title: Věc C-274/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Rakousko) dne 28. dubna 2021 – EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H. v. Rakouská republika a Bundesbeschaffung GmbH

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Rakousko) dne 28. dubna 2021 – EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H. v. Rakouská republika a Bundesbeschaffung GmbH
      (Věc C-274/21)
      (2021/C 320/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H.

         Odpůrkyně: Rakouská republika, Bundesbeschaffung GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je řízení o nařízení předběžného opatření podle čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 89/665/EHS (1) ve znění směrnice 2014/23/EU (2), které může být podle vnitrostátního rakouského práva vedeno rovněž u Bundesverwaltungsgericht (spolkový správní soud) a jímž může být například dosaženo rovněž dočasného zákazu uzavírání rámcových dohod nebo smluv o dodávkách, sporem v občanské a obchodní věci podle čl. 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (3)? Je takovéto řízení o nařízení předběžného opatření podle výše uvedené otázky přinejmenším občanskou věcí podle čl. 81 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU)? Je řízení o nařízení předběžného opatření podle čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 89/665/EHS ve znění směrnice 2014/23/EU postupem k přijetí předběžných opatření podle článku 35 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech („nařízení č. 1215/2012“)?

                  2.

                  Musí být zásada rovnocennosti s přihlédnutím k ostatním předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že jednotlivci propůjčuje subjektivní práva vůči členskému státu a brání použití takových rakouských vnitrostátních ustanovení, podle nichž soud před zpracováním návrhu na nařízení předběžného opatření, jak stanoví čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 89/665/EHS ve znění směrnice 2014/23/EU, musí zjistit druh zadávacího řízení a (odhadovanou) hodnotu zakázky, jakož i součet samostatně napadnutelných rozhodnutí napadených z určitého zadávacího řízení resp. popřípadě rovněž položky z určitého zadávacího řízení, aby poté případně prostřednictvím soudce předsedajícího příslušnému senátu soudu vydal výzvu k doplnění za účelem úhrady poplatku a aby v případě neuhrazení poplatku před nebo nejpozději současně se zamítnutím návrhu na nařízení předběžného opatření z důvodu nedoplacení poplatku senát soudu příslušný pro návrh na přezkum stanovil soudní poplatek pod sankcí ztráty nároku, jestliže u (ostatních) občanských věcí v Rakousku, jako např. u žalob na náhradu škody nebo na zdržení se z důvodu porušení hospodářské soutěže, nezaplacení poplatků nebrání vyřízení současně podaného návrhu na nařízení předběžného opatření bez ohledu na otázku poplatků za právní ochranu dlužených v jakémkoliv rozsahu, přičemž nezaplacení paušálních poplatků v zásadě nebrání ani vyřízení návrhů na nařízení předběžného opatření podaných k občanským soudům nezávisle na žalobě; a dále pro srovnání v Rakousku nemá neuhrazení poplatků za stížnosti proti správním rozhodnutím nebo poplatků za stížnosti nebo opravné prostředky podané proti rozhodnutím správních soudů k Verfassungsgerichtshof (Ústavní soud) nebo Verwaltungsgerichtshof (správní soudní dvůr) za následek zamítnutí opravného prostředku z důvodu neuhrazení poplatku a nemá například za následek ani to, že by v tomto řízení o stížnosti nebo opravném prostředku mohly být návrhy na přiznání odkladného účinku vyřízeny pouze odmítnutím?

                  2.1.

                  Musí být zásada rovnocennosti s přihlédnutím k ostatním předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že brání použití takových rakouských vnitrostátních ustanovení, podle nichž před vyřízením návrhu na nařízení předběžného opatření, jak stanoví čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 89/665/EHS ve znění směrnice 2014/23/EU, musí předseda senátu jako samosoudce z důvodu nedostatečně uhrazeného paušálního poplatků vydat výzvu k doplnění za účelem úhrady poplatku a tento samosoudce musí návrh na nařízení předběžného opatření v důsledku neuhrazení poplatku odmítnout, jestliže jinak podle Gerichtsgebührengesetz (zákon o soudních poplatcích) u občanskoprávních žalob v Rakousku zásadně nemusí být za návrh na nařízení předběžného opatření podaný společně se žalobou zaplacen kromě poplatku za žalobu v prvním stupni žádný další paušální poplatek a rovněž ani v případě návrhů na přiznání odkladného účinku, které jsou podány společně se stížností proti rozhodnutí k Verwaltungsgericht (správní soud), opravným prostředkem k Verwaltungsgerichtshof (správní soudní dvůr) nebo stížností k Verfassungsgerichtshof (Ústavní soud) a funkčně mají stejný nebo podobný cíl právní ochrany jako je návrh na předběžné opatření, nemusí být uhrazeny žádné samostatné poplatky za tyto akcesorické návrhy na přiznání odkladného účinku?

                  3.

                  Musí být povinnost stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 89/665, ve znění směrnice 2014/24/EU (4), přijímat co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů předběžná opatření směřující k nápravě domnělého protiprávního jednání nebo k zabránění dalšímu poškozování dotčených zájmů, s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že tato povinnost bezodkladného postupu propůjčuje subjektivní právo na bezodkladné rozhodnutí o návrhu na nařízení předběžného opatření a brání použití rakouských vnitrostátních ustanovení, podle nichž soud rovněž u netransparentně provedených zadávacích řízení před vyřízením návrhu na nařízení předběžného opatření, jímž má být zamezeno dalším nákupům zadavatele, musí i bez relevantnosti pro příslušné rozhodnutí zjistit druh zadávacího řízení a (odhadovanou) hodnotu zakázky, jakož i součet rozhodnutí samostatně napadnutelných z určitého zadávacího řízení, které byly nebo mají být napadeny, resp. případně i položky určitého zadávacího řízení, aby podle toho případně soudce předsedající příslušnému senátu soudu vydal výzvu k doplnění za účelem úhrady poplatku a v případě neuhrazení poplatku před nebo nejpozději současně s odmítnutím návrhu na nařízení předběžného opatření z důvodu nedoplacení poplatku senát soudu příslušný pro rozhodnutí o návrhu na přezkum vyměřil navrhovatelce soudní poplatek pod sankcí ztráty nároku?

                  4.

                  Musí být právo na spravedlivý proces před soudem podle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (5) s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládáno v tom smyslu, že propůjčuje subjektivní právo jednotlivci a brání použití rakouských vnitrostátních předpisů, podle nichž soud rovněž u netransparentně provedených zadávacích řízení před vyřízením návrhu na nařízení předběžného opatření, jímž má být zamezeno dalším nákupům zadavatele, musí i bez relevantnosti pro příslušné rozhodnutí zjistit druh zadávacího řízení a (odhadovanou) hodnotu zakázky, jakož i součet napadených samostatně napadnutelných rozhodnutí z určitého zadávacího řízení, resp. případně i položky určitého zadávacího řízení, aby podle toho případně soudce předsedající příslušnému senátu soudu vydal výzvu k doplnění za účelem úhrady poplatku a v případě nezaplacení poplatku před nebo nejpozději současně s odmítnutím návrhu na nařízení předběžného opatření z důvodu nedoplacení poplatku senát soudu příslušný pro rozhodnutí o návrhu na přezkum vyměřil navrhovatelce soudní poplatek pod sankcí ztráty nároku?

                  5.

                  Musí být zásada rovnocennosti s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že propůjčuje subjektivní práva jednotlivci vůči členskému státu a brání použití rakouských vnitrostátních předpisů, podle nichž při nezaplacení paušálního poplatku za návrh na nařízení předběžného opatření ve smyslu směrnice 89/665/EHS v platném znění musí paušální poplatek vyměřit senát Verwaltungsgericht (správní soud) jako soudní orgán (s omezenými možnosti dlužníka poplatku na právní ochranu, které z toho plynou), jestliže jinak jsou poplatky za žalobu, návrh na předběžné opatření a opravné prostředky v občanskoprávním řízení v případě neuhrazení stanoveny výměrem podle Gerichtliches Einbringungsgesetz (zákon o výběru soudních poplatků) a poplatky za opravné prostředky ve správním právu za stížnosti k Verwaltungsgericht (správní soud) resp. k Verfassungsgerichtshof (Ústavní soud) resp. poplatky za opravné prostředky k Verwaltungsgerichtshof (správní soudní dvůr) jsou při jejich neuhrazení zpravidla stanoveny výměrem daňového orgánu (označovaným jako výměr soudního poplatku), proti němuž lze vždy podat opravný prostředek k Verwaltungsgericht (správní soud) a poté opět opravný prostředek k Verwaltungsgerichtshof (správní soudní dvůr) nebo stížnost k Verfassungsgerichtshof (Ústavní soud)?

                  6.

                  Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice 89/665/EHS ve znění směrnice 2014/23/EU s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládán v tom smyslu, že uzavření rámcové dohody pouze s jedním hospodářským subjektem podle čl. 33 odst. 3 směrnice 2014/24/EU je uzavřením smlouvy podle čl. 2a odst. 2 směrnice 89/665/EHS ve znění směrnice 2014/23/EU?

                  6.1.

                  Musí být formulace v čl. 33 odst. 3 směrnice 2014/24/EU: „veřejné zakázky založené na této rámcové dohodě“ vykládána v tom smyslu, že se jedná o zakázku založenou na rámcové dohodě, jestliže zadavatel zadá jednotlivou veřejnou zakázku s výslovným odvoláním na uzavřenou rámcovou dohodu? Nebo musí být citovaná pasáž „veřejné zakázky založené na této rámcové dohodě“ vykládána v tom smyslu, že v případě, že je celková hodnota rámcové dohody ve smyslu rozsudku Soudního dvora Evropské unie ve věci C-216/17 (6), bod 64, již vyčerpána, nejedná se již o veřejnou zakázku zakládající se na původně uzavřené rámcové dohodě?

                  7.

                  Musí být právo na spravedlivý soudní proces podle článku 47 Listiny (Listina základních práv Evropské unie (2012/C 326/02)CS 26.10.2012 Úřední věstník Evropské unie C 326/391) s přihlédnutím k ostatním předpisům unijního práva vykládáno v tom smyslu, že brání použití ustanovení, podle nějž zadavatel jmenovaný ve sporu týkajícím se práva veřejných zakázek musí v řízení o nařízení předběžného opatření poskytnout veškeré nezbytné informace a předložit veškeré nezbytné podklady – přičemž v opačném případě platí možnost rozsudku pro zmeškání k jeho tíži –, jestliže statutární zástupce nebo zaměstnanec tohoto zadavatele, kteří musí tyto informace za zadavatele poskytnout, se poskytnutím informací nebo předložením podkladů dokonce sami vystavují riziku trestního stíhání?

                  8.

                  Musí být povinnost stanovená v čl. 1 odst. 1 směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (89/665/EHS) (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/03, s. 48), ve znění směrnice 2014/24/EU, že přezkum zadávacího řízení musí být proveden především účinně, s ohledem na právo na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že tato ustanovení propůjčují subjektivní práva a brání použití vnitrostátních předpisů, podle nichž přísluší navrhovateli předběžného opatření domáhajícímu se právní ochrany, aby ve svém návrhu na nařízení předběžného opatření uvedl konkrétní zadávací řízení a konkrétní rozhodnutí zadavatele, ačkoliv tento navrhovatel u zadávacího řízení bez uveřejnění zpravidla nebude vědět, kolik netransparentních zadávacích řízení zadavatel uskutečnil a kolik rozhodnutí o zadání veřejné zakázky již bylo v netransparentních zadávacích řízeních přijato?

                  9.

                  Musí být zásada spravedlivého procesu před soudem podle článku 47 Listiny s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že toto ustanovení propůjčuje subjektivní práva a brání použití vnitrostátních předpisů, podle nichž navrhovateli přezkumu domáhajícímu se právní ochrany přísluší, aby ve svém návrhu na nařízení předběžného [opatření] uvedl konkrétní zadávací řízení a konkrétní samostatně napadnutelná a i napadená rozhodnutí zadavatele, ačkoliv tento navrhovatel nemůže v zadávacím řízení bez uveřejnění, které je pro něj netransparentní, zpravidla vědět, kolik netransparentních zadávacích řízení zadavatel uskutečnil a kolik rozhodnutí o zadání veřejné zakázky v netransparentním zadávacím řízení již přijal?

                  10.

                  Musí být zásada spravedlivého procesu před soudem podle článku 47 Listiny s přihlédnutím k dalším předpisům unijního práva vykládána v tom smyslu, že toto ustanovení propůjčuje subjektivní práva a brání použití vnitrostátních přepisů, podle nichž navrhovateli předběžného opatření domáhajícího se právní ochrany přísluší, aby zaplatil paušální poplatek ve výši, kterou nemůže předvídat, protože tento navrhovatel nemůže u zadávacího řízení bez uveřejnění, které je pro něj netransparentní, zpravidla vědět, zda a případně kolik netransparentních zadávacích řízení v jaké odhadované hodnotě zadavatel uskutečnil a kolik samostatně napadnutelných rozhodnutí o zadání veřejné zakázky v netransparentním zadávacím řízení již přijal?

         (1)  Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. 2014, L 94, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).

         (5)  Listina základních práv Evropské unie, Úř. věst. 2012, C 326, s. 391.

         (6)  Rozsudek ze dne 19. prosince 2018, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust et Coopservice, ECLI:EU:C:2018:1034.


title: Věc C-290/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. května 2021 – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM) v. Canal+ Luxembourg Sàrl

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/24

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 5. května 2021 – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM) v. Canal+ Luxembourg Sàrl
      (Věc C-290/21)
      (2021/C 320/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM)

         Žalovaná: Canal+ Luxembourg Sàrl

         Další účastnice: Tele 5 TM-TV GmbH, Österreichische Rundfunksender GmbH & Co. KG, Seven.One Entertainment Group GmbH, ProsiebenSat 1 PULS 4 GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 93/83/EHS o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (1) vykládán v tom smyslu, že nikoli pouze vysílající organizace, nýbrž i poskytoval satelitních balíčků, který se podílí na nedělitelném a jednotném úkonu vysílání, provádí užívání, které v každém případě vyžaduje souhlas, pouze v tom státě, ve kterém jsou programové signály pod kontrolou a odpovědností vysílající organizace vkládány do nepřerušovaného řetězu sdělení vedoucího na družici a z ní dolů na zem, a to s tím důsledkem, že na základě skutečnosti, že se poskytovatel satelitních balíčků podílel na vysílání, nemůže dojít k porušení autorských práv ve státě, v němž je vysílání přijímáno?

                  2.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku:
                  Musí být pojem „sdělení veřejnosti“, který je uveden v čl. 1 odst. 2 písm. a) a c) směrnice Rady 93/83/EHS, jakož i v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (2) vykládán v tom smyslu, že poskytovatel satelitních balíčků, který se jako další subjekt podílí na sdělení veřejnosti pomocí družice, a který podle vlastní představy spojuje do jednoho balíčku vícero kódovaných signálů volně dostupných a placených televizních programů v HD rozlišení různých vysílajících organizací a takto vytvořený samostatný audiovizuální produkt za úplatu nabízí svým zákazníkům, potřebuje zvláštní povolení majitele dotčených práv i ohledně chráněných obsahů volně dostupných televizních programů obsažených v tomto balíčku programů, ačkoli svým zákazníkům v tomto ohledu umožňuje přístup pouze k takovým dílům, která jsou v oblasti, ve které probíhá vysílání, volně přístupná pro kohokoli, i když v horší kvalitě standardního rozlišení?

         (1)  Úř. věst. 1993, L 248, s. 15.

         (2)  Úř. věst. 2001, L 167, s. 10.


title: Věc C-300/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. května 2021 – UI v. Österreichische Post AG

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. května 2021 – UI v. Österreichische Post AG
      (Věc C-300/21)
      (2021/C 320/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: UI

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Österreichische Post AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Vyžaduje přiznání náhrady újmy podle článku 82 nařízení (EU) 2016/679 (1) (GDPR) kromě porušení ustanovení GDPR rovněž, aby žalobce utrpěl újmu, nebo k přiznání náhrady újmy postačuje již porušení ustanovení GDPR jako takové?

                  2.

                  Vztahují se na stanovení výše náhrady újmy kromě zásad efektivity a rovnocennosti další požadavky unijního práva?

                  3.

                  Je s unijním právem slučitelný názor, že podmínkou pro přiznání náhrady nehmotné újmy je, že nastal důsledek nebo následek protiprávního jednání, který má přinejmenším určitou závažnost a překračuje rámec rozhořčení vyvolaného protiprávním jednáním?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).


title: Věc C-310/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. května 2021 Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. března 2021 ve věci T-885/19, Aquind a další v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/26

      Kasační opravný prostředek podaný dne 17. května 2021 Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 5. března 2021 ve věci T-885/19, Aquind a další v. Komise
      (Věc C-310/21 P)
      (2021/C 320/25)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS (zástupci: S. Goldberg, E. White, C. Davis, Solicitors)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Spolková republika Německo, Španělské království, Francouzská republika

         Návrhová žádání

      Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení;

                  —

                  rozhodl, že žaloba v prvním stupni je opodstatněná, a zrušil nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/389 (1) v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek, a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku i řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelky tvrdí, že nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/389 mělo být považováno za konečný akt ke dni, kdy bylo přijato, a nikoli ke dni, kdy vstoupilo v platnost, což bylo podmíněno absencí námitek Parlamentu nebo Rady. Toto nařízení tedy bylo možné napadnout žalobou dokonce před datem jeho zveřejnění. Navrhovatelky mají tudíž za to, že Tribunál nesprávně použil judikaturu Soudního dvora týkající se aktů, které nelze napadnout žalobou.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/389 ze dne 31. října 2019, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013, pokud jde o unijní seznam projektů společného zájmu (Úř. věst. 2020, L 74, s. 1).


title: Věc C-311/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 18. května 2021 – CM v. TimePartner Personalmanagement GmbH

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 18. května 2021 – CM v. TimePartner Personalmanagement GmbH
      (Věc C-311/21)
      (2021/C 320/26)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: CM

         Žalovaná: TimePartner Personalmanagement GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Jak je vymezen pojem „celková ochrana zaměstnanců agentur práce“ uvedený v čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES (1), zejména, zahrnuje více než to, co vnitrostátní a unijní právo závazně stanoví jako ochranu všech zaměstnanců?

                  2.

                  Jaké podmínky a jaká kritéria musí být splněny, aby bylo možno mít za to, že ustanovení týkající se pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání zaměstnanců agentur práce, která se odchylují od zásady rovného zacházení stanovené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/104/ES, byla do kolektivní smlouvy zahrnuta při respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce?

                              a)

                              Týká se přezkum respektování celkové ochrany – abstraktně – pracovních podmínek stanovených v kolektivní smlouvě, která platí pro zaměstnance agentur práce spadající do oblasti působnosti takovéto kolektivní smlouvy, nebo je třeba provést srovnávací posouzení pracovních podmínek stanovených v kolektivní smlouvě a pracovních podmínek, které existují v podniku, do kterého jsou zaměstnanci agentury práce přiděleni (uživatel)?

                              b)

                              Vyžaduje respektování celkové ochrany stanovené v čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES v případě odchýlení se od zásady rovného zacházení, pokud jde o odměnu za práci, aby mezi poskytovatelem a zaměstnancem agentury práce existoval pracovní poměr na dobu neurčitou?

                  3.

                  Musí podmínky a kritéria týkající se respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce ve smyslu čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES sociálním partnerům stanovit vnitrostátní zákonodárce, pokud jim přiznává možnost uzavírat kolektivní smlouvy, které obsahují ustanovení týkající se pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání zaměstnanců agentur práce, která se odchylují od pravidla rovného zacházení, a vnitrostátní systém uzavírání kolektivních smluv stanoví požadavky, na jejichž základě lze očekávat přiměřenou rovnováhu mezi zájmy stran kolektivních smluv (tzv. záruka správnosti kolektivních smluv)?

                  4.

                  V případě kladné odpovědi na třetí otázku:

                              a)

                              Je respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce ve smyslu čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES zajištěno zákonnými ustanoveními, která stejně jako znění Arbeitnehmerüberlassungsgesetz (zákon o dočasném přidělování zaměstnanců) účinné od 1. dubna 2017 stanoví minimální výši mzdy zaměstnanců agentur práce, maximální dobu přidělení k témuž uživateli, časové omezení odchýlení se od zásady rovného zacházení, pokud jde o odměnu za práci, nemožnost použít ustanovení kolektivních smluv, která se odchylují od zásady rovného zacházení, na zaměstnance agentur práce, kteří u uživatele nebo zaměstnavatele, který s uživatelem tvoří koncern ve smyslu § 18 Aktiengesetz (zákon o akciových společnostech), přestali pracovat v posledních šesti měsících před přidělením k uživateli, jakož i povinnost uživatele poskytnout zaměstnanci agentury práce přístup k vybavení nebo společným zařízením (jako jsou zejména zařízení pro péči o děti, jídelna a dopravní služby) v zásadě za stejných podmínek, jako jsou podmínky, které se vztahují na kmenové zaměstnance?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi:
                              Platí to i tehdy, jestliže v příslušné zákonné úpravě, jako tomu bylo ve znění zákona o dočasném přidělování zaměstnanců účinném do 31. března 2017, není stanoveno časové omezení odchýlení se od zásady rovného zacházení, pokud jde o odměnu za práci, a požadavek, že přidělení může být pouze „dočasné“, není časově upřesněn?

                  5.

                  V případě záporné odpovědi na třetí otázku:
                  Mohou vnitrostátní soudy v případě ustanovení kolektivních smluv týkajících se pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání zaměstnanců agentur práce podle čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES, která se odchylují od zásady rovného zacházení, tyto kolektivní smlouvy neomezeně přezkoumávat z hlediska toho, zda k daným odchýlením došlo při respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce, nebo článek 28 Listiny základních práv či odkaz na „autonomii sociálních partnerů“ uvedený v bodě 19 odůvodnění směrnice 2008/104/ES vyžadují, aby byl stranám kolektivních smluv, pokud jde o respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce, přiznán prostor pro uvážení, který podléhá pouze omezenému soudnímu přezkumu, a – pokud ano – jak daleko tento prostor pro uvážení sahá?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (Úř. věst. L 327, 5.12.2008, s. 9).


title: Věc C-323/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. B

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. B
      (Věc C-323/21)
      (2021/C 320/28)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Odpůrce: B.

         Předběžné otázky

                  1)

                              a)

                              Musí být pojem „dožadující členský stát“ ve smyslu čl. 29 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180 (1)) vykládán v tom smyslu, že se jím rozumí členský stát (v tomto případě třetí členský stát, tj. Nizozemsko), který jako poslední jinému členskému státu předložil žádost o přijetí zpět nebo převzetí?

                              b)

                              V případě záporné odpovědi: Má okolnost, že předtím byla mezi dvěma členskými státy (v tomto případě Německem a Itálií) uzavřena dohoda o uznání příslušnosti, i v takovémto případě následky dotýkající se právních povinností třetího členského státu (v tomto případě Nizozemska), které mu vůči danému cizinci nebo členským státům účastnícím se této dřívější dohody vyplývají z dublinského nařízení, a pokud ano, jaké?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Musí být čl. 27 odst. 1 nařízení (EU) č. 604/2013 vzhledem k bodu 19 odůvodnění tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby osoba, která žádá o mezinárodní ochranu, v rámci opravného prostředku podaného proti rozhodnutí o přemístění účinně namítala, že přemístění nelze provést, jelikož uplynula lhůta pro přemístění, které předtím bylo dohodnuto mezi dvěma členskými státy (v tomto případě Německem a Itálií)?

         (1)  s. 31


title: Věc C-324/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. F

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. F
      (Věc C-324/21)
      (2021/C 320/29)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Odpůrce: F.

         Předběžná otázka

      Musí být článek 29 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013 L 180 (1)), vykládán v tom smyslu, že taková lhůta pro přemístění, jako je lhůta stanovená v čl. 29 odst. 1 a 2, začíná běžet znovu v okamžiku, kdy cizinec podá novou žádost o mezinárodní ochranu v jiném (v projednávaném případě třetím) členském státě poté, co zmařil přemístění členským státem tím, že uprchl?

         (1)  s. 31


title: Věc C-325/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – K v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 25. května 2021 – K v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-325/21)
      (2021/C 320/30)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Raad van State

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: K.

         Odpůrce: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 29 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013 L 180 (1)), vykládán v tom smyslu, že taková lhůta pro přemístění, jako je lhůta stanovená v čl. 29 odst. 1 a 2, začíná běžet znovu v okamžiku, kdy cizinec podá novou žádost o mezinárodní ochranu v jiném (v projednávaném případě třetím) členském státě poté, co zmařil přemístění členským státem tím, že uprchl?

                  2)

                  V případě záporné odpovědi na otázku 1: Musí být čl. 27 odst. nařízení (EU) č. 604/2013 ve spojení s bodem 19 odůvodnění tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby žadatel o mezinárodní ochranu v rámci opravného prostředku podaného proti rozhodnutí o přemístění účinně namítal, že toto přemístění nelze provést, jelikož uplynula lhůta pro přemístění, které bylo předtím dohodnuto mezi dvěma členskými státy (v projednávané věci mezi Francií a Rakouskem), s tím důsledkem, že lhůta, během níž Nizozemsko mohlo provést přemístění, uplynula?

         (1)  s. 31


title: Věc C-343/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 2. června 2021 – PV v. Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 2. června 2021 – PV v. Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“
      (Věc C-343/21)
      (2021/C 320/31)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Varchoven administrativen sad

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: PV

         Odpůrce: Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“

         Předběžné otázky

                  1.

                  Lze se na základě výkladu čl. 45 odst. 4 nařízení (ES) č. 1974/2006 (1), kterým se stanoví podrobná pravidla pro použití nařízení (ES) č. 1698/2005, domnívat, že se v případě, jako je případ v projednávané věci, jedná o situaci, kdy je hospodářství rozděleno nebo je předmětem pozemkových úprav, v jejichž důsledku není příjemce schopen plnit dané závazky?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku, opravňuje skutečnost, že členský stát nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby bylo umožněno přizpůsobit závazky nové situaci v hospodářství, že není vyžadována náhrada v souvislosti s obdobím, v němž byl závazek účinný?

                  3.

                  V případě záporné odpovědi na první otázku, jak musí být vykládán článek 31 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (2) ze dne 19. ledna 2009 s přihlédnutím ke zjištěnému skutkovému stavu v původním řízení a jaké povahy je lhůta podle čl. 75 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009? (3)

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1974/2006 ze dne 15. prosince 2006, kterým se stanoví podrobná pravidla pro použití nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 368, 23.12.2006, s. 15).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009 , kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, 31.1.2009, s. 16).

         (3)  Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, 2.12.2009, s. 65).


title: Věc C-365/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Bamberg (Německo) dne 11. června 2021 – trestní řízení proti MR

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Bamberg (Německo) dne 11. června 2021 – trestní řízení proti MR
      (Věc C-365/21)
      (2021/C 320/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Bamberg

         Účastník původního trestního řízení

      MR

         Předběžné otázky

                  1.

                  Je článek 55 Úmluvy k provedení Schengenské dohody (ÚPSD) (1) slučitelný s článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie a platný v rozsahu, v němž připouští jako výjimku ze zákazu dvojího stíhání, že smluvní strana při ratifikaci, přijetí nebo schválení této úmluvy může prohlásit, že není vázána článkem 54 ÚPSD, jestliže činy, na které se vztahuje rozsudek vynesený v zahraničí, představují trestný čin proti bezpečnosti státu nebo jiným stejně důležitým zájmům této smluvní strany?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku:
                  Brání články 54 a 55 ÚPSD a články 50 a 52 Listiny výkladu prohlášení Spolkové republiky Německo při ratifikaci ÚPSD ohledně § 129 Strafgesetzbuch (trestní zákoník) [Bundesgesetzblatt (Spolkový věstník) 1994 II 631] německými soudy v tom smyslu, že se toto prohlášení vztahuje rovněž na takovou organizovanou zločineckou skupinu, jako je ta, o níž se jedná v projednávané věci a která se dopouští výlučně majetkové trestné činnosti a mimo to nesleduje žádné politické, ideologické, náboženské nebo světonázorové cíle a ani nekalými prostředky neusiluje o získání vlivu na politiku, média, veřejnou správu, justici nebo hospodářství?

         (1)  Úmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, Úř. věst. L 239/19, 22.9.2000)


title: Věc C-1/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – B v. Finanzamt Österreich, dříve Finanzamt Wien 9/18/19

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/33

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – B v. Finanzamt Österreich, dříve Finanzamt Wien 9/18/19
      (Věc C-1/20) (1)

      (2021/C 320/35)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 137, 27.4.2020.


title: Věc C-115/20 P: Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 20. května 2021 – Vanda Pharmaceuticals Ltd v. Evropská komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/33

      Usnesení předsedy šestého senátu Soudního dvora ze dne 20. května 2021 – Vanda Pharmaceuticals Ltd v. Evropská komise
      (Věc C-115/20 P) (1)

      (2021/C 320/36)
      Jednací jazyk: angličtina
      Předseda šestého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 137, 27.4.2020.


title: Věc C-578/20: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca dos Açores – Portugalsko) – NM, NR, BA, XN, FA v. Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/34

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. května 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca dos Açores – Portugalsko) – NM, NR, BA, XN, FA v. Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA
      (Věc C-578/20) (1)

      (2021/C 320/37)
      Jednací jazyk: portugalština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25.1.2021.


title: Věc T-554/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – BZ v. ECB („Veřejná služba – Zaměstnanci ECB – Žádost o uznání nemoci jako nemoci z povolání – Články 6.3.11 až 6.3.13 pravidla pro zaměstnance ECB – Vady řízení – Neexistence zprávy o vyšetřování – Mimosmluvní odpovědnost“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – BZ v. ECB
      (Věc T-554/16) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Žádost o uznání nemoci jako nemoci z povolání - Články 6.3.11 až 6.3.13 pravidla pro zaměstnance ECB - Vady řízení - Neexistence zprávy o vyšetřování - Mimosmluvní odpovědnost“)
      (2021/C 320/38)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: BZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: E. Carlini a F. Malfrère, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Žádost založená na článku 270 SFEU a na článku 50a statutu Soudního dvora Evropské unie znějící jednak na zrušení rozhodnutí ECB ze dne 23. července 2014, kterým bylo ukončeno řízení o uznání nemoci žalobkyně jako nemoci z povolání a jednak na náhradu majetkové a morální újmy, které žalobkyně údajně utrpěla v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 23. července 2014, kterým bylo ukončeno řízení o uznání nemoci BZ jako nemoci z povolání, se zrušuje.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  ECB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 279, 24. 8. 2015 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-79/15 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1. 9. 2016).


title: Věc T-641/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – FD v. Společný podnik Fusion for Energy („Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Smlouva na dobu určitou – Rozhodnutí o neobnovení – Psychické obtěžování – Zneužití pravomoci – Povinnost jednat s náležitou péčí – Rovné zacházení – Odpovědnost“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/35

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – FD v. Společný podnik Fusion for Energy
      (Věc T-641/19) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o neobnovení - Psychické obtěžování - Zneužití pravomoci - Povinnost jednat s náležitou péčí - Rovné zacházení - Odpovědnost“)
      (2021/C 320/39)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: FD (zástupkyně: M. Casado García-Hirschfeld, advokátka)

         Žalovaný:: Společný evropský podnik pro ITER a rozvoj energie z jaderné syntézy (zástupci: R. Hanak a G. Poszler, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU znějící v podstatě na zrušení rozhodnutí Společného evropského podniku pro ITER a rozvoj energie z jaderné syntézy ze dne 3. prosince 2018 o neobnovení smlouvy žalobce na dobu určitou a dále na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která žalobci údajně vznikla v důsledku tohoto rozhodnutí v souvislosti s celkovou strategií obtěžování, jejíž obětí se žalobce podle svého názoru stal.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  FD se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 383, 11.11.2019.


title: Věc T-709/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – GW v. Účetní dvůr („Veřejná služba – Úředníci – Úředník, který se stal plně a trvale invalidním – Pravidelná lékařská prohlídka – Podmínky – Žádost o předložení věci výboru pro otázky invalidity – Zamítnutí – Článek 15 přílohy VIII služebního řádu – Závěry sboru vedoucích administrativních útvarů č. 273/15 – Povinnost jednat s náležitou péčí“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/36

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – GW v. Účetní dvůr
      (Věc T-709/19) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Úředník, který se stal plně a trvale invalidním - Pravidelná lékařská prohlídka - Podmínky - Žádost o předložení věci výboru pro otázky invalidity - Zamítnutí - Článek 15 přílohy VIII služebního řádu - Závěry sboru vedoucích administrativních útvarů č. 273/15 - Povinnost jednat s náležitou péčí“)
      (2021/C 320/40)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: GW (zástupce: J. N. Louis, advokát)

         Žalovaný: Evropský účetní dvůr (zástupce: C. Lesauvage, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Účetního dvora ze dne 22. května 2019, kterým se zamítá žádost žalobkyně o předložení věci výboru pro otázky invalidity.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropského účetního dvora ze dne 22. května 2019, kterým se zamítá žádost GW o předložení věci výboru pro otázky invalidity, se zrušuje.

                  2)

                  Účetnímu dvoru se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Věc T-746/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – GY v. ECB („Veřejná služba – Zaměstnanci ECB – Odměňování – Příspěvek na domácnost – Změna použitelného režimu – Zamítnutí žádosti pro rok 2019 – Námitka protiprávnosti – Rovné zacházení – Absence přechodných opatření“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – GY v. ECB
      (Věc T-746/19) (1)

      („Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Odměňování - Příspěvek na domácnost - Změna použitelného režimu - Zamítnutí žádosti pro rok 2019 - Námitka protiprávnosti - Rovné zacházení - Absence přechodných opatření“)
      (2021/C 320/41)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: GY (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: F. von Lindeiner a D. Nessaf, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Žádost zakládající se na článku 270 SFEU a článku 50a Statutu Soudního dvora Evropské Unie a znějící na zrušení rozhodnutí ECB ze dne 28. ledna 2019 o neposkytnutí příspěvku na domácnost žalobkyni pro rok 2019.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 28. ledna 2019 se zrušuje v rozsahu, v němž odmítá poskytnout GY příspěvek na domácnost na rok 2019.

                  2)

                  ECB se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 36, 3.2.2020.


title: Věc T-51/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – Mélin v. Parlament („Institucionální právo – Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Parlamentu – Příspěvek na parlamentní asistenci – Vrácení neoprávněně vyplacených částek – Námitka protiprávnosti – Právo na obhajobu – Nesprávné skutkové zjištění“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2021 – Mélin v. Parlament
      (Věc T-51/20) (1)

      („Institucionální právo - Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Parlamentu - Příspěvek na parlamentní asistenci - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Námitka protiprávnosti - Právo na obhajobu - Nesprávné skutkové zjištění“)
      (2021/C 320/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Joëlle Mélin (Aubagne, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: M. Ecker a S. Seyr, zmocněnkyně)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 17. prosince 2019, jímž bylo žalobkyni uloženo vrácení částky 130 339,35 euro, která byla neoprávněně vyplacena v rámci příspěvků na parlamentní asistenci, a příslušného oznámení o dluhu ze dne 18. prosince 2019.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá

                  2)

                  Joëlle Mélin se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 87, 16.3.2020.


title: Věc T-95/21 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. června 2021 – Portugalsko v. Komise („Řízení o předběžných opatřeních – Státní podpory – Režim podpory provedený Portugalskem ve prospěch svobodného pásma Madeiry – Provádění tohoto režimu podpory v rozporu s rozhodnutími Komise C(2007) 3037 final a C(2013) 4043 final – Rozhodnutí, kterým se režim podpory prohlašuje za neslučitelný s vnitřním trhem a nařizuje navrácení podpory – Návrh na předběžné opatření – Neexistence naléhavosti“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/38

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. června 2021 – Portugalsko v. Komise
      (Věc T-95/21 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Režim podpory provedený Portugalskem ve prospěch svobodného pásma Madeiry - Provádění tohoto režimu podpory v rozporu s rozhodnutími Komise C(2007) 3037 final a C(2013) 4043 final - Rozhodnutí, kterým se režim podpory prohlašuje za neslučitelný s vnitřním trhem a nařizuje navrácení podpory - Návrh na předběžné opatření - Neexistence naléhavosti“)
      (2021/C 320/43)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, L. Borrego, P. Barros da Costa, M. Marques a A. Soares de Freitas, zmocněnci, ve spolupráci s M. Gorjão-Henriquesem a A. Saavedrou, advokáty)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Arenas et G. Braga da Cruz, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a znějící na vydání předběžných opatření spočívajících v odkladu vykonatelnosti rozhodnutí Komise C(2020) 8550 final ze dne 4. prosince 2020 o režimu podpor SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), který zavedlo Portugalsko ve prospěch svobodného pásma Madeiry (Zona Franca de Madeira; ZFM) – Režim III, a v uložení povinnosti Komisi zdržet se zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie až do vydání rozsudku v hlavním řízení.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-207/21 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. června 2021 – Polynt v. ECHA („Řízení o předběžných opatřeních – REACH – Látka 4-methylhexahydroftalanhydrid – Povinnost registrace – Hodnocení dokumentace – Přezkoumání návrhů zkoušek – Povinnost poskytnout určité informace vyžadující zkoušky prováděné na zvířatech – Návrh na předběžné opatření – Neexistence naléhavosti“)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/38

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 22. června 2021 – Polynt v. ECHA
      (Věc T-207/21 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - REACH - Látka 4-methylhexahydroftalanhydrid - Povinnost registrace - Hodnocení dokumentace - Přezkoumání návrhů zkoušek - Povinnost poskytnout určité informace vyžadující zkoušky prováděné na zvířatech - Návrh na předběžné opatření - Neexistence naléhavosti“)
      (2021/C 320/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Polynt SpA (Scanzorosciate, Itálie) (zástupci: C. Mereu, P. Sellar a S. Abdel Qader, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere a N. Knight, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí odvolacího senátu ECHA A-015-2019 ze dne 9. února 2021, kterým se žalobkyně vyzývá k provedení rozšířené jednogenerační studie toxicity pro reprodukci (EOGRTS) látky 4-methylhexahydroftalanhydrid nebo na vydání jakéhokoli jiného předběžného opatření, které bude považováno za vhodné.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-295/21: Žaloba podaná dne 18. května 2021 – eSlovensko v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/39

      Žaloba podaná dne 18. května 2021 – eSlovensko v. Komise
      (Věc T-295/21)
      (2021/C 320/45)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: eSlovensko (Lučenec, Slovensko) (zástupce: B. Fridrich, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise, konkrétně individuální právní akt „Inkasní příkaz a oznámení o dluhu“ vydaný Evropskou komisí, GŘ pro komunikační sítě, obsah a technologie, č. ARES(2021)1955613, ze dne 18. března 2021;

                  —

                  vrátil věc Evropské komisi, aby rozhodla o finančních důsledcích a způsobilosti sporných výdajů podle grantové dohody „Slovenský bezpečnější internet“, č. SI-2010-SIC-1231002;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí žalované a inkasního příkazu č. ARES(2021)1955613 z důvodu porušení podstatných procesních náležitostí, porušení Smluv nebo jakéhokoli právního pravidla týkajícího se jejich uplatňování, zneužití pravomoci, zejména nesprávného právního posouzení skutkového stavu (porušení práva na účinnou procesní obranu, porušení práva na řádnou správu, porušení zásady proporcionality, zásady právní jistoty, zásad právního státu, zásady ochrany legitimního očekávání a zákazu zpětné účinnosti, nesprávné právní posouzení skutkového stavu a závěrů auditu 12-INFS-024 a následného auditu 15-NR01-044).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá, aby byla žalované uložena povinnost zaplatit způsobilé výdaje žalobci jakožto původnímu příjemci a smluvní straně grantové dohody č. SI-2010-SIC-123002 „Slovenský bezpečnější internet“ v souladu s platnou a účinnou grantovou dohodou na základě toho, že žalovaná má pravomoc k vyřízení otázek týkajících se provádění projektu a finančních převodů souvisejících s platnou a účinnou dohodou mezi žalovanou a žalobcem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá, aby byla žalované uložena náhrada nákladů řízení. S ohledem na výše uvedené argumenty a arbitrární povahu napadeného rozhodnutí požaduje žalobce náhradu nákladů řízení vynaložených v souvislosti s řízením před Tribunálem Evropské unie a nákladů vynaložených na právní pomoc související s tímto návrhem.


title: Věc T-296/21: Žaloba podaná dne 20. května 2021 – SU v. EIOPA

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/40

      Žaloba podaná dne 20. května 2021 – SU v. EIOPA
      (Věc T-296/21)
      (2021/C 320/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: SU (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

         Žalovaný: Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 15. července 2020 o neobnovení smlouvy žalobkyně;

                  —

                  zrušil hodnotící zprávu žalobkyně za rok 2019;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 11. února 2021, kterým se zamítá stížnost;

                  —

                  přiznal náhradu škody vzniklé žalobkyni, jak je vyčíslena v této žalobě;

                  —

                  přiznal náhradu morální újmy vzniklé žalobkyni, odhadovanou ex aequo et bono na 10 000 eur;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů, v rámci nichž všech tvrdí, že hodnotící zpráva za rok 2019 a rozhodnutí o neobnovení smlouvy jsou protiprávní, avšak z různých následujících důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že hodnotící zpráva za rok 2019 nebyla řádně dokončena a zpráva o obnovení smlouvy (ZOS) byla založena na nedokončené hodnotící zprávě.

                              —

                              Žalobkyně má za to, že hodnotící zpráva za rok 2019 je protiprávní v rozsahu, v němž nebyla řádně dokončena prostřednictvím odůvodněného rozhodnutí revizního hodnotitele. Má rovněž za to, že rozhodnutí o neobnovení smlouvy je protiprávní v rozsahu, v němž je založeno na hodnotící zprávě za rok 2019, která nebyla dokončena.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady nestrannosti, článku 11 služebního řádu a článku 41 Listiny základních práv EU.

                              —

                              Podle rozdělení úkolů a odpovědnosti v rámci EIOPA byl výkonný ředitel pověřen úkolem jednat v této věci jako revizní hodnotitel a orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv (OOUPS), což nezajišťuje nestrannost hodnocení za rok 2019, ani rozhodnutí o neobnovení smlouvy žalobkyně.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut a povinnosti uvést odůvodnění, porušení článku 25 služebního řádu, článku 41 Listiny základních práv EU a bodů 6.7, 6.9 a 6.10 postupu EIOPA pro obnovování smluv.

                              —

                              Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že její právo být vyslechnuta a povinnost uvést odůvodnění byly porušeny, jak pokud jde o rozhodnutí o neobnovení smlouvy, tak o její hodnocení za rok 2019.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, nedostatku náležitého posouzení všech aspektů dané věci a z porušení článku 41 Listiny základních práv EU, jakož i porušení článku 4 a bodu 6.5 postupu pro obnovování smluv.

                              —

                              V této věci je posouzení žalovaného protiprávní, je stiženo nesprávným posouzením skutkového stavu a porušením povinnosti řádné správy, a to ze dvou hlavních důvodů. Zaprvé žalobkyně tvrdí, že žalovaný nezohlednil další kritérium uvedené v článku 4 postupu pro obnovování smluv, zejména dřívější kladná hodnocení výkonů žalobkyně. Zadruhé tvrdí, že důvody uvedené žalovaným ohledně výkonů žalobkyně v letech 2019 a 2020 jsou zjevně chybné a nepodložené.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z diskriminace na základě pohlaví a rodinné situace – porušení článku 1d služebního řádu a článků 21 a 23 Listiny základních práv EU.

                              —

                              Žalobkyně má za to, že byla diskriminována z důvodu období její dovolené a způsobů uspořádání práce a že rozhodnutí neobnovit její smlouvu je stiženo vadou spočívající v této diskriminaci a je odvetným opatřením.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče.

                              —

                              Podle zásady řádné péče musí administrativa zohlednit nejen zájmy služby, ale i zájmy zaměstnanců. K tomu podle tvrzení žalobkyně nedošlo.


title: Věc T-304/21: Žaloba podaná dne 30. května 2021 – eSlovensko Bratislava v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/41

      Žaloba podaná dne 30. května 2021 – eSlovensko Bratislava v. Komise
      (Věc T-304/21)
      (2021/C 320/47)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: eSlovensko Bratislava (Bratislava, Slovensko) (zástupce: B. Fridrich, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise, konkrétně individuální právní akt „Ukončení činnosti“ přijatý Evropskou komisí, INEA, č. ARES(2021)1953853, ze dne 30. března 2021;

                  —

                  vrátil věc Evropské komisi a INEA a shledal činnost a grantovou dohodu platnou a neukončenou v souladu s grantovou dohodou č. INEA/CEF/ICT/A2015/1154788 pro projekt „Slovenské centrum bezpečnějšího internetu IV“, č. 2015-SK-IA-0038;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí Evropské komise „Ukončení činnosti“ č. ARES(2021)1953853 z důvodu porušení podstatných procesních náležitostí, porušení Smluv nebo jakéhokoli právního pravidla týkajícího se jejich uplatňování nebo zneužití pravomoci, zejména nesprávného právního posouzení skutkového stavu (porušení práva na řádnou správu, porušení zásady proporcionality, porušení zásady právní jistoty, porušení zásad právního státu, zásady ochrany legitimního očekávání a nesprávné právní posouzení skutkového stavu a závěrů žádosti o konečnou platbu v rámci projektu 2015-SK-IA-0038 Slovenské centrum bezpečnějšího internetu IV).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá, aby byla žádost o končenou platbu související s projektem „Slovenské centrum bezpečnějšího internetu IV“ vrácena Komisi a INEA k posouzení a uplatnění kontrolní pravomoci, jakož i splnění smluvních závazků na základě grantové dohody č. INEA/CEF/ICT/A2015/1154788, a aby bylo Komisi nařízeno provést konečnou platbu způsobilých výdajů žalobci v souladu s platnou a účinnou grantovou dohodou na základě toho, že Komise má pravomoc k vyřízení otázek týkajících se provádění projektu a finančních převodů podle platné a účinné dohody mezi Komisí a žalobcem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod, kterým se žalobce domáhá, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení. S ohledem na výše uvedené argumenty a arbitrární povahu rozhodnutí Komise požaduje žalobce náhradu nákladů vynaložených v souvislosti s řízením před Tribunálem Evropské unie a nákladů vynaložených na právní pomoc související s tímto návrhem.


title: Věc T-309/21: Žaloba podaná dne 24. května 2021 – TC v. Parlament

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/42

      Žaloba podaná dne 24. května 2021 – TC v. Parlament
      (Věc T-309/21)
      (2021/C 320/48)
      Jednací jazyk: litevština

         Účastníci řízení

         Žalobce: TC (zástupkyně: D. Aukštuolytė, advokátka)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 16. března 2021,

                  —

                  zrušil výzvu k úhradě č. 7010000523 vydanou Evropským parlamentem dne 31. března 2021,

                  —

                  uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že Parlament postupoval bez odůvodnění nepřiměřeně a nespravedlivě, když přijal předmětné rozhodnutí s prodlením, a nerespektoval tedy zásadu přiměřené lhůty zakotvenou v čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, která se uplatní i ve správních řízeních. Bylo tudíž porušeno právo žalobce se v řízení účinně bránit, a to kvůli opožděnému zahájení vymáhacího řízení vůči žalobci, jelikož v důsledku délky tohoto řízení byl připraven o možnost se účinně bránit proti uplatněným tvrzením a předložit důkazy.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu, na jehož základě byla vystavena výzva k úhradě, bylo jakožto právní akt týkající se žalobce přijato v rozporu se zásadou nestranného a spravedlivého řízení, zásadou rovnosti zbraní a právem žalobce se v řízení účinně bránit:

                              —

                              Parlament porušil povinnost uvést odůvodnění a právo žalobce být vyslechnut podle čl. 41 odst. 2 písm. a) a c) Listiny, a to tím, že založil napadené rozhodnutí na závěrech Tribunálu, které byly učiněny ve věci, jež se žalobce netýkala a v jejímž rámci neměl možnost být vyslechnut;

                              —

                              Parlament neposkytl žalobci důkazy, o které nepřímo opřel napadené rozhodnutí, ani žalobci neposkytl další informace, které by mu umožnily řádně využít svého práva být vyslechnut (vyjádřit se), a to v rozporu s čl. 41 odst. 2 písm. a) a b) Listiny.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Parlament dopustil nesprávného posouzení, když neposoudil důkazy předložené žalobcem, které dokládaly, že skutečnosti, na něž poukazoval před Tribunálem dotčený asistent, z nichž Parlament vychází a na jejichž základě bylo zahájeno vymáhací řízení, jsou mylné (potvrzují, že vyšetřování bylo zahájeno neodůvodněně) a odporují povinnosti uvést odůvodnění stanovené v čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Parlament porušil zásadu proporcionality a povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 296 SFEU a v čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny v rozsahu, v němž bylo stanoveno, že má být vrácena částka 78 838,21 eura. Nebylo v plném rozsahu odůvodněno, proč má být vrácena částka v této výši, a napadené rozhodnutí proto předpokládá, že parlamentní asistent pro žalobce nikdy nepracoval.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z toho, že informace Parlamentu, která je přístupná veřejnosti, potvrzuje, že dotčený parlamentní asistent vykonával tuto funkci nejpozději do 15. prosince 2015, což svědčí o tom, že řízení za účelem vymožení peněžních prostředků bylo zahájeno neodůvodněně, a předmětné rozhodnutí proto musí být zrušeno.


title: Věc T-328/21: Žaloba podaná dne 9. června 2021 – Airoldi Metalli v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/43

      Žaloba podaná dne 9. června 2021 – Airoldi Metalli v. Komise
      (Věc T-328/21)
      (2021/C 320/49)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Airoldi Metalli SpA (Molteno, Itálie) (zástupci: M. Campa, M. Pirovano, D. Rovetta, G. Pandey, P. Gjørtler a V. Villante, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2021/546 ze dne 29. března 2021 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz hliníkových výlisků pocházejících z Čínské lidové republiky (1);

                  —

                  uložil Komisi, že ponese vlastní náklady tohoto řízení a nahradí náklady vynaložené žalobkyní v tomto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení zásady rovnosti zbraní a řádné správy, ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení práva žalobkyně na obhajobu a na zveřejnění.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se Komise dopustila při posuzování újmy a příčinné souvislosti s ohledem na použitou metodiku, údaje a postup, a z porušení článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (dále jen „základní nařízení“) (2).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 základního nařízení z důvodu nesprávné definice dotyčného výrobku.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 2 a článku 3 základního nařízení a ze zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o definici dotčeného výrobku a hodnocení dovozů z dotčené země pro účely analýzy škody a příčinné souvislosti.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vychází z porušení čl. 2 odst. 6 písm. a) základního nařízení v rozsahu, v němž Komise nesprávně zvolila „vhodnou reprezentativní“ zemi.

                  6.

                  Šestý žalobní důvod vychází z porušení čl. 2 odst. 6 písm. a) základního nařízení, pokud jde o právní status zprávy, v níž Komise konstatuje existenci značného narušení trhu v určité zemi či určitém odvětví v této zemi. Žalobkyně tvrdí, že bylo porušeno nařízení č. 1/1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (3) a její základní práva, jelikož nemohla získat výše uvedenou zprávu v italském jazyce.

         (1)  Úř. věst. 2021 L 109, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2016 L 176, s. 21.

         (3)  Úř. věst. 17, 6.10.1958, s. 385; Zvl. vyd. 01/01, s. 3.


title: Věc T-330/21: Žaloba podaná dne 12. června 2021 – EWC Academy v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/44

      Žaloba podaná dne 12. června 2021 – EWC Academy v. Komise
      (Věc T-330/21)
      (2021/C 320/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: EWC Academy GmbH (Hamburk, Německo) (zástupkyně: H. Däubler Gmelin, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil zamítavé rozhodnutí Komise Evropské unie, Generálního ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a sociální začleňování (GŘ EMPL) EMPL.B.2/AP/ab; Ref. Ares (2021) ze dne 14. dubna 2021;

                  —

                  uložil Komisi EU povinnost přijmout rozhodnutí o povolení v souladu s právem;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2021 porušuje význam čl. 197 odst. 2 písm. c) finančního nařízení (1) ve spojení s nabídkovým řízením VP/2020/008 a používá tato ustanovení právně nepřípustně na evropské rady zaměstnanců. Požadavek uložený evropským radám zaměstnanců podávající žádost, aby předložily jako důkaz o stabilitě a finanční způsobilosti vlastní rozpočet, resp. roční rozvahu a bankovní účet, by většinu evropských rad zaměstnanců, kterým vnitrostátní právní ustanovení provádějící směrnice 2009/38/ES (2) nepřiznávají vlastní právní subjektivitu, od počátku vyloučilo z podpory. To porušuje zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace a je současně zásadně v rozporu s účelem programu podpory.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že vzhledem k tomu, že výzva k podávání návrhů neomezuje okruh oprávněných v nabídkovém řízení a je určena dokonce výslovně bez omezení rovněž britským evropským radám, toto omezení by porušilo krom toho základní unijní zásadu transparentnosti.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že výklad uvedený v zamítavém rozhodnutí a jeho použití na evropské rady zaměstnanců by vedl krom toho k nepřípustnému zvýhodnění podniků, které byly v zásadě vyzvány – jako sociální partner – ve výzvě k podávání návrhů VP/2020/008, aby předložily vhodné projekty podpory.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. L 193, 30.7.2018, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/38/ES ze dne 6. května 2009 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na úrovni Společenství a skupinách podniků působících na úrovni Společenství (přepracované znění) (Úř. věst. L 122, 16.5.2009, s. 28).


title: Věc T-331/21: Žaloba podaná dne 14. června 2021 – mBank v. EUIPO – European Merchant Bank (EMBANK European Merchant Bank)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/45

      Žaloba podaná dne 14. června 2021 – mBank v. EUIPO – European Merchant Bank (EMBANK European Merchant Bank)
      (Věc T-331/21)
      (2021/C 320/51)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: mBank S.A. (Varšava, Polsko) (zástupci: E. Skrzydło Tefelska a K. Gajek, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: European Merchant Bank UAB (Vilnius, Litva)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie EMBANK European Merchant Bank – Ochranná známka Evropské unie č. 18 048 966

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. března 2021, ve věci R 1845/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 95 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a čl. 27 odst. 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625.


title: Věc T-334/21: Žaloba podaná dne 12. června 2021 – Mendes de Almeida v. Rada

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/46

      Žaloba podaná dne 12. června 2021 – Mendes de Almeida v. Rada
      (Věc T-334/21)
      (2021/C 320/52)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ana Carla Mendes de Almeida (Sobreda, Portugalsko) (zástupci: R. Leandro Vasconcelos a M. Marques de Carvalho, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady ze dne 8. března 2021 týkající se stížnosti a dodatečné stížnosti, které žalobkyně podala na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie proti prováděcímu rozhodnutí Rady (EU) 2020/1117 ze dne 27. července 2020 o jmenování evropských žalobců Úřadu evropského veřejného žalobce, a to v rozsahu, v němž je evropským žalobcem Úřadu evropského veřejného žalobce jako dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy AD 13 na neobnovitelné funkční období tří let ode dne 29. července 2020 jmenován José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra, jeden ze tří kandidátů původně navržených Portugalskem (Úř. věst. 2020, L 244, s. 18);

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Rady (EU) 2020/1117 ze dne 27. července 2020 o jmenování evropských žalobců Úřadu evropského veřejného žalobce v rozsahu, v němž je evropským žalobcem Úřadu evropského veřejného žalobce jako dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy AD 13 na neobnovitelné funkční období tří let ode dne 29. července 2020 jmenován José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.

                  1)

                  První žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že Rada shledala, že není „orgánem oprávněným ke jmenování“ („OOJ“) ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 2 služebního řádu ve spojení s článkem 6 pracovního řádu ostatních zaměstnanců, když podle čl. 96 odst. 1 nařízení 2017/1939 jmenuje evropské žalobce.

                  2)

                  Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení pravidel upravujících jmenování evropských žalobců a zaručujících zásadu nezávislosti Úřadu evropského veřejného žalobce. Žalobkyně tvrdí, že skutečnost, že portugalská vláda dopisem zaslaným Radě Evropské unie dne 29. listopadu 2019 zpochybnila pořadí kandidátů vypracované výběrovou komisí podle čl. 14 odst. 3 nařízení (EU) 2017/1939, přičemž tyto kandidáty navrhla sama vláda, s uvedením jiného jí upřednostňovaného kandidáta, a jeho schválení Radou, zpochybňuje systematiku procesu jmenování evropských žalobců.

                  3)

                  Třetí žalobní důvod, vycházející ze zjevného omylu ve východiscích rozhodnutí. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že dopis ze dne 29. listopadu 2019 zaslaný portugalskou vládou Radě obsahoval závažné omyly, které ostatně připouští samotná vláda. Uvedené omyly spočívaly v označení kandidáta upřednostňovaného portugalskou vládou jako „náměstka nejvyššího státního zástupce Josého Guerry“, a to na šesti místech, a v prohlášení, že uvedený státní zástupce vedl vyšetřování a vznášel obžalobu ve významném procesu ve věci trestných činů proti finančním zájmům Evropské unie.

                  4)

                  Čtvrtý žalobní důvod, vycházející ze zneužití pravomoci. Žalobkyně tvrdí, že cíle, za účelem jejichž dosažení byly Radě Evropské unie svěřeny pravomoci při výběru a jmenování evropských žalobců, spočívají v zaručení nezávislosti instituce a ve jmenování nejkvalifikovanějších kandidátů z jednotlivých členských států, kteří poskytují veškeré záruky nezávislosti nezbytné k výkonu funkce evropského žalobce.

                  5)

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení práva na řádnou správu. Žalobkyně tvrdí, že pokud se Rada odchýlila od zprávy výběrové komise, potažmo od pořadí založeného na výsledku posouzení této komise, znamená obecné odůvodnění spočívající v pouhém odkazu na „odlišné[…] posouzení zásluh těchto kandidátů, které bylo provedeno příslušnými přípravnými orgány Rady“, totéž co naprostý nedostatek odůvodnění, který žalobkyni neumožňuje seznámit se s důvody jejího nejmenování.

                  6)

                  Šestý žalobní důvod, vycházející z porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace. Žalobkyně tvrdí, že Rada provedením „odlišného posouzení zásluh těchto kandidátů, které bylo provedeno příslušnými přípravnými orgány Rady“, pokud se dotýká žalobkyně, porušila zásadu rovného zacházení a nediskriminace.


title: Věc T-336/21: Žaloba podaná dne 15. června 2021 – Mendus v. EUIPO (CENSOR.NET)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/47

      Žaloba podaná dne 15. června 2021 – Mendus v. EUIPO (CENSOR.NET)
      (Věc T-336/21)
      (2021/C 320/53)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Jaroslav Mendus (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: P. Kurcman, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie CENSOR.NET – Přihláška č. 17 975 929

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. dubna 2021, ve věci R 1225/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí, pokud jde o služby, pro které byl zápis zamítnut;

                  —

                  zrušil rozhodnutí provozního oddělení ze dne 17. dubna 2020 v řízení o přihlášce č. 17 975 929, pokud jde o služby, pro které byl zápis zamítnut;

                  —

                  vrátil věc EUIPO, aby mohl změnit rozhodnutí ve věci samé a zapsat ochrannou známku Evropské unie č. 17 975 929 ve vztahu ke všem dotčeným službám;

                  —

                  uložil EUIPO náklady řízení před provozním oddělením, odvolacím senátem a Tribunálem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-338/21: Žaloba podaná dne 18. června 2021 – F I S I v. EUIPO – Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (ECODOWN)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/48

      Žaloba podaná dne 18. června 2021 – F I S I v. EUIPO – Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (ECODOWN)
      (Věc T-338/21)
      (2021/C 320/54)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: F I S I Fibre sintetiche SpA (Oggiono, Itálie) (zástupci: G. Cartella a B. Cartella, avvocati)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (Mohuč, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie ECODOWN – Ochranná známka Evropské unie č. 2 756 740

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. dubna 2021, ve věci R 216/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí

                  —

                  v důsledku toho ve věci samé rozhodl ve prospěch zápisu ochranné známky Evropské unie č. 2756 740,

                  —

                  uložil EUIPO a dalšímu účastníkovi řízení povinnost nahradit náklady řízení, včetně nákladů řízení před EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,

                  —

                  nesprávné posouzení důkazů předložených žalobcem o nabyté rozlišovací způsobilosti označení z důvodu jeho používání.


title: Věc T-341/21: Žaloba podaná dne 21. června 2021 – Rauff-Nisthar v. Komise

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/49

      Žaloba podaná dne 21. června 2021 – Rauff-Nisthar v. Komise
      (Věc T-341/21)
      (2021/C 320/55)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Nadya Rauff-Nisthar (Pfinztal, Německo) (zástupkyně: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 9. března 2020 a rozhodnutí o přezkumu výběrové komise Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 19. srpna 2020 týkající se výběrového řízení EPSO/AD/371/19 (AD7) – 6 – Vědecko-výzkumní administrátoři, nezahrnout jméno žalobkyně na rezervní seznam;

                  —

                  případně, aby zrušil rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost ze dne 15. března 2021;

                  —

                  požadoval předložení testů a výsledků jednotlivých testů výběrového řízení vztahujících se k žalobkyni, jakož i výsledků dalšího kroku, aby bylo možné věcně posoudit výsledky spojené s každou nesrovnalostí a významem důsledků napětí vyvolaného nesrovnalostmi zjištěnými v souladu s článkem 91 jednacího řádu Tribunálu;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu této žaloby uplatňuje žalobkyně jediný žalobní důvod, vycházející z nerovného zacházení způsobeného nesrovnalostmi, ke kterým došlo v průběhu zkoušek a které měly vliv na výsledky výběrového řízení. Tento žalobní důvod se dělí do čtyř částí.

                  1.

                  První část, vycházející z výskytu technických chyb při organizaci testů pro výběrové řízení EPSO/AD/371/19 (AD7) – 6 – Vědecko-výzkumní administrátoři, chyb uznaných administrativou, které vedly ke zvýšenému stresu žalobkyně během zkoušek.

                  2.

                  Druhá část, vycházející z nedostatku řádné péče administrativy a z její nedostatečné reakce za účelem opravy uvedených chyb.

                  3.

                  Třetí část, vycházející z nezohlednění chyb v posouzení výkonu žalobkyně a nezavedení postupů zajišťujících rovnost uchazečů.

                  4.

                  Čtvrtá část, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení výkonů žalobkyně.


title: Věc T-347/21: Žaloba podaná dne 21. června 2021 – Hypo Vorarlberg Bank v. SRB

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/50

      Žaloba podaná dne 21. června 2021 – Hypo Vorarlberg Bank v. SRB
      (Věc T-347/21)
      (2021/C 320/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Rakousko) (zástupci: G. Eisenberger a A. Brenneis, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SRB ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků vybíraných ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2021 (SRB/ES/2021/22), včetně jeho příloh, a to v každém případě v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí, jakož i jeho přílohy, týká částky, kterou má žalobkyně zaplatit,

                  —

                  přerušil řízení podle čl. 69 písm. c) nebo d) Jednacího řádu Tribunálu až do doby, než bude s konečnou platností rozhodnuto ve (spojených) věcech C-584/20 P (1) a C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) a C-664/20 P (4) , jelikož tato řízení, která již probíhají po určitou dobu, se z velké části týkají stejných právních otázek,

                  —

                  uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí z důvodu neúplného oznámení napadeného rozhodnutí

                              —

                              Napadené rozhodnutí nebylo žalobkyni v rozporu s čl. 1 odst. 2 SEU, články 15, 296 a 298 SFEU, jakož i články 42 a 47 Listiny základních práv a svobod (dále jen „Listina“) v plném rozsahu oznámeno. Znalost nesdělených údajů je jako hlavní prvek napadeného rozhodnutí nezbytná k tomu, aby bylo možné porozumět výpočtům souvisejícím s placením příspěvků a přezkoumat je.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí z důvodu nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí

                              —

                              Napadené rozhodnutí nesplňuje povinnost odůvodnění vyplývající z čl. 296 odst. 2 SFEU, jakož i čl. 41 odst. 1 a 2 písm. c) Listiny z důvodu, že jí byly oznámeny jen některé vybrané zprostředkované částečné výsledky výpočtů. Pokud jde o volné uvážení SRB, není uvedeno, jaké hodnocení a z jakých důvodů žalovaný provedl.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z nesplnění podstatných formálních náležitostí z důvodu nevyslechnutí žalobkyně a nedodržení práva být vyslechnut

                              —

                              V rozporu s tím, co stanoví čl. 41 odst. 1 a 2 písm. a) Listiny, nebyla žalobkyně vyslechnuta ani před přijetím napadeného rozhodnutí ani před vydáním platebního výměru založeného na tomto rozhodnutí o příspěvku. Též jí nebylo umožněno předložit účinně své připomínky a to navzdory konzultačnímu řízení, které bylo za tímto účelem nedávno zavedeno.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nezákonnosti nařízení Komise (EU) v přenesené pravomoci 2015/63 (5) jako právního základu pro zmocnění k přijetí napadeného rozhodnutí, respektive z nezákonnosti metodiky úpravy pro riziko stanovené v tomto nařízení.

                              —

                              V rámci čtvrtého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že články 4 až 7, článek 9, jakož i příloha I nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, na kterých se zakládá napadené rozhodnutí, stanoví systém stanovení příspěvků, který je bez jakékoliv transparentnosti, což je v rozporu s články 16, 17, 41 a 47 Listiny a nedovoluje zajistit ani dodržení článků 20 a 21 Listiny, ani soulad se zásadami proporcionality a právní jistoty.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z nezákonnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (7) jako právních základů pro zmocnění k přijetí nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 a tedy napadeného rozhodnutí.

                              —

                              Podpůrně žalobkyně v rámci pátého žalobního důvodu uvádí nezákonnost ustanovení směrnice 2014/59 a nařízení č. 806/2014 stanovící systém placení příspěvků prováděný nařízením v přenesené pravomoci 2015/63, které nelze vykládat v souladu s primárním právem, a jsou tedy v rozporu s povinností uvést odůvodnění právních aktů, jsou v rozporu se zásadou právní jistoty, jakož i se Smlouvami (zejména čl. 1 odst. 2 SEU a články 15, 296 a 298 SFEU) a s Listinou (zejména články 16, 17, 41, 42 a 47 Listiny).

         (1)  Úř. věst. 2020, C 423, s. 32.

         (2)  Úř. věst. 2020, C 443, s. 17.

         (3)  Úř. věst. 2021, C 44, s. 33.

         (4)  Úř. věst. 2021, C 44, s. 35.

         (5)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 44).

         (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190).

         (7)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).


title: Věc T-348/21: Žaloba podaná dne 22. června 2021 – Volkskreditbank v. SRB

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/51

      Žaloba podaná dne 22. června 2021 – Volkskreditbank v. SRB
      (Věc T-348/21)
      (2021/C 320/57)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Volkskreditbank AG (Linec, Rakousko) (zástupci: G. Eisenberger a A. Brenneis, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí SRB ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků vybíraných ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2021 (SRB/ES/2021/22), včetně jeho příloh, a to v každém případě v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí, jakož i jeho přílohy, týká částky, kterou má žalobkyně zaplatit,

                  —

                  přerušil řízení podle čl. 69 písm. c) nebo d) Jednacího řádu Tribunálu až do doby, než bude s konečnou platností rozhodnuto ve (spojených) věcech C-584/20 P (1) a C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) a C-664/20 P (4) , jelikož tato jednání, která již probíhají po určitou dobu, se z velké části týkají stejných právních otázek,

                  —

                  uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba se opírá o pět žalobních důvodů, které jsou totožné se žalobními důvody uplatněnými ve věci T-347/21, Hypo Vorarlberg Bank v. SRB.

         (1)  Úř. věst. 2020, C 423, s. 32.

         (2)  Úř. věst. 2020, C 443, s. 17.

         (3)  Úř. věst. 2021, C 44, s. 33.

         (4)  Úř. věst. 2021, C 44, s. 35.


title: Věc T-353/21: Žaloba podaná dne 25. června 2021 – KTM Fahrrad v. EUIPO – KTM (R2R)

text:
               9.8.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/52

      Žaloba podaná dne 25. června 2021 – KTM Fahrrad v. EUIPO – KTM (R2R)
      (Věc T-353/21)
      (2021/C 320/58)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: KTM Fahrrad GmbH (Mattighofen, Rakousko) (zástupkyně: V. Hoene, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: KTM AG (Mattighofen, Rakousko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie R2R – Ochranná známka Evropské unie č. 17 886 364

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. dubna 2021, ve věci R 261/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení o zrušení č. 22964C ze dne 4. prosince 2019, jakož i potvrzující rozhodnutí pátého odvolacího senátu ze dne 20. dubna 2021 včetně nároku na náhradu nákladů řízení a zamítl návrh na prohlášení neplatnosti odpůrkyně v odvolacím řízení;

                  —

                  podpůrně zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení o zrušení č. 22964C ze dne 4. prosince 2019, jakož i potvrzující rozhodnutí pátého odvolacího senátu ze dne 20. dubna 2021 včetně nároku na náhradu nákladů řízení a zamítl návrh na prohlášení neplatnosti odpůrkyně v odvolacím řízení v rozsahu, v němž se týkají vozidel a částí vozidel zahrnutých do třídy 12, totiž zemědělských vozidel a částí takových vozidel;

                  —

                  ještě podpůrněji zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení o zrušení č. 22964C ze dne 4. prosince 2019, jakož i potvrzující rozhodnutí pátého odvolacího senátu ze dne 20. dubna 2021 včetně nároku na náhradu nákladů řízení a zamítl návrh na prohlášení neplatnosti odpůrkyně v odvolacím řízení v rozsahu, v němž se týkají vozidel a částí vozidel zahrnutých do třídy 12, totiž jízdních kol a dvoukolových vozidel a částí takových vozidel.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení článku 58 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;

                  —

                  Porušení článku 95 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.