title: Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 4. května 2005. # Chum Ltd proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka STAR TV - Námitky majitele mezinárodní obrazové ochranné známky STAR TV - Zamítnutí zápisu. # Věc T-359/02.

text:
      Věc T-359/02
      Chum Ltd
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Slovní ochranná známka STAR TV – Námitky majitele mezinárodní obrazové ochranné známky STAR TV – Zamítnutí zápisu“
      Rozsudek Soudu (čtvrtého senátu) ze dne 4. května 2005
      Shrnutí rozsudku
      1.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených ochranných
            známek – Možnost podobnosti mezi obrazovou ochrannou známkou a slovní ochrannou známkou
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      2.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených ochranných
            známek – Kritéria posouzení – Kombinovaná ochranná známka
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm.b)]
      3.     Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší
            ochrannou známkou – Slovní ochranná známka STAR TV a obrazová ochranná známka obsahující nápis „star TV“
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm.b)]
      1.     V rámci průzkumu námitek podaných majitelem starší ochranné známky na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné
         známce Společenství nic nebrání tomu, aby byla ověřena existence vzhledové podobnosti mezi slovní ochrannou známkou a obrazovou
         ochrannou známkou, neboť tyto dva druhy ochranných známek mají grafické seskupení, které je způsobilé vyvolat vzhledový dojem.

      (viz bod 43)
      2.     V rámci průzkumu námitek podaných majitelem starší ochranné známky na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné
         známce Společenství může být kombinovaná slovní a obrazová ochranná známka považována za srovnatelnou s jinou ochrannou známkou,
         která je totožná nebo srovnatelná s jednou ze složek kombinované ochranné známky pouze tehdy, jestliže tato složka tvoří dominantní
         prvek celkového dojmu, který kombinovaná ochranná známka vyvolává. Tak je tomu v případě, kdy tato složka je sama o sobě způsobilá
         dominovat představě této ochranné známky, kterou si relevantní veřejnost uchovává v paměti tak, že všechny ostatní složky
         ochranné známky jsou v celkovém dojmu vyvolávaném touto ochrannou známkou zanedbatelné.

      (viz bod 44)
      3.     U průměrných německých, rakouských, francouzských a italských spotřebitelů a průměrných spotřebitelů v Beneluxu existuje nebezpečí
         záměny mezi slovním označením STAR TV, jehož zápis jakožto ochranné známky Společenství je požadován pro „televizní vysílání,
         elektronické interaktivní televizní vysílání, zejména prostřednictvím televize, elektronické pošty, internetu a jiných elektronických
         médií“ a „výrobu, distribuci, nahrávání a vyvolávání televizních programů, videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků“
         spadající do tříd 38 a 41 ve smyslu Niceské úmluvy, a ochrannou známkou skládající se z obrazového a slovního označení sestaveného
         z ústředního obrázku pěticípé hvězdy, nakloněné doleva, protnuté nápisem „star TV“, napsaným ve dvou řádcích červeně a velkými
         písmeny a doplněné vyobrazením měsíce obklopeného třemi malými hvězdami, jejichž obrysy jsou načrtnuté nahoru doleva mezi
         dva cípy ústřední hvězdy, zapsanou dříve jako mezinárodní ochranná známka s účinky v Německu, Rakousku, v zemích Beneluxu,
         ve Francii a v Itálii pro služby „televizního vysílání, tj. vysílání specializovaných programů obsahujících informace a dokumentární
         příspěvky o kinu a filmech“, a „výroby televizních programů, zejména programů obsahujících informace a dokumentární příspěvky
         o kinu a filmech”, spadající do stejných tříd, jelikož přes odlišnosti v jejich popisu jsou jednak služby, na které se vztahuje
         přihláška ochranné známky, zčásti totožné se službami pokrytými starší ochrannou známkou a zčásti jsou podobné, a jednak jelikož
         po stránce vzhledové, fonetické a pojmové jsou přihlašovaná ochranná známka a starší ochranná známka velmi podobné a z hlediska
         určitých aspektů totožné, takže existuje konkrétní riziko, že relevantní veřejnost by se mohla zmýlit, pokud jde o obchodní
         původ uvedených služeb.

      Takový závěr rovněž platí, pokud jde o služby spojené s činností distribuce televizních programů, na které se vztahuje přihláška
         ochranné známky, pro které je cílová veřejnost tvořena audiovizuálními odborníky, jelikož vzhledová, fonetická a pojmová podobnost
         mezi kolidujícími ochrannými známkami je taková, že i obezřetnější veřejnost se může domnívat, že dotčené služby pocházejí
         od stejného podniku nebo od podniků hospodářsky propojených.

      (viz body 40, 53–56)
ROZSUDEK SOUDU (čtvrtého senátu)
      4. května 2005 (*)

      „Ochranná známka Společenství – Slovní ochranná známka STAR TV – Námitky majitele mezinárodní obrazové ochranné známky STAR TV – Zamítnutí zápisu“
      Ve věci T‑359/02,
      Chum Ltd, se sídlem v Torontu (Kanada), zastoupená M. J. Gilbertem, advokátem,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému P. Bullockem a S. Laitinen, jako zmocněnci,
      žalovanému,
      přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM byla
      Star TV AG, se sídlem v Schlieren (Švýcarsko),

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. září 2002 (věc R 1146/2000-2)
         týkajícímu se námitkového řízení mezi Chum Ltd a Star TV AG,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (čtvrtý senát),
      ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: H. Jung,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Soudu dne 3. prosince 2002,
      s přihlédnutím k vyjádření k žalobě došlému kanceláři Soudu dne 9. dubna 2003,
      po jednání konaném dne 17. listopadu 2004,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1       Dne 28. července 1998 podala žalobkyně u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) na základě
         nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd.
         17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů, přihlášku ochranné známky Společenství.

      2       Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení STAR TV.
      3       Služby, pro které byl zápis požadován, spadají do tříd 38 a 41 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb
         pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají pro každou z těchto tříd následujícímu
         popisu:

      –       třída 38: „televizní vysílání, elektronické interaktivní televizní vysílání, zejména prostřednictvím televize, elektronické
         pošty, internetu a jiných elektronických médií“;

      –       třída 41: „výroba, distribuce, nahrávání a vyvolávání televizních programů, videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových
         disků“.

      4       Dne 31. května 1999 byla přihláška ochranné známky zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č.  43/99.

      5       Dne 30. srpna 1999 podala Star TV AG na základě článku 42 nařízení č. 40/94 námitky proti přihlášce žalobkyně s tím, že uplatnila
         existenci nebezpečí záměny na základě čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) téhož nařízení. Námitky byly založeny na mezinárodní obrazové
         ochranné známce zobrazené níže:

      6       Zápis této ochranné známky zahrnoval Německo, Rakousko, země Beneluxu, Francii a Itálii pro služby „televizního vysílání,
         tj. vysílání specializovaných programů obsahujících informace a dokumentární příspěvky o kinu a filmech“, spadající do třídy
         38 a „výroby televizních programů, zejména programů obsahujících informace a dokumentární příspěvky o kinu a filmech“, spadající
         do třídy 41.

      7       Rozhodnutím ze dne 28. září 2000 námitkové oddělení poté, co shledalo existenci nebezpečí záměny mezi kolidujícími označeními,
         námitkám vyhovělo a zamítlo přihlášku ochranné známky, kterou žalobkyně podala.

      8       Dne 28. listopadu 2000 podala žalobkyně proti rozhodnutí námitkového oddělení odvolání.
      9       Rozhodnutím ze dne 17. září 2002 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát OHIM odvolání zamítl a potvrdil rozhodnutí
         námitkového oddělení. Pokud jde zejména o posouzení stupně podobnosti služeb, odvolací senát dospěl k závěru, že jednak služby
         televizního vysílání a elektronického interaktivního televizního vysílání, zejména prostřednictvím televize, elektronické
         pošty, internetu a ostatních elektronických médií, na které se vztahuje přihláška ochranné známky a které spadají do třídy
         38, jakož i činnost výroby televizních programů spadající do třídy 41, zahrnují služby poskytované osobou, která podala námitky,
         zahrnuté do těchto tříd a že se s těmito službami překrývají, a jednak, že služby „distribuce, nahrávání a vyvolávání televizních
         programů, videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků“, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, jsou doplňkovými
         službami služeb, které jsou pokryté ochrannou známkou osoby, která podala námitky, nebo těmto službám slouží jako elektronická
         média. Pokud jde o srovnání kolidujících označeních měl odvolací senát zaprvé za to, že mezi oběma označeními existuje po
         stránce vzhledové vysoká podobnost, jelikož slovní prvek starší ochranné známky je totožný s přihlašovanou ochrannou známkou;
         zadruhé, že po stránce fonetické je přihlašovaná ochranná známka totožná se slovním prvkem starší ochranné známky; v poslední
         řadě, že z pojmového hlediska vyvolávají obě ochranné známky totožnou představu, a sice představu hvězdy.

       Návrhy účastníků řízení
      10     Žalobkyně navrhuje, aby Soud :
      –       zrušil napadené rozhodnutí;
      –       uložil OHIM, aby vyhověl přihlášce ochranné známky, kterou předložila;
      –       nařídil náhradu nákladů řízení vynaložených během řízení před odvolacím senátem a před námitkovým oddělením OHIM;
      –       uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
      11     OHIM navrhuje, aby Soud:
      –       zamítl žalobu;
      –       uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      12     Na úvod je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury nepřísluší Soudu udělovat OHIM výslovné příkazy [rozsudky Soudu
         ze dne 31. ledna 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld v. OHIM (Giroform), T‑331/99, Recueil, s. II‑433, bod 33, a ze dne
         27. února 2002, Streamserve v. OHIM (STREAMSERVE), T‑106/00, Recueil, s. II‑723, bod 18]. Návrhy obsažené v žalobě směřující
         k tomu, aby bylo OHIM uloženo vyhovět přihlášce ochranné známky, kterou podala žalobkyně, musí být tedy prohlášeny za nepřípustné.

      13     Na podporu svého návrhu směřujícího ke zrušení žalobkyně vznáší jediný žalobní důvod, který vychází z porušení čl. 8 odst. 1
         písm. b) nařízení č. 40/94.

       Argumenty účastníků řízení
      14     Žalobkyně napadá posouzení námitkového oddělení, které se týká jednak existence vysoké podobnosti nebo totožnosti dotčených
         služeb a jednak údajně podobné povahy kolidujících označení po vzhledové a pojmové stránce, jakož i jejich totožnosti po stránce
         fonetické.

      15     Pokud jde zaprvé o podobnost mezi dotčenými službami, žalobkyně nejprve uvádí, že škála služeb spadajících do tříd 38 a 41
         a zahrnutých přihláškou ochranné známky je širší než škála služeb spadajících do totožných tříd pokrytých starší ochrannou
         známkou. Co se týče třídy 38, pokrývá totiž starší ochranná známka výlučně služby televizního vysílání specializovaných programů
         obsahujících informace a dokumentární příspěvky o kinu a filmu, zatímco služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky,
         zahrnují služby televizního vysílání a služby elektronického interaktivního televizního vysílání zejména prostřednictvím televize,
         elektronické pošty, internetu a ostatních elektronických médií. Totéž platí pro služby spadající do třídy 41, neboť starší
         ochranná známka pokrývá pouze výrobu specializovaných programů obsahujících informace a dokumentární příspěvky o kinu a filmech,
         zatímco služby označené v přihlášce ochranné známky zahrnují jak výrobu, tak i distribuci, nahrávání a vyvolávání televizních
         programů, videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků.

      16     Žalobkyně dále podotýká, že služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, jsou určeny široké veřejnosti, zatímco
         služby pokryté starší ochrannou známkou se vztahují na omezenější a odbornější veřejnost tvořenou znalci filmového umění.

      17     Žalobkyně nakonec zdůrazňuje, že služby spadající do třídy 41, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, se neomezují
         na výrobu a vysílání televizních programů, ale zahrnují rovněž jejich distribuci třetím osobám. Jde o významný rozdíl mezi
         oblastmi činností žalobkyně a osoby, která podala námitky, co se týče služeb spadajících do třídy 41, rozdíl, který neumožňuje
         shledat, že služby pokryté přihláškou ochranné známky jsou pouze doplňkovými službami služeb poskytovaných osobou, která podala
         námitky.

      18     Zadruhé, pokud jde o posouzení podobnosti kolidujících označení, žalobkyně nejprve podotýká, že starší ochranná známka je
         v zásadě obrazovou ochrannou známkou tvořenou různými prvky, zatímco přihlašovaná ochranná známka je výlučně slovní ochrannou
         známkou. Tento podstatný rozdíl brání jakémukoliv srovnání obou ochranných známek po stránce vzhledové.

      19     Navíc z fonetického hlediska nelze mezi dotčenými označeními zjistit žádnou podobnost. Vzhledem k tomu, že starší ochranná
         známka je totiž obrazovou ochrannou známkou, může být chápána výlučně prostřednictvím svého grafického ztvárnění. Naproti
         tomu, pokud jde o přihlašovanou ochrannou známku, převládá fonetický aspekt.

      20     Konečně se podle žalobkyně obě kolidující ochranné známky odlišují rovněž po stránce pojmové. Z tohoto hlediska je přihlašovaná
         ochranná známka takové povahy, že může evokovat „filmové hvězdy, známé osobnosti a obecně zábavu, jakož i televizní programy,
         které se jich týkají“, zatímco starší ochranná známka evokuje spíše „astronomii […] a televizní programy s tímto námětem“.

      21     Mimoto žalobkyně podotýká, že slovo „star“, které se nachází v obou kolidujících označeních, je běžně užíváno ve spojení se
         službami spadajícími do tříd 38 a 41. Z toho podle ní vyplývá, že rozsah ochrany poskytované starší ochranné známce nemůže
         mít za následek zajištění monopolu majitele této ochranné známky na užívaní uvedeného slova.

      22     Žalobkyně mimoto zdůrazňuje, že je již majitelkou ochranné známky Společenství STAR TELEVISION, zapsané pro služby spadající
         do tříd 38 a 41, jakož i různých mezinárodních slovních a obrazových ochranných známek, které obsahují slovo „star“ nebo vyobrazení
         hvězdy. V tomto ohledu nejprve uvádí, že osoba, která podala námitky, nezasáhla, aby zabránila zápisu ochranné známky STAR
         TELEVISION. Dále tvrdí, že by bylo zjevně kontradiktorní bránit zápisu ochranné známky STAR TV, zatímco žalobkyně mohla dosáhnout
         zápisu ochranné známky STAR TELEVISION, která je v podstatě totožná. Konečně upozorňuje, že přihlašovaná ochranná známka umožňuje
         jednoznačně odlišit její služby od služeb nabízených jinými podniky, jelikož tato ochranná známka spadá do řady ochranných
         známek obsahujících slovo „hvězda“ nebo vyobrazení hvězdy, jejichž je žalobkyně majitelkou.

      23     OHIM sdílí analýzu odvolacího senátu.
       Závěry Soudu
      24     Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 stanoví, že „na základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená
         ochranná známka nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti
         výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší
         ochranná známka chráněna; nebezpečí záměny zahrnuje i nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou“.

      25     Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby
         pocházejí od stejného podniku nebo od podniků hospodářsky propojených.

      26     Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny posuzováno celkově podle toho, jak relevantní veřejnost vnímá dotčená označení
         a výrobky nebo služby, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu, zejména vzájemná závislost
         mezi podobností označení a podobností výrobků nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka [viz rozsudek Soudu ze dne
         9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Recueil, s. II‑2821,
         body 31 až 33 a uvedená judikatura].

      27     Vzhledem k povaze dotčených služeb v projednávaném případě, jejichž popis je uveden v bodech 3 a 6 výše, je cílová veřejnost,
         s ohledem na kterou musí být analýza nebezpečí záměny provedena, tvořena pro všechny dotčené služby, na které se vztahuje
         přihláška ochranné známky, s výjimkou distribuce televizních programů průměrnými spotřebiteli členských států, v nichž je
         chráněna mezinárodní ochranná známka osoby, která podala námitky, tj. v Německu, Rakousku, zemích Beneluxu, Francii a Itálii.

      28     Přestože je pravdou, že jednak určité služby nabízené žalobkyní, které spadají jak do třídy 38, tak i třídy 41, jsou určeny
         veřejnosti, která má znalosti výpočetní techniky a je obeznámena s používáním elektronického materiálu, skutečností zůstává,
         že v současné době jsou nabídka a spotřeba audiovizuálních výrobků a služeb a jejich vysílání u širší veřejnosti tvořené zejména
         mladými lidmi, takové, že tyto výrobky a služby nemohou být považovány za vyhrazené omezenému a specializovanému okruhu spotřebitelů.
         Kromě toho v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, nemohou být služby spadající do tříd 38 a 41 chráněné starší ochrannou známkou,
         i když se jedná o zvláštní oblast kinematografie, považovány za zaměřené na veřejnost, která se liší od široké veřejnosti,
         která se obecně zajímá o televizní zábavu.

      29     Naproti tomu je třeba mít za to, že služby spojené s činností distribuce televizních programů, na které se vztahuje přihláška
         ochranné známky a které spadají do třídy 41, nejsou určeny průměrnému spotřebiteli, ale veřejnosti tvořené odborníky činnými
         v audiovizuálním odvětví a odvětví televizního vysílání, kteří mohou projevit zvláštní zájem a při výběru dodavatele jsou
         zvláště obezřetní.

      30     Na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a ve světle výše uvedených úvah, je tedy namístě provést srovnání jednak
         dotčených služeb, a jednak kolidujících označení.

       K dotčeným službám
      31     Podle ustálené judikatury je namístě pro posouzení podobnosti dotčených výrobků nebo služeb vzít v úvahu všechny relevantní
         faktory, které charakterizují vztahy mezi těmito výrobky nebo službami. Tyto faktory zahrnují zvláště jejich povahu, účel,
         použití, jakož i jejich konkurenční nebo doplňkovou povahu [rozsudek Soudu ze dne 23. října 2002, Institut für Lernsysteme
         v. OHIM – Educational Services (ELS), T‑388/00, Recueil, s. II‑4301, bod 51].

      32     V projednávaném případě jsou námitky založeny na starší ochranné známce zapsané pro služby spadající do tříd 38 a 41 a směřují
         proti zápisu přihlašované ochranné známky pro služby, které spadají do totožných tříd.

      33     Odvolací senát dospěl k závěru, že jednak služby televizního vysílání, elektronického interaktivního televizního vysílání
         zejména prostřednictvím televize, elektronické pošty, internetu a ostatních elektronických médií a jednak výroba televizních
         programů, na které se vztahuje přihláška ochranné známky a které spadají do tříd 38 a 41, zahrnují služby označované starší
         ochrannou známkou, které spadají do totožných tříd, a že se s těmito službami překrývají. Co se týče ostatních služeb, na
         které se vztahuje přihláška ochranné známky a které spadají do třídy 41 (distribuce, nahrávání a vyvolávání televizních programů,
         videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků), odvolací senát dospěl k závěru, že jsou buď doplňkovými službami, nebo
         že poskytují nosiče pro služby chráněné starší ochrannou známkou, které jsou obsaženy v totožné třídě.

      34     Srovnání popisů dotčených služeb spadajících do třídy 38, které jsou uvedeny v bodě 3 první odrážce a v bodě 6 výše, nasvědčuje
         tomu, že jednak služby televizního vysílání pokryté starší ochrannou známkou se omezují na jednu zvláštní oblast, a sice televizní
         vysílání programů týkajících se odvětví kinematografie, zatímco pro popis služeb, na které se vztahuje přihláška ochranné
         známky, je použita širší formulace, a jednak že služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky výslovně zahrnují „služby
         elektronického interaktivního televizního vysílání“, zatímco takové upřesnění se v popisu služeb nárokovaných osobou, která
         podala námitky, nenachází.

      35     V tomto ohledu je namístě shledat, že navzdory odlišnostem v jejich popisu jsou služby, na které se vztahuje přihláška ochranné
         známky pro třídu 38, zčásti totožné se službami pokrytými starší ochrannou známkou a spadajícími do totožné třídy a zčásti
         jsou jim podobné.

      36     Jednak, jak správně tvrdil odvolací senát v napadeném rozhodnutí i jak to tvrdil OHIM ve svém vyjádření k žalobě, žalobkyně
         a osoba, která podala námitky, poskytují totiž služby totožné povahy, a sice služby televizního vysílání, a to bez ohledu
         na zvláštní povahu programů vysílaných osobou, která podala námitky. Služby, na které se vztahuje ochranná známka, tedy zahrnují
         rovněž služby chráněné starší ochrannou známkou.

      37     Kromě toho na interaktivní televizní vysílání, které využívá elektronických médií, jako je digitální televize nebo internet,
         umožňujících jeho příjemcům využití služeb, které převyšuje pouhý pasivní příjem vizuálního obsahu, musí být nahlíženo jako
         na zvláštní způsob televizního vysílání. V tomto smyslu nelze interaktivní televizní vysílání považovat za vyloučené z označení
         služeb, které jsou pokryty starší ochrannou známkou, i když tam není výslovně uvedeno. Na „služby elektronického interaktivního
         televizního vysílání“, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, a služby televizního vysílání chráněné starší ochrannou
         známkou musí být nahlíženo alespoň jako na podobné.

      38     Obdobný závěr je nutný, co se týče činností „výroby televizních programů“, spadajících do třídy 41 a uvedených jak v popisu
         služeb, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, tak i v popisu služeb pokrytých starší ochrannou známkou. Rovněž v tomto
         případě pokrývá totiž širší formulace přijatá žalobkyní také televizní programy vytvořené pod starší ochrannou známkou, které
         pojednávají o zvláštní oblasti kinematografie.

      39     Konečně, co se týče ostatních služeb spadajících do třídy 41, které nabízí žalobkyně v rámci svých činností „výroby, distribuce,
         nahrávání a vyvolávání televizních programů, videopásek, pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků“, je třeba připomenout, že
         podle ustálené judikatury se mezi faktory, které je třeba vzít v úvahu při posouzení podobnosti výrobků nebo služeb, řadí
         jejich účel, jakož i jejich konkurenční nebo doplňková povaha (viz judikatura uvedená v bodě 31 výše). V projednávaném případě
         tak musí být, jak správně tvrdil odvolací senát, činnosti výroby, nahrávání a vyvolávání televizních programů, videopásek,
         pásek, CD, CD-ROMů a počítačových disků, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, považovány za srovnatelné s činností
         výroby televizních programů pokrytou starší ochrannou známku, poněvadž mají ve vztahu ke starší ochranné známce buď doplňkovou
         povahu, poněvadž zahrnují výrobu audiovizuálních nebo multimediálních výrobků, které umožňují vytvořit zvláštní způsob vysílání
         výrobků osoby, která podala námitky, nebo pro účely takového vysílání poskytují elektronická média.

      40     Na závěr je namístě konstatovat, že navzdory odlišnostem v jejich popisu jsou služby, na které se vztahuje přihláška ochranné
         známky, zčásti totožné se službami pokrytými starší ochrannou známkou a zčásti jsou podobné.

       K dotčeným označením
      41     Podle ustálené judikatury musí být globální posouzení nebezpečí záměny, co se týče vzhledové, fonetické nebo pojmové podobnosti
         dotyčných ochranných známek, založeno na celkovém dojmu, kterým tyto ochranné známky působí s přihlédnutím zejména k jejich
         rozlišovacím a dominantním prvkům (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1997, SABEL, C‑251/95, Recueil, s. I‑6191,
         bod 23, a výše uvedený rozsudek ELS, bod 62). Průměrný spotřebitel dotčeného druhu výrobku nebo služby, jehož vnímání ochranných
         známek hraje rozhodující roli v globálním posouzení nebezpečí záměny, totiž obvykle vnímá ochrannou známku jako celek a nevěnuje
         se zkoumání jednotlivých detailů (výše uvedený rozsudek SABEL, bod 23).

      42     V projednávaném případě se starší ochranná známka skládá z obrazového a slovního označení sestaveného z ústředního obrázku
         pěticípé hvězdy, nakloněné doleva, protnuté nápisem „star TV“, napsaným ve dvou řádcích červeně a velkými písmeny a doplněné
         vyobrazením měsíce obklopeného třemi malými hvězdami, jejichž obrysy jsou načrtnuté nahoru doleva mezi dva cípy ústřední hvězdy.
         Přihlašovaná ochranná známka je tvořena výrazy „star TV“.

      43     Co se týče srovnání obou dotčených ochranných známek po stránce vzhledové, je třeba na úvod připomenout, že Soud již upřesnil,
         že nic nebrání tomu, aby byla ověřena existence vzhledové podobnosti mezi slovní ochrannou známkou a obrazovou ochrannou známkou,
         „neboť tyto dva druhy ochranných známek mají grafické seskupení, které je způsobilé vyvolat vzhledový dojem“ [rozsudek Soudu
         ze dne 12. prosince 2002, Vedial v. OHIM – France Distribution (HUBERT), T‑110/01, Recueil, s. II‑5275, bod 51].

      44     V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že slova „star TV“ tvoří současně přihlašovanou ochrannou známku a slovní prvek starší
         ochranné známky. Za srovnatelných okolností Soud rozhodl, že kombinovaná slovní a obrazová ochranná známka může být považována
         za srovnatelnou s jinou ochrannou známkou, která je totožná nebo srovnatelná s jednou ze složek kombinované ochranné známky
         pouze tehdy, jestliže tato složka tvoří dominantní prvek celkového dojmu, který kombinovaná ochranná známka vyvolává. Tak
         je tomu v případě, kdy tato složka je sama o sobě způsobilá dominovat představě této ochranné známky, které si relevantní
         veřejnost uchovává v paměti tak, že všechny ostatní složky ochranné známky jsou v celkovém dojmu vyvolávaném touto ochrannou
         známkou zanedbatelné [rozsudek Soudu ze dne 23. října 2002, Matratzen Concord v. OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01,
         Recueil, s. II‑4335, bod 33].

      45     Pokud jde o vzhledové srovnání dotčených označení, měl odvolací senát v projednávaném případě za to, že slova „star TV“ tvoří
         dominantní prvek starší ochranné známky.

      46     Takové zjištění není stiženo žádným nesprávným posouzením. S ohledem na celkový vzhledový dojem vyvolávaný starší ochrannou
         známkou, je slovní prvek „star TV“ bezpochyby způsobilý upoutat větší pozornost než ostatní obrazové prvky označení, ať již
         z důvodu velikosti, neboť slova „star“ a „TV“ překrývají vyobrazení ústřední hvězdy a přesahují její obrysy, nebo vzhledem
         k jeho chromatickému dopadu, neboť uvedená slova jsou napsána červeně na černobílém pozadí.

      47     Za těchto okolností se odvolací senát vzhledem ke shodě přihlašované ochranné známky s dominantním slovním prvkem starší ochranné
         známky nedopustil nesprávného posouzení tím, že měl za to, že mezi oběma ochrannými známkami existuje vysoká podobnost.

      48     Odvolací senát měl rovněž právem za to, že z hlediska fonetického jsou obě ochranné známky totožné.
      49     Na rozdíl od toho, co zřejmě tvrdí žalobkyně, je namístě připustit, že jak přihlašovaná ochranná známka, tak starší ochranná
         známka může být, skládá-li se z jednoho nebo více slovních prvků, rovněž reprodukována foneticky. V projednávaném případě
         je tak nutné konstatovat, že po stránce fonetické jsou obě kolidující označení totožná, poněvadž fonetické vyjádření starší
         ochranné známky se shoduje s vyjádřením jejího jediného slovního prvku, výrazů „star TV“, které odpovídají přihlašované ochranné
         známce.

      50     Konečně po stránce pojmové měl odvolací senát za to, že obě kolidující označení evokují vyobrazení hvězdy.
      51     V tomto ohledu je namístě upřesnit, že evokuje-li vzhledový dojem starší ochranné známky bezpochyby a bezprostředně představu
         hvězdy, vzhledem k tomu, že jeden z prvků, z nichž se skládá, je tvořen grafickým vyobrazením hvězdy, totéž platí pro přihlašovanou
         ochrannou známku, pouze pokud lze rozumně předpokládat, že cílová veřejnost zná význam anglického slova „star“.

      52     I když průměrný spotřebitel, který tvoří relevantní veřejnost pro většinu dotčených služeb, nutně nezná význam anglického
         slova „star“, je toto slovo běžně používáno v německém, francouzském, italském a nizozemském jazyce pro označení filmové hvězdy.
         Jak přihlašovaná ochranná známka, v níž je obsaženo slovo „star“, tak i starší ochranná známka, jejíž dominantní slovní prvek
         reprodukuje slovo „star“, mohou tudíž vyvolat představu „filmové hvězdy“. Mimoto způsobilost obou označení vyvolat takovou
         představu je tím vyšší, neboť je v obou případech slovo „star“ spojeno se zkratkou „TV“, která může jakožto zkratka slova
         „televize“ posílit odkaz na představu hvězdy, známého herce nebo herečky. Z toho vyplývá, že po stránce pojmové mohou obě
         kolidující ochranné známky evokovat stejnou představu.

      53     Z výše uvedeného vyplývá, že po stránce vzhledové, fonetické a pojmové jsou přihlašovaná ochranná známka a starší ochranná
         známka velmi podobné a z hlediska určitých aspektů totožné.

       K existenci nebezpečí záměny
      54     Za výše uvedených okolností je namístě s přihlédnutím k totožnosti nebo podobnosti kolidujících označení a služeb, na které
         se vztahují, dospět k závěru, že existuje konkrétní riziko, že relevantní veřejnost by se mohla zmýlit, pokud jde o obchodní
         původ těchto služeb.

      55     Takový závěr rovněž platí, pokud jde o služby spojené s činností distribuce televizních programů, na které se vztahuje přihláška
         ochranné známky, pro které je cílová veřejnost tvořena, jak bylo konstatováno ve výše uvedeném bodě, audiovizuálními odborníky.
         Je totiž namístě mít za to, že vzhledová, fonetická a pojmová podobnost mezi kolidujícími ochrannými známkami je taková, že
         i obezřetnější veřejnost se může domnívat, že dotčené služby pocházejí od stejného podniku nebo od podniků hospodářsky propojených.
         Okolnost, že osoba, která podala námitky, nepůsobí přímo v oblasti distribuce, nemůže vyvrátit takový závěr, vzhledem k tomu,
         že podle obecného pravidla mohou být činnosti výroby a distribuce televizních programů prováděny, a často jsou prováděny,
         stejnými podniky.

      56     Je tedy namístě dospět k závěru, že odvolací senát se nedopustil nesprávného posouzení, když shledal existenci nebezpečí záměny
         mezi přihlašovanou ochrannou známkou STAR TV a starší ochrannou známkou.

      57     Pokud jde o argumenty, které žalobkyně vyvozuje ze svých různých národních a mezinárodních zápisů a zápisů Společenství, jejichž
         předmětem jsou ochranné známky obsahující slovo „star“ nebo vyobrazení hvězdy, jakož i z údajného běžného užívání slova „star“
         pro popis služeb dotčených v projednávaném případě, stačí konstatovat, že nebyly předneseny ani před námitkovým oddělením,
         ani před odvolacím senátem. Podle ustálené judikatury se totiž skutečnosti, které jsou uplatňovány před Soudem, aniž by byly
         předtím uplatněny před odděleními OHIM, mohou dotknout legality takového rozhodnutí jen tehdy, jestliže je OHIM měl vzít v úvahu
         z moci úřední [rozsudek Soudu ze dne 13. července 2004, Samar v. OHIM – Grotto (GAS STATION), T‑115/03, Sb. rozh. s. I‑2939,
         bod 13]. V tomto ohledu vyplývá z čl. 74 odst. 1 in fine nařízení č. 40/94, podle kterého je v řízení týkajícím se relativních důvodů zamítnutí při zkoumání skutečností OHIM omezen
         na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky, že OHIM nemusí z úřední moci přihlížet ke skutečnostem, které účastníky
         nebyly předneseny. Takové skutečnosti proto nemohou zpochybnit legalitu rozhodnutí odvolacího senátu (výše uvedený rozsudek
         GAS STATION, bod 13).

      58     S ohledem na výše uvedené musí být návrhy žalobkyně směřující ke zrušení zamítnuty.
       K nákladům řízení
      59     Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
         účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně byla ve sporu
         neúspěšná, je namístě uložit jí náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy OHIM.

      60     Na základě čl. 136 odst. 2 jednacího řádu se náklady nevyhnutelně vzniklé účastníkům řízení v souvislosti s řízením před odvolacím
         senátem považují za nahraditelné náklady. To se netýká nákladů vzniklých v souvislosti s řízením před námitkovým oddělením
         a návrh žalobkyně směřující k tomu, aby jí byly tyto náklady nahrazeny, musí být v každém případě z tohoto důvodu zamítnut.
         Rovněž musí být zamítnut návrh žalobkyně směřující k tomu, že jí mají být nahrazeny náklady vzniklé v souvislosti s řízením
         před odvolacím senátem, jelikož návrhy směřující ke zrušení byly zamítnuty.

      Z těchto důvodů
      SOUD (čtvrtý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Legal

               Mengozzi

               Wiszniewska-Białecka

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 4. května 2005.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               H. Jung

                      H. Legal

         * Jednací jazyk: angličtina.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. listopadu 1975. # General Motors Continental NV proti Komisi Evropských společenství. # Věc 26-75.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 22. ledna 2009. # Commercy AG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství easyHotel - Starší národní slovní ochranná známka EASYHOTEL - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence podobnosti výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 - Právní pomoc - Žádost podaná insolvenčním správcem obchodní společnosti - Článek 94 odst. 2 jednacího řádu. # Věc T-316/07.

text:
      Věc T-316/07
      Commercy AG
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „Ochranná známka Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Společenství easyHotel – Starší národní slovní ochranná známka EASYHOTEL – Relativní důvod pro zamítnutí – Neexistence podobnosti výrobků a služeb − Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 – Právní pomoc – Žádost podaná insolvenčním správcem obchodní společnosti – Článek 94 odst. 2 jednacího řádu“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Ochranná známka Společenství – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Důvody relativní neplatnosti
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      2.      Ochranná známka Společenství – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Osoby oprávněné k podání návrhu na prohlášení neplatnosti
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 42 odst. 1, čl. 52 odst. 1, čl. 55 odst. 1 písm. b), článek 58 a čl. 64 odst. 4]
      3.      Řízení – Žádost o bezplatnou právní pomoc – Podmínky poskytnutí
      (Jednací řád Soudu, čl. 94 odst. 2)
      4.      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele
            starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost mezi dotčenými
            výrobky nebo službami
      [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
      1.      U široké veřejnosti mezi slovním označením easyHotel, jehož zápis jakožto ochranné známky Společenství byl požadován pro „Informační
         služby týkající se všech dopravních služeb, včetně informačních služeb poskytovaných online na základě počítačové databáze
         nebo internetu; cestovní rezervační a objednávkové služby poskytované v rámci globální internetové sítě (World Wide Web)“
         spadající do třídy 39 ve smyslu Niceské dohody a „Služby informatizovaných rezervací hotelových pokojů“ spadající do třídy
         42 ve smyslu Niceské dohody, jakož i pro výrobky a služby spadající do tříd 16, 25, 32, 33, 35, 36 a 41 a slovní ochrannou
         známkou EASYHOTEL, dříve zapsanou v Německu pro „Počítačový software pro vytváření online obchodů, které jsou nezávislé na
         jakékoli platformě a autorských systémech na internetu, sloužící hlavně k rezervaci, objednávání a platbě hotelových pokojů“
         spadající do třídy 9 ve smyslu uvedené dohody a „Vývoj a návrh počítačového softwaru, hlavně pro online obchody a autorské
         systémy na internetu, zvláště pro rezervaci, objednávání a platbu hotelových pokojů“ spadající do třídy 42 ve smyslu uvedené
         dohody, neexistuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství.

      Dotčené výrobky a služby se liší, pokud jde o jejich povahu, účel a užívání, a nevykazují konkurenční nebo komplementární
         charakter. Nejprve je totiž třeba konstatovat, že dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, mají
         informatickou povahu, zatímco informační, objednávkové a rezervační služby, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka,
         mají povahu odlišnou a výpočetní techniku využívají pouze jako nosič k šíření informace nebo umožnění rezervací hotelového
         pokoje nebo cest.

      Dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou speciálně určeny podnikům působícím v odvětví
         hoteliérství a cestovního ruchu a informační, objednávkové a rezervační služby, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná
         známka, jsou určeny široké veřejnosti.

      Krom toho dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou užívány k tomu, aby systém výpočetní
         techniky, a konkrétněji online obchod, mohl fungovat, zatímco informační, objednávkové a rezervační služby, na které se vztahuje
         přihlašovaná ochranná známka, jsou užívány k rezervaci hotelového pokoje nebo cesty.

      Pouhá okolnost, že informační, objednávkové a rezervační služby, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, jsou výlučně
         poskytovány na internetu, a potřebují tedy takové datové nosiče, jako je nosič, který poskytují výrobky a služby, na které
         se vztahuje starší ochranná známka, nepostačuje k odstranění podstatných rozdílů existujících mezi dotčenými výrobky a službami,
         pokud jde o jejich povahu, účel a užívání.

      (viz body 51–54)
      2.      Z článku 55 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, vykládaného ve vzájemném spojení s čl. 42 odst.
         1 a čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení vyplývá, že návrh na prohlášení neplatnosti založený na čl. 8 odst. 1 téhož nařízení mohou
         podat pouze majitelé starších ochranných známek uplatňovaných na podporu tohoto návrhu nebo nabyvatelé licence zmocnění těmito
         majiteli. Postavení správce v insolvenčním řízení vedeném proti obchodní společnosti, která je majitelkou dotčených starších
         ochranných známek, neodpovídá žádné z těchto dvou kategorií. Návrh na prohlášení neplatnosti, který podal uvedený správce
         svým vlastním jménem, musí být tedy prohlášen za nepřípustný.

      Jestliže návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství podala dotčená společnost a dovolávala se přitom starších
         ochranných známek, jejichž je majitelkou, je to tatáž společnost, případně zastoupená insolvenčním správcem, kdo je oprávněn
         napadat rozhodnutí zrušovacího oddělení a odvolacího senátu. Naproti tomu odvolání podané u odvolacího senátu a žaloba podaná
         u Soudu insolvenčním správcem této společnosti jeho vlastním jménem musí být zamítnuty z důvodu, že na rozdíl od toho, co
         je stanoveno v článku 58 a čl. 63 odst. 4 nařízení č. 40/94, byly podány osobou, která není oprávněna k tomu, aby napadala
         rozhodnutí, kterých se tyto procesní prostředky týkají.

      (viz body 20–21, 23)
      3.      Vyhovění žádosti o právní pomoc v rámci žaloby podané u Soudu jménem právnické osoby zástupcem této osoby jako správcem v
         insolvenčním řízení vedeném ve věci majetkové podstaty této právnické osoby, by ve skutečnosti znamenalo, že by toto právo
         bylo přiznáno právnické osobě, čímž by došlo k porušení čl. 94 odst. 2 jednacího řádu Soudu, podle kterého má každá fyzická
         osoba, která není z důvodu své hospodářské situace zcela nebo zčásti schopna nést náklady uvedené v odstavci 1, právo na poskytnutí
         právní pomoci. Toto ustanovení výslovně stanoví, že právo na poskytnutí právní pomoci přísluší pouze fyzickým osobám.

      (viz body 16, 18–19, 27, 29)
      4.      Komplementárními výrobky nebo službami jsou takové výrobky nebo služby, mezi kterými existuje úzký vztah v tom smyslu, že
         jeden je nezbytný nebo důležitý pro užití druhého, takže si mohou spotřebitelé myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků
         nebo za poskytování těchto služeb nese stejný podnik.

      Podle této definice plynoucí z judikatury mohou být komplementární výrobky nebo služby užívány společně, což předpokládá,
         že jsou určeny téže veřejnosti. Z toho vyplývá, že vztah komplementarity nemůže existovat mezi výrobky nebo službami, které
         jsou nezbytné pro fungování obchodního podniku, a výrobky a službami, které tento podnik vyrábí nebo poskytuje. Tyto dvě kategorie
         výrobků nebo služeb nejsou užívány společně, jelikož výrobky nebo služby první kategorie užívá dotyčný podnik sám, zatímco
         výrobky nebo služby druhé kategorie užívají zákazníci uvedeného podniku.

      (viz body 57–58)
ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)
      22. ledna 2009 (*)

      „Ochranná známka Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Společenství easyHotel – Starší národní slovní ochranná známka EASYHOTEL – Relativní důvod pro zamítnutí – Neexistence podobnosti výrobků a služeb − Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 – Právní pomoc – Žádost podaná insolvenčním správcem obchodní společnosti – Článek 94 odst. 2 jednacího řádu“
      Ve věci T‑316/07
      Commercy AG, se sídlem ve Výmaru (Německo), původně zastoupená F. Jaschkem, poté S. Grossem a I. Müllerem, advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému S. Schäffnerem, jako zmocněncem,

      žalovanému,
      přičemž další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem, je
      easyGroup IP Licensing Ltd, se sídlem v Londýně (Spojené království), zastoupená T. Koerlem a S. Möbusem, advokáty,

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. června 2007 (věc R 1295/2006‑2),
         týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Commercy AG a easyGroup IP Licensing Ltd,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),
      ve složení M. Vilaras (zpravodaj), předseda, M. Prek a V. Ciucǎ, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Kantza, rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Soudu dne 20. srpna 2007,
      s přihlédnutím k vyjádření OHIM k žalobě došlému kanceláři Soudu dne 7. ledna 2008,
      s přihlédnutím k vyjádření vedlejší účastnice k žalobě došlému kanceláři Soudu dne 21. prosince 2007,
      s přihlédnutím k žádosti o právní pomoc podané žalobkyní dne 18. září 2008,
      po jednání konaném dne 18. září 2008,
      s přihlédnutím k písemným vyjádřením k žádosti o právní pomoc žalobkyně podaným OHIM a vedlejší účastnicí dne 2. října 2008,
      s přihlédnutím k rozhodnutí předsedy o ukončení ústní části řízení ze dne 9. října 2008,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Dne 21. září 2000 easyGroup IP Licensing Ltd, která je vedlejší účastnicí tohoto řízení, podala u Úřadu pro harmonizaci na
         vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94
         ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších
         předpisů.

      2        Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení easyHotel.

      3        Výrobky a služby, pro které byla ochranná známka přihlášena, spadají do tříd 9, 16, 25, 32, 33, 35, 36, 38, 39, 41 a 42 ve
         smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn
         a doplňků.

      4        Dne 30. června 2004 byla ochranná známka Společenství zapsána pod číslem 1 866 706 pro všechny výrobky a služby uvedené v přihlášce
         k zápisu.

      5        Dne 11. února 2005 podala Commercy AG, která je žalobkyní v projednávané věci, návrh na prohlášení neplatnosti dotčené ochranné
         známky na základě článku 55 nařízení č. 40/94. Uplatňovanými důvody byly důvody uvedené v čl. 52 odst. 1 písm. a) uvedeného
         nařízení, vykládaném ve vzájemném spojení s čl. 8 odst. 1 téhož nařízení.

      6        Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na starší národní slovní ochranné známce EASYHOTEL, zapsané v Německu pro různé
         výrobky a služby spadající zejména do tříd 9 a 42, které pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:

      –        třída 9: „Počítačový software pro vytváření online obchodů, které jsou nezávislé na jakékoli platformě a autorských systémech
         na internetu, sloužící hlavně k rezervaci, objednávání a platbě hotelových pokojů“;

      –        třída 42: „Vývoj a návrh počítačového softwaru, hlavně pro online obchody a autorské systémy na internetu, zvláště pro rezervaci,
         objednávání a platbu hotelových pokojů“.

      7        Návrh na prohlášení neplatnosti směřoval proti všem výrobkům a službám, na které se vztahovala sporná ochranná známka.

      8        Dne 12. února 2005 se vedlejší účastnice na základě článku 49 nařízení č. 40/94 vzdala sporné ochranné známky pro všechny
         výrobky a služby spadající do tříd 9 a 38, jakož i pro část služeb spadajících do třídy 42, pro které byla tato sporná ochranná
         známka zapsána. Toto vzdání se OHIM zapsal do rejstříku dne 28. června 2005.

      9        Mezi službami spadajícími do tříd 39 a 42, na které se sporná ochranná známka po tomto vzdání se vztahuje, jsou uvedeny zejména
         služby, které pro třídy 39 a 42 odpovídají následujícímu popisu:

      –        třída 39: „Informační služby týkající se všech dopravních služeb, včetně informačních služeb poskytovaných online na základě
         počítačové databáze nebo internetu; cestovní rezervační a objednávkové služby poskytované v rámci globální internetové sítě
         (World Wide Web)“;

      –        třída 42: „Služby informatizovaných rezervací hotelových pokojů“.
      10      Rozhodnutím ze dne 31. července 2006 zamítlo zrušovací oddělení návrh na prohlášení neplatnosti, když mělo za to, že není
         splněna jedna z podmínek nezbytných pro použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, a sice totožnost nebo podobnost
         výrobků a služeb, na které se vztahují kolidující ochranné známky.

      11      Dne 29. září 2006 podala žalobkyně proti rozhodnutí zrušovacího oddělení na základě článků 57 až 62 nařízení č. 40/94 odvolání
         v rozsahu, v němž zrušovací oddělení návrh na prohlášení neplatnosti dotčené ochranné známky pro služby spadající do tříd
         39 a 42 zamítlo z důvodu, že výrobky a služby spadající do tříd 9 a 42, na které se vztahuje starší ochranná známka a které
         jsou uvedeny v bodě 6 výše, a služby spadající do tříd 39 a 42, na které se vztahuje dotčená ochranná známka a které jsou
         uvedeny v bodě 9 výše, jsou podobné.

      12      Rozhodnutím ze dne 19. června 2007 (dále jen „napadené rozhodnutí“), které bylo žalobkyni oznámeno následující den, druhý
         odvolací senát odvolání žalobkyně zamítl a potvrdil rozhodnutí zrušovacího oddělení.

      13      Odvolací senát měl v podstatě za to, že dotčené výrobky a služby nejsou totožné ani podobné, a že se tudíž čl. 8 odst. 1 písm. b)
         nařízení č. 40/94 nepoužije.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      14      Žalobkyně navrhuje, aby Soud spornou ochrannou známku zrušil.

      15      OHIM a vedlejší účastnice navrhují, aby Soud:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
       K žádosti o právní pomoc
      16      Podle čl. 94 odst. 1 druhého pododstavce jednacího řádu Soudu právní pomoc kryje zcela nebo zčásti náklady spojené s pomocí
         a právním zastupováním před Soudem. Tyto náklady nese pokladna Soudu. Druhý odstavec dodává, že každá fyzická osoba, která
         není z důvodu své hospodářské situace zcela nebo zčásti schopna nést náklady uvedené v odstavci 1, má právo na poskytnutí
         právní pomoci.

      17      Z těchto ustanovení vyplývá, že takové právnické osobě, jakou je Commercy, právní pomoc poskytnout nelze.

      18      Na jednání však zástupce žalobkyně tvrdil, že vzhledem k tomu, že pan B., který musí být z důvodu, že podal návrh jako správce
         v insolvenčním řízení vedeném ve věci majetkové podstaty společnosti Commercy, v projednávané věci považován za žalobce, je
         fyzickou osobou, má právo na poskytnutí právní pomoci.

      19      Tuto argumentaci nelze přijmout. Z procesního spisu z řízení před OHIM, předaného Soudu v souladu s čl. 133 odst. 3 jednacího
         řádu, bezpochyby vyplývá, že pan B. podal sporný návrh na prohlášení neplatnosti ve svém výše uvedeném postavení. OHIM však
         správně tento návrh posoudil jako návrh podaný jménem společnosti Commercy, majitelky starší ochranné známky.

      20      Návrh na prohlášení neplatnosti podaný panem B. jeho vlastním jménem by totiž OHIM byl musel prohlásit za nepřípustný. Z článku 55
         odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, vykládaného ve vzájemném spojení s čl. 42 odst. 1 a čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení vyplývá,
         že návrh na prohlášení neplatnosti založený na čl. 8 odst. 1 téhož nařízení mohou podat pouze majitelé starších ochranných
         známek uplatňovaných na podporu tohoto návrhu nebo nabyvatelé licence zmocnění těmito majiteli. Postavení správce v insolvenčním
         řízení vedeném proti obchodní společnosti přitom neodpovídá žádné z těchto dvou kategorií.

      21      Jak odvolání před odvolacím senátem, tak žaloba před Soudem musejí být rovněž považovány za odvolání a žalobu, které podala
         společnost Commercy. Jelikož byl totiž návrh na prohlášení neplatnosti posouzen jako návrh podaný společností Commercy, výklad
         uvedených procesních prostředků v tom smyslu, že byly podány panem B., musí nezbytně vést k jejich zamítnutí z důvodu, že
         na rozdíl od toho, co je stanoveno v článku 58 a čl. 63 odst. 4 nařízení č. 40/94, byly podány osobou, která není oprávněna
         k tomu, aby napadala rozhodnutí, kterých se tyto procesní prostředky týkají, a sice rozhodnutí zrušovacího oddělení a rozhodnutí
         odvolacího senátu.

      22      Žalobkyně však uvádí, že německé procesní předpisy stanoví, že správce v insolvenčním řízení může před soudem vystupovat vlastním
         jménem jakožto „Partei kraft Amtes“, a nikoli jménem fyzické nebo právnické osoby, kterých se týká předmětné insolvenční řízení.

      23      Tento argument nelze přijmout. Krom toho, že německé procesní předpisy nejsou v projednávaném případě relevantní, jelikož
         řízení před Soudem je upraveno jednacím řádem, stačí uvést, že projednávaný argument, který se vztahuje pouze na soudní řízení,
         nezpochybňuje závěr, podle něhož měl být návrh na prohlášení neplatnosti před OHIM k tomu, aby byl přípustný, podán jménem
         společnosti Commercy. Jak přitom bylo uvedeno výše, jestliže návrh na prohlášení neplatnosti podala posledně uvedená společnost,
         je to tatáž společnost, případně zastoupená insolvenčním správcem, kdo je oprávněn napadat rozhodnutí zrušovacího oddělení
         a odvolacího senátu.

      24      Z předcházejících úvah vyplývá, že jelikož žalobkyní v projednávané věci je společnost Commercy, a sice právnická osoba, nepřísluší
         jí právo na poskytnutí právní pomoci.

      25      V každém případě, i kdyby pan B. měl být v projednávané věci považován za žalobce, žádost o právní pomoc nemůže být ani v takovém
         případě úspěšná.

      26      V žádosti o právní pomoc totiž žalobkyně uvádí, že pro účely posouzení opodstatněnosti této žádosti je třeba zohlednit hospodářskou
         situaci společnosti Commercy, a nikoli osobní hospodářskou situaci insolvenčního správce této společnosti. Jak uvedl OHIM
         ve svém písemném vyjádření k uvedené žádosti, tento názor žalobkyně vychází z čl. 116 odst. 1 Zivilprozessordnung (německý
         občanský soudní řád), který stanoví, že právní pomoc lze poskytnout „Partei kraft Amtes“ v případě, kdy majetková podstata,
         kterou spravuje, nepostačuje k pokrytí nákladů soudního řízení.

      27      V tomto ohledu přitom stačí uvést, že jednací řád neobsahuje žádné ustanovení obdobné čl. 116 odst. 1 Zivilprozessordnung
         a výslovně stanoví, že právo na poskytnutí právní pomoci přísluší pouze fyzickým osobám, se zohledněním jejich osobní hospodářské
         situace.

      28      Krom toho je třeba uvést, že na jednání zástupce žalobkyně v odpovědi na otázku Soudu prohlásil, že v případě, kdy by žaloba
         byla zamítnuta a kdy by byla žalobkyni uložena náhrada nákladů řízení, by tyto náklady řízení byly hrazeny z majetku společnosti
         Commercy, a nikoli z osobního majetku pana B. Toto prohlášení bylo zaneseno do protokolu o jednání.

      29      Za těchto podmínek by vyhovění žádosti o právní pomoc v projednávaném případě ve skutečnosti znamenalo, že by toto právo bylo
         přiznáno právnické osobě, čímž by došlo k porušení čl. 94 odst. 2 jednacího řádu.

      30      S ohledem na všechny předcházející úvahy musí být žádost o právní pomoc zamítnuta.

       K žalobě
      31      Žalobkyně se domáhá zrušení dotčené ochranné známky. Na podporu tohoto návrhu ve své žalobě uplatnila jediný žalobní důvod,
         vycházející z porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 vykládaného ve vzájemném spojení s čl. 8 odst. 1 písm. a)
         téhož nařízení. Uvádí, že s ohledem na totožnost kolidujících ochranných známek existuje nebezpečí záměny vzhledem k tomu,
         že na rozdíl od posouzení odvolacího senátu v napadeném rozhodnutí dotčené výrobky a služby vykazují přinejmenším nízkou podobnost.

      32      Na jednání však zástupce žalobkyně upřesnil, že v důsledku chyby v psaní je ustanovením, kterého se týká jediný žalobní důvod
         vznesený v žalobě, ustanovení čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94, a nikoli ustanovení odst. 1 písm. b) téhož článku,
         které je ustanovením relevantním v projednávaném případě. Ostatní účastníci řízení prohlásili, že nemají k tomuto vyjasnění
         výhrad. Tato prohlášení byla zanesena do protokolu o jednání.

      33      OHIM a vedlejší účastnice namítají nepřípustnost jediného bodu návrhových žádání žalobkyně z důvodu, že Soud nemá na základě
         čl. 63 odst. 3 nařízení č. 40/94 pravomoc k tomu, aby spornou ochrannou známku zrušil, nebo k tomu, aby v tomto smyslu OHIM
         ukládal příkazy.

      34      Podpůrně OHIM a vedlejší účastnice uvádějí, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že dotčené výrobky a služby nejsou
         totožné ani podobné, a že se tudíž čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 v projednávaném případě nepoužije.

      35      Soud se domnívá, že před tím, než se případně přezkoumá přípustnost žaloby, kterou popírá OHIM a vedlejší účastnice, je vhodné
         vyjádřit se nejprve k podstatě věci, a sice k legalitě napadeného rozhodnutí ve světle argumentů, které žalobkyně uvádí v rámci
         svého jediného žalobního důvodu.

      36      Článek 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 stanoví, že se ochranná známka Společenství prohlásí za neplatnou na základě
         návrhu podaného u OHIM, pokud existuje starší známka uvedená v čl. 8 odst. 2 a jsou splněny podmínky stanovené v odstavci
         1 nebo 5 uvedeného článku.

      37      Článek 8 odst. 1 písm. b) téhož nařízení pro své použití předpokládá existenci nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na
         kterém je starší ochranná známka chráněna, z důvodu totožnosti nebo podobnosti uvedené ochranné známky s dotčenou ochrannou
         známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje.

      38      Podle čl. 8 odst. 2 písm. a) ii) téhož nařízení se staršími ochrannými známkami rozumějí zejména ochranné známky zapsané v členském
         státě s dřívějším datem podání přihlášky, než je datum podání přihlášky ochranné známky Společenství.

      39      V projednávaném případě jak zrušovací oddělení, tak odvolací senát uznaly totožnost kolidujících ochranných známek. Měly však
         za to, že dotčené výrobky a služby nejsou totožné ani podobné, a že tedy čl. 8 odst. 1 nařízení č. 40/94 nebrání zápisu sporné
         ochranné známky.

      40      Na podporu svého jediného žalobního důvodu žalobkyně tento závěr popírá, když tvrdí, že spočívá na příliš úzkém výkladu čl. 8
         odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Žalobkyně poukazuje na to, že podle judikatury musí být toto ustanovení vykládáno v tom
         smyslu, že jestliže jsou jako v projednávaném případě kolidující ochranné známky totožné, dotčené výrobky nebo služby se musí
         značně lišit, aby bylo vyloučeno jakékoli nebezpečí záměny.

      41      Podle judikatury musí být existence nebezpečí záměny u veřejnosti ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 posuzována
         globálně, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu. Toto globální posouzení předpokládá
         určitou vzájemnou závislost mezi zohledněnými faktory, takže nízký stupeň podobnosti mezi výrobky nebo službami, na které
         se ochranná známka vztahuje, může být vyvážen vysokým stupněm podobnosti mezi ochrannými známkami a naopak (viz rozsudek Soudního
         dvora ze dne 17. dubna 2008, Ferrero Deutschland v. OHIM a Cornu, C‑108/07 P, Sb. rozh. s. I-61, zveřejněné shrnutí, body
         44 a 45 a citovaná judikatura).

      42      Bylo rovněž rozhodnuto, že za účelem použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 předpokládá nebezpečí záměny zároveň
         totožnost nebo podobnost kolidujících ochranných známek a totožnost nebo podobnost výrobků nebo služeb, na které se kolidující
         ochranné známky vztahují. Jedná se o podmínky kumulativní (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 12. října 2004,
         Vedial v. OHIM, C‑106/03 P, Sb. rozh. s. I‑9573, bod 51, a ze dne 13. září 2007, Il Ponte Finanziaria v. OHIM, C‑234/06 P,
         Sb. rozh. s. I‑7333, bod 48).

      43      V důsledku toho je za účelem použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 nezbytné i za předpokladu, že kolidující ochranné
         známky jsou totožné, prokázat, že mezi výrobky nebo službami, na které se ochranné známky vztahují, existuje podobnost [viz
         v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 9. března 2007, Alecansan v. OHIM, C‑196/06 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí,
         bod 24; a rozsudek Soudu ze dne 11. července 2007, Mülhens v. OHIM – Minoronzoni (TOSCA BLU), T‑150/04, Sb. rozh. s. II‑2353,
         bod 27].

      44      S ohledem na tyto úvahy a neexistenci jakéhokoli zpochybnění totožnosti kolidujících ochranných známek je pro odpověď na jediný
         žalobní důvod žalobkyně třeba ověřit správnost závěru odvolacího senátu v napadeném rozhodnutí, podle něhož dotčené výrobky
         a služby podobné nejsou, a v tomto kontextu posoudit argumentaci žalobkyně vycházející v podstatě z toho, že uvedené výrobky
         a služby vykazují přinejmenším nízkou podobnost.

      45      Podle ustálené judikatury je pro posouzení podobnosti mezi výrobky a službami třeba zohlednit všechny relevantní faktory,
         které charakterizují vztah mezi těmito výrobky nebo těmito službami. Tyto faktory zvláště zahrnují jejich povahu, účel, jejich
         užívání a jejich konkurenční nebo komplementární charakter (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. května 2006, Sunrider v. OHIM,
         C‑416/04 P, Sb. rozh. s. I‑4237, bod 85, a usnesení Alecansan v. OHIM, bod 43 výše, bod 28).

      46      V projednávaném případě odvolací senát v bodech 18 až 21 napadeného rozhodnutí provedl srovnání dotčených výrobků a služeb.
         Uvedl, že dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, představují složky internetové stránky nebo
         slouží k tomu, aby v rámci takové stránky vytvářely rezervační, objednávkový a platební systém týkající se hotelových pokojů,
         jakož i k tomu, aby podniku umožnily takový systém na internetu instalovat. Podle odvolacího senátu se odlišují od dotčených
         služeb, na které se vztahuje sporná ochranná známka, kterými jsou hlavně cestovní informační, rezervační a objednávkové služby
         a informační, rezervační a objednávkové služby týkající se hotelových pokojů, jejichž cílem je umožnit široké veřejnosti k profesním,
         rekreačním nebo jakýmkoli jiným účelům rezervovat hotelový pokoj či cestu.

      47      Odvolací senát rovněž zdůraznil, že výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, spadají do specializovaného
         sektoru, a sice sektoru výrobků a služeb týkajícího se zdokonalování a fungování systémů výpočetní techniky, a týkají se omezené
         veřejnosti tím, že jsou určeny pouze k tomu, aby podniku působícímu v odvětví hoteliérství nebo cestovního ruchu umožnily
         instalovat rezervační systém online, přístupný na internetu. Omezená veřejnost skládající se z těchto podniků se zřetelně
         odlišuje od široké veřejnosti, které jsou určeny dotčené služby, na které se vztahuje sporná ochranná známka.

      48      Vzhledem k tomu, že dotčené výrobky a služby jsou prodávány rozdílné veřejnosti, odvolací senát dospěl k závěru, že se tyto
         výrobky a služby nenacházejí ani v konkurenčním vztahu.

      49      Krom toho odvolací senát přezkoumal případně komplementární charakter dotčených výrobků a služeb. Podle něj musí být takový
         charakter v projednávaném případě vyloučen, jelikož si široká veřejnost, které jsou určeny služby, na které se vztahuje sporná
         ochranná známka, neobstarává dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, které jsou určeny výlučně
         podnikům, které následně služby poskytnou této široké veřejnosti.

      50      Konečně odvolací senát v tomtéž kontextu uvedl, že uživatelé internetu, kteří nakupují cestovní služby online, pravděpodobně
         nevědí, kdo poskytl software, který umožní, aby online obchod fungoval, a jsou v každém případě schopni rozlišit mezi podnikem,
         který poskytuje komplexní technologii, a jiným podnikem, který prodává cestovní služby na internetu.

      51      Tyto úvahy musejí být potvrzeny. Prokazují právně dostačujícím způsobem, že se dotčené výrobky a služby liší, pokud jde o jejich
         povahu, účel a užívání, a nevykazují konkurenční nebo komplementární charakter. Nejprve je totiž třeba konstatovat, že dotčené
         výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, mají informatickou povahu, zatímco informační, objednávkové
         a rezervační služby, na které se vztahuje dotčená ochranná známka, mají povahu odlišnou a výpočetní techniku využívají pouze
         jako nosič k šíření informace nebo umožnění rezervací hotelového pokoje nebo cest.

      52      Je třeba rovněž poznamenat, že dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou speciálně určeny
         podnikům působícím v odvětví hoteliérství a cestovního ruchu a že informační, objednávkové a rezervační služby, na které se
         vztahuje dotčená ochranná známka, jsou určeny široké veřejnosti.

      53      Krom toho je třeba poznamenat, že dotčené výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou užívány k tomu,
         aby systém výpočetní techniky, a konkrétněji online obchod, mohl fungovat, zatímco informační, objednávkové a rezervační služby,
         na které se vztahuje dotčená ochranná známka, jsou užívány k rezervaci hotelového pokoje nebo cesty.

      54      Pouhá okolnost, že informační, objednávkové a rezervační služby, na které se vztahuje dotčená ochranná známka, jsou výlučně
         poskytovány na internetu, a potřebují tedy takové datové nosiče, jako je nosič, který poskytují výrobky a služby, na které
         se vztahuje starší ochranná známka, nepostačuje k odstranění podstatných rozdílů existujících mezi dotčenými výrobky a službami,
         pokud jde o jejich povahu, účel a užívání.

      55      Výrobky a služby výpočetní techniky jsou totiž užívány téměř ve všech odvětvích. Tytéž výrobky nebo služby, například určitý
         typ softwaru nebo operačního systému, mohou být často používány k velmi odlišným účelům, aniž by to znamenalo, že se stávají
         různými a odlišnými výrobky nebo službami. Opačně služby cestovní kanceláře nemění povahu, účel nebo užívání pouze z důvodu,
         že jsou poskytovány na internetu, a to tím spíše, že v současné době je užívání aplikací výpočetní techniky pro poskytování
         takových služeb téměř nepostradatelné, i když tyto služby nejsou poskytovány v rámci obchodu online.

      56      Krom toho nejsou dotčené výrobky a služby zaměnitelné, jelikož jsou určeny různé veřejnosti. Odvolací senát tedy správně dospěl
         k závěru, že uvedené výrobky a služby nevykazují konkurenční charakter.

      57      Konečně tytéž výrobky a služby nevykazují ani komplementární charakter. V tomto ohledu je třeba připomenout, že komplementárními
         výrobky nebo službami jsou takové výrobky nebo služby, mezi kterými existuje úzký vztah v tom smyslu, že jeden je nezbytný
         nebo důležitý pro užití druhého, takže si mohou spotřebitelé myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků nebo za poskytování
         těchto služeb nese stejný podnik [rozsudek Soudu ze dne 1. března 2005, Sergio Rossi v. OHIM – Sissi Rossi (SISSI ROSSI),
         T‑169/03, Sb. rozh. s. II‑685, bod 60; rozsudek Soudu ze dne 15. března 2006, Eurodrive Services and Distribution v. OHIM
         – Gómez Frías (euroMASTER), T‑31/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 35, a rozsudek Soudu ze dne 17. června 2008, El
         Corte Inglés v. OHIM – Abril Sánchez a Ricote Saugar (Boomerang TV), T‑420/03, Sb. rozh. s. II-837, bod 98].

      58      Podle této definice plynoucí z judikatury mohou být komplementární výrobky nebo služby užívány společně, což předpokládá,
         že jsou určeny téže veřejnosti. Z toho vyplývá, že vztah komplementarity nemůže existovat mezi výrobky nebo službami, které
         jsou nezbytné pro fungování obchodního podniku, a výrobky a službami, které tento podnik vyrábí nebo poskytuje. Tyto dvě kategorie
         výrobků nebo služeb nejsou užívány společně, jelikož výrobky nebo služby první kategorie užívá dotyčný podnik sám, zatímco
         výrobky nebo služby druhé kategorie užívají zákazníci uvedeného podniku.

      59      Třebaže žalobkyně připouští, že koneční příjemci dotčených výrobků a služeb jsou odlišní, tvrdí, že v projednávaném případě
         nelze vyloučit nebezpečí záměny, jelikož jediným cílem dotčených výrobků a služeb, na které se vztahuje starší ochranná známka,
         je umožnit poskytování informačních, objednávkových a rezervačních služeb, na které se vztahuje dotčená ochranná známka. Veřejnost,
         která se zajímá o tyto posledně uvedené služby, zpravidla neví, kdo vytvořil nezbytný software, a mezi informacemi uvedenými
         na internetové stránce vedlejší účastnice není schopna ani odlišit informace, které pocházejí od samotné vedlejší účastnice,
         od informací, které mají svůj původ v softwaru nebo službách poskytovaných takovým podnikem specializovaným v oblasti výpočetní
         techniky, jako je žalobkyně. V konečném výsledku by na internetové stránce vedlejší účastnice služby, na které se vztahuje
         sporná ochranná známka, splývaly s dotčenými výrobky a službami, na které se vztahuje starší ochranná známka.

      60      Tuto argumentaci nelze přijmout. V tomto ohledu je třeba uvést, že obchodní původ softwaru a služeb výpočetní techniky, které
         umožňují, aby internetová stránka vedlejší účastnice fungovala, nemá zpravidla pro veřejnost, které jsou určeny služby, jichž
         se týká dotčená ochranná známka, které jsou poskytovány prostřednictvím této internetové stránky, sebemenší význam. Pro tuto
         veřejnost je internetová stránka vedlejší účastnice pouhým nástrojem online rezervace cest a hotelových pokojů. Důležité je
         to, že řádně funguje, a nikoli to, kdo poskytl software a služby výpočetní techniky, které umožňují její fungování.

      61      Pokud si však někteří zákazníci vedlejší účastnice kladou otázku ohledně obchodního původu softwaru a služeb vývoje a návrhu
         uvedeného softwaru, který je nezbytný pro fungování internetové stránky vedlejší účastnice, mohou, jak správně uvedl odvolací
         senát, rozlišovat mezi specializovaným podnikem, který poskytuje tyto výrobky a služby, a vedlejší účastnicí, která poskytuje
         služby, které souvisejí s odvětvím turistiky a cestovního ruchu na internetu. Jelikož jsou totiž služby, na které se vztahuje
         dotčená ochranná známka, již pojmově poskytovány výlučně na internetu, je třeba předpokládat, že zákazníci vedlejší účastnice
         mají alespoň některé základní znalosti v oblasti výpočetní techniky. Jsou si tak vědomi toho, že rezervační systém online
         nemůže zavést kterýkoli počítačový uživatel a že vyžaduje software a služby vývoje a návrhu uvedeného softwaru, které jsou
         poskytovány specializovaným podnikem.

      62      Ani tvrzení žalobkyně, že zákazníci vedlejší účastnice nemohou odlišit informace, které pocházejí od samotné vedlejší účastnice,
         od informací, které mají svůj původ v softwaru a službách výpočetní techniky typu, kterého se týká starší ochranná známka,
         není správné. Informacemi, které mohou zajímat zákazníky vedlejší účastnice, jsou informace týkající se způsobů cestování,
         disponibility hotelových pokojů, jakož i jejich cen. Poskytování těchto informací představuje právě služby, na které se vztahuje
         dotčená ochranná známka. Výrobky a služby, kterých se týká starší ochranná známka, slouží pouze k tomu, že tyto informace
         šíří, a samy dotyčným osobám nepředávají jiné odlišné informace.

      63      Konečně žalobkyně zpochybňuje odkaz učiněný v napadeném rozhodnutí na rozsudek Oberlandesgericht Dresden (vrchní zemský soud
         v Drážďanech) ze dne 12. května 2006, kterého se u odvolacího senátu dovolávala vedlejší účastnice. V tomto rozsudku Oberlandesgericht
         Dresden, který rozhodoval o žalobě ve věci porušení práv z ochranných známek mezi žalobkyní a vedlejší účastnicí, dospěl k závěru,
         že software a služby vývoje a návrhu softwaru a služby, které tento software užívají, nejsou podobné, jelikož veřejnost ví,
         že služby v mnoha odvětvích jsou poskytovány díky elektronickému nosiči. V bodě 22 napadeného rozhodnutí odvolací senát plně
         sdílí úvahy a závěry předmětného rozsudku.

      64      Žalobkyně však uvádí, že tento odkaz potvrzuje nesprávnost závěru odvolacího senátu, podle něhož dotčené výrobky a služby
         nejsou podobné. Podle žalobkyně se rozsudek Bundesgerichtshof (německý spolkový soudní dvůr) ze dne 13. listopadu 2003 (I ZR 103/01,
         GRUR 2004, s. 241), který Oberlandesgericht Dresden cituje v odůvodnění svého výše uvedeného rozsudku, týká věci, ve které
         se mělo za to, že způsob, jakým se předávají určité informace a objednávky, a sice jejich předávání informatizovaným systémem
         nebo jinými prostředky, jako je běžná pošta, není pro vyřešení sporu relevantní. Projednávaná věc je odlišná, jelikož dotčené
         služby, na které se vztahuje dotčená ochranná známka, jsou poskytovány výlučně na internetu.

      65      Jak bylo přitom uvedeno výše, pouhá okolnost, že dotčené služby vedlejší účastnice, kterých se týká sporná ochranná známka,
         budou poskytovány pouze na internetu, nepostačuje k učinění závěru o podobnosti mezi těmito službami a výrobky a službami,
         na které se vztahuje starší ochranná známka. Na rozdíl tedy od toho, co uvádí žalobkyně, odkaz učiněný v napadeném rozhodnutí
         na výše uvedený rozsudek Oberlandesgericht Dresden nijak neprokazuje nesprávnost závěru týkajícího se neexistence podobnosti
         mezi výrobky a službami, na které se vztahují kolidující ochranné známky, a to aniž by bylo třeba přezkoumávat, zda tento
         posledně uvedený rozsudek správně použil judikaturu Bundesgerichtshof, jelikož tato otázka přesahuje rámec pravomoci Soudu,
         a v každém případě pro projednávaný spor postrádá relevanci.

      66      Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že jediný žalobní důvod žalobkyně musí být zamítnut jako neopodstatněný.

      67      Vzhledem k tomu, že jediný žalobní důvod uplatněný žalobkyní na podporu její žaloby byl zamítnut, musí být tato žaloba v každém
         případě zamítnuta jako neopodstatněná, aniž by bylo třeba rozhodnout o námitce nepřípustnosti, kterou OHIM a vedlejší účastnice
         vznesly ve svých vyjádřeních k žalobě (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer,
         C‑23/00 P, Recueil, s. I‑1873, bod 52, a ze dne 23. března 2004, Francie v. Komise, C‑233/02, Recueil, s. I‑2759, bod 26).

       K nákladům řízení
      68      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM a vedlejší účastnice požadovaly náhradu nákladů
         řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (pátý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žádost o právní pomoc se zamítá.
      2)      Žaloba se zamítá.
      3)      Commercy AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Vilaras

               Prek

               Ciucǎ

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 22. ledna 2009.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.