title: Věc C-212/10: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Polská republika) — Logstor ROR Polska Sp z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach ( „Daně — Daň z kapitálu — Směrnice 69/335/EHS — Nepřímé daně z kapitálových vkladů — Zdanění půjčky, kterou kapitálová společnost přijala od osoby, která má nárok na procentní podíl na zisku této společnosti — Právo členského státu znovu zavést zdanění, které ke dni jeho přistoupení k Evropské unii již nebylo v platnosti“ )

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/9

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Polská republika) — Logstor ROR Polska Sp z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach
   (Věc C-212/10) (1)

   (Daně - Daň z kapitálu - Směrnice 69/335/EHS - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Zdanění půjčky, kterou kapitálová společnost přijala od osoby, která má nárok na procentní podíl na zisku této společnosti - Právo členského státu znovu zavést zdanění, které ke dni jeho přistoupení k Evropské unii již nebylo v platnosti)
   2011/C 232/14
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Logstor ROR Polska Sp z o.o.

      Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Výklad čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11) ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985 (Úř. věst. L 156, s. 23; Zvl. vyd. 09/01, s. 122) — Právo členského státu znovu zavést daň, kterou ke dni přistoupení k Evropské unii zrušil — Daň z kapitálu — Zdanění půjčky, kterou kapitálová společnost obdrží od fyzické nebo právnické osoby, která má nárok na procentní podíl na zisku této společnosti

      Výrok

   Článek 4 odst. 2 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát znovu zavedl daň z kapitálu, jejímž předmětem je půjčka přijatá kapitálovou společností, má-li věřitel právo na podíl na zisku společnosti, jestliže tento členský stát předtím od vybírání této daně upustil.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Věc T-690/13: Žaloba podaná dne 31. prosince 2013 – Invivo v. OLAF

text:
               19.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/20

         Žaloba podaná dne 31. prosince 2013 – Invivo v. OLAF
   (Věc T-690/13)
   2014/C 151/26
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Invivo Ltd (Abinsk, Rusko) (zástupce: T. Huopalainen, advokát)

      Žalovaný: Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               přezkoumal legalitu nečinnosti žalovaného ve věci OF/2013/0902 poté, co byl žalobkyní vyzván, aby jednal

               —

               uložil žalovanému povinnost jednat.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně žalobní důvod vycházející z porušení smlouvy nečinností na základě článku 265 SFEU, neboť byly dotčeny finanční zájmy EU ve smyslu článku 1 nařízení (ES) č. 1073/1999 (1), pokud je vnitrostátní orgán, který poskytuje podporu, z velké části financován z fondů EU a pokud se na údajném zneužití podílí právní subjekty pocházející minimálně ze dvou členských států.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) (Úř. věst. L 136,p. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 91).


title: Věc C-407/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing v. Staatssecretaris van Financiën ( Šestá směrnice o DPH — Článek 13 část A odst. 1 písm. f) — Osvobození — Podmínky — Poskytování služeb nezávislými seskupeními — Služby poskytnuté jednomu nebo více členům seskupení )

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-407/07) (1)

   („Šestá směrnice o DPH - Článek 13 část A odst. 1 písm. f) - Osvobození - Podmínky - Poskytování služeb nezávislými seskupeními - Služby poskytnuté jednomu nebo více členům seskupení“)
   (2009/C 32/13)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Výklad čl. 13 části A odst. 1 písm. f) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Služby poskytované nezávislými seskupeními za účelem poskytnout jejich členům služby přímo nezbytné k výkonu činnosti osvobozené od daně
   Výrok
   Článek 13 část A odst. 1 písm. f) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že, s výhradou splnění dalších podmínek stanovených v tomto ustanovení, se na služby poskytované nezávislými sdruženími jejich členům vztahuje osvobození od daně stanovené v uvedeném ustanovení, i když jsou tyto služby poskytovány pouze jednomu nebo několika z těchto členů.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


title: Věc C-193/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  24. dubna 2006  Société des Produits Nestlé SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne  22. února 2006  ve věci T-74/04, Société des produits Nestlé SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), vedlejší účastník: Quick restaurants SA

text:
               15.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/14

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. dubna 2006 Société des Produits Nestlé SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 22. února 2006 ve věci T-74/04, Société des produits Nestlé SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), vedlejší účastník: Quick restaurants SA
   (Věc C-193/06 P)
   (2006/C 165/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Société des Produits Nestlé SA (zástupce: D. Masson, advokát)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Quick restaurants SA
   Návrhová žádání

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství T-74/04 ze dne 22. února 2006 a

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Podle účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když dotčenou ochrannou známku neposoudil globálně a in concreto, třebaže jedná-li se o ochrannou známku složenou z postavy se zvláště rozlišovací způsobilostí a z jejího jména, obrazové a slovní prvky této kombinované ochranné známky zde nemohou být odděleny.
   Soud rovněž porušil ustanovení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1), jelikož při posouzení nebezpečí záměny nezohlednil veškeré dotčené relevantní prvky, a to co se týče jak přihlašované ochranné známky účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek, tak slovní ochranné známky vedlejšího účastníka.
   A konečně, tím, že provedl analýzu pouze části práv uplatňovaných v námitkách vedlejšího účastníka, Soud nerespektoval pravidla použitelná pro oblast námitek proti zápisu ochranných známek.

      (1)  Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.


title: Věc T-491/14: Žaloba podaná dne 30. června 2014 – Bodegas Muga v. Komise

text:
               25.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/51

         Žaloba podaná dne 30. června 2014 – Bodegas Muga v. Komise
   (Věc T-491/14)
   2014/C 282/67
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bodegas Muga, SL (Haro, Španělsko) (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém kvalifikuje soubor opatření, která podle ní představují takzvaný španělský systém finančního leasingu, jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;

               —

               podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které investory hospodářských zájmových sdružení (AIE) označují jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení podpory;

               —

               podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém nařizuje vrácené údajných podpor;

               —

               zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.


title: Věc C-409/13: Žaloba podaná dne 18. července 2013 — Rada Evropské unie v. Evropská komise

text:
               21.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/15

         Žaloba podaná dne 18. července 2013 — Rada Evropské unie v. Evropská komise
   (Věc C-409/13)
   2013/C 274/27
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza, A. de Gregorio Merino a I. Gurov, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ze dne 8. května 2013, kterým rozhodla vzít zpět svůj návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o obecných ustanoveních pro makrofinanční pomoc třetím zemím,

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby na zrušení rozhodnutí Komise o zpětvzetí návrhu nařízení v pozdní fázi prvního čtení řádného legislativního postupu předkládá Rada tři žalobní důvody.
   Zaprvé Rada tvrdí, že zpětvzetí návrhu nařízení je závažným porušením zásady svěřených pravomocí zakotvené v čl. 13 odst. 2 SEU, jakož i zásady institucionální rovnováhy. Podle Rady žádné ustanovení Smluv výslovně Komisi nesvěřuje obecnou pravomoc vzít zpět návrh, který předložila unijnímu zákonodárci. I když však Rada nepopírá existenci takové pravomoci ke zpětvzetí na základě čl. 293 odst. 2 SFEU, Komise ji nemůže vykonávat diskrečním nebo zneužívajícím způsobem. Rada se domnívá, že zpětvzetí takového návrhu ve velmi pokročilé fázi legislativního postupu se rovná přiznání Komisi určité formy práva veta vůči unijnímu spoluzákonodárci. V důsledku toho je Komise postavena na stejnou úroveň jako unijní spoluzákonodárci, což vede ke zneužití běžného legislativního postupu stanoveného v článku 294 SFEU, překračuje pravomoc legislativní iniciativy Komise stanovenou v čl. 293 odst. 2 SFEU a zbavuje užitečného účinku právo Rady změnit návrh stanovené v čl. 293 odst. 1 SFEU. Mimoto je podle Rady takový výkon pravomoci ke zpětvzetí v rozporu s čl. 10 odst. 1 a 2 SFEU, neboť Komise již není orgánem pověřeným výkonnou funkcí, nýbrž se účastní legislativního postupu na stejné úrovni jako orgány, které mají demokratickou legitimitu.
   Zadruhé zpětvzetí návrhu nařízení je rovněž porušením zásady loajální spolupráce uvedené v čl. 13 odst. 2 SEU. Rada tvrdí, že zpětvzetí návrhu nařízení bylo učiněno velmi pozdě. Po četných tripartitních jednáních, která se konala během fáze prvního čtení („trialogy“), Komise přesto vzala zpět svůj návrh nařízení v den, kdy Parlament a Rada měly parafovat dohodu, které dosáhly. Dále Rada Komisi vytýká, že před zpětvzetím návrhu nevyčerpala všechny procesní možnosti existující v jednacím řádu Rady.
   Konečně Rada tvrdí, že napadený akt o zpětvzetí nesplňuje požadavek odůvodnění aktů uvedený v čl. 296 druhém pododstavci SFEU. Rada Komisi vytýká, že její rozhodnutí o zpětvzetí neobsahuje žádné vysvětlení a že toto rozhodnutí nezveřejnila.


title: Věc T-459/08: Žaloba podaná dne 6. října 2008 – EuroChem MCC v. Rada

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/37

         Žaloba podaná dne 6. října 2008 – EuroChem MCC v. Rada
   (Věc T-459/08)
   (2008/C 327/66)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: EuroChem Mineral and Chemical Copany OAO (EuroChem MCC) (Moskva, Rusko) (zástupci: P. Vander Schueren a B. Evtimov, právníci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhové žádání

               —

               zrušit nařízení Rady (ES) č. 661/2008 ze dne 8. července 2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska v návaznosti na přezkum před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 a na částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 (1) v rozsahu, v němž uložila antidumpingové clo žalobkyni, jejím výrobním dceřinným společnostem a společnostem ve spojení, uvedeným v bodu odůvodnění 23 písm. a) čl. 1.2 písm. a) a čl. 2.2 písm. a) napadeného nařízení;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí dva důvody pro zrušení. Druhý důvod je rozdělen do tří částí.
   Zaprvé, žalobkyně tvrdí, že Rada a Komise porušily čl. 11 odst. 3 základního nařízení nebo se dopustily porušení podstatných procesních náležitostí tím, že odmítly zahájit z vlastního podnětu prozatímní přezkum újmy a rozpětí újmy souběžně s přezkumem před pozbytím platnosti, a v důsledku toho se dopustily zjevně nesprávného posouzení v tom, že konstatovaly pravděpodobnost obnovení újmy v kontextu přezkumu před pozbytím platnosti.
   Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že Rada a Komise nesprávně stanovily běžnou hodnotu žalobkyň v částečném prozatímním přezkumu, což vedlo k jejímu umělému nárůstu, a učinily nesprávné srovnání s vývozní cenou a tím došly k nesprávnému konstatování dumpingu a porušily tak články 1 a 2 základního nařízení, dopustily se řady nesprávných právních posouzení a porušení základních zásad práva Společenství.
   Konkrétněji žalobkyně tvrdí, že se Rada a Komise dopustily nesprávného právního posouzení a porušily čl. 2 odst. 3 a 5 základního nařízení, jakož i jejich právní kontext stanovený články 1 a 2 základního nařízení tím, že nevzaly v úvahu hlavní část výrobních nákladů žalobkyň jako nespolehlivých nebo de facto použily netržní ekonomickou metodiku stanovení hlavní části běžné hodnoty žalobkyň.
   Komise tím, že rozhodla o provedení úpravy ceny plynu, porušila čl. 2 odst. 5 nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a neostatečného odůvodnění uskutečněním úpravy ceny plynu ve Waidhaus, Německo, a neprovedla další odpočty.
   Žalobkyně konečně tvrdí, že Rada a Komise porušily čl. 2 odst. 10 základního nařízení a dopustily se zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností tím, že od ceny prvního nezávislého odběratele odečetly obecné a administrativní náklady a poplatky společností ve spojení, které jsou nedílnou součástí jednoho hospodářského celku žalobkyň a integrovaného prodejního oddělení.

      (1)  Úř. věst. L 185, s. 1.


title: Věc T-359/04: Žaloba podaná dne 30. srpna 2004 The British Aggregates Association Limited, Healy Bros. Limited a DK Trotter & Sons Limited proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/22

         Žaloba podaná dne 30. srpna 2004 The British Aggregates Association Limited, Healy Bros. Limited a DK Trotter & Sons Limited proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-359/04)
   (2004/C 284/45)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 30. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství The British Aggregates Association Limited, se sídlem v Lanark (Spojené království), Healy Bros. Limited, se sídlem v Middleton, County Cork (Irsko) a DK Trotter & Sons, se sídlem v Manorhamilton, County Leitrim (Irsko), zastoupenými C. Pounceym, advokátem, a L. Van Den Hendem, právníkem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise K(2004) 1614 konečné ze dne 7. května 2004„State Aid N 2/2004 UK/Aggregates Levy“;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Spojené království zavedlo v roce 2002 Aggregates Levy (dávku z kameniva), poplatek na ochranu životního prostředí z některého kameniva. Rozhodnutím z téhož roku Komise dospěla k závěru, že ustanovení Aggregates Levy nepředstavují státní podporu. Žalobkyně zpochybňuje toto rozhodnutí v souvislosti s jinou věcí projednávanou před Soudem prvního stupně (1), přičemž tvrdí, že Aggregates Levy má nepříznivý vliv na soutěžní postavení jeho členů.
   Dne 5. ledna 2004 uvědomilo Spojené království Komisi o novém režimu úlev od Aggregates Levy pro Severní Irsko. Napadeným rozhodnutím Komise prohlásila nový režim za slučitelný se společným trhem s tím, že zamítla stížnost žalobkyně proti tomuto rozhodnutí, aniž by zahájila formální vyšetřovací řízení.
   Žalobkyně na podporu své žaloby v první řadě uvádí, že dotyčný režim porušuje články 23 a 90 ES, a nemohl tedy být prohlášen za slučitelný se společným trhem. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila své vlastní obecné zásady na ochranu životního prostředí (2) tím, že se v tomto ohledu dopustila zjevně nesprávného posouzení, a to: považovala 20 % poměr dávky splatné společnostmi způsobilými pro režim úlev za značný; nesprávně se domnívala, že o novém režimu úlev bylo rozhodnuto, když Aggregate Levy byla přijata, a nesprávně shledala, že tato dávka bude mít značný pozitivní dopad na ochranu životního prostředí.
   Žalobkyně rovněž uvádí, že Komise neuvedla v napadeném rozhodnutí důvody, jak požaduje článek 253 ES, porušila svou povinnost zahájit formální vyšetřovací řízení a porušila své procesní povinnosti během předběžného šetření.

      (1)  Věc T-210/02, zveřejněná v Úř. věst. C 219, 14.9.2002, s. 23.

      (2)  Obecné pokyny Společenství o státních podporách na ochranu životního prostředí, Úř. věst. C 37, 3.2.2001, s. 3-15.


title: Věc C-29/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 21. ledna 2013 — Global Trans Lodzhistik ООD v. Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 21. ledna 2013 — Global Trans Lodzhistik ООD v. Nachalnik na Mitnitsa Stolichna
   (Věc C-29/13)
   2013/C 108/32
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně v původním řízení: Global Trans Lodzhistik ООD

      Žalovaný v původním řízení: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

      Předběžné otázky

               1)

               Vyplývá z čl. 243 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1) ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, je-li vykládán ve spojení s článkem 245 tohoto nařízení, jakož i se zásadou práva na obhajobu a zásadou právní moci, že připouští vnitrostátní právní úpravu, jako je článek 220 článek 211a Zakon za mitnitsite (celní zákon), podle níž je napadnutelné více než jedno rozhodnutí celního orgánu, jímž je dodatečně stanoven celní dluh za účelem jeho pozdějšího výběru, a to i tehdy, pokud by za okolností původního řízení mohlo být za účelem stanovení tohoto celního dluhu vydáno konečné rozhodnutí ve smyslu čl. 181a odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (2) ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení (EHS) č. 2913/92?

               2)

               Má být čl. 243 odst. 2 nařízení č. 2913/92, který upravuje podání opravného prostředku, vykládán v tom smyslu, že nestanoví, že konečné rozhodnutí ve smyslu čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 musí být nejprve napadeno správní cestou, aby bylo přípustné soudní řízení?

               3)

               Má být čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 za okolností původního řízení vykládán v tom smyslu, že jestliže nebyl dodržen postup stanovený v tomto ustanovení, pokud jde o právo být slyšen a právo vznést námitky, rozhodnutí celního orgánu vydané v rozporu s těmito pravidly není konečným rozhodnutím ve smyslu uvedeného ustanovení, nýbrž pouze částí postupu vedoucího k vydání konečného rozhodnutí? V opačném případě, má být toto ustanovení za okolností původního řízení vykládáno v tom smyslu, že rozhodnutí, při jehož vydání došlo k uvedeným procesním chybám, podléhá přímo soudní kontrole a soud musí rozhodnout o žalobě ve věci samé, která byla proti tomuto rozhodnutí podána?

               4)

               Má být čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 za okolností původního řízení a s ohledem na zásadu legality vykládán v tom smyslu, že jestliže nebyl dodržen postup stanovený v tomto ustanovení, pokud jde o právo být slyšen a právo vznést námitky, je rozhodnutí celního orgánu vydané v rozporu s těmito pravidly neplatné z důvodu podstatné vady řízení, která odpovídá porušení podstatné procesní náležitosti, jejíž nedodržení vede k neplatnosti daného úkonu nezávisle na konkrétních důsledcích porušení, a soud tedy musí rozhodnout o žalobě podané proti tomuto rozhodnutí, aniž by mohl uvažovat o vrácení věci správnímu orgánu k řádnému ukončení řízení?

      (1)  Úř. vest. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04 s. 307.

      (2)  Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06 s. 3.


title: Věc C-336/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Sonthofen (Německo) dne 11. července 2014 – trestní řízení proti Sebat Ince

text:
               29.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 339/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Sonthofen (Německo) dne 11. července 2014 – trestní řízení proti Sebat Ince
   (Věc C-336/14)
   2014/C 339/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Sonthofen

      Účastníci původního řízení

   Sebat Ince

      Další účastník řízení: Staatsanwaltschaft Kempten

      Předběžné otázky

   I.   K prvnímu obvinění (leden 2012) a k druhému obvinění pro období do konce června 2012:

               1a.

               Je nutno článek 56 SFEU vykládat v tom smyslu, že orgány činné v trestním řízení nesmějí postihovat v nepovolené zprostředkovávání sportovních sázek pořadatelům sázek, kteří jsou držiteli licence v jiném členském státě EU, uskutečněné bez německého povolení, pokud je ke zprostředkovávání zapotřebí také německé povolení provozovatele, přičemž však vnitrostátní orgány na základě právního stavu, který je v rozporu s unijním právem („monopol na provozování sportovních sázek“), nesmějí nestátním pořadatelům sázek povolení vydávat?

               1b.

               Bude odpověď na otázku 1a jiná v případě, pokud v jedné z patnácti německých spolkových zemí, které společně státní monopol na provozování sportovních sázek stanovily a společně jej vykonávají, státní orgány v rámci řízení o zákazu či trestního řízení tvrdí, že zákonem stanovený zákaz vydávat povolení soukromým pořadatelům se v případě žádosti o povolení k pořádání či zprostředkovávání pro tuto spolkovou zemi nepoužije?

               1c.

               Je nutno zásady unijního práva, zejména volného pohybu služeb, jakož i rozsudek Soudního dvora ve věci C-186/11 vykládat v tom smyslu, že brání trvalému zákazu či postihování přeshraničního zprostředkovávání sportovních sázek, které je označováno jako „preventivní“, pokud je to odůvodňováno tím, že pro zakazující orgán nebylo v době rozhodnutí „zjevné, tj. bez dalšího zkoumání patrné“, že činnost zprostředkování splňuje všechny hmotněprávní podmínky pro vydání povolení – bez ohledu na výhradu státního monopolu?

               2)

               Je nutno směrnici 98/34/ES (1) vykládat v tom smyslu, že postihování nepovoleného zprostředkovávání sportovních sázek v Německu, provozovaného prostřednictvím sázkových automatů pořadatelům sázek, kteří jsou držiteli licence v jiném členském státě EU, brání situace, kdy se státní zásahy opírají o zákon jedné spolkové země, který nebyl oznámen Evropské komisi a jehož úprava zahrnuje úpravu Státní smlouvy o hazardních hrách (Staatsvertrag zum Glücksspielwesen, dále také „GlüStV“), jejíž platnost uplynula?

         II.   K druhému obvinění pro období od června 2012

               3)

               Je nutno článek 56 SFEU, požadavek transparentnosti, zásadu rovnosti a zákaz upřednostňování vykládat v tom smyslu, že odporují postihování zprostředkovávání sportovních sázek bez německého povolení pořadateli sázek, který je držitelem licence v jiném členském státě EU, v případě, kdy je ve Státní smlouvě o změně v oblasti hazardních her (Glücksspieländerungsstaatsvertrag, dále jen „GlüÄndStV“), která je uzavřena na dobu devíti let, uvedeno ustanovení na zkoušku týkající se sportovních sázek („Experimentierklausel für Sportwetten“), které na sedm let stanoví teoretickou možnost udělit nejvýše 20 licencí také nestátním pořadatelům sázek, přičemž nezbytnou podmínkou pro povolení ke zprostředkování je legalizační účinek pro všechny německé spolkové země, pokud

                           a)

                           jsou řízení o udělení licence a a s nimi související právní spory vedeny orgánem udělujícím licence společně s advokátní kanceláří, která většině spolkových zemí a jejich loterijních podniků pravidelně poskytovala poradenství v souvislosti s monopolem na provozování sportovních sázek, jež je v rozporu s unijním právem, která je zastupovala před vnitrostátními soudy proti soukromým pořadatelům sázek a která byla pověřena zastupováním státních orgánů v řízení o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci Markus Stoß [mimo jiné C–316/07, C–358/07, C–359/07, C–360/07, C–409/07 a C–410/07, ECLI:EU:C:2010:504], Carmen Media Group [C–46/08, ECLI:EU:C:2010:505] a Winner Wetten [C–409/06, ECLI:EU:C:2010:503],

                           b)

                           z nabídkového řízení na udělení licence nevyplývaly žádné podrobnosti ohledně minimálních požadavků na předkládané koncepty, obsahu dalších požadovaných vyjasnění a dokladů či výběru nejvýše 20 držitelů licence, přičemž podrobnosti byly sděleny až po uplynutí lhůty pro přihlášení k účasti v nabídkovém řízení v tzv. „informačním memorandu“ a četné další podklady byly poskytnuty pouze uchazečům, kteří se kvalifikovali do „druhého kola“ řízení o udělení licence,

                           c)

                           orgán udělující licence osm měsíců po začátku řízení vyzval v rozporu s nabídkovým řízením pouze 14 uchazečů o licenci k osobní prezentaci jejich sociální a bezpečnostní koncepce, neboť tito uchazeči údajně zcela splnili minimální požadavky pro udělení licence, přičemž však 15 měsíců od zahájení řízení sdělil, že žádný uchazeč „prokazatelně“ nedoložil splnění minimálních požadavků,

                           d)

                           uchazeč o udělení licence, který je ovládán státem a který vznikl ze spojení státních loterijních společností (Ods Deutschland Sportwetten GmbH, dále jen „Ods“), patří ke 14 účastníkům, již byli vyzváni k prezentaci svých koncepcí před orgánem udělujícím licence, avšak není vzhledem ke svému organizačnímu propojení s pořadateli sportovních událostí způsobilý k udělení licence, neboť právní předpisy (§ 21 odst. 3 GlüÄndStV) požadují přísné oddělení aktivního sportu a sdružení, která jej organizují, od pořádání a zprostředkování sportovních sázek,

                           e)

                           pro udělení licence je požadováno mimo jiné doložení „legálního původu prostředků potřebných pro zajištění plánované nabídky sportovních sázek“,

                           f)

                           orgán udělující licence a komise rozhodující o udělení licencí na pořádání hazardních her, která je složena ze zástupců spolkových zemí, nevyužijí možnosti udělit licenci soukromým pořadatelům sázek, ačkoli státní loterijní podniky mohou až jeden rok od případného udělení licence pořádat sportovní sázky, loterie a jiné hazardní hry bez licence a provozovat a propagovat rozsáhlou síť komerčních sázkových míst?

      (1)  Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20 s. 337.


title: Věc T-22/14: Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2014 – Bergallou v. Parlament a Rada („Žaloba na neplatnost – Reforma služebního řádu úředníků Evropské unie a pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie – Méně výhodný režim v oblasti paušální náhrady cestovních výdajů a prodloužení dovolené za kalendářní rok o další dny dovolené jako doby na cestu – Nedostatek osobního dotčení – Mimosmluvní odpovědnost – Příčinná souvislost – Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zcela neopodstatněná“)

text:
               19.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/39

      Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2014 – Bergallou v. Parlament a Rada
      (Věc T-22/14) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Reforma služebního řádu úředníků Evropské unie a pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie - Méně výhodný režim v oblasti paušální náhrady cestovních výdajů a prodloužení dovolené za kalendářní rok o další dny dovolené jako doby na cestu - Nedostatek osobního dotčení - Mimosmluvní odpovědnost - Příčinná souvislost - Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zcela neopodstatněná“)
      (2015/C 016/61)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Amal Bergallou (Lot, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)

         Žalovaní: Evropský Parlament (zástupci: L. Visaggio a E. Taneva, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer et A. Bisch, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh, podaný na základě článku 263 SFEU, na zrušení čl. 1 odst. 65 písm. b) a odst. 67 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (Úř. věst. L 287, s. 15), v rozsahu, v němž tato ustanovení vážou nárok na náhradu ročních cestovních výdajů a na dobu na tuto cestu na nárok na příspěvek za práci v zahraničí nebo příspěvek za pobyt v zahraničí, a návrh na náhradu škody na základě článku 340 SFEU, směřující k náhradě materiální a nemateriální újmy, kterou údajně žalobkyně utrpěla.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Amal Bergallou ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

                  3)

                  O návrhu Evropské komise na vstup do řízení jako vedlejší účastnice není třeba rozhodnout.

         (1)  Úř. věst. C 112, 14.4.2014.


title: Věc T-88/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. listopadu 2011 — Idromacchine a další v. Komise ( „Mimosmluvní odpovědnost — Státní podpory — Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení — Sdělení poškozující třetí osobu-společnost — Dostatečně závažné porušení právního pravidla přiznávajícího práva jednotlivcům — Povinnost profesního tajemství — Nemajetkové újmy — Majetkové újmy — Příčinná souvislost — Úroky z prodlení a kompenzační úroky“ )

text:
               17.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 370/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. listopadu 2011 — Idromacchine a další v. Komise
   (Věc T-88/09) (1)

   (Mimosmluvní odpovědnost - Státní podpory - Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení - Sdělení poškozující třetí osobu-společnost - Dostatečně závažné porušení právního pravidla přiznávajícího práva jednotlivcům - Povinnost profesního tajemství - Nemajetkové újmy - Majetkové újmy - Příčinná souvislost - Úroky z prodlení a kompenzační úroky)
   2011/C 370/37
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Idromacchine Srl (Porto Marghera, Itálie), Alessandro Capuzzo (Mirano, Itálie) a Roberto Capuzzo (Mogliano Veneto, Itálie) (zástupci: W. Viscardini a G. Donà, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Grespan a E. Righini, zmocněnci, ve spolupráci s F. Ruggeri Laderchim, advokátem)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škod údajně utrpěných z důvodu zveřejnění lživých informací v Úředním věstníku Evropské unie, jež zejména poškozují image a dobrou pověst společnosti Idromacchine, a to v rámci rozhodnutí Komise K(2002) 5426 v konečném znění, ze dne 30. prosince 2004, „Státní podpory — Itálie — Státní podpora N 586/2003, N 587/2003, N 589/2003 & C 48/2004 (ex N 595/2003) — Prodloužení tříleté dodací lhůty pro chemický tanker — Výzva k předložení připomínek podle čl. 88 odst. 2 [ES]“.

      Výrok rozsudku

               1)

               Evropské komisi se ukládá zaplatit společnosti Idromacchine Srl náhradu škody ve výši 20 000 eur z důvodu nemajetkové újmy, kterou tato společnost utrpěla.

               2)

               Náhrada škody přiznaná společnosti Idromacchine se zvyšuje o kompenzační úroky za období od 18. února 2005 do dne vyhlášení tohoto rozsudku, a to ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body.

               3)

               Náhrada škody přiznaná společnosti Idromacchine se zvyšuje o úroky z prodlení za období ode dne vyhlášení tohoto rozsudku do úplného zaplacení uvedené náhrady, a to ve výši sazby stanovené ECB pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body.

               4)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               5)

               Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení společnosti Idromacchine, A. Capuzza a R. Capuzza, kteří ponesou jednu třetinu vlastních nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc T-433/13: Žaloba podaná dne 20. srpna 2013 — Petropars Iran a další v. Rada

text:
               26.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/31

         Žaloba podaná dne 20. srpna 2013 — Petropars Iran a další v. Rada
   (Věc T-433/13)
   2013/C 313/58
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Petropars Iran Co (Kish Island, Írán); Petropars Oilfields Services Co. (Kish Island); Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (Teherán, Írán); a Petropars Resources Engineering Kish Co. (Teherán) (zástupci: S. Zaiwalla, Solicitor, P. Reddy, Solicitor, R. Blakeley, Barrister, a Z. Burbeza, Solicitor)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil zápisy 1-4 v příloze II.IB. k rozhodnutí 2013/270 (1) a zápisy 1-4 v příloze II.I.B. k nařízení č. 522/2013 (2); a/nebo

               —

               určil, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnut9 2010/413 (3) a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 (4) se neuplatňuje na žalobkyně; a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod se zakládá na tom, že není dán právní základ pro označení žalobkyň v rozhodnutí Rady 2013/207/SZBP a v prováděcím nařízení Rady (EU) č. 522/20130, neboť důvody uvedené v souvislosti s označením jednotlivých žalobkyň („dceřiná společnost označeného subjektu“) nejsou jediným z kritérií pro zařazení do nařízení Rady č. 267/2012 nebo rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP.

               2)

               Druhý žalobní důvod se zakládá na tom, že označení žalobkyň je protiprávní v rozsahu, v němž Rada tvrdila, že jednala podle čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 nebo čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413: 1. jelikož nejsou splněna věcná kritéria pro označení žalobkyň ani v jednom případě a/nebo se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při určení, zda byla kritéria splněna nebo nikoli; 2. Rada označila žalobkyně na základě důkazů, jež dostatečně neprokazovaly, že byla kritéria splněna, čímž se dopustila (dalšího) zjevně nesprávného posouzení.

               3)

               Třetí žalobní důvod se zakládá na tom, že v rozsahu, v němž čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 a/nebo čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 umožňuje označení žalobkyň jen na základě toho, že jsou dceřinými společnostmi označených subjektů (jež jsou rovněž dceřinými společnostmi označených subjektů neobviněných z jakéhokoli protiprávního jednání), jsou uvedená ustanovení protiprávní, jelikož jsou v rozporu se zásadou proporcionality a neměly by se na žalobkyně vztahovat.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod se zakládá na tom, že označení žalobkyň je v každém případě v rozporu s jejich základními právy a svobodami podle Listiny základních práv, resp. unijním právem, včetně jejich práva na podnikání a výkon obchodní činnosti, pokojné užívání jejich majetku a je v rozporu se zásadou proporcionality. Označení je dále v rozporu se zásadou prevence a zásadou ochrany životního prostředí a lidského zdraví a bezpečnosti, jelikož může způsobit značnou škodu na zdraví a bezpečnosti obyčejných íránských pracujících a na životním prostředí.

               5)

               Pátý žalobní důvod se zakládá na tom, že Rada při přijímaní rozhodnutí Rady 2013/207/SZBP a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 522/20130 v rozsahu, v němž se vztahují na žalobkyně, porušila procesní náležitosti, a to 1. povinnost individuálně oznámit (třetí a čtvrté) žalobkyni, že byly označeny; 2. povinnost uvést (ve vztahu ke všem žalobkyním) přiměřené a dostatečné odůvodnění, a 3. respektovat právo žalobkyň na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu.

      (1)  Rozhodnutí Rady 2013/270/SZBP ze dne 6. června 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 10).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 3).

      (3)  Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).

      (4)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


title: Věc F-107/14: Žaloba podaná dne 10. října 2014 – ZZ v. Evropská komise

text:
               12.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/53

         Žaloba podaná dne 10. října 2014 – ZZ v. Evropská komise
   (Věc F-107/14)
   (2015/C 007/65)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o převodu důchodových práv žalobkyně do důchodového systému Unie, které uplatňuje nová obecně prováděcí ustanovení článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Určit, že je článek 9 obecně prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu protiprávní a že nelze použít;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 16. února 2014 o započtení důchodových práv nabytých žalobkyní před jejím nástupem do služebního poměru na základě jejich převodu do důchodového systému orgánů Evropské unie podle obecně prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-136/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2007 – EARL Salvat père & fils a další v. Komise ( Státní podpory — Opatření na přeměnu vinic — Rozhodnutí prohlašující podpory z části za slučitelné a z části za neslučitelné se společným trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Posouzení s ohledem na čl. 87 odst. 1 ES )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/47

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2007 – EARL Salvat père & fils a další v. Komise
   (Věc T-136/05) (1)

   („Státní podpory - Opatření na přeměnu vinic - Rozhodnutí prohlašující podpory z části za slučitelné a z části za neslučitelné se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Posouzení s ohledem na čl. 87 odst. 1 ES“)
   (2007/C 269/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobci: EARL Salvat père & fils (Saint-Paul-de-Fenouillet, Francie); Comité interprofessionnel des vins doux naturels et vins de liqueur à appellations contrôlées (CIVDN) (Perpignan, Francie); a Comité national des interprofessions des vins à appellation d'origine (CNIV) (Paris, Francie) (zástupci: H. Calvet a O. Billard, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Giolito a A. Stobieka-Kuik, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobce: Francouzská republika (zástupce: G. de Bergues, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení čl. 1 odst. 1 a 3 rozhodnutí Komise 2007/253/ES ze dne 19. ledna 2005 o plánu Rivesaltes a nepřímých daních CIVDN (Mezioborový výbor pro přírodní sladká vína), jež zavedla Francie (Úř. věst. L 112, s. 1).
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Účastníkům řízení se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5.2005.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. července 2004 ve věci 365/02 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus): Marie Lindfors (Směrnice 83/183/EHS — Přemístění bydliště z jednoho členského státu do jiného — Daň vybíraná před registrací motorového vozidla nebo jeho uvedením do provozu)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve věci 365/02 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus): Marie Lindfors (1)

   (Směrnice 83/183/EHS - Přemístění bydliště z jednoho členského státu do jiného - Daň vybíraná před registrací motorového vozidla nebo jeho uvedením do provozu)
   (2004/C 228/13)
   Jednací jazyk: finština
   Ve věci 365/02, jejímž předmětem je žádost Korkein hallinto-oikeus (Finsko) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání, v řízení zahájeném před tímto soudem Marií Lindfors, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 1 směrnice Rady 83/183/EHS ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu (Úř. věst. L 105, s. 64), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, tajemník: H. von Holstein, zástupce tajemníka, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 1 směrnice Rady 83/183/EHS ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby v rámci přemístění bydliště majitele motorového vozidla z jednoho členského státu do jiného státu byla před registrací vozidla nebo jeho uvedením do provozu v členském státu, do něhož bylo bydliště přemístěno, uplatněna daň taková jako ta, jež je upravena v autoverolaki (1482/1994) (zákon o dani z motorových vozidel). Vzhledem k požadavkům vyplývajícím z článku 18 ES však přísluší postupujícímu soudu, aby přezkoumal, zda je uplatnění vnitrostátního práva způsobilé zaručit, aby, pokud jde o tuto daň, uvedený majitel nebyl postaven do situace nepříznivější, než ve které se nacházejí občané, kteří trvale pobývali v dotčeném členském státu, a případně zda je toto rozdílné zacházení odůvodněno objektivními hledisky, která jsou nezávislá na bydlišti dotyčných osob a přiměřená cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem.

      (1)  Úř. věst. C 323, 21.12.2002.


title: Věc T-115/06: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další v. Rada ( „Dumping — Dovoz lososa pocházejícího z Norska — Pravidlo nižšího cla — Výpočet minimálních cen při dovozu a pevných cel“ )

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další v. Rada
   (Věc T-115/06) (1)

   (Dumping - Dovoz lososa pocházejícího z Norska - Pravidlo nižšího cla - Výpočet minimálních cen při dovozu a pevných cel)
   2012/C 133/41
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norsko); Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norsko); Salmar Farming AS (Kverva, Norsko); Hydroteck AS (Kristiansund, Norsko); Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norsko); a Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norsko) (zástupci: B. Servais a T. Paulsen, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrisch, avocat)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně P. Stancanelli a K. Talabér-Ritz, poté K. Talabér-Ritz, T. Scharf a H. van Vliet, zmocněnci, ve spolupráci s E. McGovern, barrister)

      Předmět věci

   Žádost o zrušení nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla (Úř. věst. L 15, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla se zrušuje v rozsahu, ve kterém se dotýká Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS a Lerøy Midnor AS.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady, jakož i náklady vynaložené Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming, Hydroteck, Hallvard Lerøy a Lerøy Midnor.

               4)

               Evropská komise ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


title: Věc T-475/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2014 — LaserSoft Imaging v. OHIM (WorkflowPilot) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství WorkflowPilot — Absolutní důvody pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c), nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               22.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2014 — LaserSoft Imaging v. OHIM (WorkflowPilot)
   (Věc T-475/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství WorkflowPilot - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c), nařízení (ES) č. 207/2009)
   2014/C 52/68
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LaserSoft Imaging AG (Kiel, Německo) (zástupce: J. Hunnekuhl, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. srpna 2012 (věc R 480/2012-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení WorkflowPilot jakožto ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti LaserSoft Imaging AG ponese náklady řízení

      (1)  Úř. věst. C 9, 12.1.2013.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. července 2004 ve věci C-463/02: Komise Evropských společenství proti Švédskému království (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 77/388/EHS — DPH — Čl. 11 odst. A pododstavec 1 písm. a) — Základ daně — Dotace přímo vázaná na cenu — Nařízení (ES) č. 603/95 — Podpory poskytnuté v odvětví sušených krmiv)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/10

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve věci C-463/02: Komise Evropských společenství proti Švédskému království (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 77/388/EHS - DPH - Čl. 11 odst. A pododstavec 1 písm. a) - Základ daně - Dotace přímo vázaná na cenu - Nařízení (ES) č. 603/95 - Podpory poskytnuté v odvětví sušených krmiv)
   (2004/C 228/19)
   Jednací jazyk: švédština
   Ve věci C-463/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: E. Traversa a K. Simonsson) proti Švédskému království (zmocněnkyně: A. Falk), podporovanému Finskou republikou (zmocněnkyně: T. Pynnä), jejímž předmětem je určení, že Švédské království tím, že nevybralo daň z přidané hodnoty z částek podpor poskytnutých na základě nařízení Rady (ES) č. 603/95 ze dne 21. února 1995 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy (Úř. věst. L 63, s. 1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 11 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues a N. Colneric, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, tajemník: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3.

               Finská republika ponese své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


title: Věc T-511/09: Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Niki Luftfahrt v. Komise

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/27

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Niki Luftfahrt v. Komise
   (Věc T-511/09)
   2010/C 80/48
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Niki Luftfahrt GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupce: H. Asenbauer, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. srpna 2009, „Státní podpora C 6/2009 (ex N 663/2008) — Rakousko, Austrian Airlines — Plán restrukturalizace“ na základě čl. 264 odst. 1 SFEU (bývalý čl. 231 odst. 1 ES) a

               —

               uložit Evropské komisi, aby žalobkyni nahradila podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně Evropských společenství vynaložené náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2009) 6686 v konečném znění ze dne 28. srpna 2009 o státní podpoře v rámci prodeje podílů v Austrian Airlines Group patřících rakouskému státu německé společnosti Lufthansa AG (C 6/2009 [ex N 663/2008]). V tomto rozhodnutí vyjádřila Komise názor, že podpora na restrukturalizaci poskytnutá Společnosti Austiran Airlines Rakouskou republikou je za určitých podmínek slučitelná se společným trhem, bude-li Komisi oznámený plán restrukturalizace realizován v plném rozsahu.
   Na podporu své žaloby na neplatnost žalobkyně, která provozuje leteckou společnost financovanou ze soukromých zdrojů a která podala ohledně sporné podpory na restrukturalizaci stížnost Komisi, zaprvé uvádí, že Komise porušila čl. 87 odst. 1 a odst. 3 písm. c) ES, čl. 88 odst. 2 ES a pokyny Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (Úř. věst 2004, C 244, s. 2). V této souvislosti zejména uvádí, že Komise nezohlednila skutečnost, že

               —

               příjemkyní dotčené podpory není společnost Austrian Airlines, ale společnost Lufthansa, která ovšem není podnikem v obtížích, a nemá tudíž nárok na podporu,

               —

               ani společnost Austrian Airlines, ani společnost Lufthansa neposkytly přiměřený vlastní příspěvek na restrukturalizaci společnosti Austrian Airlines,

               —

               oznámená opatření k restrukturalizaci nejsou v souladu s uvedenými pokyny a

               —

               kompenzační opatření navrhovaná Rakouskou republikou nejsou dostatečná k tomu, aby v co největším možném rozsahu omezila škodlivé účinky podpory na podmínky obchodu.

         Žalobkyně dále uvádí, že dotčená podpora je neoddělitelně spojena s podmínkami, které jsou v rozporu s pravidly Společenství v oblasti svobody usazování, takže je v rozporu s článkem 43 ES.
   Dále se žalobkyně dovolává porušení článku 253 ES v tom, že Komise napadené rozhodnutí nesprávně odůvodnila, jelikož

               —

               nezjistila a nezkoumala situaci na dotčených trzích, zejména postavení příjemce podpory a postavení soutěžitelů na těchto trzích, a

               —

               rovněž nevzala v úvahu, že společnost Austrian Airlines v minulosti získala řadu podpor, které byly v rozporu s právem Společenství.

         Na závěr žalobkyně uvádí, že Komise zneužila své pravomoci.


title: Věc F-87/08: Žaloba podaná dne 20. října 2008 – Schuerings v. Evropská nadace odborného vzdělávání

text:
               20.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 327/43

         Žaloba podaná dne 20. října 2008 – Schuerings v. Evropská nadace odborného vzdělávání
   (Věc F-87/08)
   (2008/C 327/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníce řízení

      Žalobkyně: Gisela Schuerings (Nice, Francie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Evropská nadace odborného vzdělávání
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí žalované o propuštění žalobkyně a uložení Evropské nadaci odborného vzdělávání nahradit majetkovou a nemajetkovou škodu utrpěnou žalobkyní
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí o propuštění ze dne 23. října 2007 týkají se žalobkyně, přijaté Evropskou nadací odborného vzdělávání;

               —

               v potřebném rozsahu zrušit výslovné rozhodnutí Evropské nadace odborného vzdělávání ze dne 10. července 2008 o zamítnutí stížnosti, kterou žalobkyně podala na základě článku 46 pracovního řádu ostatních zaměstnanců a čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit Evropské nadaci odborného vzdělávání zaplacení částky 125 000 euro jako náhradu majetkové škody;

               —

               uložit Evropské nadaci odborného vzdělávání zaplacení částky 50 000 euro jako náhradu nemajetkové škody;

               —

               uložit Evropské nadaci odborného vzdělávání náhradu nákladů řízení.


title: Spojené věci T-539/12 a T-150/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. ledna 2015 – Ziegler v. Komise „Mimosmluvní odpovědnost — Hospodářská soutěž — Trh mezinárodních stěhovacích služeb v Belgii — Stěhování úředníků a ostatních zaměstnanců Unie — Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU — Předstírané nabídky — Rozsah odpovědnosti orgánu — Věc pravomocně rozsouzená — Povinnost náležité péče — Příčinná souvislost“

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. ledna 2015 – Ziegler v. Komise
   (Spojené věci T-539/12 a T-150/13) (1)

   („Mimosmluvní odpovědnost - Hospodářská soutěž - Trh mezinárodních stěhovacích služeb v Belgii - Stěhování úředníků a ostatních zaměstnanců Unie - Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU - Předstírané nabídky - Rozsah odpovědnosti orgánu - Věc pravomocně rozsouzená - Povinnost náležité péče - Příčinná souvislost“)
   (2015/C 065/41)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ziegler SA (Brusel, Belgie); a Ziegler Relocation SA (Brusel) (zástupci: J. F. Bellis, M. Favart a A. Bailleux, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a A. Bouquet, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na náhradu jednak údajné škody vyplývající z vydání rozhodnutí Komise C (2008) 926 final ze dne 11. března 2008, v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.543 – Mezinárodní stěhovací služby) a dále údajné škody vyplývající z pokračování praktik „předstíraných nabídek“ po vydání rozhodnutí C (2008) 926 mezi 11. březnem 2008 a 1. lednem 2014.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloby se zamítají.

               2)

               Společnost Ziegler SA ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci T-539/12.

               3)

               Společnost Ziegler Relocation SA ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Komisí ve věci T-150/13.

      (1)  Úř. věst. C 55, 23. 2 .2013.


title: Věc T-346/06: Žaloba podaná dne 6. prosince 2006 – IMS v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/18

         Žaloba podaná dne 6. prosince 2006 – IMS v. Komise
   (Věc T-346/06)
   (2007/C 20/26)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: IMS Industria Masetto Schio srl (Schio, Itálie) (zástupci: F. Colonna a T. E. Romolotti, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit stanovisko Komise K(2006)3914 ze dne 6. prosince 2006 a uznat právo na náhradu škody, která jí v souvislosti s tímto stanoviskem vznikla;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v souladu s články 87 a následujícími jednacího řádu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Tato žaloba směřuje proti stanovisku Komise K(2006)3914 ze dne 6. prosince 2006 k opatření zákazu týkajícímu se některých mechanických lisů ochranné známky IMS přijatému francouzskými orgány.
   V této souvislosti je třeba připomenout, že v návaznosti na přijetí Francouzskou republikou opatření týkajících se mechanických lisů vyrobených žalobkyní IMS přistoupila Komise v souladu s čl. 7 odst. 2 směrnice 98/37/ES k přezkoumání těchto opatření a na konci šetření přijala stanovisko, že opatření přijatá francouzskými orgány jsou oprávněná.
   Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje:

               —

               že Komise nezohlednila rozhodnutí francouzské Conseil d'État ze dne 6. listopadu 2002. V této souvislosti tvrdí, že rozsudkem č. 238453 ze dne 6. listopadu 2002 francouzský Conseil d'État poukázal na vadu postupu, kterým bylo přijato francouzské meziministerské rozhodnutí ze dne 27. června 2001 a nařídil jeho zrušení. Komise tedy vydala stanovisko k aktu, který byl již podle práva členského státu, který ho přijal, neplatný. Z toho vyplývá, že samotné stanovisko je nezákonné, jelikož potvrzuje akt již prohlášený příslušnými orgány za neplatný a který již nemá v právním řádu účinek;

               —

               nesprávné posouzení ve věci samé. Podle žalobkyně je posouzení provedené Komisí ve věci samé stiženo vadou, jelikož vlastnosti strojních zařízení vyrobených IMS byly nesprávně posouzeny z hlediska technické shody s platnými předpisy;

               —

               co se týče náhrady škody, IMS tvrdí, že jí z výše uvedených důvodů vznikla a stále vzniká nespravedlivá škoda mimosmluvní povahy, kterou jí způsobila Komise, která nevzala v úvahu výše uvedenou neplatnost francouzského rozhodnutí, a též nesprávně posoudila výrobky IMS.


title: Věc C-526/09: Žaloba podaná dne 17. prosince 2009 — Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/21

         Žaloba podaná dne 17. prosince 2009 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-526/09)
   2010/C 51/33
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a G. Braga da Cruz, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika tím, že povolila vypouštění průmyslových odpadních vod z průmyslového podniku „Estação do Serviço Sobritos“, který se nachází v oblasti Matosinhos, bez příslušného povolení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 11 odst. 1 a 2 směrnice Rady 91/271/EHS (1) ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod,

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Portugalská republika dosud neinformovala Komisi o skončení schvalovacího řízení týkajícího se průmyslového podniku „Estação do Serviço Sobritos“.

      (1)  Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 26.


title: Věc T-192/11: Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2011 — Seka Yapo a další v. Rada

text:
               29.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2011 — Seka Yapo a další v. Rada
   (Věc T-192/11) (1)

   2011/C 319/61
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda pátého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011.


title: Věc C-341/09: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. února 2011 — Acegas-APS SpA, dříve Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas) v. Evropská komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/26

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. února 2011 — Acegas-APS SpA, dříve Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas) v. Evropská komise
   (Věc C-341/09) (1)

   2011/C 252/50
   Jednací jazyk: italština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-428/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Consiglio di Stato (Itálie) dne 26. července 2013 — Ministero dell’Economia e delle Finanze a AAMS v. Yesmoke Tobacco

text:
               26.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/9

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Consiglio di Stato (Itálie) dne 26. července 2013 — Ministero dell’Economia e delle Finanze a AAMS v. Yesmoke Tobacco
   (Věc C-428/13)
   2013/C 313/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Ministero dell’Economia e delle Finanze a AAMS

      Odpůrkyně: Yesmoke Tobacco SpA

      Předběžná otázka

   Brání čl. 8 odst. 2 směrnice 95/59/ES (1) ze dne 27. prosince 1995 a čl. 7 odst. 2 směrnice 2011/64/EU (2) ze dne 21. června 2011 tím, že stanoví, že proporcionální sazba a sazba valorické spotřební daně a pevná částka specifické spotřební daně,musí být stejná pro všechny cigarety‘, takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 39g odst. 4 legislativního nařízení č. 504 ze dne 26. října 1995 (ve znění čl. 55 odst. 2a písm. c) vládního nařízení s mocí zákona č. 78 ze dne 31. května 2010, které bylo s úpravami změněno na zákon č. 122 ze dne 30. července 2010), které stanoví, že spotřební daň z cigaret, jejichž prodejní cena pro veřejnost je nižší než cena cigaret nejžádanější cenové kategorie, se rovná 115 % základní sazby, čímž stanoví spotřební daň s pevnou minimální specifickou sazbou z cigaret s nižší prodejní cenou, a nikoli minimální sazbu spotřební daně vztahující se na všechny cenové kategorie cigaret tak, jak to umožňuje čl. 16 odst. 7 směrnice 95/59/ES a čl. 14 odst. 2 směrnice 2011/64/EU?

      (1)  Směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (Úř. věst. L 291, s. 40).

      (2)  Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (Úř. věst. L 176, s. 24).


title: Věc C-693/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Il Camaleonte Srl v. Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Il Camaleonte Srl v. Questore di Napoli, Ministero dell’Interno
   (Věc C-693/15)
   (2016/C 106/23)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Il Camaleonte Srl

      Odpůrci: Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

      Předběžné otázky

               1)

               [Je třeba rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-465/2005, Komise v. Itálie, EU:C:2007:781, ve kterém Soudní dvůr] rozhodl, že Italská republika porušila zásady uvedené v článcích 43 a 49 Smlouvy o ES (svoboda usazování a volný pohyb služeb) tím, že stanovila, že:

                           (a)

                           činnost strážce soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána pouze pod podmínkou předchozího složení přísahy věrnosti Italské republice;

                           (b)

                           činnost soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána poskytovatelem služeb usazeným v jiném členském státě pouze na základě povolení vydaného prefektem s omezenou územní působností, aniž by byly zohledněny povinnosti, které jsou těmto poskytovatelům již uloženy v členském státě původu;

                           (c)

                           uvedené povolení má jen omezenou územní platnost a jeho vydání se váže na zohlednění počtu a velikosti podniků poskytujících soukromé bezpečnostní služby, které již vykonávají činnost na dotčeném území;

                           (d)

                           podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí mít provozovnu v každé provincii, kde vykonávají svou činnost;

                           (e)

                           každý zaměstnanec těchto podniků musí mít individuální povolení pro výkon činností soukromé bezpečnostní služby, aniž by byly zohledněny kontroly a prověření, ke kterým již došlo v členském státě původu;

                           (g)

                           podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí k tomu, aby získaly povolení, zaměstnávat minimální nebo maximální počet zaměstnanců;

                           (h)

                           tytéž podniky musejí složit jistotu u státní depozitní pokladny;

                           (i)

                           ceny soukromých bezpečnostních služeb jsou stanoveny v povolení prefekta ve vztahu k předem vymezenému možnému rozpětí[,]
                           [vykládat tak, že] sám o sobě […] vylučuje pravomoc provinčního orgánu veřejné bezpečnosti (policejního ředitele) stanovit takové podmínky provozování bezpečnostní služby, jako jsou napadené podmínky[, které] ukládají povinnost nasadit minimální počet bezpečnostních strážců (dva) na operace týkající se určitých služeb?

               2)

               Je problematika v této věci, byť se jedná o novou otázku, natolik podobná, že by vedla ke stejnému výsledku na základě výše uvedených článků 43 a 49 Smlouvy o ES?


title: Věc C-411/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2013 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. května 2013 ve věci T-249/11, Sanco v. OHIM — Marsalman (ztvárnění kuřete)

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/39

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2013 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. května 2013 ve věci T-249/11, Sanco v. OHIM — Marsalman (ztvárnění kuřete)
   (Věc C-411/13 P)
   2013/C 260/70
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: J. Crespo Carrillo a A. Folliard-Monguiral, jako zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Sanco, SA

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek,

               —

               vydat nový rozsudek a zamítnout žalobu podanou proti napadenému rozhodnutí nebo vrátit věc zpět k Tribunálu,

               —

               uložit žalobkyni před Tribunálem náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) tím, že se opřel o nesprávný výklad rozsahu služeb, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka a jež jsou zařazeny do tříd 35 a 39. Analýza podobnosti výrobků a služeb je nesprávná, jelikož Tribunál nezohlednil skutečnost, že z rozsahu služeb, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, jsou vyloučeny činnosti hospodářského subjektu, který nabízí své výrobky svým jménem. Otázka, zda takové služby musí být ve smyslu Niceského třídění poskytované jménem třetí osoby, je právní otázkou, kterou musí objasnit Soudní dvůr.

               2)

               Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 tím, že posoudil komplementaritu výrobků nebo služeb v závislosti na významu, který má podle vnímání relevantní veřejnosti výrobek nebo služba „pro nákup“ jiných výrobků nebo služeb. Tribunál neposoudil, zda je komplementarita výrobků a služeb založená na vzájemném propojení, jako je například jejich společném používání, striktně objektivní, nezbytná a žádoucí.

               3)

               Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 tím, že dospěl k závěru, že některé komplementární výrobky nebo služby byly automaticky podobné, i když jsou jen velmi málo podobné, aniž by ověřil, zda rozdíly vyplývající z jiných faktorů nemohly neutralizovat tuto komplementaritu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


title: Věc T-472/09: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2009 — SP v. Komise

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/63

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2009 — SP v. Komise
   (Věc T-472/09)
   2010/C 24/112
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: SP SpA (Brescia, Itálie) (zástupce: G. Belotti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               určit, že konečné rozhodnutí Komise ve věci COMP.37.956 — Armatura do železobetonové konstrukce, znovupřijetí — K (2009) 7492 přijaté Komisí dne 30. září 2009 neexistuje nebo je neplatné.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutím ze dne 17. září 2002 Komise ukončila řízení, které začala přinejmenším v říjnu 2000, které zahrnovalo řadu neoznámených kontrol v některých italských hutních podnicích, ve kterém jim vytýká jejich účast na protiprávní kartelové dohodě ve smyslu článku 65 Smlouvy o ESUO, a sice od 6. prosince 1989 do července 2000. Toto rozhodnutí napadly všechny podniky, kterým bylo určeno, včetně žalobkyně.
   Tato žaloba je založena na předpokladu, že Komise přijala napadené rozhodnutí na právním základě, kterým je článek 65 Smlouvy o ESUO, ačkoliv posledně uvedená smlouva nebyla již platná v okamžiku přijetí rozhodnutí, jelikož platnost Smlouvy o ESUO uplynula o pět let dříve.
   Rozhodnutím, které je předmětem projednávané žaloby, Komise zopakovala vytýkané skutečnosti týkající se protiprávního jednání, které již uvedla v prvním rozhodnutí, přičemž změnila právní základ pro uložení sankce, avšak nezměnila právní základ pro stanovení protiprávního jednání, kterým nadále zůstal článek 65 Smlouvy o ESUO.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje různé důvody, které zahrnují následující:

               1.

               Neúplnost rozhodnutí a porušení podstatných formálních náležitostí v tom, že rozhodnutí bylo doručené bez svých příloh a mimoto bylo přijato kolegiem komisařů v neúplné formě.

               2.

               Nedostatek pravomoci Komise namítat porušení článku 65 Smlouvy o ESUO po uplynutí doby její platnosti.

               3.

               Porušení a nesprávné použití článku 23 nařízení ES č. 1/2003 (1), jelikož toto ustanovení stanoví jednak ukládání sankcí jen za porušení Smlouvy o ES, a nikoliv Smlouvy o ESUO, a jednak ukládání sankcí jen činným podnikům, které dosáhly obratu v předcházejícím roce. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že žalobkyně, obchodní společnost v likvidaci, prokázala, že v roce 2008 neměla žádný obrat.

               4.

               Překročení pravomoci a zneužití řízení z důvodu pokračování v postupu zahájeném v souladu s pravidly ESUO podle řízení ES, které to neumožňovalo.

               5.

               Podjatost správního řízení a nedostatečné odůvodnění z důvodu, že Komise nevzala v úvahu argumenty uvedené ve spisu, které vyvracejí existenci nebo v každém případě účinnost údajného kartelu, jakož i z důvodu, že nevzala v úvahu skutečnosti uvedené ve spisu, které prokazují neexistenci účasti žalobkyně na některých aspektech kartelu.

               6.

               Závažné porušení práv obhajoby z důvodu, že před vydáním rozhodnutí nebyly znovu sděleny vytýkané skutečnosti.

               7.

               Porušení a nesprávné použití práva v tom, že bylo neoprávněně uplatněno navýšení základní sankce, zejména s ohledem na navýšení sankce z důvodu trvání a z důvodu odrazujícího účinku.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-848/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2014 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 11. listopadu 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-55/08, De Nicola v. EIB

text:
               2.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/45

      Kasační opravný prostředek podaný dne 31. prosince 2014 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 11. listopadu 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-55/08, De Nicola v. EIB
      (Věc T-848/14 P)
      (2015/C 073/56)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a částečně změnil napadený rozsudek, odstranil odkaz na článek 270 SFEU, zrušil odstavce 2 a 3 výroku a body 16, 17, 18, 19, 22, 37, 41, 42, 45, 47, 48, 49, 51, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65 a 66 odůvodnění;

                  —

                  vrátil věc jinému senátu Soudu pro veřejnou službu zasedajícímu v jiném složení, aby znovu rozhodl o zrušených bodech poté, co vyhoví navrhovaným vyšetřovacím úkonům. Navrhovatel si vyhrazuje možnost předložit jakýkoli důkazní prostředek, přímý nebo kontradiktorní, jenž bude nezbytný s ohledem na argumenty předložené protistranou, a předložit jakýkoli další dokument, jenž bude považován za nezbytný k odmítnutí argumentů další účastnice řízení;

                  —

                  uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku vydanému dne 11. listopadu 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-55/08 RENV, De Nicola v. BEI.
      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody kasačního opravného prostředku.

                  1.

                  Nebylo rozhodnuto o návrhu na zpětvzetí vyjádření a dokumentů EIB.

                  2.

                  Nebylo rozhodnuto o námitce předsedy soudního kolegia.

                  3.

                  Nebyl správně vyložen rozsudek vydaný ve věci T-37/10 P.

                  4.

                  Nebylo poskytnuto odůvodnění nebo toto odůvodnění nebylo opodstatněné, co se týče shledání psychického obtěžování a rozhodnutí, aby bylo ukončeno.

                  5.

                  Odvolací výbor bude muset meritorně rozhodnout o hodnotící zprávě za rok 2006.

                  6.

                  Existuje zájem na rozhodnutí o zrušení povýšení za rok 2007, aby se zabránilo tomu, že se tato povýšení stanou pravomocnými.


title: Věc C-632/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Skatteverket v. Hilkka Hirvonen „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb osob — Rovné zacházení — Daň z příjmů — Příjmy daňových nerezidentů podléhající zdanění srážkou u zdroje — Vyloučení jakéhokoliv daňového odpočtu spojeného s osobní situací poplatníka — Odůvodnění — Možnost daňových nerezidentů zvolit režim použitelný na daňové rezidenty a využít uvedených odpočtů“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/4

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Skatteverket v. Hilkka Hirvonen
   (Věc C-632/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Rovné zacházení - Daň z příjmů - Příjmy daňových nerezidentů podléhající zdanění srážkou u zdroje - Vyloučení jakéhokoliv daňového odpočtu spojeného s osobní situací poplatníka - Odůvodnění - Možnost daňových nerezidentů zvolit režim použitelný na daňové rezidenty a využít uvedených odpočtů“)
   (2016/C 016/04)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Skatteverket

      Žalovaná: Hilkka Hirvonen

      Výrok

   To, že daňoví nerezidenti, kterým plyne podstatná část příjmů ze státu zdroje a zvolili si režim zdanění srážkou u zdroje, nemají v rámci zdanění příjmů nárok na stejné osobní odpočty, jako mají daňoví rezidenti v rámci režimu obecného zdanění, nevede k diskriminaci, která by byla v rozporu s článkem 21 SFEU, pokud není daňová zátěž daňových nerezidentů celkově vyšší než zátěž pro daňové rezidenty a jim obdobné osoby, jejichž situace je srovnatelná.

      (1)  Úř. věst. C 31, 1.2.2014.


title: Věc T-149/13: Žaloba podaná dne 14. března 2013 — Španělsko v. Komise

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/26

         Žaloba podaná dne 14. března 2013 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-149/13)
   2013/C 123/46
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupkyně: S. Centero Huerta)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AST/126/12 — Asistenti (AST 3), odvětví výzkumu, a

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako žalobní důvody a hlavní argumenty uvedené ve věci T-148/13, Španělské království v. Komise.


title: Věc C-132/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo (Nesplnění povinnosti státem — Nařízení (EHS) č. 2081/92 — Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin — Sýr Parmigiano Reggiano — Užívání názvu parmesan — Povinnost členského státu stíhat ex officio zneužití chráněného označení původu)

text:
               12.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 92/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
   (Věc C-132/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (EHS) č. 2081/92 - Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin - Sýr „Parmigiano Reggiano“ - Užívání názvu „parmesan“ - Povinnost členského státu stíhat ex officio zneužití chráněného označení původu)
   (2008/C 92/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. de March, S. Grünheid a B. Martenczuk, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika (zástupce: T. Boček, zmocněnec), Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec a G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, A. Dittrich, zmocněnci a M. Loschelder, Rechtsanwalt)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Dánské království (zástupce: J. Molde, zmocněnec), Rakouská republika (zástupce: E. Riedl, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992, které se týká ochrany zeměpisných údajů a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 3/13, s. 4) – Nedostatek opatření zakazujících používání označení „Parmesan“ pro výrobky, které neodpovídají specifikaci pro chráněné označení původu „Parmigiano Reggiano“
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Česká republika, Dánské království, Italská republika, jakož i Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5.2005.


title: Věc T-291/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — Operator ARP v. Komise ( Státní podpory — Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli — Rozhodnutí prohlašující podpory zčásti za neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení — Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Přípustnost — Pojem příjemce — Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 )

text:
               15.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/18

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — Operator ARP v. Komise
   (Věc T-291/06) (1)

   („Státní podpory - Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli - Rozhodnutí prohlašující podpory zčásti za neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení - Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Pojem ‚příjemce‘ - Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“)
   2009/C 193/25
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Operator ARP sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: původně J. Szymanowska, poté J. Szymanowska a P. Rosiak a nakonec P. Rosiak, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Giolito a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. (Úř. věst. L 366, s. 1) v rozsahu, v jakém prohlašuje určité podpory za neslučitelné se společným trhem a nařizuje Polské republice, aby zajistila jejich vrácení

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká společnosti Operator ARP sp. z o.o.

               2)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


title: Věc C-520/08 P: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. září 2009 — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Manpower Inc. ( Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 7 odst. 1 písm. b) až d) a g) — Návrh na prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Společenství I.T.@MANPOWER )

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/11

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. září 2009 — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Manpower Inc.
   (Věc C-520/08 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. b) až d) a g) - Návrh na prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství I.T.@MANPOWER“)
   2010/C 11/18
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) (zástupce: M. Ciresa, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Manpower Inc. (zástupci: V. Marsland, Solicitor, A. Bryson, Barrister)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 24. září 2008, HUP Uslugi Polska v. OHIM — Manpower (I.T.@MANPOWER) (T-248/05), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) R 124/2004-4 ze dne 5. dubna 2005, zamítajícímu odvolání podané proti rozhodnutí zrušovacího oddělení, kterým byla zamítnuta žádost o prohlášení neplatnosti slovní ochranné známky Společenství „I.T.@MANPOWER“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 38, 41 a 42 — Ochranná známka nemající popisný charakter

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               HUP Uslugi Polska sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


title: Věc F-77/08: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 28. října 2010 — Vicente Carbajosa a další v. Komise ( Veřejná služba — Otevřená výběrová řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08 v oblasti boje proti podvodům — Vyloučení uchazečů na základě výsledků dosažených v přístupových testech — Rozhodnutí OOJ — Nepodání stížnosti — Nepřípustnost žaloby )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/36

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 28. října 2010 — Vicente Carbajosa a další v. Komise
   (Věc F-77/08) (1)

   (Veřejná služba - Otevřená výběrová řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08 v oblasti boje proti podvodům - Vyloučení uchazečů na základě výsledků dosažených v přístupových testech - Rozhodnutí OOJ - Nepodání stížnosti - Nepřípustnost žaloby)
   2011/C 13/68
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Isabel Vicente Carbajosa a další (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)

      Vedlejší účastník na podporu žalobců: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, zmocněnec)

      Předmět věci

   Zrušení individuálních rozhodnutí EPSO, podle kterých se žalobci nepřipouštějí ke zkouškám v rámci výběrových řízení EPSO/AD/116/08 a EPSO/AD/117/08

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise.

               3)

               Španělské království jako vedlejší účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 285, 8.11.2008, s. 57.


title: Věc T-159/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2016 – Puma v. EUIPO – Gemma Group (Znázornění kočkovité šelmy ve skoku) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující kočkovitou šelmu ve skoku — Starší obrazové mezinárodní ochranné známky znázorňující kočkovitou šelmu ve skoku — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Řádná správa — Důkaz dobrého jména starších ochranných známek — Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               24.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 392/34

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2016 – Puma v. EUIPO – Gemma Group (Znázornění kočkovité šelmy ve skoku)
   (Věc T-159/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující kočkovitou šelmu ve skoku - Starší obrazové mezinárodní ochranné známky znázorňující kočkovitou šelmu ve skoku - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Řádná správa - Důkaz dobrého jména starších ochranných známek - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 392/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Puma SE (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: P. González Bueno Catalán de Ocón, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně P. Bullock, poté D. Hanf, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gemma Group Srl (Cerasolo Ausa, Itálie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. prosince 2014 (věc R 1207/2014-5), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Puma a Gemma Group.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 19. prosince 2014 (věc R 1207/2014-5) se zrušuje.

               2.

               EUIPO se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených společností Puma SE.

      (1)  Úř. věst. C 171, 26.5.2015.


title: Věc T-697/13: Usnesení Tribunálu ze dne 21. listopadu 2014 – Kinnarps v. OHIM (MAKING LIFE BETTER AT WORK) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství MAKING LIFE BETTER AT WORK — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Žaloba, která je částečně zjevně nepřípustná a částečně zjevně postrádá jakýkoli právní základ“

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. listopadu 2014 – Kinnarps v. OHIM (MAKING LIFE BETTER AT WORK)
   (Věc T-697/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství MAKING LIFE BETTER AT WORK - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba, která je částečně zjevně nepřípustná a částečně zjevně postrádá jakýkoli právní základ“)
   (2015/C 056/25)
   Jednací jazyk: švédština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kinnarps AB (Kinnarp, Švédsko) (zástupce: M. Wahlin, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Melander a D. Walicka, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. října 2013 (věc R 2272/2012-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení MAKING LIFE BETTER AT WORK jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Kinnarps AB se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 93, 29. 3. 2014.


title: Věc C-449/05: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/36

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-449/05) (1)

   (2006/C 294/66)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 36, 11.2.2006.


title: Věc C-75/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Verona (Itálie) dne 10. února 2016 – Livio Menini a Maria Antonia Rampanelli v. Banco Popolare – Società Cooperativa

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Verona (Itálie) dne 10. února 2016 – Livio Menini a Maria Antonia Rampanelli v. Banco Popolare – Società Cooperativa
   (Věc C-75/16)
   (2016/C 156/33)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Ordinario di Verona

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Livio Menini a Maria Antonia Rampanelli

      Odpůrkyně: Banco Popolare – Società Cooperativa

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 3 odst. 2 směrnice 2013/11 (1) v části, ve které stanoví, že touto směrnicí „není dotčena směrnice 2008/52 (2)“, chápat v tom smyslu, že není dotčena možnost jednotlivých členských států stanovit povinnou mediaci pouze pro případy, které nespadají do působnosti směrnice 2013/11, a sice případy uvedené v čl. 2 odst. 2 směrnice 2013/11, smluvní spory vyplývající z jiných než kupních smluv nebo smluv o poskytování služeb, a spory, které se netýkají spotřebitelů?

               2)

               Je třeba článek 1 směrnice 2013/11 v části, ve které zajišťuje spotřebitelům možnost podávat stížnosti proti obchodníkům k subjektům nabízejícím postupy alternativního řešení sporů, vykládat v tom smyslu, že tento předpis brání vnitrostátnímu právnímu předpisu, který stanoví použití mediace v některém ze sporů podle čl. 2 odst. 1 směrnice 2013/11 jako podmínky přípustnosti návrhu na zahájení soudního řízení podaného stranou, kterou je možné označit jako spotřebitele, a v každém případě vnitrostátnímu právnímu předpisu, který ve vztahu ke spotřebiteli, jenž se účastní mediace související s jedním z výše uvedených sporů, stanoví povinné zastoupení advokátem a související náklady, jakož i možnost neúčastnit se mediace pouze v odůvodněných případech?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů) (Úř. věst. L 165, s. 63).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 136, s. 3).