost třetího státu o vydání, která se týká občana Unie, který se zdržuje na území tohoto členského státu, pokud není trestní řízení spolu s rozsudkem vydaným ve třetím státu v nepřítomnosti, o které se žádost o vydání opírá, slučitelné s minimálními standardy mezinárodního práva a dohodnutými zásadami veřejného pořádku Unie („ordre public“), jakož i zásadou spravedlivého procesu?

               3)

               Musí být konečně zásada „ne bis in idem“ zakotvená v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie a chráněná judikaturou Soudního dvora vykládána v tom smyslu, že v případě prvního odsouzení ve třetím státě a následného zastavení řízení v členském státě Evropské unie pro nedostatek skutečného důvodu dalšího stíhání vzniká překážka pro další stíhání třetím státem?

               4)

               Musí být, v případě kladné odpovědi na některou ze tří výše uvedených otázek, zejména článek 6 Listiny základních práv Evropské unie („právo na svobodu“) vykládán v tom smyslu, že občan Unie nesmí být – v případě žádosti třetího státu o jeho vydání – rovněž vzat do extradiční vazby?


title: Věc T-106/05: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 – Evropaïki Dynamiki v. Komise ( Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení na technickou podporu směřující k vylepšení technologického informačního a komunikačního systému Národního statistického úřadu Turecké republiky — Odmítnutí přihlášky — Lhůta — Potvrzující akt — Nepřípustnost )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/57

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 – Evropaïki Dynamiki v. Komise
   (Věc T-106/05) (1)

   („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení na technickou podporu směřující k vylepšení technologického informačního a komunikačního systému Národního statistického úřadu Turecké republiky - Odmítnutí přihlášky - Lhůta - Potvrzující akt - Nepřípustnost“)
   (2006/C 326/124)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Tufvesson a K. Kańska, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak žádost o zrušení rozhodnutí Komise o nezařazení přihlášky žalobkyně na zkrácený seznam v rámci zadávacího řízení na poskytnutí technické podpory směřující k vylepšení technologického informačního a komunikačního systému Národního statistického úřadu Turecké republiky a jednak žádost o zrušení rozhodnutí zamítajících žádost žalobkyně o zpětvzetí rozhodnutí o nezařazení její přihlášky.
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


title: Věc T-555/14: Usnesení Tribunálu ze dne 23. září 2015 – Estonsko v. Komise „Rybolov — Investice do rybářských plavidel prováděné Estonskem — Rozhodnutí pozastavit průběžné platby — Zrušení rozhodnutí — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/29

         Usnesení Tribunálu ze dne 23. září 2015 – Estonsko v. Komise
   (Věc T-555/14) (1)

   („Rybolov - Investice do rybářských plavidel prováděné Estonskem - Rozhodnutí pozastavit průběžné platby - Zrušení rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 381/32)
   Jednací jazyk: estonština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Estonská republika (zástupci: N. Grünberg a K. Kraavi Käerdi, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Randvere a K. Walkerová, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 3271 final ze dne 14. května 2014, týkajícího se pozastavení průběžných plateb z Evropského rybářského fondu ve prospěch Estonska v rámci operačního podpůrného programu za období 2007 až 2013.

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není důvodné rozhodnout.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. března 2005 ve věci C-160/03: Španělské království proti Eurojustu (Žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES — Žaloba podaná členským státem, směřující proti výzvám k podání žádostí o místa dočasných zaměstnanců, vydaných Eurojustem — Nedostatek pravomoci Soudního dvora — Nepřípustnost)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 15. března 2005
   ve věci C-160/03: Španělské království proti Eurojustu (1)

   (Žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES - Žaloba podaná členským státem, směřující proti výzvám k podání žádostí o místa dočasných zaměstnanců, vydaných Eurojustem - Nedostatek pravomoci Soudního dvora - Nepřípustnost)
   (2005/C 132/12)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-160/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES podaná dne 8. dubna 2003, Španělské království (zmocněnkyně: L. Fraguas Gadea), podporované Finskou republikou (zmocněnkyně: T. Pynnä) proti Eurojustu (advokáti: J. Rivas de Andrés a D. O'Keeffe), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (zpravodaj) a A. Borg Barthet, předsedové senátu, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász, G. Arestis, M. Ilešič a J. Malenovský, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, zástupce vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 15. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba je nepřípustná.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Finská republika ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 146, 21.06.2003.


title: Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unieÚř. věst. C 45, 19.2.2005

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/42

         (2005/C 57/72)
   Poslední publikace Soudního dvora v
         Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 45, 19.2.2005

   Dřívější publikace

      Úř. věst. C 31, 5.2.2005

      Úř. věst. C 19, 22.1.2005

      Úř. věst. C 6, 8.1.2005

      Úř. věst. C 314, 18.12.2004

      Úř. věst. C 300, 4.12.2004

      Úř. věst. C 273, 6.11.2004

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Věc T-30/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Prym a Prym Consumer v. Komise ( Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh s galanterií (jehly) — Rozdělení výrobkových trhů — Rozdělení zeměpisného trhu — Pokuta — Pokyny o metodě stanovování pokut — Povinnost odůvodnění — Závažnost a délka trvání protiprávního jednání — Sdělení o spolupráci )

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/29

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Prym a Prym Consumer v. Komise
   (Věc T-30/05) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s galanterií (jehly) - Rozdělení výrobkových trhů - Rozdělení zeměpisného trhu - Pokuta - Pokyny o metodě stanovování pokut - Povinnost odůvodnění - Závažnost a délka trvání protiprávního jednání - Sdělení o spolupráci“)
   (2007/C 247/46)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Wiliam Prym GmbH & Co. KG (Stolberg, Německo) a Prym Consumer GmbH & Co. KG (Stolberg) (zástupce: H. Meyer-Lindemann, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
   Předmět
   Žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise K(2004) 4221 konečné ze dne 26. října 2004 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/F-1/38.338 – PO/Jehly) v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyň, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení výše pokuty uložené žalobkyním.
   Výrok

               1)

               Pokuta uložená William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH & Co. KG článkem 2 rozhodnutí Komise K (2004) 4221 konečné ze dne 26. října 2004 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/F-1/38.338 – PO/Jehly) se stanoví ve výši 27 milionů eur.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               William Prym a Prym Consumer ponesou 90 % vlastních nákladů řízení a nahradí 90 % nákladů řízení vynaložených Komisí. Posledně uvedená ponese 10 % vlastních nákladů řízení a nahradí 10 % nákladů řízení vynaložených William Prym a Prym Consumer.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


title: Věc T-381/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – Borrajo Canelo v. OHIM – Tecnoazúcar (PALMA MULATA) „Ochranná známka Společenství — Řízení o zrušení — Slovní ochranné známka Společenství PALMA MULATA — Skutečné užívání — Článek 15 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 — Podoba, která se liší v jednotlivostech neměnících rozlišovací způsobilost“

text:
               28.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – Borrajo Canelo v. OHIM – Tecnoazúcar (PALMA MULATA)
   (Věc T-381/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Slovní ochranné známka Společenství PALMA MULATA - Skutečné užívání - Článek 15 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Podoba, která se liší v jednotlivostech neměnících rozlišovací způsobilost“)
   2014/C 129/25
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Ana Borrajo Canelo (Madrid, Španělsko), Carlos Borrajo Canelo (Madrid) a Luis Borrajo Canelo (Madrid) (zástupce: A. Gómez López, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Tecnoazúcar (Havana, Kuba) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. května 2012 (věc R 2265/2010-2) týkajícímu se řízení o neplatnosti mezi Anou Borrajo Canelo, Carlosem Borrajo Canelem a Luisem Borrajo Canelem na jedné straně a společností Tecnoazúcar na straně druhé.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Aně Borrajo Canelo, Carlosi Borrajo Canelovi a Luisi Borrajo Canelovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 343, 10. 11. 2012.


title: Věc C-251/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 2. května 2016 – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston v. T. G. Brosman

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 2. května 2016 – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston v. T. G. Brosman
   (Věc C-251/16)
   (2016/C 243/24)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston

      Odpůrce: T. G. Brosman

      Předběžné otázky

               1)

               Má zásada zneužití práv vyjádřená v rozsudku Soudního dvora Halifax jako zásada použitelná v oblasti DPH, přímé účinky vůči jednotlivcům při neexistenci vnitrostátního aktu, ať už legislativního nebo soudního, provádějícího uvedenou zásadu, a to za takových okolností, jaké jsou dotčeny v projednávané věci, kdy by taková změna kvalifikace plnění předcházejících prodeji a plnění v rámci prodeje (společně označovaných jako „plnění navrhovatelů“), jakou navrhují Commissioners, vedla ke vzniku povinnosti navrhovatelů odvést DPH, přičemž taková povinnost při řádném výkladu vnitrostátních ustanovení platných v době rozhodné pro plnění navrhovatelů ve skutečnosti nevznikla?

               2)

               V případě, že bude první otázka zodpovězena v tom smyslu, že zásada zneužití práv má přímé účinky vůči jednotlivcům, a to i při neexistenci vnitrostátního aktu, ať už legislativního nebo soudního, provádějícího uvedenou zásadu, byla daná zásada dostatečně jasná a přesná, aby ji bylo možné použít na plnění navrhovatelů, která byla uskutečněna před vydáním rozsudku Soudního dvora Halifax, a to zejména s ohledem na zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimního očekávání navrhovatelů?

               3)

               Použije-li se zásada zneužití práv na plnění navrhovatelů v tom smyslu, že je třeba změnit jejich kvalifikaci:

                           a)

                           jaký je právní mechanismus vyměření a výběru DPH splatné z plnění navrhovatelů v případě, kdy podle vnitrostátního práva není DPH splatná, nelze ji vyměřit ani vybrat, a

                           b)

                           jak mají vnitrostátní soudy takovou povinnost uložit?

               4)

               Má vnitrostátní soud při určení, zda bylo hlavním účelem plnění navrhovatelů získat daňové zvýhodnění, vzít v úvahu samostatně plnění předcházející prodeji (jež byla podle skutkových zjištění uskutečněna pouze z daňových důvodů) nebo je třeba zvážit účel plnění navrhovatelů jako celek?

               5)

               Je třeba čl. 4 odst. 9 zákona o DPH považovat za vnitrostátní právní předpis provádějící šestou směrnice (1) i přesto, že je neslučitelný s ustanovením, které je uvedeno v čl. 4 odst. 3 šesté směrnice, při jehož řádném použití by navrhovatelé byli ve vztahu k plnění předcházejícímu prvnímu obydlení daných nemovitostí považováni za osoby povinné k dani, nehledě na to, že došlo k dřívější dispozici podléhající dani?

               6)

               Je-li čl. 4 odst. 9 zákona o DPH neslučitelný se šestou směrnicí, dopouštějí se navrhovatelé tím, že se dovolávají daného odstavce, zneužití práv v rozporu se zásadami vyjádřenými v rozsudku Soudního dvora Halifax?

               7)

               Podpůrně, není-li čl. 4 odst. 9 zákona o DPH neslučitelný se šestou směrnicí, získali navrhovatelé daňové zvýhodnění, které je v rozporu s účelem směrnice nebo jejím článkem 4?

               8)

               Použije se zásada zneužití práv vyjádřená v rozsudku Soudního dvora Halifax na dotčená plnění i v případě, že čl. 4 odst. 9 zákona o DPH nelze považovat za ustanovení provádějící šestou směrnici, a to na základě kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku Halifax?

      (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
   (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)


title: Věc T-28/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh letecké nákladní dopravy — Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) — Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij v. Komise
   (Věc T-28/11) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh letecké nákladní dopravy - Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) - Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2016/C 048/34)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amstelveen, Nizozemsko) (zástupce: M. Smeets, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë, N. von Lingen a C. Giolito, poté S. Noë, C. Giolito a A. Dawes, zmocněnci, ve spolupráci s B. Dohertym, barrister)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně na snížení pokuty uložené žalobkyni.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Koninklijke Luchtvaart Maatschappij.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc C-185/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) dne  14. dubna 2006  – The Queen, na žádost British Telecommunications plc v. Commissioners for HM Revenue and Customes

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) dne 14. dubna 2006 – The Queen, na žádost British Telecommunications plc v. Commissioners for HM Revenue and Customes
   (Věc C-185/06)
   (2006/C 154/20)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales).
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: British Telecommunications plc.

      Žalovaný: Commissioners for HM Revenue and Customes
   Předběžné otázky

               1.

               Použije se právo na vrácení nesprávně uložených částek daňovými orgány přiznané právem Společenství, na které odkazuje Soudní dvůr v bodě 84 rozsudku Metallgesellschaft v. CIR (spojené věci C-397/98 a C-410/98), také na vrácení částek zaplacených dobrovolně daňovým poplatníkem daňovému orgánu omylem (kde daňový orgán nepřispěl k tomuto omylu a neměl důvod tento omyl předpokládat), nebo je to věcí vnitrostátního práva?

               2.

               Pokud právo Společenství přiznává právo na vrácení takových částek za takových okolností zakládá také právo na úrok z vrácených částek nebo je to věcí vnitrostátního práva, jak je uvedeno v bodě 86 rozsudku Soudního dvora v Metallgesellschaft?

               3.

               Pokud právo Společenství přiznává právo na úrok z těchto vrácených částek za takových okolností, jedná se o právo na jednoduchý nebo složený úrok?


title: Věc T-116/09: Žaloba podaná dne 24. března 2009 — Whirlpool Europe v. Komise

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/42

         Žaloba podaná dne 24. března 2009 — Whirlpool Europe v. Komise
   (Věc T-116/09)
   2009/C 113/85
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Whirlpool Europe BV (Breda, Nizozemsko) (zástupce: F. Tuytschaever, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu z důvodu, že jedna nebo několik z (kumulativních) podmínek pokynů Společenství týkajících se státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích nejsou splněny nebo, že v každém případě Komise právně dostačujícím způsobem neověřila, zda je každá z těchto podmínek splněna;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí v plném rozsahu z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění stanovené článkem 253 ES;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí Komise K(2008) v konečném znění ze dne 21. října 2008, kterým byla podpora na restrukturalizaci, kterou měly zaplatit francouzské orgány společnosti FagorBrandt, prohlášena za slučitelnou se společným trhem a kterým byla tato podpora podřízena řadě podmínek [C 44/2007 (ex N 460/2007)]. Žalobkyně je společností konkurující společnosti, která získala podporu a účastnila se vyšetřovacího řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí.
   Žalobní důvody a hlavní argumenty, které žalobkyně uplatňuje, jsou stejné nebo podobné jako jsou žalobní důvody a hlavní argumenty uplatněné ve věci T-115/09 Electrolux v. Komise.


title: Věc T-574/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. září 2016 – Kozmetika Afrodita v. EUIPO – Núñez Martín a Machado Montesinos (KOZMeTIKA AFRODITA) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie KOZMeTIKA AFRODITA — Starší národní slovní ochranná známka EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL a starší národní obrazová ochranná známka AFRODITA MYSTIC MUSK OIL — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/43

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. září 2016 – Kozmetika Afrodita v. EUIPO – Núñez Martín a Machado Montesinos (KOZMeTIKA AFRODITA)
   (Věc T-574/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie KOZMeTIKA AFRODITA - Starší národní slovní ochranná známka EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL a starší národní obrazová ochranná známka AFRODITA MYSTIC MUSK OIL - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 419/56)
   Jednací jazyk: slovinština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovinsko) (zástupce: B. Grešak, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Rajh, zmocněnec)

      Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO: Pedro Núñez Martín (Madrid, Španělsko) a Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. července 2015 (věc R 2577/2014-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi P. Núñez Martínem a C.G. Machado Montesinos na straně jedné a společností Kozmetika Afrodita na straně druhé.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Kozmetika Afrodita d.o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 406, 7. 12. 2015.


title: Věc C-117/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 4. března 2011 — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 4. března 2011 — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-117/11)
   2011/C 145/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd

      Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předběžné otázky

               1)

               Jaké konkrétní faktory musí předkládající soud zohlednit při rozhodování, zda za okolností, jaké nastaly v projednávané věci, poskytuje osoba povinná k dani jediné zdanitelné plnění parkovacích služeb nebo dvě samostatná plnění, jedno spočívající v parkování a jedno spočívající v přepravě cestujících?
               Zejména:

                           a)

                           Vztahuje se na tento případ odůvodnění, jež Soudní dvůr přijal ve věci Card Protection Plan, C-349/96, a věci Levob, C-41/04? Především, je možné považovat dotčené přepravní služby za podpůrné vůči parkovacím službám nebo za služby s těmito parkovacími službami tak úzce spojené, že objektivně tvoří jediné nerozdělitelné hospodářské plnění, jehož rozdělení by bylo umělé?

                           b)

                           Jak by měl při posuzování otázky 1a) předkládající soud zohlednit náklady na poskytování přepravních služeb vůči nákladům na služby parkovací v souladu s body 24 — 26 rozsudku Soudního dvora Madgett and Baldwin, spojené věci C-308/96 a C-94/97, při posuzování, zda jsou přepravní služby podpůrné ke službám parkovacím?

                           c)

                           Měl by s přihlédnutím k rozsudku Soudního dvora ve věci Tellmer, C-572/07, zejména k bodům 21 — 24, předkládající soud při zodpovídání otázky 1a) vzít v úvahu skutečnost, že prvek plnění spočívající v přepravě by mohl být (avšak ve skutečnosti není) poskytován řadou způsobů (například osoba povinná k dani by tyto přepravní služby mohla poskytovat za využití třetí strany jakožto poskytovatele, která osobě povinné k dani vystavuje faktury, nebo by mohla využít třetí strany jakožto poskytovatele, který uzavře smlouvu přímo se zákazníkem a samostatně účtuje přepravní služby), a do jaké míry (pokud vůbec) je relevantní, zda smlouva zákazníkovi přiznává či nepřiznává právo volby mezi různými způsoby, kterými by prvek dopravy mohl být poskytován?

               2)

               Jakým způsobem by měl předkládající soud při rozhodování o existenci jediného nerozdělitelného hospodářského plnění v rámci odpovědi na otázku 1a vzít v úvahu zásadu daňové neutrality?
               Zejména:

                           a)

                           Závisí odpověď na tom, zda osoba povinná k dani poskytuje rovněž parkovací služby nebo přepravní služby nezávisle jiným skupinám zákazníků?

                           b)

                           Závisí odpověď na tom, jak je ve vnitrostátním právu nakládáno s přepravními službami na letiště a z letiště, které nejsou poskytovány provozovateli parkovacích služeb?

                           c)

                           Závisí odpověď na tom, zda je s jinými případy poskytování parkovacích a přepravních služeb (nezahrnujících přepravu na letiště a z letiště) osobami povinnými k dani podle vnitrostátního práva zacházeno jako se dvěma samostatnými plněními, z nichž jedno je zdanitelné standardní sazbou daně a druhé nulovou sazbou daně?

                           d)

                           Závisí odpověď na tom, zda osoba povinná k dani může prokázat, že služby, jež poskytuje, jsou konkurenční k jiným podobným službám, jež zahrnují prvek parkování i přepravy, ať ho poskytuje tentýž poskytovatel nebo dva samostatní poskytovatelé? Zejména, závisí odpověď na tom, zda osoba povinná k dani může prokázat, že spotřebitelé, kteří mají v úmyslu využít své vozidlo k vykonání části cesty na letiště, mohou využít parkování a přepravu na letiště u individuálních a samostatných poskytovatelů, například zaparkováním v blízkosti železniční stanice a přepravou vlakem z tohoto místa na letiště nebo zaparkováním v blízkosti letiště s jiným druhem veřejné dopravy na letiště?

                           e)

                           Jakým způsobem má předkládající soud zohlednit závěry, k nimž dospěl Soudní dvůr ve věci Komise v. Francie, C-94/09, pokud jde o zásadu daňové neutrality a přepravní služby v této věci?

               3)

               Brání právo Společenství, a zejména zásada daňové neutrality, ustanovení vnitrostátního práva, které vylučuje uplatnění nulové sazby DPH na přepravní služby mezi letištěm a parkovištěm, pokud se v případě osoby poskytující prvek přepravy a osoby poskytující prvek parkování vozidla jedná o tutéž osobu nebo o osoby spojené?


title: Věc T-529/13: Žaloba podaná dne 27. září 2013 — Izsák a Dabis v. Komise

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/21

         Žaloba podaná dne 27. září 2013 — Izsák a Dabis v. Komise
   (Věc T-529/13)
   2014/C 24/38
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Balázs-Árpád Izsák (Târgu Mureș, Rumunsko) a Attila Dabis (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: J. Tordáné Petneházy, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2013) 4975 final ze dne 25. července 2013, jímž byla odmítnuta žádost o registraci evropské občanské iniciativy s názvem „Politika soudržnosti pro rovnost regionů a udržení regionálních kultur“;

               —

               uložil Komisi povinnost zaregistrovat výše uvedenou iniciativu a přijmout veškerá právem vyžadovaná opatření;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci následující žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 211/2011 (1)

               V rámci prvního žalobního důvodu tvrdí žalobci, že jejich občanská iniciativa splňuje veškeré podmínky vyžadované pro její registraci. Žalobci také považují tvrzení Komise, že předložená občanská iniciativa zjevně spadá mimo rámec pravomocí Komise na předložení návrhu právního aktu Unie pro účely provedení Smluv, za neopodstatněné. Podle žalobců spadá návrh uvedený v iniciativě do pravomocí v oblasti uvedené v čl. 4 odst. 2 písm. c) SFEU (hospodářská, sociální a územní soudržnost).

               2)

               Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 174 třetího pododstavce SFEU
               V rámci tohoto žalobního důvodu uvádějí žalobci, že výčet znevýhodnění podle čl. 174 třetího pododstavce SFEU, na jejichž základě musí být některému regionu věnována zvláštní pozornost, není taxativní (úplný), jak tvrdí Komise, nýbrž demonstrativní (neúplný, příkladmý).

               3)

               Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení článku 174 SFEU a nařízení (ES) č. 1059/2003 (2)

               Žalobci se rovněž domnívají, že regiony s charakteristickými národnostními, etnickými, kulturními, náboženskými či jazykovými rysy v každém případě spadají do kategorie „dotyčných regionů“, na něž se podle článku 174 SFEU vztahuje unijní politika soudržnosti, neboť podle sekundárního unijního práva představuje kultura důležitý aspekt územní, sociální a hospodářské soudržnosti. Potvrzuje to podle nich jak čl. 3 odst. 5 nařízení č. 1059/2003, tak i bod 10 odůvodnění téhož nařízení.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 nařízení č. 211/2011 a článku 167 SFEU
               Žalobci namítají, že organizátoři nemusí uvádět právní základ pro návrh právního aktu, jak tvrdí Komise, ale v souladu s čl. 4 odst. 1 nařízení č. 211/2011 musí uvést ustanovení Smluv, která podle nich mají souvislost s navrhovanou činností. Podle článku 167 SFEU navíc Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost.

               5)

               Pátý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 19 odst. 1 SFEU
               Opodstatnění nemá podle žalobců tvrzení Komise, uvedené v napadeném rozhodnutí, že unijní orgány mají sice povinnost chránit bohatství kulturní a jazykové rozmanitosti Unie a nediskriminovat menšiny, avšak žádné z těchto ustanovení nepředstavuje právní základ pro jakoukoli akci ze strany těchto orgánů. Žalobci konkrétně uvádějí, že toto tvrzení je v rozporu s čl. 19 odst. 1 SFEU.

               6)

               Šestý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 174 druhého pododstavce SFEU
               Podle žalobců chápe Komise iniciativu nesprávně, když tvrdí, že se nelze domnívat, že by zlepšení postavení menšin přispělo ke snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a ke snížení zaostalosti některých regionů ve smyslu čl. 174 druhého pododstavce SFEU. Žalobci tvrdí, že organizátoři nenavrhovali zlepšení postavení národnostních menšin, nýbrž zabránit tomu, aby unijní politika soudržnosti sloužila k odstraňování či k oslabování národnostních, jazykových a kulturních charakteristik těchto regionů a aby se unijní hospodářské nástroje a cíle staly, byť i nepřímo, nástroji protimenšinových politik.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (Úř. věst. L 65, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1059/2003 ze dne 26. května 2003 o zavedení společné klasifikace územních statistických jednotek (NUTS) (Úř. věst. L 154, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 196).


title: Věc C-315/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 29. června 2012 — Metro Cash & Carry Danmark ApS v. Skatteministeriet

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 29. června 2012 — Metro Cash & Carry Danmark ApS v. Skatteministeriet
   (Věc C-315/12)
   2012/C 258/20
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba směrnici 92/12 (1) a nařízení č. 3649/92 (2) vykládat v tom smyslu, že živnostník v členském státě, který za okolností, jako jsou okolnosti původního řízení, prodává výrobky podléhající spotřební dani, které byly v tomto členském státě propuštěny pro domácí spotřebu a které jsou v obchodním sídle prodejce předány kupujícímu, který má sídlo v jiném členském státě, aniž by prodejce pomáhal při dopravě nebo organizaci dopravy, musí ověřit (i) zda nákup výrobků podléhajících dani probíhá za účelem jeho dovozu do jiného členského státu a (ii) zda takový dovoz probíhá k soukromému nebo obchodnímu použití?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, musí živnostník při prodeji výrobků podléhajících dani, za okolností existujících v původním řízení, při ověřování uplatňovat pravidla domněnky o úmyslech kupujícího, pokud jde o zakoupené výrobky?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je třeba směrnici 92/12 a nařízení č. 3649/92 vykládat v tom smyslu, že prodejce, jak je popsán v první otázce, musí odmítnout vyhovět přání kupujícího zakoupit výrobky podléhající spotřební dani, pokud kupující nenabídne předat mu první vyhotovení zjednodušeného průvodního dokladu uvedeného v článku 4 nařízení č. 3649/92, pokud je koupí zamýšleno obchodní použití výrobků podléhajících spotřební dani v domovském státě kupujícího? Odpověď na tuto otázku je rovněž potřebná v případě nutnosti uplatnění pravidel domněnky, jak je uvedeno v druhé otázce.

               4)

               Mají vstup směrnice 2008/118 (3) v platnost a zrušení směrnice 92/12 za následek změnu právní situace, pokud jde o důsledky směrnice 92/12, pro odpovědi na první až třetí otázku?

               5)

               Je třeba obrat „výrobky nabyté jednotlivci pro jejich soukromé použití“ v článku 8 směrnice 92/12 a v čl. 32 odst. 1 směrnice 2008/118 vykládat v tom smyslu, že se za okolností existujících v původním řízení vztahuje nebo může vztahovat na nákup výrobků podléhajících spotřební dani? V případě záporné odpovědi na tuto otázku, spadá pak nákup pod právní úpravu článku 7 směrnice 92/12 nebo článku 33 směrnice 2008/118?

      (1)  Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179)

      (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v odesílajícím členském státě, uvnitř Společenství (Úř. věst. L 369, s. 17; Zvl. vyd. 09/01, s. 216)

      (3)  Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, s. 12).


title: Věc T-776/14: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2014 – Red Lemon v. OHIM – Lidl Stiftung (ABTRONICX2)

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/55

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2014 – Red Lemon v. OHIM – Lidl Stiftung (ABTRONICX2)
   (Věc T-776/14)
   (2015/C 046/71)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Red Lemon Inc. (Hong Kong, Čína) (zástupci: T. Wieland a S. Müller, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „ABTRONICX2“ – přihláška č. 8 5 34  943

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. září 2014 ve věci R 2078/2013-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a zamítl námitky;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-570/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Laverana v. OHIM (BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG) „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               26.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 354/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Laverana v. OHIM (BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG)
   (Věc T-570/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 354/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Německo) (zástupci: J. Wachinger, M. Zöbisch a D. Chatterjee, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. května 2014 (věc R 124/2014-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Laverana GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 361, 13. 10. 2014.


title: Věc T-273/04: Žaloba podaná dne 7. července 2004 Brandt Industries proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/23

         Žaloba podaná dne 7. července 2004 Brandt Industries proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-273/04)
   (2004/C 251/42)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Brandt Industries, se sídlem v Rueil-Malmaison (Francie), zastoupenou Nielsem Dejeanem a Christophem Delrieuem, advokáty.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 16. prosince 2003 o režimu podpor prováděných Francií v případě převzetí podniku v nesnázích z důvodu nedostatečného odůvodnění ve smyslu článku 253 Smlouvy o ES a porušení článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 (1) ze dne 22. března 1999,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Rozhodnutím ze dne 16. prosince 2003 Komise shledala, že režim stanovený v článku 44f francouzského Code Géneral des Impôts (Všeobecný daňový zákoník) představoval státní podporu neslučitelnou se společným trhem, s výhradou podpor de minimis a podpor, které jsou v souladu s obecnými směry týkajícími se podpor s regionálním účelem nebo s pravidly osvobození týkajícími se malých a středních podniků. Nařídila Francii odnětí udělených podpor.
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise. Uplatňuje, že rozhodnutí musí být zrušeno z důvodu nedostatečného odůvodnění vzhledem k požadavkům článku 253 Smlouvy o ES. V rozhodnutí Komise sama uznala, že neměla k dispozici konkrétní údaje týkající se podniků, které automaticky požívaly režimu upraveného v článku 44f Code Géneral des Impôts.
   Krom toho žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí porušuje článek 14 nařízení (ES) č. 659/1999. Komise nepřihlédla ke skutečnosti, že důsledkem daňových podpor společnostem založeným za účelem převzetí subjektu v nesnázích bylo to, že vedly tyto společnosti k nabídce vyšší ceny aktiv, než by nabídly, pokud by tyto podpory neexistovaly. Následkem toho byly celé podpory nebo jejich části převedeny prostřednictvím navýšení ceny zpětné koupě těchto aktiv věřitelům podniku v nucené správě, takže společnosti založené za účelem převzetí podniku nemohou být považovány za skutečné příjemce celkového množství podpor. Navrácení podpor, které obdržely společnosti založené za účelem převzetí podniku, nepředstavuje nezbytné opatření k znovuobnovení podmínek soutěže, které existovaly před udělením podpor, ale naopak tyto společnosti staví do méně příznivé situace, než ve které by se nacházely v případě, že by podporu nezískaly, což porušuje zásadu dodržování hospodářské soutěže a zásadu proporcionality.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku (88) Smlouvy (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc T-830/14: Žaloba podaná dne 29. prosince 2014 – Farahat v. Rada

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/22

         Žaloba podaná dne 29. prosince 2014 – Farahat v. Rada
   (Věc T-830/14)
   (2015/C 096/28)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mohamed Farahat (Káhira, Egypt) (zástupci: P. Saini, QC, B. Kennelly, Barrister, a N. Sheikh, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2014/730/SZBP ze dne 20. října 2014 (1), kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1105/2014 ze dne 20. října 2014 (2), kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, v němž se vztahují na žalobce;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že nejsou splněny podmínky zápisu na seznam v příloze rozhodnutí a nařízení. Žalobce tvrdí, že:

                           —

                           Rada uplatňuje skutečnost, že žalobce je viceprezidentem odpovědným za finance a správu společnosti Tri-Ocean Energy a že na základě svého postavení odpovídá za činnosti této společnosti, pokud jde o dodávky ropy režimu, a

                           —

                           pro toto tvrzení neexistuje žádný důkaz a Rada žádný důkaz nepředložila.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila žalobcova práva na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu, jelikož napadená opatření byla přijata bez zahrnutí procesních záruk, jež by zajistily, že žalobci bude poskytnuto plné sdělení odůvodnění a záruka, že bude řádně vyslechnut.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada žalobci neposkytla dostatečné odůvodnění pro jeho zapsání do seznamu. Žalobce tvrdí, že důvody nepostačují k tomu, aby mu umožnily bránit se proti tvrzením, jež proti němu byla vznesena nebo aby umožnily soudu přezkoumat zákonnost napadeného rozhodnutí.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila žalobcova základní práva na vlastnictví a na dobrou pověst. Žalobce má za to, že Rada neprokázala, že velmi podstatný zásah do vlastnických práv žalobce je opodstatněný a přiměřený.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila nesprávného posouzení tím, že žalobce zapsala do seznamu. Žalobce tvrdí, že:

                           —

                           neexistují žádné informace nebo důkazy prokazující, že Tri Ocean Energy skutečně podporovala syrský režim,

                           —

                           neexistují žádné informace nebo důkazy naznačující, že žalobce je výlučně na základě své funkce v Tri Ocean Energy odpovědný za údajné činnosti této posledně uvedené společnosti.

      (1)  Prováděcí rozhodnutí Rady 2014/730/SZBP ze dne 20. října 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2014, L 301, s. 36).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1105/2014 ze dne 20. října 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2014, L 301, s. 7).


title: Věc T-422/16: Žaloba podaná dne 29. července 2016 – sheepworld v. EUIPO (Beste Mama)

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/45

         Žaloba podaná dne 29. července 2016 – sheepworld v. EUIPO (Beste Mama)
   (Věc T-422/16)
   (2016/C 343/61)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: sheepworld AG (Ursensollen, Německo) (zástupce: S. von Rüden, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Beste Mama“ – Přihláška č. 14 169 304

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. května 2016, ve věci R 95/2016–4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávanýžalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-193/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2008 Carinou Skareby proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 6. března 2008 ve věci F-46/06, Skareby v. Komise

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2008 Carinou Skareby proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 6. března 2008 ve věci F-46/06, Skareby v. Komise
   (Věc T-193/08 P)
   (2008/C 197/47)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Carina Skareby (Lovaň, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 6. března 2008 ve věci F-46/06;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním žalobkyně na zrušení a náhradu škody u Soudu pro veřejnou službu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svým kasačním opravným prostředkem se žalobkyně domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 6. března 2008 ve věci Skareby v. Komise, F-46/06, který zamítl návrh žalobkyně, kterým se domáhá jednak zrušení jejího posudku o vývoji služebního postupu za rok 2004, a jednak náhrady škody.
   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje dva žalobní důvody vycházející ze zjevně nesprávného posouzení (body 66, 98 a 113 napadeného rozsudku) a zkreslení důkazů (bod 68).


title: Věc T-329/02: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2006 – URS Nederland v. Komise

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/53

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2006 – URS Nederland v. Komise
   (Věc T-329/02) (1)

   (2006/C 224/112)

      Jednací jazyk: nizozemština

   Předseda třetího rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 323, 21.12.2002.