title: Věc C-658/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di Bologna – Itálie) – UX v. Governo della Repubblica italiana („Řízení o předběžné otázce – Přípustnost – Článek 267 SFEU – Pojem ‚vnitrostátní soud‘ – Kritéria – Sociální politika – Směrnice 2003/88/ES – Působnost – Článek 7 – Placená dovolená za kalendářní rok – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 2 a 3 – Pojem ‚zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou‘ – Smírčí soudci a řádní soudci – Rozdílné zacházení – Ustanovení 4 – Zásada zákazu diskriminace – Pojem ‚objektivní důvody‘“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/8

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di Bologna – Itálie) – UX v. Governo della Repubblica italiana
      (Věc C-658/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Přípustnost - Článek 267 SFEU - Pojem ‚vnitrostátní soud‘ - Kritéria - Sociální politika - Směrnice 2003/88/ES - Působnost - Článek 7 - Placená dovolená za kalendářní rok - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 2 a 3 - Pojem ‚zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou‘ - Smírčí soudci a řádní soudci - Rozdílné zacházení - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Pojem ‚objektivní důvody‘“)
      (2020/C 297/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Giudice di pace di Bologna

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UX

         Žalovaná: Governo della Repubblica italiana

         Výrok

                  1)

                  Článek 267 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že Giudice di pace (smírčí soudce, Itálie) spadá pod pojem „soud členského státu“ ve smyslu tohoto článku.

                  2)

                  Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že smírčí soudce, který v rámci své funkce poskytuje skutečná a konkrétní plnění, která nejsou čistě okrajová ani vedlejší a za která pobírá náhrady mající charakter odměny, může spadat pod pojem „pracovník“ ve smyslu těchto ustanovení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  3)

                  Ustanovení 2 bod 1 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která byla uzavřena dne 18. března 1999 a je uvedena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že pojem „zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou“, který je uveden v tomto ustanovení, může zahrnovat smírčího soudce, který je jmenován na omezené období a v rámci své funkce vykonává skutečná a konkrétní plnění, která nejsou čistě okrajová ani vedlejší a za která pobírá náhrady mající charakter odměny, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  4)

                  Ustanovení 4 bod 1 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která byla uzavřena dne 18. března 1999 a je uvedena v příloze směrnice 1999/70, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která nestanoví nárok smírčího soudce na placenou dovolenou za kalendářní rok v délce 30 dní, jak je stanoven pro řádné soudce, v případě, že by tento smírčí soudce spadal pod pojem „zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou“ ve smyslu ustanovení 2 bodu 1 této rámcové dohody a nacházel by se v situaci srovnatelné se situací řádného soudce, pokud takové rozdílné zacházení není ospravedlněno rozdíly v požadované kvalifikaci a povahou úkolů, za které musí uvedení soudci přebírat odpovědnost, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-714/18 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 – ACTC GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Taiga AB („Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie tigha – Námitky podané majitelkou starší ochranné známky Evropské unie TAIGA – Částečné zamítnutí přihlášky k zápisu – Článek 8 odst. 1 písm. b) – Posouzení nebezpečí záměny – Posouzení podobnosti kolidujících označení z pojmového hlediska – Článek 42 odst. 2 – Důkaz o řádném užívání starší ochranné známky – Důkaz o užívání ‚pro některé z výrobků nebo služeb‘ – Určení autonomní podkategorie výrobků“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/10

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 – ACTC GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Taiga AB
      (Věc C-714/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie tigha - Námitky podané majitelkou starší ochranné známky Evropské unie TAIGA - Částečné zamítnutí přihlášky k zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Posouzení nebezpečí záměny - Posouzení podobnosti kolidujících označení z pojmového hlediska - Článek 42 odst. 2 - Důkaz o řádném užívání starší ochranné známky - Důkaz o užívání ‚pro některé z výrobků nebo služeb‘ - Určení autonomní podkategorie výrobků“)
      (2020/C 297/12)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ACTC GmbH (zástupci: V. Hoene, D. Eickemeier a S. Gantenbrink, Rechtsanwälte)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: D. Gája, zmocněnec), Taiga AB (zástupci: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl a C. Fluhme, Rechtsanwälte)

         Výrok

                  1.

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2.

                  Společnosti ACTC GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-80/90: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – řízení zahájené na návrh E. E. („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 650/2012 – Oblast působnosti – Pojem ‚dědění s přeshraničními dopady‘ – Pojem ‚obvyklý pobyt zůstavitele‘ – Článek 3 odst. 2 – Pojem ‚soud‘ – Podřízení notářů pravidlům pro určení soudní příslušnosti – Článek 3 odst. 1 písm. g) a i) – Pojmy ‚rozhodnutí‘ a ‚veřejná listina‘ – Články 5, 7 a 22 – Dohoda o volbě soudu a o volbě rozhodného práva pro dědění – Článek 83 odst. 2 a 4 – Přechodná ustanovení“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – řízení zahájené na návrh E. E.
      (Věc C-80/90) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 650/2012 - Oblast působnosti - Pojem ‚dědění s přeshraničními dopady‘ - Pojem ‚obvyklý pobyt zůstavitele‘ - Článek 3 odst. 2 - Pojem ‚soud‘ - Podřízení notářů pravidlům pro určení soudní příslušnosti - Článek 3 odst. 1 písm. g) a i) - Pojmy ‚rozhodnutí‘ a ‚veřejná listina‘ - Články 5, 7 a 22 - Dohoda o volbě soudu a o volbě rozhodného práva pro dědění - Článek 83 odst. 2 a 4 - Přechodná ustanovení“)
      (2020/C 297/15)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: E. E.

         za přítomnosti: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Výrok

                  1)

                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení musí být vykládáno v tom smyslu, že pod pojem „dědění s přeshraničními dopady“ spadá situace, kdy zůstavitel, který je státním příslušníkem jednoho členského státu, měl ke dni své smrti pobyt v jiném členském státě, ale nepřerušil své vazby k prvnímu z těchto členských států, v němž se nachází majetek tvořící jeho dědictví, zatímco jeho oprávnění dědici mají pobyt v těchto dvou členských státech. Poslední místo obvyklého pobytu zůstavitele ve smyslu tohoto nařízení musí orgán, který vede řízení o dědictví, stanovit v jediném z uvedených členských států.

                  2)

                  Článek 3 odst. 2 nařízení č. 650/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že s výhradou ověření předkládajícím soudem nevykonávají litevští notáři při vydávání vnitrostátních dědických osvědčení soudní funkce. Předkládajícímu soudu nicméně přísluší určit, zda tito notáři jednají na základě zmocnění soudním orgánem nebo pod dohledem soudního orgánu, a tudíž mohou být považováni za „soudy“ ve smyslu uvedeného ustanovení.

                  3)

                  Článek 3 odst. 1 písm. g) nařízení č. 650/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že by předkládající soud dovodil, že litevští notáři mohou být považováni za „soudy“ ve smyslu tohoto nařízení, může být dědické osvědčení, které tito notáři vydávají, považováno za „rozhodnutí“ ve smyslu tohoto ustanovení, takže za účelem jeho vydání mohou tito notáři uplatnit pravidla pro určení příslušnosti stanovená v kapitole II uvedeného nařízení.

                  4)

                  Články 4 a 59 nařízení č. 650/2012 musí být vykládány v tom smyslu, že notář některého členského státu, který není považován za „soud“ ve smyslu tohoto nařízení, může vydávat vnitrostátní dědická osvědčení, aniž by uplatnil obecná pravidla pro určení příslušnosti stanovená uvedeným nařízením. Pokud předkládající soud dovodí, že tato osvědčení splňují podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1 písm. i) téhož nařízení, a mohou tedy být považována za „veřejné listiny“ ve smyslu tohoto ustanovení, vyvolávají tato osvědčení v ostatních členských státech účinky, které čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 1 nařízení č. 650/2012 přiznávají veřejným listinám.

                  5)

                  Články 4, 5, 7 a 22 a čl. 83 odst. 2 a 4 nařízení č. 650/2012 musí být vykládány v tom smyslu, že vůle zůstavitele, jakož i dohoda mezi jeho oprávněnými dědici mohou vést k určení soudu příslušného v dědických věcech a k použití dědického práva členského státu jiných než těch, které by vyplývaly z použití kritérií stanovených tímto nařízením.

         (1)  Úř. věst. C 148, 29.4.2019.


title: Věc C-97/19: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt Köln („Řízení o předběžné otázce – Celní kodex – Celní prohlášení – Článek 78 tohoto kodexu – Přezkum celního prohlášení – Jméno deklaranta – Změna informací týkajících se osoby deklaranta, jejímž cílem je zachytit existenci vztahu nepřímého zastoupení – Nepřímé zastoupení osoby, které bylo uděleno potvrzení o dovozu“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/13

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt Köln
      (Věc C-97/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Celní kodex - Celní prohlášení - Článek 78 tohoto kodexu - Přezkum celního prohlášení - Jméno deklaranta - Změna informací týkajících se osoby deklaranta, jejímž cílem je zachytit existenci vztahu nepřímého zastoupení - Nepřímé zastoupení osoby, které bylo uděleno potvrzení o dovozu“)
      (2020/C 297/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Žalovaný: Hauptzollamt Köln

         Výrok

      Článek 78 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že celní orgány mohou vyhovět žádosti o přezkum celního prohlášení, jejímž cílem je zachytit existenci vztahu nepřímého zastoupení mezi zmocněncem, který omylem uvedl, že jedná výlučně svým jménem a na vlastní účet, přestože mu osoba, jež je držitelkou potvrzení o dovozu, udělila plnou moc, a zmocnitelem, na jehož účet bylo prohlášení učiněno.

         (1)  Úř. věst. C 182, 27.05.2019


title: Spojené věci C-224/19 a C-259/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španělsko) – CY v. Caixabank SA (C-224/19), LG, PK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19) („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Články 6 a 7 – Spotřebitelské smlouvy – Hypoteční úvěry – Zneužívající ujednání – Ujednání ukládající úvěrovanému povinnost nést veškeré náklady na zřízení a zrušení zástavního práva – Účinky prohlášení neplatnosti uvedených ujednání – Pravomoci vnitrostátního soudu v případě ujednání kvalifikovaného jako ‚zneužívající‘ – Rozdělení nákladů – Subsidiární použití vnitrostátních ustanovení – Článek 3 odst. 1 – Posouzení zneužívajícího charakteru smluvních ujednání – Článek 4 odst. 2 – Vyloučení ujednání, která se týkají hlavního předmětu smlouvy nebo přiměřenosti ceny či odměny – Podmínka – Článek 5 – Povinnost jasného a srozumitelného znění smluvních ujednání – Náklady řízení – Promlčení – Zásada efektivity“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/15

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španělsko) – CY v. Caixabank SA (C-224/19), LG, PK v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)
      (Spojené věci C-224/19 a C-259/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Články 6 a 7 - Spotřebitelské smlouvy - Hypoteční úvěry - Zneužívající ujednání - Ujednání ukládající úvěrovanému povinnost nést veškeré náklady na zřízení a zrušení zástavního práva - Účinky prohlášení neplatnosti uvedených ujednání - Pravomoci vnitrostátního soudu v případě ujednání kvalifikovaného jako ‚zneužívající‘ - Rozdělení nákladů - Subsidiární použití vnitrostátních ustanovení - Článek 3 odst. 1 - Posouzení zneužívajícího charakteru smluvních ujednání - Článek 4 odst. 2 - Vyloučení ujednání, která se týkají hlavního předmětu smlouvy nebo přiměřenosti ceny či odměny - Podmínka - Článek 5 - Povinnost jasného a srozumitelného znění smluvních ujednání - Náklady řízení - Promlčení - Zásada efektivity“)
      (2020/C 297/19)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soudy

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Žalované: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)

         Výrok

                  1)

                  Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soud v případě neplatnosti zneužívajícího smluvního ujednání, které ukládá spotřebiteli úhradu veškerých nákladů na zřízení a zrušení zástavního práva k nemovitosti, odmítl nařídit, aby spotřebiteli byly vráceny částky, které na základě tohoto ujednání zaplatil, ledaže ustanovení vnitrostátního práva, která by se použila namísto uvedeného ujednání, ukládají spotřebiteli povinnost uhradit veškeré tyto náklady nebo jejich část.

                  2)

                  Článek 3, čl. 4 odst. 2 a článek 5 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že smluvní ujednání, která spadají pod pojem „hlavní předmět smlouvy“ je třeba chápat jako ujednání, která vymezují hlavní plnění této smlouvy a jako taková ji charakterizují. Naproti tomu ujednání mající ve vztahu k ujednáním definujícím samotnou podstatu smluvního vztahu doplňkový charakter nemohou pod tento pojem spadat. Skutečnost, že poplatek za poskytnutí úvěru je zahrnut do celkových nákladů hypotečního úvěru, nemůže být relevantní pro určení, zda je jeho podstatným plněním. V každém případě je soud členského státu povinen přezkoumat, zda je smluvní ujednání týkající se hlavního předmětu smlouvy sepsáno jasně a srozumitelně, a to bez ohledu na to, zda byl čl. 4 odst. 2 této směrnice proveden do právního řádu tohoto členského státu.

                  3)

                  Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že ujednání obsažené ve smlouvě o úvěru uzavřené mezi spotřebitelem a finanční institucí, které ukládá spotřebiteli povinnost zaplatit poplatek za poskytnutí úvěru, může vytvořit v neprospěch spotřebitele významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, která vyplývá z dané smlouvy v rozporu s požadavkem poctivosti, jestliže finanční instituce neprokáže, že tento poplatek odpovídá skutečně poskytnutým službám a nákladům, které vynaložila, což musí ověřit předkládající soud.

                  4)

                  Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby podání žaloby k dovolání se restitučních účinků prohlášení neplatnosti zneužívajícího smluvního ujednání podléhalo promlčecí lhůtě za předpokladu, že počátek běhu této lhůty, jakož i její délka v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práva spotřebitele požadovat toto vrácení.

                  5)

                  Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, jakož i zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že brání režimu, který umožňuje uložit část procesních nákladů spotřebiteli v závislosti na výši bezdůvodně zaplacených částek, jež mu jsou vráceny poté, co byla konstatována neplatnost smluvního ujednání z důvodu jeho zneužívající povahy, jelikož takový režim vytváří podstatnou překážku, která může odradit spotřebitele od výkonu práva na účinný soudní přezkum potenciálně zneužívající povahy smluvních ujednání, které jim přiznává směrnice 93/13.

         (1)  Úř. věst. C 246, 22.7.2019.


title: Věc C-253/19: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalsko) – MH, NI v. OJ, Novo Banco SA („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Insolvenční řízení – Nařízení (EU) 2015/848 – Článek 3 – Mezinárodní příslušnost – Místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka – Fyzická osoba, jež není samostatně výdělečně činná – Vyvratitelná domněnka, že místem, kde jsou soustředěny hlavní zájmy této osoby, je její obvyklé místo pobytu – Vyvrácení domněnky – Situace, kdy se jediná nemovitost dlužníka nachází mimo členský stát obvyklého místa pobytu“)

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/16

      Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 16. července 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalsko) – MH, NI v. OJ, Novo Banco SA
      (Věc C-253/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Insolvenční řízení - Nařízení (EU) 2015/848 - Článek 3 - Mezinárodní příslušnost - Místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka - Fyzická osoba, jež není samostatně výdělečně činná - Vyvratitelná domněnka, že místem, kde jsou soustředěny hlavní zájmy této osoby, je její obvyklé místo pobytu - Vyvrácení domněnky - Situace, kdy se jediná nemovitost dlužníka nachází mimo členský stát obvyklého místa pobytu“)
      (2020/C 297/21)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: MH, NI

         Žalovaní: OJ, Novo Banco SA

         Výrok

      Článek 3 odst. 1 první a čtvrtý pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/848 ze dne 20. května 2015 o insolvenčním řízení musí být vykládán v tom smyslu, že domněnka, kterou stanoví pro účely určení mezinárodní příslušnosti k zahájení insolvenčního řízení, že místem, kde jsou soustředěny hlavní zájmy fyzické osoby, jež není samostatně výdělečně činná, je její obvyklé místo pobytu, není vyvrácena ze samotného důvodu, že jediná nemovitost této osoby se nachází mimo členský stát jejího obvyklého místa pobytu.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc C-436/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. června 2019 Abaco Energy SA a dalšími proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 25. března 2019 ve věci T-186/18, Abaco Energy a další v. Komise

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 6. června 2019 Abaco Energy SA a dalšími proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 25. března 2019 ve věci T-186/18, Abaco Energy a další v. Komise
      (Věc C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Abaco Energy SA a další (zástupce: P. Holtrop, abogado)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 21. července 2020 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že se kasační opravný prostředek zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný a že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponesou vlastní náklady řízení.


title: Věc C-218/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Mureş (Rumunsko) dne 27. května 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD v. SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Mureş (Rumunsko) dne 27. května 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD v. SC Samidani Trans SRL
      (Věc C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Mureş

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Žalovaná: SC Samidani Trans SRL

         Předběžné otázky

                  1)

                  Výklad článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 (1) [:] Vylučuje volba práva rozhodného pro individuální pracovní smlouvu použití práva země, ve které zaměstnanec obvykle vykonával svou práci? Vylučuje existence volby rozhodného práva použití čl. 8 odst. 1 druhé věty nařízení?

                  2)

                  Výklad článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008: Představuje minimální mzda použitelná v zemi, v níž zaměstnanec obvykle vykonával svou práci, nárok, který spadá do působnosti „ustanovení, od nichž se nelze smluvně odchýlit podle práva, které by v případě neexistence volby bylo použito“ ve smyslu čl. 8 odst. 1 druhé věty nařízení?

                  3)

                  Výklad článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593: Znamená uvedení ustanovení rumunského zákoníku práce v individuální pracovní smlouvě volbu rumunského právního řádu, je-li v Rumunsku všeobecně známo, že zaměstnavatel předem určuje obsah individuální pracovní smlouvy?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I))Úř. věst. L 177, 4.7.2008, s. 6).


title: Věc C-225/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 29. května 2020 – Euro Delta Danube Srl v. Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 29. května 2020 – Euro Delta Danube Srl v. Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea
      (Věc C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Constanţa

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Euro Delta Danube Srl

         Odpůrkyně: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

         Předběžná otázka

                  1)

                  Brání ustanovení čl. 2 bodu 23 a článku 19 nařízení v přenesené pravomoci č. 6[4]0/2014, kterým se doplňuje nařízení (EU) č. 1306/2013 Evropského parlamentu a Rady (1), pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém, podmínky odmítnutí nebo odnětí plateb, jakož i správní sankce vztahující se na přímé platby, podporu rozvoje venkova a křížové plnění, vnitrostátní právní úpravě, která za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, ukládá zemědělcům správní sankce za vykazování větší rozlohy z důvodu, že nesplňují podmínky oprávněnosti pokud jde o plochu, která je považována za nadhodnocenou, protože obhospodařují půdu v rámci zařízení pro akvakulturu, jejichž držiteli se stali na základě koncesní smlouvy, přičemž neprokázali souhlas zadavatele koncese s využíváním půdy pro zemědělské účely?

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014 , kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 181, s. 48).


title: Věc C-213/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 12. května 2020 – G. W., E. S. v. „A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/7

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polsko) dne 12. května 2020 – G. W., E. S. v. „A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.
      (Věc C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: G. W., E. S.

         Žalovaná:„A.“ Towarzystwo Ubezpieczeń na Życie S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 36 odst. 1 ve spojení s podbodem 12 písm. a) bodu A přílohy III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES (1) ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění […] vykládán v tom smyslu, že povinnost sdělit informace v něm uvedené se vztahuje rovněž na pojištěného, není-li současně pojistníkem a vystupuje-li jako osoba přistupující v postavení spotřebitele ke smlouvě o hromadném životním pojištění a pojištění dožití s pojistným kapitálovým fondem, uzavřené mezi pojišťovnou a pojistníkem – podnikatelem, a jako skutečný investor ve vztahu k peněžním prostředkům hrazeným jako platby pojistného?

                  2)

                  Musí být, v případě kladné odpovědi na první otázku, čl. 36 odst. 1 ve spojení s podbody 11 a 12 písm. a) bodu A přílohy III směrnice 2002/83/ES […] vykládán v tom smyslu, že v rámci právního vztahu obdobného vztahu uvedenému v první otázce, znamená povinnost informovat o vlastnostech kapitálových aktiv spojených s pojistným kapitálovým fondem rovněž to, že spotřebitel – pojištěný má být informován vyčerpávajícím a srozumitelným způsobem o veškerých rizicích, jejich druhu a míře, spojených s investováním do aktiv kapitálového fondu (zejména strukturovaných dluhopisů nebo derivátových nástrojů), nebo zda, ve smyslu výše uvedeného ustanovení, je dostačující sdělit spotřebiteli – pojištěnému pouze základní informace o hlavních druzích rizik spojených s investováním prostředků prostřednictvím pojistného kapitálového fondu?

                  3)

                  Musí být čl. 36 odst. 1 ve spojení s podbody 11 a 12 písm. a) bodu A přílohy III směrnice 2002/83/ES vykládán v tom smyslu, že v rámci právního vztahu popsaného jak v první tak i ve druhé otázce, z něho vyplývá povinnost, aby spotřebitel přistupující ke smlouvě o životním pojištění v postavení pojištěného byl informován o všech investičních rizicích a s nimi spojených podmínkách, o kterých emitent aktiv (strukturovaných dluhopisů nebo derivátových nástrojů), jež jsou součástí pojistného kapitálového fondu, informoval pojistitele?

                  4)

                  Musí být v případě kladné odpovědi na předchozí otázky čl. 36 odst. 1 směrnice 2002/83/ES […] vykládán v tom smyslu, že spotřebitel přistupující v postavení pojištěného ke smlouvě o hromadném životním pojištění a pojištění dožití s pojistným kapitálovým fondem má obdržet informace, které se týkají vlastností kapitálových aktiv a rizik spojených s investováním do nich, před uzavřením smlouvy v rámci samostatně vymezeného předsmluvního procesu, a že se tedy ustanovení tohoto článku příčí takové ustanovení vnitrostátního práva [jako je] čl. 13 odst. 4 zákona o pojišťovací činnosti ze dne 22. května 2003 […] podle něhož je dostačující, když jsou tyto informace zpřístupněny až v textu pojistné smlouvy a v průběhu jejího uzavírání, a okamžik obdržení informací není jednoznačně a jasně vymezený a oddělený v rámci procesu uzavírání smlouvy?

                  5)

                  Musí být v případě kladné odpovědi na první a třetí otázku čl. 36 odst. 1 ve spojení s podbody 11 a 12 písm. a) bodu A přílohy III směrnice 2002/83/ES […] rovněž vykládán v tom smyslu, že řádné splnění povinnosti v něm stanovené má být považováno za podstatnou náležitost smlouvy o hromadném životním pojištění a pojištění dožití s pojistným kapitálovým fondem a že tedy závěr, že tato povinnost nebyla řádně provedena, může mít za následek přiznání spotřebiteli práva na vrácení veškerých uhrazených plateb pojistného z důvodu případného prohlášení smlouvy za neplatnou nebo od samého počátku neúčinnou či z důvodu případného rozhodnutí o neplatnosti nebo neúčinnosti individuálního prohlášení o přistoupení k této smlouvě?

         (1)  Úř. věst. 2002, L 345, s. 1.


title: Věc T-446/20: Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               14.9.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/15

      Žaloba podaná dne 8. července 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paříž, Francie) a 25 dalších žalobců (zástupci: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi a M. Dalon, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí č. SRB/ES/2020/24 o výpočtu příspěvků předem na rok 2020 do Jednotného fondu pro řešení krizí v rozsahu, v němž se týká žalobců;

                  —

                  podle článku 277 SFEU prohlásil následující ustanovení nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, prováděcího nařízení a nařízení v přenesené pravomoci za nepoužitelná:

                              —

                              čl. 69 odst. 1 a 2, čl. 70 odst. 1 a čl. 70 odst. 2 písm. a) a b) nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí;

                              —

                              čl. 4 odst. 2, články 6 a 7 a přílohu I nařízení v přenesené pravomoci;

                              —

                              článek 4 prováděcího nařízení;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-444/20, Société générale a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, nebo jsou jim podobné.


title: Věc T-741/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2019 – Trasys International a Axianseu – Digital Solutions v. EASA („Veřejné zakázky na služby – Zadávací řízení – Služby správy počítačových aplikací a infrastruktury – Odmítnutí nabídky uchazeče a zadání zakázky jiným uchazečům – Povinnost uvést odůvodnění – Posouzení existence neobvykle nízkých nabídek – Vlastnosti a relativní výhody přijatých nabídek – Žádost o odůvodnění podaná uchazečem, který se nenachází v situaci zakládající vyloučení a jehož nabídka splňuje požadavky zadávací dokumentace“)

text:
               11.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/59

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2019 – Trasys International a Axianseu – Digital Solutions v. EASA
      (Věc T-741/17) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Služby správy počítačových aplikací a infrastruktury - Odmítnutí nabídky uchazeče a zadání zakázky jiným uchazečům - Povinnost uvést odůvodnění - Posouzení existence neobvykle nízkých nabídek - Vlastnosti a relativní výhody přijatých nabídek - Žádost o odůvodnění podaná uchazečem, který se nenachází v situaci zakládající vyloučení a jehož nabídka splňuje požadavky zadávací dokumentace“)
      (2019/C 383/66)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Trasys International EEIG (Brusel, Belgie) a Axianseu – Digital Solutions SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: L. Masson a G. Tilman, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (zástupci: S. Rostren, E. Tellado Vásquez a H. Köppen, zmocněnci, ve spolupráci s V. Ostem, M. Vanderstraetenem a F. Tulkensem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí EASA ze dne 28. srpna 2017, kterým byla odmítnuta nabídka předložená konsorciem žalobců v rámci zadávacího řízení EASA.2017.HVP.08, týkajícího se veřejné zakázky na služby spočívající ve správě počítačových aplikací a infrastruktury v Kolíně nad Rýnem (Německo), a zakázka byla na základě kaskádového systému zadána třem dalším uchazečům.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Evropské agentury pro bezpečnost letectví (EASA) ze dne 28. srpna 2017, kterým byla odmítnuta nabídka předložená konsorciem sdružení TRASYS International EEIG a společnosti Axianseu – Digital Solutions SA v rámci zadávacího řízení EASA.2017.HVP.08, týkajícího se veřejné zakázky na služby spočívající ve správě počítačových aplikací a infrastruktury v Kolíně nad Rýnem (Německo), a zakázka byla na základě kaskádového systému zadána třem dalším uchazečům, se zrušuje.

                  2)

                     EASA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 13, 15.1.2018.


title: Věc T-464/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2019 – Grupo Bimbo v. EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Tia Rosa – Starší národní obrazová ochranná známka TIA ROSA – Relativní důvod pro zamítnutí – Podobnost výrobků – Článek. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               25.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/51

      Rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2019 – Grupo Bimbo v. EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (Věc T-464/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Tia Rosa - Starší národní obrazová ochranná známka TIA ROSA - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost výrobků - Článek. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 399/61)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico City, Mexiko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Crespo Carrillo a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Rubio Snacks, SL (Bullas, Španělsko) (zástupci: I. Temiño Ceniceros a J. Oria Sousa-Montes, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. května 2018 (věc R 2739/2017-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Rubio Snacks a Grupo Bimbo.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Grupo Bimbo, SAB de CV, se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 17.9.2018.


title: Věc T-744/19: Žaloba podaná dne 5. listopadu 2019 – Methanol Holdings (Trinidad) v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/48

      Žaloba podaná dne 5. listopadu 2019 – Methanol Holdings (Trinidad) v. Komise
      (Věc T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Couva, Trinidad a Tobago) (zástupci: B. Servais a V. Crochet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1688 ze dne 8. října 2019, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz směsí močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska, Trinidadu a Tobaga a ze Spojených států amerických, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že metoda Komise pro určení rozpětí cenového podbízení a prodeje pod cenou porušuje čl. 1 odst. 1, čl. 3 odst. 1, odst. 2, odst. 3, odst. 5 až 8 a čl. 9 odst. 4 základního nařízení, judikaturu Tribunálu a WTO, jakož i zásadu spravedlivého srovnání, jelikož pro účely výpočtu rozpětí cenového podbízení a prodeje pod cenou neporovnala ceny dovozů s cenou podobného výrobku vyráběného unijními podniky na stejné odpovídající obchodní úrovni.
      Podstatou tvrzení žalobkyně je, že určení ceny dovážené močoviny a dusičnanu amonného z Trinidadu a Tobaga pro účely výpočtu rozpětí cenového podbízení a prodeje pod cenou na základě analogického použití čl. 2 odst. 9 základního nařízení porušuje čl. 3 odst. 1 základního nařízení, a že použitím této zjištěné ceny pro účely určení rozpětí cenového podbízení a prodeje pod cenou neprovedla Komise porovnání cen na stejné odpovídající úrovni obchodu v rozporu s čl. 3 odst. 2, čl. 3 odst. 3, čl. 3 odst. 5 až 8 a tedy čl. 9 odst. 4 základního nařízení, judikaturou Tribunálu a WTO, jakož i se zásadou spravedlivého srovnání.


title: Věc T-702/19: Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Compass Overseas Holdings a další v. Komise

text:
               13.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/34

      Žaloba podaná dne 11. října 2019 – Compass Overseas Holdings a další v. Komise
      (Věc T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Compass Overseas Holdings Ltd (Chertsey, Spojené království), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Chertsey), Hospitality Holdings Ltd (Chertsey) (zástupci: A. von Bonin, O. Brouwer a A. Pliego Selie, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí žalované C(2019) 2526 Final ze dne 2. dubna 2019 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, kterou poskytlo Spojené království v souvislosti s daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny („Group Financing Exemption“) týkajícím se ovládaných zahraničních společností,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a neposkytla přiměřené odůvodnění při identifikaci referenčního systému v napadeném rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a neposkytla přiměřené odůvodnění tím, že nesprávně charakterizovala daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny jako odchylku od běžného fungování referenčního systému.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila zjevného nesprávného právního posouzení tím, že v napadeném rozhodnutí konstatovala, že daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představuje diskriminaci mezi hospodářskými subjekty.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise v napadeném rozhodnutí dopustila zjevně nesprávného právního posouzení tím, že dospěla k závěru, že daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny není odůvodněno povahou nebo celkovou strukturou referenčního systému.


title: Věc T-728/19: Žaloba podaná dne 29. října 2019 – PL v. Komise

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/56

      Žaloba podaná dne 29. října 2019 – PL v. Komise
      (Věc T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: PL (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Komise ze dne 13. srpna a 26. září 2019, kterými byl částečně odepřen přístup k dokumentům uvedeným v žádostech a potvrzujících žádostech žalobce ze dne 4. prosince 2018, zapsaných dne 28. února 2019, na základě výjimky stanovené v čl. 4 odst. 1 bodě b) nařízení (ES) č. 1049/2001, která se týká ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce;

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001, L. 8, s. 1).

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění.


title: Věc C-813/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel d'Aix-en-Provence (Francie) dne 5. listopadu 2019 – MN

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d’appel d'Aix-en-Provence (Francie) dne 5. listopadu 2019 – MN
      (Věc C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d’appel d'Aix-en-Provence

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: MN

         Odpůrci: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Splňují takové podmínky pro vydání evropského zatýkacího rozkazu francouzským státním zastupitelstvím, jako jsou podmínky stanovené v článcích 695-16 a násl. trestního řádu, v plném rozsahu požadavky na účinnou soudní ochranu ve smyslu práva Evropské unie?

                  2)

                  Splňuje francouzské státní zastupitelství podmínky nezbytné k tomu, aby mohlo být považováno za „vystavující justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 (1)?

         (1)  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1).


title: Věc C-167/16: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander - Španělsko) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA v. Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García („Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Články 6 a 7 – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo otázka, na kterou lze odpověď jasně dovodit z judikatury – Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající – Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ – Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva – Článek 53, odst. 2, jednacího řádu Soudního dvora – Zjevně nepřípustná otázka“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/3

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. července 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander - Španělsko) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA v. Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Věc C-167/16) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Články 6 a 7 - Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách - Ujednání o předčasné splatnosti ve smlouvě o hypotečním úvěru - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Otázka totožná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl, nebo otázka, na kterou lze odpověď jasně dovodit z judikatury - Prohlášení, že ujednání je částečně zneužívající - Pravomoci vnitrostátního soudu v případě existence ujednání kvalifikovaného jako „zneužívající“ - Nahrazení zneužívajícího ujednání ustanovením vnitrostátního práva - Článek 53, odst. 2, jednacího řádu Soudního dvora - Zjevně nepřípustná otázka“)
      (2020/C 19/03)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Žalovaní: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Výrok

      Články 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby po konstatování zneužívající povahy ustanovení o předčasné splatnosti, obsaženého ve smlouvě o hypotečním úvěru, ze strany vnitrostátního soudu, byly prostřednictvím zrušení zčásti zachovány prvky způsobující zneužívající povahu. Naproti tomu, uvedené články nebrání tomu, aby vnitrostátní soud napravil neplatnost takového zneužívajícího ujednání, jehož znění bylo inspirováno legislativním ustanovením použitelným v případě dohody smluvních stran, a nahradil jej novým zněním tohoto legislativního ustanovení zavedeného po uzavření smlouvy, pokud nemůže smlouva bez uvedeného zneužívajícího ujednání existovat a konstatování neplatnosti smlouvy jako celku by vystavilo spotřebitele obzvláště škodlivým účinkům.

         (1)  Úř. věst. C 200, 6.6.2016.


title: Věc C-778/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – ZX v. BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – ZX v. BNP Paribas Personal Finance SA
      (Věc C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: ZX

         Žalovaná: BNP Paribas Personal Finance SA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice č. 93/13 (1), vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění předpisů o promlčení v následujících případech: a) prohlášení určitého ujednání za zneužívající, b) případné náhrady, c) je-li spotřebitel žalující stranou a d) je-li spotřebitel žalovanou stranou, a to i v případě, že proti němu byla podána vzájemná žaloba?

                  2)

                  V případě zcela či částečně záporné odpovědi na první otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které začíná promlčecí lhůta běžet dnem přijetí nabídky úvěru a nikoli dnem, kdy vznikly vážné finanční problémy?

                  3)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  4)

                  Brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžné nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení,

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny; ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou 25 let vedle aspektů zmíněných ve čtvrté předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,37 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  6)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice č. 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  7)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice č. 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  8)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc C-780/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – BW, CX v. BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 22. října 2019 – BW, CX v. BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Věc C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: BW, CX

         Žalovaní: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice č. 93/13 (1), vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění předpisů o promlčení v následujících případech: a) prohlášení určitého ujednání za zneužívající, b) případné náhrady, c) je-li spotřebitel žalující stranou a d) je-li spotřebitel žalovanou stranou, a to i v případě, že proti němu byla podána vzájemná žaloba?

                  2)

                  V případě zcela či částečně záporné odpovědi na první otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity, v takové věci, jako je věc v původním řízení, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které začíná promlčecí lhůta běžet dnem přijetí nabídky úvěru a nikoli dnem, kdy vznikly vážné finanční problémy?

                  3)

                  Spadají taková ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, podle kterých je mimo jiné měnou účtu švýcarský frank je a měnou plateb euro, čímž se kurzové riziko přenáší na úvěrovaného, do hlavního předmětu smlouvy ve smyslu čl. 4 [odst.] 2 směrnice 93/13 v případě, že nebyla zpochybněna výše poplatků za směnu a existují ujednání, podle kterých může úvěrovaný v přesných termínech využít možnost převodu na eura podle předem stanoveného vzorce?

                  4)

                  Brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady efektivity práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, z důvodů, že:

                              —

                              v předběžné nabídce úvěru jsou popsány devizové operace prováděné během trvání úvěru a je v ní uvedeno, že jako směnný kurz eura a švýcarského franku bude použit kurz platný dva pracovní dny před datem události rozhodné pro danou operaci, zveřejněný na internetových stránkách Evropské centrální banky;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že úvěrovaný souhlasí s devizovými operacemi spočívajícími v přepočtu švýcarských franků na eura a eur na švýcarské franky, které jsou nezbytné pro fungování a splácení úvěru, a že úvěrující provede přepočet měsíčních splátek z eur na švýcarské franky po uhrazení dodatečných poplatků souvisejících s úvěrem;

                              —

                              v nabídce je uvedeno, že pokud bude v důsledku devizové operace částka splátky ve švýcarských francích nižší, než jaká má být uhrazena, bude splácení jistiny pomalejší a případná část jistiny nesplacená v rámci takové splátky bude připsána k dlužnému zůstatku účtu ve švýcarských francích, a že se upřesňuje, že splácení jistiny půjčky bude proměnlivé v závislosti na výkyvech směnného kurzu platného pro měsíční splátky, ať již směrem nahoru či dolů, že tyto změny mohou vést k prodloužení či zkrácení doby splácení půjčky a případně změnit i celkové náklady na splácení,

                              —

                              v článcích „interní účet vedený v eurech“ a „interní účet vedený ve švýcarských francích“ jsou popsány operace prováděné při každé úhradě splátek na vrub či ve prospěch každého účtu a smlouva transparentně popisuje konkrétní fungování mechanismu převodu z cizí měny; ačkoliv v nabídce není zejména výslovně uveden výraz „kurzové riziko“, které nese úvěrovaný v důsledku skutečnosti, že nepobírá příjmy v měně účtu, ani výslovná zmínka o „riziku úrokové sazby“?

                  5)

                  V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, brání směrnice č. 93/13, vykládaná ve světle zásady účinnosti práva Společenství, uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které je takové ujednání či souhrn ujednání, jako jsou ujednání dotčená ve věci v původním řízení, „jasné a srozumitelné“ ve smyslu směrnice, pokud je ve smlouvě o úvěru s původní dobou 25 let vedle aspektů zmíněných ve čtvrté předběžné otázce pouze doplněn vzorový příklad poklesu kurzu měny plateb o 5,37 % oproti měně účtu, aniž by v ní byly jinak zmíněny výrazy jako např. „riziko“ či „obtíže“?

                  6)

                  Nese důkazní břemeno spočívající v prokázání „jasné a srozumitelné“ povahy určitého ujednání ve smyslu směrnice č. 93/13, včetně informací o okolnostech uzavření smlouvy, poskytovatel úvěru, nebo spotřebitel?

                  7)

                  Nese-li důkazní břemeno spočívající v prokázání jasné a srozumitelné povahy určitého ujednání poskytovatel, brání směrnice č. 93/13 uplatnění vnitrostátní judikatury, podle které musí v případě dokumentů o postupech při prodeji úvěrovaní prokázat zaprvé, že jim byly informace obsažené v těchto dokumentech poskytnuty, a za druhé, a že jim je poskytla banka, nebo naopak musí podle zmíněné směrnice takové důkazy zakládat vyvratitelnou domněnku, že informace obsažené v uvedených dokumentech byly úvěrujícím poskytnuty, včetně ústního sdělení, kterou by musel poskytovatel úvěru, který nutně nese odpovědnost za informace poskytované jím pověřenými zprostředkovateli, vyvrátit?

                  8)

                  Lze konstatovat existenci podstatné nerovnováhy v takové smlouvě, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, ve které obě smluvní strany nesou kurzové riziko, pokud na jedné straně má poskytovatel úvěru lepší prostředky k tomu, aby předvídal kurzové riziko, než spotřebitel a na druhé straně je riziko poskytovatele omezeno, zatímco riziko spotřebitele omezeno není?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


title: Věc T-695/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. listopadu 2019 – Werner v. EUIPO – Merck (fLORAMED) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie fLORAMED – Starší slovní ochranná známka Evropské unie MEDIFLOR – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/47

      Rozsudek Tribunálu ze dne 20. listopadu 2019 – Werner v. EUIPO – Merck (fLORAMED)
      (Věc T-695/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie fLORAMED - Starší slovní ochranná známka Evropské unie MEDIFLOR - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2020/C 19/56)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Stefan Werner (Baldham, Německo) (zástupce: T Büttner, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Merck KGaA (Darmstadt, Německo) (zástupci: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis a S. Schäffner, advokáti)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. září 2018 (věc R 197/2018-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Merck a panem S. Wernerem.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Stefanu Wernerovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 25, 21.1.2019.


title: Věc C-612/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 CC proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. června 2019 ve věci T-248/17 RENV, CC v. Parlament

text:
               20.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/7

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2019 CC proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. června 2019 ve věci T-248/17 RENV, CC v. Parlament
      (Věc C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: CC (zástupce: G. Maximini, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Evropský parlament

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek vydaný Tribunálem dne 13. června 2019 ve věci T-248/17 RENV, s výjimkou bodu 3 výroku, týkajícího se nákladů řízení,

                  —

                  uložil Parlamentu zaplatit náhradu veškeré majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce utrpěl, stanovené způsobem uvedeným v jeho návrhu na zahájení řízení ve věci F-9/12,

                  —

                  uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatel navrhuje částečné zrušení rozsudku ze dne 13. června 2019 ve věci CC v. Parlament, T-248/17 RENV (s výjimkou bodu 3 výroku), kterým Tribunál uložil Parlamentu zaplatit navrhovateli částku 6 000 eur a náhradu veškerých nákladů řízení, přičemž žaloba byla ve zbývající části zamítnuta.
      Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje pět důvodů:

                  —

                  Porušení článku 106 jednacího řádu Tribunálu – Porušení zásady právní jistoty – Porušení článku 47 Listiny základních práv Evropské unie,

                  —

                  Nesprávná právní posouzení, jelikož Tribunál neprovedl navrhované provedení důkazů a organizační procesní opatření,

                  —

                  Zkreslení oznámení o výběrovém řízení – Nerespektování zrušujícího rozsudku – Protiprávní nahrazení posouzení svým vlastním – Porušení čl. 1d odst. 2 služebního řádu úředníků,

                  —

                  Nesprávné právní posouzení, jelikož Tribunál vyloučil některá pracovní místa z hodnocení ztráty příležitosti,

                  —

                  Svévolné hodnocení, nesprávné právní posouzení, nedostatečné odůvodnění, absence nestrannosti.


               23.1.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 23/8

      Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 13. srpna 2019 soudem Fürstliches Obergericht ve věci trestního řízení proti H a I

         (Věc E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      Dne 20. srpna 2019 obdržela podatelna Soudního dvora ESVO žádost o poradní stanovisko, kterou Soudnímu dvoru ESVO podal dne 13. srpna 2019 knížecí odvolací soud Fürstliches Obergericht ve věci trestního řízení proti H a I v souvislosti s následujícími otázkami:

                  1.

                  Pokud jde o čl. 13 odst. 1 písm. m) nařízení (ES) č. 561/2006:

                              a)

                              Vztahuje se toto ustanovení i na „prázdné jízdy“ v něm uvedených specializovaných vozidel přepravujících peníze nebo cennosti, tj. na situace, kdy tato vozidla jedou pro náklad peněz či cenností a kdy se po doručení takového nákladu vracejí zpět?

                              b)

                              Vztahuje se toto ustanovení i na vozidla, která specializovaná vozidla přepravující peníze nebo cennosti doprovázejí?

                  2.

                  Co se týče čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 561/2006, je nutné nebo přiměřené, aby členský stát uložil sankce za porušení tohoto nařízení, pokud byly předmětné cesty uskutečněny specializovanými vozidly přepravujícími peníze nebo cennosti na území jiných členských států a dané členské státy uplatnily výjimku stanovenou v čl. 13 odst. 1 písm. m) tohoto nařízení, čímž podle příslušného vnitrostátního práva dotčených členských států k žádnému porušení předpisů nedošlo?

                  3.

                  Musí být čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 561/2006 vykládán tak, že i když členský stát uplatnil výjimku stanovenou v čl. 13 odst. 1 písm. m) tohoto nařízení, je nutné veškerou dobu strávenou podle čl. 4 písm. e) tohoto nařízení a dobu strávenou řízením vozidel (vždy ve vztahu k cestám, při nichž se využívá specializovaných vozidel přepravujících peníze nebo cennosti) zaznamenávat jako „jinou práci“ v souladu s čl. 6 odst. 5 zmiňovaného nařízení?
                  Pokud ano, musí se čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 561/2006 použít i tehdy, když příslušný členský stát stanovil pro dotčená vozidla výjimku v souladu s čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3821/85 (nyní čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) č. 165/2014)?


title: Věc T-14/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. prosince 2019 – Řecko v. Komise („EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Přímé podpory oddělené od produkce – Paušální finanční opravy – Článek 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 – Článek 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 – Povinnost uvést odůvodnění – Posouzení újmy – Přiměřenost“)

text:
               24.2.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/24

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. prosince 2019 – Řecko v. Komise
      (Věc T-14/18) (1)

      („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Přímé podpory oddělené od produkce - Paušální finanční opravy - Článek 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 - Článek 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 - Povinnost uvést odůvodnění - Posouzení újmy - Přiměřenost“)
      (2020/C 61/28)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou, zmocněnci)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a D. Bianchi, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2017/2014 ze dne 8. listopadu 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2017, L 292, s. 61), v rozsahu, v němž se týká Řecké republiky.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc C-935/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym we Wrocławiu (Polsko) dne 23. prosince 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Wojewódzkim Sądem Administracyjnym we Wrocławiu (Polsko) dne 23. prosince 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Věc C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Žalovaný: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Předběžná otázka

      Je dodatečná daňová povinnost, jakou stanoví čl. 112b odst. 2 zákona o DPH, v souladu s ustanoveními směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) (a obzvláště články 2, 250 a 273), článkem 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, článkem 325 SFEU a zásadou proporcionality?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-949/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 31. prosince 2019 – M.A. v. Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/2

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 31. prosince 2019 – M.A. v. Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Věc C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: M.A.

         Žalovaný: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 21 odst. 2a Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (1) ve spojení s čl. 47 prvním pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že státnímu příslušníkovi třetí země, jemuž byla zamítnuta žádost o udělení dlouhodobého víza a který nemůže využít práva volně se pohybovat na území ostatních členských států vyplývajícího z čl. 21 odst. 1 Úmluvy k provedení Schengenské dohody, musí být zaručeno právo na účinné prostředky nápravy před soudem?

         (1)  Úř. věst. 2000, L 239 s. 19; Zvl. vyd. 19/02, s. 9


title: Věc C-19/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Gdańsku (Polsko) dne 16. ledna 2020 – I.W., R.W v. Bank BPH S.A.

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/3

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Okręgowym w Gdańsku (Polsko) dne 16. ledna 2020 – I.W., R.W v. Bank BPH S.A.
      (Věc C-19/20)
      (2020/C 191/04)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: I.W., R.W

         Žalovaná: Bank BPH S.A.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 3. odst. 1 a 2 ve spojení s čl. 4 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13 EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících ujednáních] ve spotřebitelských smlouvách (1), vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud je povinen prohlásit zneužívající povahu (ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice) ujednání smlouvy uzavřené se spotřebitelem také v případě, kdy ke dni rozhodnutí bylo v důsledku změny obsahu smlouvy provedené stranami ve formě přílohy ujednání změněno tak, že nemá zneužívající povahu, a prohlášení o zneužívající povaze ujednání v jeho původním znění může mít za následek zánik (zrušení) celé smlouvy?

                  2)

                  Musí být čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 3 odst. 1 a odst. 2 druhou větou a článkem 2 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že umožňuje vnitrostátnímu soudu, aby prohlásil zneužívající povahu pouze některých prvků smluvního ujednání týkajícího se směnného kurzu cizí měny stanoveného bankou, na kterou je indexován úvěr poskytnutý spotřebiteli (tak jako v původním řízení), tj. odstraněním ustanovení o marži banky určené jednostranně a nejasně jako součásti směnného kurzu, a ponechal jednoznačné ustanovení týkající se průměrného směnnému kurzu centrální banky (Polské národní banky, NBP), což nevyvolává potřebu nahradit odstraněný obsah žádným ustanovením právního předpisu, a povede k obnovení skutečné rovnováhy mezi spotřebitelem a podnikatelem, i když to změní podstatu ustanovení týkajícího se finančního plnění ze strany spotřebitele v jeho prospěch?

                  3)

                  Musí být čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že i kdyby byla zavedena vnitrostátním zákonodárcem opatření s cílem zabránit dalšímu používání takových zneužívajících smluvních ujednání, jako jsou ujednání zkoumaná v původním řízení, spočívající v zavedení právních ustanovení ukládajících bankám povinnost přesně vymezit metody a lhůty pro stanovení směnného kurzu, na jejichž základě se vypočítává výše úvěru, splátek jistiny a úroků, a pravidla pro převod cizí měny při výplatě nebo splácení úvěru, je veřejný zájem proti prohlášení zneužívající povahy pouze některých prvků smluvního ujednání způsobem popsaným ve druhé otázce?

                  4)

                  Musí být nezávaznost smlouvy podle čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 v důsledku odstranění zneužívajících smluvních ujednání, popsaných v čl. 1 písm. a) a článku 3 této směrnice, vykládána v tom smyslu, že se jedná o sankci, která může nastat v důsledku konstitutivního rozhodnutí soudu vydaného na výslovný návrh spotřebitele s důsledky od okamžiku uzavření smlouvy, tj. ex tunc, a nároky spotřebitele a podnikatele na vrácení se stávají splatnými vstupem tohoto rozhodnutí v platnost?

                  5)

                  Musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 30. března 2010 vykládán v tom smyslu, že ukládá vnitrostátnímu soudu povinnost informovat spotřebitele, který požádal o prohlášení neplatnosti smlouvy v souvislosti s odstraněním zneužívajících ujednání, o právních důsledcích takového rozhodnutí, včetně případných nároků podnikatele (banky) na vrácení, které nebyly v daném řízení uplatněny, i těch, jejichž legitimita není jasně stanovena, i když je spotřebitel zastoupen profesionálním zástupcem?

         (1)  Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288; oprava Úř. věst 2016, L 303, s. 26.


title: Věc C-29/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Köln (Německo) dne 23. ledna 2020 – Biofa AG v. Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Köln (Německo) dne 23. ledna 2020 – Biofa AG v. Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG
      (Věc C-29/20)
      (2020/C 191/05)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Köln

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Biofa AG

         Žalovaná: Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

         Předběžná otázka

      Je se schválením účinné látky soudním řízením ve členském státě prováděcím nařízením podle čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 528/2012 (1) závazné, že látka, která je základem schválení, je určena k tomu, aby ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 528/2012 měla účinek jakýmkoliv způsobem jiným než pouhým fyzickým nebo mechanickým působením, nebo náleží skutkové závěry, zda jsou splněny podmínky pro zařazení čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 528/2012, i po vydání prováděcího nařízení soudu členského státu příslušnému k rozhodnutí?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. L 167, 27.6.2012, s. 1).


title: Věc C-46/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 29. ledna 2020 – Z v. Finanzamt G

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/5

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 29. ledna 2020 – Z v. Finanzamt G
      (Věc C-46/20)
      (2020/C 191/07)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce a navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: G

         Žalovaný a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt Z

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání čl. 168 písm. a) ve spojení s článkem 167 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vnitrostátní judikatuře, podle které je v případech, kdy při pořízení plnění existuje právo zvolit jeho zařazení, vyloučen nárok na odpočet DPH na vstupu, jestliže do uplynutí zákonné lhůty pro podání ročního přiznání k DPH nebylo učiněno rozhodnutí o zařazení, které by bylo seznatelné pro daňové orgány?

                  2.

                  Brání čl. 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty vnitrostátní judikatuře, podle které se v případě, že neexistují (dostatečné) indicie svědčící o zařazení pro podnikatelské účely, předpokládá, že došlo k zařazení do soukromé sféry, respektive se uplatní domněnka v tomto smyslu?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


title: Věc C-48/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym SądemAdministracyjnym (Polsko) dne 28. ledna 2020 – UAB „P“ v. Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym SądemAdministracyjnym (Polsko) dne 28. ledna 2020 – UAB „P“ v. Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku
      (Věc C-48/20)
      (2020/C 191/08)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: UAB „P“

         Odpůrce: Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

         Předběžná otázka

      Musí být článek 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) a zásada proporcionality vykládány v tom smyslu, že v situaci, ke které došlo v původním řízení, brání použití ustanovení vnitrostátního práva, jakým je čl. 108 odst. 1 ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (2), na faktury s nesprávně vyúčtovanou DPH vystavené osobou povinnou k dani jednající v dobré víře, pokud:

                  —

                  jednání osoby povinné k dani nebylo spojeno s daňovým podvodem, ale vyplývalo z nesprávného výkladu ustanovení právních předpisů provedeného stranami, které se účastnily transakce, přičemž se tento výklad opíral o výklad podaný daňovými orgány a o související obecnou praxi uplatňovanou v okamžiku uskutečnění transakce a nesprávně předpokládal, že vystavitel faktury provádí dodání zboží, zatímco ve skutečnosti poskytuje službu finančního zprostředkování, která je osvobozena od DPH, a

                  —

                  příjemce faktury s nesprávně vyúčtovanou DPH by měl právo žádat její vrácení, pokud by transakce byla řádně fakturována osobou povinnou k dani, která ve skutečnosti provádí ve prospěch příjemce dodání zboží?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.

         (2)  Dz. U. z roku 2011, částka 177, č. 1054, ve znění změn (zákon ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb).


title: Věc C-55/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Dyscyplinarnym Izby Adwokackiej w Warszawie (Polsko) dne 31. ledna 2020 – Ministerstwo Sprawiedliwości v. R.G.

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/6

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Dyscyplinarnym Izby Adwokackiej w Warszawie (Polsko) dne 31. ledna 2020 – Ministerstwo Sprawiedliwości v. R.G.
      (Věc C-55/20)
      (2020/C 191/09)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Ministerstwo Sprawiedliwości

         Žalovaný: R.G.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vztahují se na řízení týkající se kárné odpovědnosti advokátů a zahraničních právníků zapsaných na seznamu advokátů, v rámci nichž je možné advokátovi zejména uložit peněžitý trest, pozastavit výkon advokacie nebo vyškrtnout ze seznamu advokátů a zahraničnímu právníkovi je možné zejména uložit peněžitý trest, pozastavit jeho oprávnění poskytovat právní pomoc na území Polské republiky nebo mu zakázat poskytování právní pomoci na území Polské republiky, ustanovení kapitoly III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (1) (dále jen „směrnice o službách“), včetně čl. 10 odst. 6 této směrnice? V případě kladné odpovědi, vztahují se na výše uvedené řízení vedené před advokátními kárnými soudy ve věcech, ve kterých není přípustný žádný opravný prostředek proti rozsudkům těchto soudů ke státním soudům nebo ve kterých je možné proti takovým rozsudkům podat pouze mimořádný opravný prostředek, jakým je kasační stížnost k Sądu Najwyższemu (Nejvyšší soud, Polsko), ustanovení Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), včetně jejího článku 47, a to také ve věcech, v nichž se všechny podstatné prvky vyskytují v rámci jednoho členského státu?

                  2)

                  Je nezbytné, aby ve věci, ve které – v řízení uvedeném v první otázce – je příslušný k projednání kasační stížnosti proti rozsudku nebo usnesení advokátního kárného soudu nebo stížnosti proti usnesení o odmítnutí přijetí takové kasační stížnosti podle platných ustanovení vnitrostátního práva orgán, který podle posouzení tohoto soudu, jež je v souladu s posouzením vyjádřeným Sądem Najwyższym (Nejvyšší soud) v rozsudku ze dne 5. prosince 2019, sp. zn. III PO 7/18, není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu článku 47 Listiny, advokátní kárný soud odhlédl od vnitrostátních předpisů upravujících příslušnost takovéhoto orgánu a postoupil takovou kasační stížnost nebo stížnost k projednání soudnímu orgánu, který by byl příslušný, kdyby tomu výše uvedené předpisy nebránily?

                  3)

                  Může (případně je povinen) ve věci, ve které – v řízení uvedeném v první otázce – kasační stížnost proti rozsudku nebo usnesení advokátního kárného soudu podle stanoviska tohoto soudu nepřísluší ani generálnímu prokurátorovi ani veřejnému ochránci práv a toto stanovisko je:

                              a)

                              v rozporu se stanoviskem vyjádřeným v usnesení senátu složeného ze 7 soudců ze dne 27. listopadu 2019, sp. zn. II DSI 67/18, ze strany Izby Dyscyplinarnej Sądu Najwyższego (Kárné kolegium Nejvyššího soudu, dále jen „kárné kolegium“) tj. orgánu, který podle platných vnitrostátních právních předpisů je příslušný k projednání stížnosti proti usnesení o odmítnutí přijetí kasační stížnosti, avšak který podle posouzení advokátního kárného soudu shodného s posouzením vyjádřeným Sądem Najwyższym (Nejvyšší soud) v rozsudku ze dne 5. prosince 2019, sp. zn. III PO 7/18, není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu článku 47 Listiny,

                              b)

                              v souladu se stanoviskem vyjádřeným dříve Izbą Karną Sądu Najwyższego (Trestní kolegium Nejvyššího soudu, dále jen „trestní kolegium“), tj. soudním orgánem, jenž by byl příslušný k projednání takové stížnosti, kdyby tomu výše uvedené předpisy nebránily, advokátní kárný soud odhlédnout od stanoviska vyjádřeného kárným kolegiem?

                  4)

                  Měl by za situace, kdy ve věci uvedené ve třetí otázce bylo advokátnímu kárnému soudu předloženo k projednání odvolání ministra spravedlnosti, a

                              a)

                              jedním z faktorů, které podle posouzení Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud) vyjádřeného v rozsudku ze dne 5. prosince 2019, sp. zn. III PO 7/18 a také podle posouzení advokátního kárného soudu, odůvodňují závěr, že kárné kolegium, tj. orgán uvedený v třetí otázce v písm. a), není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu článku 47 Listiny, je vliv výkonné moci, včetně zejména ministra spravedlnosti, na jeho personální obsazení,

                              b)

                              funkci generálního prokurátora, který v souladu se stanoviskem vyjádřeným kárným kolegiem, tj. orgánem uvedeným v třetí otázce písm. a), by měl být oprávněn k podání kasační stížnosti proti rozhodnutí o odvolání, avšak podle stanoviska trestního kolegia, tj. soudního orgánu, uvedeného ve třetí otázce písm. b), a podle stanoviska advokátního kárného soudu, mu takové oprávnění nepřísluší, plní ze zákona právě ministr spravedlnosti, advokátní kárný soud ponechat toto odvolání bez projednání, pakliže pouze tímto způsobem je možné zajistit soulad řízení s článkem 47 Listiny, a zejména vyhnout se tak zásahu do tohoto řízení ze strany orgánu, který není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu tohoto ustanovení?

         (1)  Úř. věst. 2006, L 376, s. 36


title: Věc C-59/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 4. února 2020 – DBKAG v. Finanzamt Linz

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/8

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 4. února 2020 – DBKAG v. Finanzamt Linz
      (Věc C-59/20)
      (2020/C 191/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzgericht

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelka: DBKAG

         Orgán, proti kterému směřuje stížnost: Finanzamt Linz

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 135 odst. 1 písm. g) směrnice 2006/112/ES (1) vykládán v tom smyslu, že pro účely osvobození od daně stanoveného tímto ustanovením spadá pod pojem „správa fondů kolektivního investování“ i poskytnutí užívacího práva kapitálové investiční společnosti (KIS) externím poskytovatelem licence, pokud tento speciální software – jako v této věci – slouží výhradně k plnění specifických a podstatných činností v souvislosti se správou fondů kolektivního investování, přitom je ale provozován na technické infrastruktuře KIS a své funkce může plnit pouze prostřednictvím sekundárního působení KIS a při soustavném používání údajů o trhu, které KIS poskytuje?

         (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


title: Věc C-73/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 13. února 2020 – ZM jako správce v úpadkovém řízení na majetek společnosti Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH v. E. A. Frerichs

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/9

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 13. února 2020 – ZM jako správce v úpadkovém řízení na majetek společnosti Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH v. E. A. Frerichs
      (Věc C-73/20)
      (2020/C 191/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: ZM jako správce v úpadkovém řízení na majetek společnosti Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH

         Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: E. A. Frerichs

         Předběžná otázka

      Musí být článek 13 nařízení Rady (EU) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (1) a čl. 12 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy („Řím I“) (2) vykládán v tom smyslu, že právo použitelné na smlouvu podle posledně uvedeného nařízení je rozhodující také pro platbu, kterou učiní třetí osoba ke splnění smluvní platební povinnosti jedné ze smluvních stran?

         (1)  Úř. věst. 2000, L 160, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2008, L 177, s. 6.


title: Věc C-129/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Lucembursko) dne 9. března 2020 – XI v. Caisse pour l'avenir des enfants

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Lucembursko) dne 9. března 2020 – XI v. Caisse pour l'avenir des enfants
      (Věc C-129/20)
      (2020/C 191/14)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: XI

         Odpůrce: Caisse pour l'avenir des enfants

         Předběžná otázka

      Je třeba ustanovení 1.1., 1.2. a 2.1., 2.3.b) rámcové dohody o rodičovské dovolené uzavřené dne 14. prosince 1995 obecnými mezioborovými organizacemi UNICE, CEEP a EKO a provedené směrnicí 96/34/ES Rady ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené (1) vykládat v tom smyslu, že brání použití ustanovení vnitrostátního práva, jakým je článek 29a zákona o státní službě ze dne 16. dubna 1979, ve znění pozdějších předpisů, a to naposledy ve znění zákona ze dne 22. prosince 2006 (Mémorial A 2006, s. 4838), který váže přiznání rodičovské dovolené na splnění dvojí podmínky, a sice že je pracovník legálně zaměstnán na pracovním místě a z toho titulu je pojištěn v systému sociálního zabezpečení zaprvé nepřetržitě minimálně dvanáct po sobě jdoucích měsíců bezprostředně před začátkem rodičovské dovolené a zadruhé v okamžiku narození nebo přijetí dítěte či dětí k osvojení, přičemž splnění této druhé podmínky je požadováno i v případě, že k narození či osvojení došlo více než dvanáct měsíců před začátkem rodičovské dovolené?

         (1)  Úř. věst. 1996, L 145, s. 4.


title: Věc T-546/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2020 – Isigny – Sainte Mère v. EUIPO – (Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie – Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 – Nedostatek rozlišovací způsobilosti“)

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/12

      Rozsudek Tribunálu ze dne 2. dubna 2020 – Isigny – Sainte Mère v. EUIPO – (Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky)
      (Věc T-546/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie - Tvar zlaté nádoby s motivem vlnky - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti“)
      (2020/C 191/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Isigny – Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francie) (zástupce: D. Mallo Saint-Jalmes, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: V. Ruzek, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. května 2019 (věc R 1513/2018-5) týkajícímu se přihlášky třírozměrného označení tvořeného tvarem zlaté nádoby s motivem vlnky jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Isigny-Sainte Mère se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 312, 16.9.2019.


title: Věc T-31/19: Usnesení Tribunálu ze dne 26. března 2020 – AF v. FRA („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody – Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Smlouva na dobu neurčitou – Funkce administrátora coby politického poradce v platové třídě AD 12 – Zařazení na druh pracovního místa ‚administrátor‘ – Služební řád z roku 2014 – Neexistence nároku na přeřazení do vyšší platové třídy – Přeřazování za rok 2017 – Odmítnutí vzít žalobce do úvahy pro účely jeho přeřazení do platové třídy AD 13 – Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)

text:
               8.6.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/12

      Usnesení Tribunálu ze dne 26. března 2020 – AF v. FRA
      (Věc T-31/19) (1)

      („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu neurčitou - Funkce administrátora coby politického poradce v platové třídě AD 12 - Zařazení na druh pracovního místa ‚administrátor‘ - Služební řád z roku 2014 - Neexistence nároku na přeřazení do vyšší platové třídy - Přeřazování za rok 2017 - Odmítnutí vzít žalobce do úvahy pro účely jeho přeřazení do platové třídy AD 13 - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
      (2020/C 191/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: AF (zástupkyně: L. Levi a N. Flandin, advokátky)

         Žalovaná: Agentura Evropské unie pro základní práva (zástupci: M. O’Flaherty, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí FRA ze dne 9. května 2018 o nezařazení jména žalobce na seznam dočasných zaměstnanců, kteří mohou být přeřazeni do platové třídy AD 13 v rámci přeřazování za rok 2017, a na náhradu újmy, která žalobci údajně vznikla v důsledku tohoto rozhodnutí.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů řízení vynaložených AF.

                  3)

                  AF ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 103, 18.3.2019.