title: Věc C-145/12 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 15. listopadu 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH v. Evropská komise, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandnenburg KG ( „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Právní zájem na zahájení řízení — Zahájení formálního vyšetřovacího řízení — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/9

         Usnesení Soudního dvora ze dne 15. listopadu 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH v. Evropská komise, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandnenburg KG
   (Věc C-145/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Právní zájem na zahájení řízení - Zahájení formálního vyšetřovacího řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 108/18
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH (zástupci: M. Núñez Müller a J. Dammann de Chapto, Rechtsanwälte)

      Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: B. Martenczuk a T. Maxian Rusche, zmocněnci), Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (zástupce: C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) ze dne 9. ledna 2012, Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft v. Komise (T-407/09), kterým Tribunál zamítl jako nepřípustnou žalobu podanou žalobkyní, jejímž předmětem byl jednak návrh na zrušení údajného rozhodnutí Komise obsaženého v dopise ze dne 29. července 2009, kterým bylo prohlášeno, že některé smlouvy uzavřené mezi žalobkyní týkající se prodeji bytů v rámci privatizace veřejných bytů v Neubrandenburg nespadají do rozsahu působnosti čl. 87 odst. 1 ES a dále návrh směrující ke konstatování nečinnosti Komise ve smyslu článku 232 ES v rozsahu, v němž posledně uvedená nepřijala rozhodnutí ohledně uvedených smluv na základě článku 4 nařízení Rady (ES) č. 656/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1) — Porušení čl. 263 čtvrtého pododstavce a článku 265 SFEU, jakož i práva na účinnou právní ochranu — Nedostatečné odůvodnění usnesení Tribunálu

      Výrok

               1)

               Není namístě rozhodnout o kasačním opravném prostředku.

               2)

               Společnost Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH, Evropská komise, společnosti Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG a Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG ponesou vlastní náklady řízení související s tímto kasačním opravným prostředkem.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012.


title: Věc T-127/06: Žaloba podaná dne 28. dubna 006 – Kapman v. OHIM (vyobrazení pilového listu modré barvy)

text:
               1.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 154/20

         Žaloba podaná dne 28. dubna 006 – Kapman v. OHIM (vyobrazení pilového listu modré barvy)
   (Věc T-127/06)
   (2006/C 154/50)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kapman A. B. (Sandviken, Švédsko) (zástupci: R. Almaraz Palmero, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2006 ve věci R 303/2004-2;

               —

               uložit žalovanému zaplacení poplatku za odvolání žalobkyni;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů týkajících se řízení před odvolacím senátem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka představující pilový list modré barvy pro výrobky ve třídě 8 [pilové listy (pro ruční nástroje)] – přihláška č. 2 532 497

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož kromě jiného kombinace tvaru a barvy vyvolává značný vizuální dojem u relevantní veřejnosti, tj. u odborníků pracujících s ručními nástroji a nikoli u běžného spotřebitele.


title: Věc C-613/10: Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 15. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Parma — Itálie) — Danilo Debiasi v. Agenzia delle Entrate, Ufficio di Parma ( „Řízení o předběžné otázce — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/11

         Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 15. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Parma — Itálie) — Danilo Debiasi v. Agenzia delle Entrate, Ufficio di Parma
   (Věc C-613/10) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Zjevná nepřípustnost)
   2011/C 232/19
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria provinciale di Parma

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Danilo Debiasi

      Žalovaná: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Commissione Tributaria Provinciale di Parma — Výklad čl. 13 bod A směrnice 77/388/EHS: šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Odečet daně zaplacené na vstupu — Veřejné nebo soukromé zdravotní infrastruktury, které vykonávající činnost osvobozenou od daně — Vnitrostátní právní předpisy, které vylučují odpočet daně připadající na nákup zboží nebo služeb používaných při uvedených činnostech osvobozených od daně

      Výrok

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Parma (Itálie) rozhodnutím ze dne 7. července 2010 je zjevně nepřípustná.

      (1)  Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


title: Věc F-74/09: Žaloba podaná dne 10. září 2009 — Gowitzke v. Europol

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/85

         Žaloba podaná dne 10. září 2009 — Gowitzke v. Europol
   (Věc F-74/09)
   2009/C 267/154
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Werner Siegfried Gowitzke (Haag, Nizozemsko) (zástupce: D. C. Coppens, advokát)

      Žalovaný: Europol

      Předmět a popis sporu

   Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu ze dne 5. června 2009, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o změnu jeho zařazení do platové třídy 5, platového stupně 1.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Europolu, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o změnu jeho zařazení do platové třídy 5, platového stupně 1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-150/04: Žaloba podaná dne 23. března 2004 Komisí Evropských společenství proti Dánskému království

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/3

         Žaloba podaná dne 23. března 2004 Komisí Evropských společenství proti Dánskému království
   (Věc C-150/04)
   (2004/C 190/06)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. března 2004 žaloba směřující proti Dánskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou R. Lyalem a S. Tams, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Dánské království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti systém životního pojištění a starobních důchodů, podle něhož jsou daňové odpočty a osvobození od daně (část 18 a 19 zákona o důchodové dani) poskytnuty pouze příspěvkům na základě smluv uzavřených s penzijními institucemi usazenými v Dánsku, přičemž taková daňová úleva není poskytnuta příspěvkům na základě smluv uzavřených s penzijními institucemi usazenými v jiném členském státě (část 53A a 53B), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 39, 43, 49 a 56 ES.

               2.

               uložil Dánskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Dánská legislativa týkající se mimo jiné odpočtů z příspěvků na životní pojištění a důchodové pojištění, je v rozporu s ustanoveními Smlouvy o ES upravujícími volné poskytování služeb, volný pohyb pracovníků, svobodu usazování a volný pohyb kapitálu, a nemůže být odůvodněna převažujícím veřejným zájmem, jak jej pojímá judikatura Soudního dvora.
   Volné poskytování služeb (článek 49 Smlouvy o ES)
   Neumožnění odpočtů a osvobození pro příspěvky určené zahraničním penzijním institucím vede k situaci, jež odrazuje pojištěnce s bydlištěm v Dánsku od účasti v systémech důchodového pojištění u penzijních institucí usazených v jiných členských státech než v Dánsku. Zahraniční penzijní instituce jsou de facto vyloučeny z možnosti nabízet své služby na dánském trhu. Požadavek, aby penzijní instituce byla usazena v Dánsku, tak vytváří omezení volnému poskytování služeb z jiných členských států nežli Dánska.
   Volný pohyb pracovníků a svoboda usazování (články 39 a 43 Smlouvy o ES)
   Dánská pravidla neumožňující odpočty z příspěvků do zahraničních systémů důchodového pojištění ovlivňují zejména migrující pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné z jiných členských států. Pracovníci a osoby samostatně výdělečně činné, kteří se přistěhují do Dánska a jsou již účastníky důchodového pojištění v jiných členských státech, se musí zařadit do nového systému důchodového pojištění u penzijní instituce usazené na území Dánska, aby získali stejné daňové výhody jako pracovníci, kteří jsou účastníky systému důchodového pojištění v Dánsku.
   Volný pohyb kapitálu (článek 56 Smlouvy o ES)
   Požadavek, že instituce důchodového pojištění musí být usazena v Dánsku, aby pojištěnci získali daňové úlevy, jim brání v účasti v systémech důchodového pojištění u penzijních institucí usazených v jiných členských státech. Dánská právní úprava tak vede k situaci, kdy jsou uplatněna omezení volného pohybu kapitálu ve formě příspěvků do systémů důchodového pojištění a výplat z nich.
   Důvody převažujícího veřejného zájmu

               –

               Účinný daňový dohled

         Potřeba zajistit účinný daňový dohled, o kterou se opírá dánská vláda, nemůže odůvodnit dánská ustanovení o odpočtech, která omezují výše uvedené svobody. Ustanovení jsou v rozporu se zásadou přiměřenosti, neboť účinný daňový dohled a prevence daňových úniků může být zajištěna opatřeními, která jsou méně omezující nežli pravidla dánská, například požadavkem, že daňový poplatník poskytne nezbytné informace jako předpoklad pro získání daňového odpočtu, nebo požadavkem spolupráce s daňovými úřady v jiných členských státech v souladu se směrnicí Rady ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (1).

               –

               Soudržnost daňového systému

         Judikatura Soudního dvora uznává, že soudržnost daňového systému vyžaduje, aby členský stát, pokud umožňuje odpočty z příspěvků do systémů důchodového pojištění realizovaných v jiném členském státu, byl způsobilý zdanit částky vyplácené ze systému důchodového pojištění.
   Musí však existovat soudržnost ve vztahu k jednotlivému daňovému poplatníkovi a blízká souvislost mezi odpočty z příspěvků do systému a zdaněním výplat ze systému.
   Komise je toho názoru, že symetrie v daňovém zacházení s příspěvky do systému a výplatami z domácích a zahraničních systémů je nedostatečná tam, kde u domácích systémů příspěvky do systému dávají vzniknout daňovým odpočtům nebo osvobozením a výplaty ze systémů jsou zdaňovány, kdežto příspěvky do zahraničních systémů nedávají vzniknout odpočtu a výplaty ze systémů nejsou zdaňovány.
   Daňová výhoda poskytovaná systémům důchodového pojištění založeným u domácích institucí důchodového pojištění sestává primárně z odložení daně dlužné z výše příspěvku do systému. Daňový odklad činí domácí systémy důchodového pojištění obzvláště přitažlivými, i když jsou platby ze systémů později zdaněny. Přítomnost zdaňovací „symetrie“ pro zahraniční systémy důchodového zabezpečení nenahrazuje ztrátu daňové výhody.
   Dánsko musí uznat, že systémy důchodového pojištění založené u institucí důchodového pojištění usazených v jiných členských státech, musí být pokryty stejnými daňovými výhodami jako domácí systémy důchodového pojištění. Pouze v případech, kdy Dánsko nemá nárok zdaňovat výplaty ze systémů důchodového pojištění, může být relevantní zvážit aspekt soudržnosti daňového systému. Dánsko může zdaňovat všechny výplaty ze systémů pojištěncům s bydlištěm v Dánsku bez ohledu na to, zda penzijní pojištění vzniklo v Dánsku či jinde. Dánsko ztrácí toto právo pouze v případech, kdy se pojištěnec přestěhuje do jiného státu.
   Komise také shledává, že nezbytná soudržnost dánského daňového systému nebyla vytvořena tím, že Dánsko uzavřelo úmluvy o zamezení dvojího zdanění s řadou států, což znamená, že soudržnosti daňového systému není dosaženo u jednotlivých daňových poplatníků, pokud se týká těsné souvislosti mezi odpočty z příspěvků do systémů a zdaněním výplat ze systému.
   Úmluvy o zamezení dvojího zdanění, které sledují model OECD, zajišťují, že výplaty ze systémů důchodového pojištění nejsou zdaněny ani ve státu, kde má pojištěnec bydliště ani ve státu sídla penzijní instituce. Z takových úmluv vyplývá, že výplaty ze systémů důchodového pojištění mohou být zdaněny pouze ve státu bydliště příjemce pojistného plnění. Tyto úmluvy znamenají, že se Dánsko vzdalo práva zdaňovat výplaty z penzijních institucí usazených v Dánsku. To je pravda bez ohledu na to, zda příspěvky do systému důchodového pojištění dávají v Dánsku vzniknout daňovým odpočtům či nikoliv. Na druhé straně Dánsko může zdaňovat všechny důchodové platby pojištěncům s bydlištěm v Dánsku, i když příspěvky do systému byly uskutečněny v jedné ze smluvních stran takové úmluvy.
   Jiné úmluvy o zamezení dvojího zdanění obsahují ustanovení, která umožňují pojištěncům odpočty z příspěvků do zahraničních systémů důchodového pojištění. Osoby, které se přistěhují do Dánska z jedné z těchto zemí tak mohou udržovat svá penzijní pojištění ve své domovské zemi a provádět odpočty z příspěvků do těchto systémů ze svého zdanitelného příjmu v Dánsku. Ustanovení o odpočtech v takových úmluvách ukazují, že dánská pravidla neumožňující daňové odpočty z příspěvků do zahraničních systémů důchodového pojištění nejsou soudržná.

      (1)  Úř. věst. 1977 L 336, s. 15


title: Věc T-106/14: Žaloba podaná dne 14. února 2014 – Universal Utility International v. OHIM (Greenworld)

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/37

         Žaloba podaná dne 14. února 2014 – Universal Utility International v. OHIM (Greenworld)
   (Věc T-106/14)
   2014/C 142/48
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Universal Utility International GmbH & Co.KG (Kaarst, Německo) (zástupce: J. Mietzel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. prosince 2013 ve věci R 1658/2013-4,

               —

               podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž potvrzuje zamítnutí zápisu dotyčné ochranné známky Společenství pro služby tříd 35 a 39,

               —

               ještě podpůrněji, zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž potvrzuje zamítnutí zápisu dotyčné ochranné známky Společenství pro služby třídy 35,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladu řízení, včetně nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka Greenworld pro výrobky a služby zařazené do tříd 4, 35 a 39 – přihláška ochranné známky Společenství č. 11 616 588

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí zápisu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody:

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94,

               —

               porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94


title: Věc T-405/07: Žaloba podaná dne 14. listopadu 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe v. OHIM (P@YWEB CARD)

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/21

         Žaloba podaná dne 14. listopadu 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe v. OHIM (P@YWEB CARD)
   (Věc T-405/07)
   (2008/C 8/37)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Štrasburk, Francie) (zástupci: P. Greffe a J. Schouman, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. července 2007 ve věci R 119/2007-1, doručené dne 14. září 2007, v rozsahu, ve kterém zamítlo zápis její přihlášky ochranné známky Společenství P@YWEB CARD, přihláška č. 3 861 044, pro všechny požadované výrobky a služby ze tříd 9, 36 a 38;

               —

               zápis přihlášky ochranné známky Společenství P@YWEB CARD č. 3 861 044 pro všechny požadované výrobky a služby.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „P@YWEB CARD“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 36 a 38 (přihláška č. 3 861 044)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 40/94 (1) v tom, že podle žalobkyně a v rozporu s úvahami napadeného rozhodnutí pojem „PAYWEB CARD“ není popisný, ale naopak rozlišující ve vztahu k požadovaným výrobkům a službám

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-9/07: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/74/ES — Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/18

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-9/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/74/ES - Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2007/C 297/28)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a G. Rozet, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a O. Christmann, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 270, s. 10; Zvl. vyd. 05/04, s. 261), ve stanovené lhůtě
   Výrok

               1)

               Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


title: Věc C-337/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Stuttgart (Německo) dne 20. července 2007 – Ibrahim Altun v. Stadt Böblingen

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Stuttgart (Německo) dne 20. července 2007 – Ibrahim Altun v. Stadt Böblingen
   (Věc C-337/07)
   (2007/C 269/35)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ibrahim Altun

      Žalovaný: Stadt Böblingen (Město Böblingen)
   Předběžné otázky

               1)

               Vyžaduje nabytí práv vyplývajících z čl. 7 první věty rozhodnutí č. 1/80 Rady přidružení EHS/Turecko, aby „hlavní oprávněný“, u kterého má rodinný příslušník během období tří let řádné bydliště, splňoval během tohoto celého období podmínky vyplývající z čl. 7 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80?

               2)

               Je pro rodinného příslušníka k nabytí práv vyplývajících z čl. 7 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 dostatečné, pokud „hlavní oprávněný“ v tomto období vykonává dva roky a šest měsíců výdělečnou činnost u různých zaměstnavatelů a poté je po dobu šesti měsíců nedobrovolně nezaměstnaný a je-li tomu tak i poté po delší dobu?

               3)

               Může se čl. 7 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 dovolávat také osoba, která získala jako rodinný příslušník povolení následovat takového tureckého státního příslušníka, jehož povolení k pobytu a tím také i právo na přístup na řádný trh práce členského státu je založeno pouze na přiznání politického azylu z důvodu politického pronásledování v Turecku?

               4)

               Pro případ, že otázka pod bodem 3 bude zodpovězena kladně: Může se rodinný příslušník dovolávat čl. 7 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80, pokud se přiznání politického azylu a z něho vyplývající právo k pobytu a právo na přístup k řádnému trhu práce „hlavního oprávněného“ (zde: otce) zakládá na nepravdivých údajích?

               5)

               Pro případ, že otázka pod bodem 4 bude zodpovězena záporně: Je v takovém případě před odmítnutím poskytnout práva vyplývající z čl. 7 první věty rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 rodinnému příslušníku nutné, aby byla nejprve formálně odňata nebo odvolána práva „hlavního oprávněného“ (zde: otce)?


title: Věc F-11/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 8. února 2012 — Bouillez a další v. Rada ( „Veřejná služba — Úředníci — Povyšování — Povyšovací řízení 2010 — Odmítnutí povýšení — Srovnání zásluh úředníků funkční skupiny AST podle jejich služebního postupu — Povinnost orgánu neuplatňovat ustanovení, kterým se provádí služební řád, je-li toto ustanovení protiprávní“ )

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/26

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 8. února 2012 — Bouillez a další v. Rada
   (Věc F-11/11) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Povyšování - Povyšovací řízení 2010 - Odmítnutí povýšení - Srovnání zásluh úředníků funkční skupiny AST podle jejich služebního postupu - Povinnost orgánu neuplatňovat ustanovení, kterým se provádí služební řád, je-li toto ustanovení protiprávní)
   2012/C 126/48
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Vincent Bouillez a další (Overijse, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a J. Herrmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobce do vyšší platové třídy v rámci povyšovacího řízení 2010.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobci.

      (1)  Úř. věst. C 139, 7.5.2011, s. 30.


title: Věc C-48/12: Žaloba podaná dne 31. ledna 2012 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               17.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/13

         Žaloba podaná dne 31. ledna 2012 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-48/12)
   2012/C 80/19
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, S. Petrova a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro správné provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1) nebo každopádně tím, že o nich neinformovala Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 33 odst. 1 této směrnice;

               —

               zavázat Polskou republiku podle čl. 260 odst. 3 SFEU k zaplacení penále z důvodu nesplnění povinnosti informovat o opatřeních přijatých k provedení směrnice 2008/50/ES ve výši 71 521,38 eur za každý den ode dne vyhlášení rozsudku v projednávaném případě;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise vytýká Polské republice nesplnění povinnosti uvedené v čl. 33 odst. 1 směrnice 2008/50/ES.
   Směrnice 2008/50/ES je hlavním unijním právním nástrojem týkajícím se znečištění ovzduší a jejím cílem je ochrana lidského zdraví. Směrnice mimo jiné stanovuje standardy hodnocení a měření, jakož i cíle snižování koncentrace látek vypouštěných do ovzduší, které představují pro lidské zdraví nejškodlivější látky. Zavazuje členské státy ke snížení expozice PM 2,5 na 20 mikrogramů/m3 v roce 2015. Navíc stanovuje cílovou hodnotu pro PM 2,5 na úrovni 25 mikrogramů/m3, která by měla být dosažena do 1. ledna 2010. Zároveň zavazuje členské státy k dosažení u PM 2,5 limitní hodnotu 25 mikrogramů/m3 (první stádium) do roku 2015 a limitní hodnotu v druhém stádium 20 mikrogramů/m3 (do roku 2020). Krom toho ukládá směrnice 2008/50/ES členským státům povinnost zpřístupnit veřejnosti informace o kvalitě ovzduší a jiných opatřeních přijatých na jejím základě (článek 26 a násl.).
   V souladu s čl. 33 odst. 1 směrnice 2008/50/ES měla Polská republika uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 11. června 2010.
   Polská republika neprovedla všechny nezbytné předpisy do polského právního řádu a ani je nevykonala. Vypracování podkladů návrhu zákona o změně zákona o ochraně životního prostředí a některých jiných zákonů ministerstvem životního prostředí nepředstavuje splnění povinnosti stanovené v čl. 33 odst. 1 směrnice 2008/50/ES.
   Komise byla polskými orgány informována pouze o částečném provedení čl. 6 odst. 1 a článku 23 směrnice 2008/50/ES přijetím článku 13 a článku 15 zákona ze dne 17. července 2009 o systému řízení emisí skleníkových plynů a jiných látek formou vytvoření systému řízení emisí oxidu siřičitého (SO2) a oxidů dusíku (NO), jakož i povinnosti vypracování návrhu vnitrostátního plánu snížení emisí.

      (1)  Úř. věst. L 152, s. 1


title: Věc T-730/15 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. března 2017 – DI v. EASO „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Zaměstnanci EASO — Smluvní zaměstnanec — Smlouva na dobu určitou — Zkušební doba — Rozhodnutí o propuštění — Žaloba na neplatnost a na náhradu škody — Odmítnutí žaloby pro zjevnou nepřípustnost — Pravidlo shody mezi žalobou a stížností — Článek 91 odst. 2 služebního řádu“

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. března 2017 – DI v. EASO
   (Věc T-730/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EASO - Smluvní zaměstnanec - Smlouva na dobu určitou - Zkušební doba - Rozhodnutí o propuštění - Žaloba na neplatnost a na náhradu škody - Odmítnutí žaloby pro zjevnou nepřípustnost - Pravidlo shody mezi žalobou a stížností - Článek 91 odst. 2 služebního řádu“)
   (2017/C 121/39)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: DI (zástupci: I. Vlaic a G. Iliescu, advokáti)

      Další účastník řízení: Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (zástupci: W. Stevens, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronem, advokáty)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 15. října 2015, DI v. EASO (F-113/13, EU:F:2015:120) a znějící na zrušení tohoto usnesení

      Výrok

               1)

               Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 15. října 2015, DI v. EASO (F-113/13), se zrušuje.

               2)

               Věc se postupuje jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


title: Věc C-49/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani ( „Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 1 odst. 1 — Oblast působnosti — Pojem „věci občanské a obchodní“ — Žaloba podaná veřejným orgánem — Náhrada škody z důvodu účasti třetí osoby, která není osobou povinnou k dani pro účely DPH, na daňovém podvodu“ )

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
   (Věc C-49/12) (1)

   (Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 1 odst. 1 - Oblast působnosti - Pojem „věci občanské a obchodní“ - Žaloba podaná veřejným orgánem - Náhrada škody z důvodu účasti třetí osoby, která není osobou povinnou k dani pro účely DPH, na daňovém podvodu)
   2013/C 325/08
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Žalovaní: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Østre Landsret — Výklad článku 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Oblast působnosti — Zahrnutí či nezahrnutí žaloby na náhradu škody z důvodu nezaplacení daně z přidané hodnoty podané daňovým orgánem členského státu proti fyzickým a právnických osobám s bydlištěm a sídlem v členském státě, a založené na údajné „unlawful means conspiracy“ vyplývající z práva v oblasti mimosmluvní odpovědnosti („tort“)

      Výrok

   Pojem „věci občanské a obchodní“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje žalobu podanou proti fyzickým a právnickým osobám se sídlem nebo s bydlištěm v jiném členském státě, kterou se veřejný orgán členského státu domáhá náhrady škody způsobené v rámci činnosti představující protiprávní spolupráci na podvodu v oblasti daně z přidané hodnoty, dlužné prvně uvedenému členskému státu.

      (1)  Úř. věst. C 118 ze dne 21.4.2012.


title: Věc C-17/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 16. ledna 2017 – Grenville Hampshire v. The Board of the Pension Protection Fund

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 16. ledna 2017 – Grenville Hampshire v. The Board of the Pension Protection Fund
   (Věc C-17/17)
   (2017/C 078/21)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Grenville Hampshire

      Odpůrkyně: The Board of the Pension Protection Fund

      Předběžné otázky

               1)

               Vyžaduje článek 8 směrnice 80/987/EHS (1) (který je nyní nahrazen článkem 8 směrnice 2008/94/ES (2)), aby členské státy zajistily, že v případě platební neschopnosti zaměstnavatele obdrží každý jednotlivý zaměstnanec alespoň 50 % hodnoty jím nabytých práv na starobní důchod [pouze s výjimkou případů zneužití, na něž se vztahuje čl. 10 písm. a) uvedené směrnice]?

               2)

               Podpůrně, s výhradou zjištění vnitrostátních soudů, pokud jde o skutkové okolnosti věci, postačuje podle článku 8 směrnice 80/987/EHS, aby měl členský stát systém ochrany, v jehož rámci zaměstnanci zpravidla obdrží více než 50 % hodnoty jimi nabytých práv na starobní důchod, avšak někteří zaměstnanci obdrží méně než 50 % této hodnoty z důvodu:

                           i)

                           finančního limitu pro výši náhrady poskytované zaměstnancům (zejména zaměstnancům, kteří v okamžiku platební neschopnosti zaměstnavatele dosud nedovršili důchodový věk, který je obvyklý v rámci daného důchodového systému); anebo

                           ii)

                           pravidel omezujících roční navýšení náhrady poskytované zaměstnancům nebo každoroční přehodnocení jejich práv před dovršením důchodového věku?

               3)

               Má článek 8 směrnice 80/987/EHS za skutkových okolností projednávané věci přímý účinek?

      (1)  Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. 1980, L 283, s. 23; Zvl. vyd. 05/01, s. 217).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. 2008, L 283, s. 36).


title: Věc C-508/07: Usnesení předsedy osmého senátu Soudního dvora ze dne 8. října 2008 – Cain Cellars, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/18

         Usnesení předsedy osmého senátu Soudního dvora ze dne 8. října 2008 – Cain Cellars, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-508/07) (1)

   (2009/C 6/32)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda osmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


title: Věc T-54/09: Žaloba podaná dne 11. února 2009 – XXXLutz Marken v. OHIM – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Still)

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/30

         Žaloba podaná dne 11. února 2009 – XXXLutz Marken v. OHIM – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Still)
   (Věc T-54/09)
   2009/C 90/48
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Rakousko) (zástupce: H. Pannen, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Natura Selection SL (Barcelona, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. listopadu 2008 ve věci R 1787/2007-2;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „LineaNatura Natur hat immer Stil“ pro výrobky zařazené do tříd 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 a 27 (přihláška č. 4 626 693)

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Natura Selection S. L.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka „natura selection“ (ochranná známka Společenství č. 2 016 384) pro výrobky a služby ve třídách 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38, 39 a 42 jakož i další ochranné známky Společenství a španělské ochranné známky, které obsahují slovo „natura“ pro zboží a služby ve třídách 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-8/13: Usnesení Tribunálu ze dne 21. května 2015 – ClientEarth a další v. Komise

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/25

         Usnesení Tribunálu ze dne 21. května 2015 – ClientEarth a další v. Komise
   (Věc T-8/13) (1)

   (2015/C 228/32)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 71, 9.3.2013.


title: Věc T-506/12 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Cuallado Martorell v. Komise „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Přijímání — Otevřené výběrové řízení pořádané za účelem vytvoření seznamu úspěšných uchazečů k obsazení pracovních míst právníků lingvistů španělského jazyka — Rozhodnutí výběrové komise, kterým se potvrzuje neúspěch v poslední písemné zkoušce a nepřipuštění k ústní zkoušce — Článek 90 odst. 2 služebního řádu — Přípustnost žaloby v prvním stupni — Povinnost odůvodnění — Odmítnutí sdělit žalobkyni opravené písemné zkoušky — Přístup k dokumentům“

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Cuallado Martorell v. Komise
   (Věc T-506/12 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přijímání - Otevřené výběrové řízení pořádané za účelem vytvoření seznamu úspěšných uchazečů k obsazení pracovních míst právníků lingvistů španělského jazyka - Rozhodnutí výběrové komise, kterým se potvrzuje neúspěch v poslední písemné zkoušce a nepřipuštění k ústní zkoušce - Článek 90 odst. 2 služebního řádu - Přípustnost žaloby v prvním stupni - Povinnost odůvodnění - Odmítnutí sdělit žalobkyni opravené písemné zkoušky - Přístup k dokumentům“)
   (2016/C 027/33)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Eva Cuallado Martorell (Valence, Španělsko) (zástupce: C. Pinto Cañón, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 18. září 2012, Cuallado Martorell v. Komise (F-96/09, Sb. VS, EU:F:2012:129) a návrh na zrušení uvedeného rozsudku

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 18. září 2012, Cuallado Martorell v. Komise (F-96/09, Sb. VS, EU:F:2012:129) se zrušuje v rozsahu, v jakém prohlašuje žalobu za nepřípustnou v rozsahu, v jakém směřuje ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí připuštění žalobkyně k ústní zkoušce, a v důsledku ke zrušení seznamu úspěšných uchazečů.

               2)

               Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Věc se vrací k Soudu pro veřejnou službu.

               4)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


title: Věc C-504/08: Žaloba podaná dne 20. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/17

         Žaloba podaná dne 20. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-504/08)
   (2009/C 6/30)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a E. Adsera Ribera, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               konstatovat, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k provedení směrnice Komise 2006/70/ES (1) ze dne 1. srpna 2006, kterou se stanoví prováděcí opatření ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokud se jedná o definici „politicky exponovaných osob“ a technická kritéria pro zjednodušené postupy hloubkové kontroly klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané příležitostně nebo ve velmi omezené míře, nebo každopádně tím, že tato ustanovení neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5 této směrnice;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta stanovená k provedení do vnitrostátního práva směrnice 2006/70/ES uplynula dne 15. prosince 2007.

      (1)  Úř. věst. L 214, 4.8.2006, s. 29.


title: Věc C-415/15 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2017 – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl v. Evropská komise, Berlgické království, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Existující podpory — Článek 108 odst. 1 SFEU — Režimy podpor ve prospěch společností působících v oblasti sociálního bydlení — Nařízení (ES) č. 659/1999 — Články 17, 18 a 19 — Posouzení slučitelnosti existujícího režimu podpor s vnitřním trhem, které provádí Komise — Návrh vhodných opatření — Závazky přijaté vnitrostátními orgány za účelem dosažení souladu s unijním právem — Rozhodnutí o slučitelnosti — Rozsah soudního přezkumu — Právní účinky“

text:
               15.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2017 – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl v. Evropská komise, Berlgické království, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)
   (Věc C-415/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Existující podpory - Článek 108 odst. 1 SFEU - Režimy podpor ve prospěch společností působících v oblasti sociálního bydlení - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Články 17, 18 a 19 - Posouzení slučitelnosti existujícího režimu podpor s vnitřním trhem, které provádí Komise - Návrh vhodných opatření - Závazky přijaté vnitrostátními orgány za účelem dosažení souladu s unijním právem - Rozhodnutí o slučitelnosti - Rozsah soudního přezkumu - Právní účinky“)
   (2017/C 151/09)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (zástupci: L. Hancher, E. Besselink a P. Glazener, advocaten)

      Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: S. Noë a P. J. Loewenthal, zmocněnci), Belgické království, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (zástupce: M. Meulenbelt, advocaat)

      Výrok

               1)

               Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 12. května 2015, Stichting Woonpunt a další v. Komise (T-203/10 RENV, nezveřejněné, EU:T:2015:286) se zrušuje.

               2)

               Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


title: Věc T-202/01: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. června 2006 – Free Trade Foods v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Žaloba na náhradu škody — Cukr s kumulací původu ES/ZZÚ — Ochranné opatření — Nečinnost žalobkyně — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/41

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 22. června 2006 – Free Trade Foods v. Komise
   (Věc T-202/01) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody - Cukr s kumulací původu ES/ZZÚ - Ochranné opatření - Nečinnost žalobkyně - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2006/C 224/89)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Free Trade Foods NV (Curaçao, Nizozemské Antily) (zástupci: původně M. Slotboom a N. Helder, advokáti, poté M. Slotboom)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: T. van Rijn, zmocněnec)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 1325/2001 ze dne 29. června 2001 o pokračování uplatňování ochranných opatření týkajících se dovozů výrobků odvětví cukru s kumulací původu ES/ZZÚ ze zámořských zemí a území pro období od 1. července 2001 do 30. prosince 2001 (Úř. věst. L 177, s. 57), jakož i návrh na náhradu škody, kterou žalobkyně údajně utrpěla v důsledku přijetí napadeného nařízení
   Výrok usnesení

               1)

               Není namístě vydat rozhodnutí ve věci samé.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů řízení žalované. Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 303, 27.10.2001.


title: Věc C-571/10: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bolzano — Itálie) — Servet Kamberaj v. Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano ( „Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Článek 34 Listiny základních práv Evropské unie — Směrnice 2003/109/ES — Právní postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty — Právo na rovnﾩ zacházení v oblastech sociálního zabezpečení, sociální podpory a sociální ochrany — Výjimka ze zásady rovného zacházení pro opatření sociální podpory a sociální ochrany — Vyloučení „základních dávek“ z působnosti této výjimky — Vnitrostátní právní úprava stanovící příspěvek na bydlení pro nejméně majetné nájemce — Výše prostředků určených pro státní příslušníky třetích zemí určovaná na základě rozdílného váženého průměru — Zamítnutí žádosti o příspěvek na bydlení z důvodu vyčerpání rozpočtu určeného pro státní příslušníky třetích zemí“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/9

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bolzano — Itálie) — Servet Kamberaj v. Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano
   (Věc C-571/10) (1)

   (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Článek 34 Listiny základních práv Evropské unie - Směrnice 2003/109/ES - Právní postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty - Právo na rovné zacházení v oblastech sociálního zabezpečení, sociální podpory a sociální ochrany - Výjimka ze zásady rovného zacházení pro opatření sociální podpory a sociální ochrany - Vyloučení „základních dávek“ z působnosti této výjimky - Vnitrostátní právní úprava stanovící příspěvek na bydlení pro nejméně majetné nájemce - Výše prostředků určených pro státní příslušníky třetích zemí určovaná na základě rozdílného váženého průměru - Zamítnutí žádosti o příspěvek na bydlení z důvodu vyčerpání rozpočtu určeného pro státní příslušníky třetích zemí)
   2012/C 174/12
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Bolzano

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Servet Kamberaj

      Žalovaní: Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      za přítomnosti: Associazione Porte Aperte/Offene Türen, Human Rights International, Associazione Volontarius, Fondazione Alexander Langer

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Bolzano — Ochrana jazykových menšin — Provinční právní úprava provádějící zásadu ochrany jazykových menšin coby základní zásadu národního ústavního systému — Sociální politika — Uplatnění odlišných koeficientů pro určení výše příspěvku na nájemné na občany Unie a na státní příslušníky třetích zemí — Odlišná výběrová kritéria uplatnitelná pro přiznání příspěvku na nájemné na občany Unie a státní příslušníky třetích zemí — Slučitelnost s články 2 a 6 SEU a články 21 a 34 Listiny základních práv — Slučitelnost s články 18, 45, 49 SFEU — Slučitelnost se směrnicí Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. L 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23), a se směrnicí Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (Úř. věst. L 16, s. 44; Zvl. vyd. 19/06, s. 272) — Přímá použitelnost ustanovení unijního práva — Slučitelnost s článkem 14 EÚLP a s článkem 1 protokolu č. 12 k EÚLP — Přímá použitelnost EÚLP na základě článku 6 SEU — Uplatnitelné sankce ve smyslu článku 15 směrnice 2000/43/ES

      Výrok

               1)

               První a čtvrtá až sedmá otázka, které Tribunale di Bolzano položil ve věci C-571/10, jsou nepřípustné.

               2)

               Odkaz, který čl. 6 odst. 3 SEU činí na Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsanou v Římě dne 4. listopadu 1950, neukládá vnitrostátnímu soudu povinnost, aby v případě rozporu mezi vnitrostátní právní normou a uvedenou Úmluvou přímo použil ustanovení této Úmluvy, a neuplatnil tak vnitrostátní právní normu neslučitelnou s touto Úmluvou.

               3)

               Článek 11 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové celostátní nebo regionální právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která v souvislosti s přiznáním nároku na příspěvek na bydlení stanoví rozdílné zacházení se státními příslušníky třetích zemí, kteří mají právní postavení dlouhodobě pobývajících rezidentů přiznané v souladu s ustanoveními této směrnice, oproti zacházení vyhrazenému vlastním státním příslušníkům s bydlištěm v téže provincii nebo regionu při rozdělování finančních prostředků určených na uvedený příspěvek, pokud takovýto příspěvek spadá do některé ze tří kategorií uvedených v tomto ustanovení a pokud se neuplatní odstavec 4 téhož článku.

      (1)  Úř. věst. C 46, 12.2.2011.


title: Věc C-700/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 31. prosince 2015 – LEK Farmacevtska Družba d.d. v. Slovinská republika

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 31. prosince 2015 – LEK Farmacevtska Družba d.d. v. Slovinská republika
   (Věc C-700/15)
   (2016/C 111/08)
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: LEK Farmacevtska Družba d.d.

      Odpůrkyně: Slovinská republika

      Předběžné otázky

               1)

               Lze ustanovení kapitoly 30 KN vykládat v tom smyslu, že do této kapitoly nelze zařadit výrobek, jehož základní složkou je účinná látka (probiotické bakterie) obsažená v potravinových doplňcích, které jsou zařazeny do sazebníkové položky 2106 90 98 KN?

               2)

               Je pro účely zařazení do kapitoly 30 KN dostačující, že výrobek obsahující účinnou látku, která má obecně příznivé účinky na zdraví a která se často nachází v potravinových doplňcích, je výrobcem prezentován jako lék a jako takový je výrobcem uváděn na trh a podáván?

               3)

               Musí být s ohledem na vývoj práva Evropské unie v oblasti regulace trhu léčiv vykládán výraz „jasně definovaný terapeutický nebo profylaktický profil“ – který podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie představuje podmínku pro zařazení do kapitoly 30 KN – v tom smyslu, že odpovídá pojmu léčivý přípravek ve smyslu unijních právních předpisů v oblasti humánních léčivých přípravků?


title: Věc C-55/07 a 56/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Bozen – Itálie) – Othmar Michaeler (C-55/07 a C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 a C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07) v. Amt für sozialen Arbeitsschutz (dříve Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen), Autonome provinz Bozen (Směrnice 97/81/ES — Rovné zacházení se zaměstnanci na částečný a plný pracovní úvazek — Diskriminace — Administrativní překážka omezující možnosti částečného pracovního úvazku)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Bozen – Itálie) – Othmar Michaeler (C-55/07 a C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 a C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07) v. Amt für sozialen Arbeitsschutz (dříve Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen), Autonome provinz Bozen
   (Věc C-55/07 a 56/07) (1)

   (Směrnice 97/81/ES - Rovné zacházení se zaměstnanci na částečný a plný pracovní úvazek - Diskriminace - Administrativní překážka omezující možnosti částečného pracovního úvazku)
   (2008/C 142/11)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Landesgericht Bozen
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Othmar Michaeler (C-55/07 a C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 a C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)

      Žalovaní: Amt für sozialen Arbeitsschutz (dříve Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen), Autonome provinz Bozen
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landesgericht Bozen – Výklad práva Společenství, zejména článku 137 ES, jakož i směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Příloha: Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku (Úř. věst. L 14, s. 9) – Vnitrostátní právní úprava, která pod hrozbou správní sankce ukládá zaměstnavatelům povinnost, aby zaslali příslušnému vnitrostátnímu orgánu kopie smluv o částečném pracovním úvazku – Povinnost členských států odstranit překážky právní nebo administrativní povahy, které by mohly omezovat možnosti částečného pracovního úvazku – Zásada zákazu diskriminace mezi zaměstnanci na částečný pracovní úvazek a zaměstnanci na plný pracovní úvazek
   Výrok
   Ustanovení 5 odst. 1 písm. a) Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která je přílohou směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je předmětem věci v původním řízení, která vyžaduje, aby byla do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslána správnímu orgánu její kopie.

      (1)  Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


title: Věc C-44/14: Žaloba podaná dne 27. ledna 2014 — Španělské království v. Evropský parlament a Rada Evropské unie

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/13

      Žaloba podaná dne 27. ledna 2014 — Španělské království v. Evropský parlament a Rada Evropské unie
      (Věc C-44/14)
      (2014/C 71/22)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec)

         Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie

         Návrhová žádání žalobce

      Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil článek 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1052/2013 ze dne 22. října 2013 (1), kterým se zřizuje Evropský systém ostrahy hranic (EUROSUR);

                  —

                  uložit žalovaným orgánům náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

            Porušení článku 4 Schengenského protokolu ve spojení s článkem 5 téhož protokolu
         . Článek 19 nařízení EUROSUR stanoví postup ad hoc, kterým se Spojené království a Irsko účastní prostřednictvím dohod o spolupráci systému EUROSUR. Stanoví tudíž postup účasti těchto členských států, který je mimo článek 4 Schengenského protokolu, jenž staví Spojené království a Irsko na roveň třetí země, která není členem Evropské unie.

         (1)  Úř. věst. L 295, s. 11.


title: Věc C-189/04: Žaloba podaná dne 22. dubna 2004 Řeckou republikou proti Komisi Evropských společenství

text:
               10.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/3

         Žaloba podaná dne 22. dubna 2004 Řeckou republikou proti Komisi Evropských společenství
   (Věc C-189/04)
   (2004/C 179/06)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. dubna 2004 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Řeckou republikou, zastoupenou Panayiotisem Milonopoulosem, právním poradcem oddělení práva Společenství zvláštní právní služby Ministerstva zahraničních věcí, a Vasiliosem Kiriazopoulosem, ze Státní právní služby; s adresou pro účely doručování v Lucemburku na Řeckém velvyslanectví, 27, Rue Marie-Adelaide.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil započtení částky 565 656,80 EUR (účast Ministerstva zahraničních věcí na výstavbě společného diplomatického zastoupení Evropské unie v Abouji, Nigérie) Komisí Evropských společenství zahrnuté v celkové částce započtení ve výši 1 653 298,54 EUR proti částce poskytnuté Řecku v souvislosti s příslušným podpůrným programem;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Řecká republika tvrdí, že Komise nevzala na vědomí skutečnost, že Dodatkové memorandum o porozumění nebylo Řeckou republikou ratifikováno, a že se provádí bez účasti Řecké republiky na záměru Abouja II.
   Žalovaná rovněž dostatečně nevěnovala pozornost, že Řecká republika své dluhy plynoucí z účasti na záměru Abouja I v podstatě uznala.
   V této souvislosti Řecká republika tvrdí, že Komise Evropských společenství porušila zásady, které platí pro postupy inkasa a krytí, vyúčtování a potvrzení pohledávek, stejně jako pro zásady platné pro inkaso prostředků formou započtení.
   S ohledem na výše uvedené Řecká republika tvrdí, že vydáním rozhodnutí o započtení Komise porušila předpisy hmotného práva, a to jednak ustanovení nařízení č. 2342/02 a jednak článek 15 původního memoranda o porozumění.


title: Věc T-193/16: Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2017 – NG v. Evropská rada „Žaloba na neplatnost — Prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016 — Tisková zpráva — Pojem ‚mezinárodní dohoda‘ — Identifikace autora aktu — Působnost aktu — Zasedání Evropské rady — Setkání hlav států nebo předsedů vlád členských států Evropské unie konané v prostorách Rady Evropské unie — Postavení zástupců členských států Unie na setkání se zástupcem třetí země — Článek 263 první pododstavec SFEU — Nedostatek pravomoci“

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/31

         Usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2017 – NG v. Evropská rada
   (Věc T-193/16) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016 - Tisková zpráva - Pojem ‚mezinárodní dohoda‘ - Identifikace autora aktu - Působnost aktu - Zasedání Evropské rady - Setkání hlav států nebo předsedů vlád členských států Evropské unie konané v prostorách Rady Evropské unie - Postavení zástupců členských států Unie na setkání se zástupcem třetí země - Článek 263 první pododstavec SFEU - Nedostatek pravomoci“)
   (2017/C 121/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: NG (zástupci: B. Burns, solicitor, P. O’Shea a I. Whelan, barristers)

      Žalovaná: Evropská rada (zástupci: K. Pleśniak, Á. de Elera-San Miguel Hurtado a S. Boelaert, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení dohody, která byla údajně uzavřena mezi Evropskou radou a Tureckou republikou dne 18. března 2016 a nazvána „Prohlášení EU a Turecka, 18 března 2016“.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá z důvodu nedostatku pravomoci Tribunálu k rozhodnutí o žalobě.

               2)

               Není důvodné rozhodnout o návrzích podaných NQ, NR, NS, NT, NU a NV, jakož i Amnesty International, Belgickým královstvím, Řeckou republikou a Evropskou komisí na vstup vedlejšího účastníka do řízení.

               3)

               NG a Evropská rada ponesou vlastní náklady řízení.

               4)

               NQ, NR, NS, NT, NU a NV, jakož i Amnesty International, Belgické království, Řecká republika a Komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 232, 27.6.2016.


title: Věc C-174/07: Žaloba podaná dne 30. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/12

         Žaloba podaná dne 30. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-174/07)
   (2007/C 140/20)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a M. Afonso, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že rozšířila ustanovením čl. 2 odst. 44 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 (finanční zákon 2004) na rok 2002 prominutí daně stanovené v článcích 8 a 9 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 (finanční zákon 2003) a tím, že výslovně a obecně stanovila, že se vzdává ověřování zdanitelných plnění uskutečněných během daňového období pro rok 2002, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. a), c) a d) a z článků 193 až 273 hlavy XI směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, které od 1. ledna 2007 zrušily a nahradily články 2 a 22 Šesté směrnice Rady 77/388/EHS (2) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve vzájemném spojení s článkem 10 Smlouvy o ES;

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Komise připomíná existenci dvojí povinnosti uložené členským státům zákonodárcem Společenství spočívající nejen ve vydávání všech právních předpisů vnitrostátního práva nezbytných k provedení šesté směrnice o DPH, avšak také v přijímání všech opatření správní povahy nezbytných k zajištění, že osoby povinné k DPH budou dodržovat povinnosti vyplývající z téže šesté směrnice, především povinnost platit daň dlužnou v důsledku zdanitelných plnění uskutečněných během určitého období. Harmonizace DPH zavedená zákonodárcem Společenství by byla zbavena smyslu a veškerého praktického využití, kdyby vnitrostátní daňové úřady nebyly povinny provést účinné ověření a kontrolu určenou k zajištění „jednotn[ého] způsob[u] vybírání daně ve všech členských státech“, jak upřesňuje čtrnáctý bod odůvodnění šesté směrnice.

               2.

               Pravidla zavedená články 8 a 9 italského zákona č. 289/2002 daleko překročila prostor pro správní uvážení přiznaný členským státům zákonodárcem Společenství. Namísto použití této diskreční pravomoci za účelem dosažení efektivnější daňové kontroly se totiž italský stát výše uvedeným zákonem vzdal obecně, bez rozdílu a preventivně jakékoliv kontrolní a ověřovací činnosti v oblasti DPH, a porušil tak přímo požadavky podle článku 22 šesté směrnice, a v důsledku toho i obecnou povinnost vyjádřenou v článku 2 podrobit všechna zdanitelná plnění DPH. Italský zákonodárce poskytl všem osobám povinným k DPH v jeho daňové pravomoci možnost zcela vyloučit v po sobě jdoucích daňových obdobích možnost jakékoliv daňové kontroly. Daňový poplatník může získat takové značné zvýhodnění zaplacením částky vypočtené paušálně, jež nemá již nic společného s DPH, která byla splatná z ceny dodávek zboží nebo poskytnutí služeb uskutečněných osobou povinnou k dani v průběhu dotčeného daňového období.

               3.

               Toto radikální „oddělení“ daňového dluhu vypočteného podle běžných pravidel DPH a „částky k zaplacení“ za účelem využití „condono tombale“ (uhrazení starých daňových dluhů paušální platbou) je zvláště patrné, jestliže osoba povinná k dani zcela opomenula podat daňové přiznání. Daňový poplatník může svoji situaci uvést do souladu s právem pro každé roční daňové období zaplacením částky 1 500 eur pro fyzickou osobu nebo 3 000 eur pro společnost. Podobná neexistence jakékoli vazby se zdanitelným základem uskutečněných (a nepřiznaných) plnění charakterizuje také mechanismus condono „tombale“, který se uskutečňuje podáním dodatečného daňového přiznání. Částka dlužná daňovým poplatníkem, který zamýšlí použít tento mechanismus, se vypočítá pomocí procenta (2 %) použitelného na DPH, jež by byla dlužná z dodávek zboží nebo z poskytnutí služeb uskutečněných v průběhu každého daňového období (nebo na DPH z nákupů, neprávem odečtené v průběhu téhož daňového období).

               4.

               Takové obecné a preventivní vzdání se jakékoli ověřovací činnosti může vést k vážným narušením řádného fungování společného systému DPH. Má zejména za důsledek narušení zásady daňové neutrality, která brání tomu, aby bylo s hospodářskými subjekty, jež uskutečňují tatáž plnění, zacházeno rozdílně s ohledem na vybírání DPH. Jakákoliv výjimka z pravidla o účinném uplatňování a vybírání DPH se totiž projevuje jednak vážnou újmou ke škodě jak italských podniků, tak podniků z jiných členských států, které podléhají běžnému režimu daně z přidané hodnoty, a jednak vážným zásahem do zásady „poctivé hospodářské soutěže“ na společném trhu, uvedené ve čtvrtém bodu odůvodnění šesté směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 145, 11.12.2006, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 347, 13.6.1977, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


title: Věc T-118/17: Žaloba podaná dne 24. února 2017 – Institute for Direct Democracy in Europe v. Parlament

text:
               18.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/45

         Žaloba podaná dne 24. února 2017 – Institute for Direct Democracy in Europe v. Parlament
   (Věc T-118/17)
   (2017/C 121/65)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Institute for Direct Democracy in Europe (Brusel, Belgie) (zástupci: E. Plasschaert a E. Montens, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 15. prosince 2016 v rozsahu, v němž (i) pozastavuje vyplácení grantu na rok 2017, včetně částek předběžného financování, (ii) omezuje výši předběžného financování pro grant na rok 2017 na 33 % maximální výše grantu a (iii) vyplácení částek předběžného financování podmiňuje předložením záruky na první výzvu, a v důsledku toho článek I.4.1 rozhodnutí o udělení grantu FINS-2017-28, které je přiloženo k tomuto rozhodnutí;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
   a)   Pokud jde o rozhodnutí pozastavit vyplácení grantu na rok 2017, včetně předběžného financování, pro IDDE

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí je v rozporu se zásadou řádné správy a porušuje právo IDDE na obhajobu. Konkrétně rozhodnutí nebylo přijato spravedlivým a nestranným orgánem a IDDE nebylo řádně vyslechnuto a ani se nemohlo skutečně vyjádřit k námitkám, které proti němu byly vzneseny, a napadnout je.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí porušuje čl. 208 odst. 1 první větu prováděcích pravidel k finančnímu nařízení, čl. 8 písm. a) rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu a článek II.13.2 rozhodnutí o udělení grantu. Vyplácení grantu na rok 2017 nemůže být zejména pozastaveno na základě neověřených tvrzení, která nesouvisí s daným rozhodnutím a údajně se týkají pouze rozhodnutí o dělení grantu na rok 2015. Vyplácení grantu na rok 2017 může být navíc pozastaveno z důvodů ověření, která již byla v projednávané věci provedena a ukončena s tím, že žádné z údajných podezření a tvrzení nebylo s konečnou platností potvrzeno. Pozastavení plateb musí být proto zrušeno. Konečně tvrzené podezření a domněnky nepostačují k odůvodnění jakéhokoli pozastavení plateb.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí je v rozporu se zásadou proporcionality. Zejména rozsah přijatého opatření, tedy pozastavení vyplácení grantu na rok 2017, včetně souvisejících předběžných plateb, je zcela nepřiměřený v porovnání s tvrzenými podezřeními a nesrovnalostmi, a to i kdyby byly potvrzeny.

         b)   Pokud jde o rozhodnutí omezit předběžné financování na 33 % maximální výše grantu a podmínit vyplácení částek předběžného financování předložením bankovní záruky na první výzvu

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí je v rozporu se zásadou řádné správy a porušuje právo IDDE na obhajobu.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí porušuje povinnost uvést odůvodnění, právo na obhajobu a článek 6 rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu, článek 134 finančního nařízení a článek 206 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí je v rozporu se zásadami rovného zacházení a proporcionality. IDDE bylo ve srovnání s ostatními nadacemi a stranami, které jsou v objektivně podobných situacích, diskriminováno, což mu způsobilo škodu.


title: Věc T-195/11 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. května 2011 — Cahier a další v. Rada a Komise ( „Předběžné opatření — Mimosmluvní odpovědnost — Návrh na vydání předběžných opatření — Částečná nepřípustnost — Neexistence naléhavosti“ )

text:
               25.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 186/26

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. května 2011 — Cahier a další v. Rada a Komise
   (Věc T-195/11 R)
   (Předběžné opatření - Mimosmluvní odpovědnost - Návrh na vydání předběžných opatření - Částečná nepřípustnost - Neexistence naléhavosti)
   2011/C 186/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Jean-Marie Cahier (Montchaude, Francie) a 28 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupce: C. É. Gudin, advokát)

      Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: É. Sitbon Bercain a P. Mahnič Bruni, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: D. Bianchi, B. Schima a M. Vollkommer, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na vydání předběžných opatření a odklad provádění článku 28 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 03/26, s. 25), tak jak byl ponechán v platnosti čl. 128 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 479/2008 ze dne 29. dubna 2008 o společné organizaci trhu s vínem, o změně nařízení (ES) č. 1493/1999, (ES) č. 1782/2003, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 3/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2392/86 a (ES) č. 1493/1999 (Úř. věst. L 148, s. 1)

      Výrok

               1)

               Návrh na vydání předběžných opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-58/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Německo) dne 10. února 2015 – Firma Theodor Pfister v. Landkreis Main-Spessart

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Německo) dne 10. února 2015 – Firma Theodor Pfister v. Landkreis Main-Spessart
   (Věc C-58/15)
   (2015/C 171/14)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Firma Theodor Pfister

      Žalovaný: Landkreis Main-Spessart

      Předběžné otázky

               —

               Povoluje čl. 27 odst. 3 druhá věta nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004 pro přechodné období roku 2007 vybírání poplatků pokrývajících náklady na provádění kontrol zdravotní nezávadnosti masa podle předcházející právní úpravy (směrnice 85/73/EHS ve znění směrnice 96/43/ES)?

      (1)  Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat, Úř. věst. L 165, s. 1; Zvl. vyd. 03/45, s. 200.


title: Věc T-260/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 30. ledna 2008 – Arktouros v. Komise (Žaloba na neplatnost — Nařízení (ES) č. 1655/2000 — Zrušení finanční podpory poskytnuté na ekologický projekt — Rozhodnutí o ukončení projektu a o vrácení částek poskytnutých jako zálohy — Potvrzující akt — Uplynutí lhůty pro podání žaloby — Nepřípustnost)

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/34

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 30. ledna 2008 – Arktouros v. Komise
   (Věc T-260/06) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 1655/2000 - Zrušení finanční podpory poskytnuté na ekologický projekt - Rozhodnutí o ukončení projektu a o vrácení částek poskytnutých jako zálohy - Potvrzující akt - Uplynutí lhůty pro podání žaloby - Nepřípustnost)
   (2008/C 171/63)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Etairia prostasias kai diacheirisis fysikou perivallontos kai agrias zoïs Arktouros (Soluň, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a N. Keramidas, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Konstantinidis, zmocněnec)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Komise E (2006) 3181 konečné ze dne 6. července 2006 o ukončení projektu týkajícího se konzervátorských činností v národním parku severní Pindos (Řecko) (Ellas – LIFE03/ NAT/GR/000089) a vrácení zálohy poskytnuté žalobci jako finanční podpory Společenství, která byla jí byla poskytnuta na základě rozhodnutí Komise K (2003) 2919 konečné ze dne 4. září 2003.
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Etairia prostasias kai diacheirisis fysikou perivallontos kai agrias zoïs Arktouros ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí.

      (1)  Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


title: Věc C-97/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itálie) dne 28. února 2011 — Amia Spa, in liquidazione v. Provincia Regionale di Palermo

text:
               13.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 238/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itálie) dne 28. února 2011 — Amia Spa, in liquidazione v. Provincia Regionale di Palermo
   (Věc C-97/11)
   2011/C 238/02
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Amia Spa, in liquidazione

      Žalovaná: Provincia Regionale di Palermo

      Předběžná otázka

   Je možné s ohledem na rozsudek ve věci C-172/08 (1) nepoužít čl. 3 odst. 26 a 31 zákona č. 549 ze dne 28. prosince 1995 pro rozpor s článkem 10 směrnice 1999/31/ES (2) a stejně tak nepoužít tento čl. 3 odst. 26 a 31 zákona č. 549 ze dne 28. prosince 1995 pro rozpor s články 1, 2 a 3 směrnice 2000/35/ES (3)?

      (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 25. února 2010, Pontina Ambiente Srl (dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).

      (2)  Úř. věst. L 348, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 200, s. 35.


title: Věc C-99/16: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Lyon – Francie) – Jean-Philippe Lahorgue v. Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB“, Conseil des barreaux européens „CCBE“ a Ordre des avocats du barreau de Luxembourg „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb služeb — Směrnice 77/249/EHS — Článek 4 — Výkon povolání advokáta — Router pro připojení k virtuální privátní síti advokátů (RPVA) — Router ‚RPVA‘ — Odepření vydání advokátovi, který je zapsán u advokátní komory jiného členského státu — Diskriminační opatření“

text:
               24.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 239/12

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Lyon – Francie) – Jean-Philippe Lahorgue v. Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB“, Conseil des barreaux européens „CCBE“ a Ordre des avocats du barreau de Luxembourg
   (Věc C-99/16) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Směrnice 77/249/EHS - Článek 4 - Výkon povolání advokáta - Router pro připojení k virtuální privátní síti advokátů (RPVA) - Router ‚RPVA‘ - Odepření vydání advokátovi, který je zapsán u advokátní komory jiného členského státu - Diskriminační opatření“)
   (2017/C 239/16)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de grande instance de Lyon

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Jean-Philippe Lahorgue

      Žalované: Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB“, Conseil des barreaux européens „CCBE“ a Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

      Za přítomnosti: Ministère public

      Výrok

   Odepření poskytnutí routeru pro připojení k virtuální privátní síti advokátů advokátovi, který je řádně zapsán u advokátní komory členského státu, ze strany příslušných orgánů jiného členského státu pouze z toho důvodu, že není zapsán u advokátní komory posledně uvedeného členského státu, v němž si přeje vykonávat povolání advokáta v rámci volného pohybu služeb v případech, kdy zákon nevyžaduje spolupráci s jiným advokátem, představuje omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 4 směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů vykládaného ve světle článku 56 a čl. 57 třetího pododstavce SFEU. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda takové odepření s ohledem na okolnosti, za nichž k němu dochází, skutečně odpovídá cílům ochrany spotřebitelů a řádného výkonu spravedlnosti, které ho mohou odůvodnit, a zda omezení, která z něho plynou, nejsou s ohledem na tyto cíle nepřiměřená.

      (1)  Úř. věst. C 165, 10.5.2016.


title: Věc T-282/09: Žaloba podaná dne 17. července 2009 — Fédération Internationale des Logis v. OHIM (Ztvárnění čtverce zelené barvy)

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/40

         Žaloba podaná dne 17. července 2009 — Fédération Internationale des Logis v. OHIM (Ztvárnění čtverce zelené barvy)
   (Věc T-282/09)
   2009/C 220/84
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fédération Internationale des Logis (Paříž, Francie) (zástupce: B. Brisset, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. dubna 2009 ve věci R 1511/2008-1 a povolit zápis přihlašované ochranné známky;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka představovaná čtvercem zelené barvy pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 18, 24, 43 a 44 — přihláška č. 6 468 789.

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, neboť ztvárnění čtverce s vypouklými rohy zvláštní a specifické zelené barvy je s ohledem na výrobky a služby, pro které byl zápis požadován, rozlišitelné v rozsahu, v němž tyto prvky poskytují ochranné známce pro tyto výrobky a služby zvláštní aspekt.


title: Věc F-95/14: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2015 – Seigneur v. ECB „Veřejná služba — Zaměstnanci ECB — Členové výboru zaměstnanců — Odměňování — Plat — Dodatečné zvýšení platu — Způsobilost“

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/92

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2015 – Seigneur v. ECB
   (Věc F-95/14) (1)

   („Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Členové výboru zaměstnanců - Odměňování - Plat - Dodatečné zvýšení platu - Způsobilost“)
   (2016/C 048/104)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Olivier Seigneur (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: E. Carlini, D. Camilleri Podestà a M. López Torres, zmocněnci, B. Wägenbaur, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí výkonné rady ECB o neposkytnutí dodatečného zvýšení platu v roce 2014 žalobci v souvislosti s každoročním přezkumem platů a prémií

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí výkonné rady Evropské centrální banky o neposkytnutí dodatečného zvýšení platu O. Seigneurovi v roce 2014, přijaté dne 25. února 2014, se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropská centrální banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené O. Seigneurem.

      (1)  Úř. věst. C 421, 24.11.2014, s. 63.


title: Spojené věci F-14/05 a F-20/05: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. června 2009 — Albert-Bousquet a další a Johansson a další v. Komise

text:
               15.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/37

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. června 2009 — Albert-Bousquet a další a Johansson a další v. Komise
   (Spojené věci F-14/05 a F-20/05) (1)

   2009/C 193/62

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí spojených věcí.

      (1)  Úř. věst. C 132, 28.5.2005, s. 31; a C 171 9.7.2005, s. 27.


title: Věc C-31/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 23. ledna 2017 – Sucrerie de Toury SA v. Ministre de l'économie et des finances

text:
               10.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 23. ledna 2017 – Sucrerie de Toury SA v. Ministre de l'économie et des finances
   (Věc C-31/17)
   (2017/C 112/30)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Sucrerie de Toury SA

      Odpůrce: Ministre de l'économie et des finances

      Předběžné otázky

   Vztahuje se na energetické produkty používané pro kombinovanou výrobu tepla a elektrické energie výlučně možnost osvobození od daně daná čl. 15 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003 (1), nebo se na ně vztahuje, pokud jde o tu část těchto produktů, jejíž spotřeba odpovídá výrobě elektřiny, rovněž povinnost osvobození od daně stanovená v čl. 14 odst. 1 písm. a)?

      (1)  Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405).


title: Věc C-227/04 P: Opravný prostředek podaný dne 2. června 2004 Marie-Luise Lindorfer proti rozsudku vydanému dne 18. března 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-204/01, M.-L. Lindorfer v. Rada Evropské unie

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/10

         Opravný prostředek podaný dne 2. června 2004 Marie-Luise Lindorfer proti rozsudku vydanému dne 18. března 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-204/01, M.-L. Lindorfer v. Rada Evropské unie
   (Věc C-227/04 P)
   (2004/C 190/17)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 2. června 2004 opravný prostředek podaný Marie-Luise Lindorfer, zastoupenou G. Vandersandenem a L. Levim, proti rozsudku vydanému dne 18. března 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-204/01, M.-L. Lindorfer v. Rada Evropské unie.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství vydaný dne 18. března 2004 ve věci T-204/01;

               —

               v důsledku toho vyhověl návrhům účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, které předložil v řízení před Soudem, a proto

               —

               vyslovil zrušení rozhodnutí žalované ze dne 3. listopadu 2000, které stanovilo dobu zaměstnání rozhodnou pro účely starobního důchodu Společenství účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, po převodu jeho nároků na starobní důchod vzniklých v Rakousku předtím, než vstoupil do služebního poměru k Evropským společenstvím, na 5 let 5 měsíců a 8 dní a podle potřeby zrušení rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 31. května 2001, kterým byla zamítnuta stížnost účastníka řízení podávajícího opravný prostředek ze dne 2. února 2001;

               —

               uložil žalované provést, na opraveném právním základě a zákonným způsobem, nové stanovení doby zaměstnání rozhodné pro účely starobního důchodu Společenství účastníka podávajícího opravný prostředek po převodu jeho nároků na starobní důchod vzniklých v Rakousku;

               —

               uložil žalované náhradu všech nákladů řízení před Soudem prvního stupně a řízení o opravném prostředku.

         Právní důvody a hlavní tvrzení
   Soud prvního stupně porušil článek 141 ES, čl. 10 odst. 4 písm. b) všeobecných prováděcích ustanovení (1), zásadu zákazu diskriminace a povinnost uvést odůvodnění.
   Ve skutečnosti vzhledem k tomu, že Rada ve svém vzorci pro přepočet mohla oprávněně vzít v úvahu pojistné faktory spojené s věkem a pohlavím dotčené osoby, Soud porušil zásadu zákazu diskriminace, zejména pokud se jedná o rovné zacházení mezi muži a ženami. Co se týče vzorce pro přepočet nároků na starobní důchod vzniklých v prvním systému, národním, do systému Společenství, Soud potvrdil zohlednění faktoru, který rozlišuje pohlaví pracovníků a zachází s pracovnicemi nepříznivěji a odůvodnil tento vzorec rozpočtovými důvody. Kromě toho Soud tím, že neodpověděl na tvrzení žalobkyně směřující k prokázání toho, že zohledněním pojistného faktoru při přepočtu odvodů do systému důchodového zabezpečení Společenství nemůže být narušena rozpočtová rovnováha, porušil svou povinnost uvést odůvodnění.
   Soud se nevyslovil k platnosti dvou variant, přičemž obě jsou určeny k provedení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, ale odlišným způsobem, jelikož jedna bere v úvahu datum převodu nároků na starobní důchod a druhá datum jmenování úředníkem. Kromě toho tím, že se Soud soustředil pouze na základní plat úředníka v době odchodu do důchodu a nepřezkoumal také odvody zaplacené na důchodové pojištění, neodpověděl na tvrzení žalobkyně, a tak porušil svou povinnost uvést odůvodnění.
   Soud vyvozuje nesprávné právní závěry, pokud jde o skutečnosti a zvláště příklady uváděné žalobkyní. Předpoklad, že kolísání směnných kurzů různých národních měn vyplývá z okolností, které jsou mimo působnost Společenství, ani v nejmenším nezbavuje Společenství povinnosti dodržovat zásadu zákazu diskriminace, zejména vůči svým zaměstnancům, a v tomto případě povinnosti vymezit pravidla pro převod nároků na starobní důchod vzniklých ve vztahu k vnitrostátnímu penzijnímu fondu do důchodového systému Společenství v souladu s touto zásadou. To zejména znamená, že Rada nemůže použít vzorce pro přepočet, které nejsou v souladu se zásadou zákazu diskriminace. Je však prokázáno, že v tomto případě tomu tak bylo. Ve skutečnosti s ohledem na zásadu zákazu diskriminace částky převáděné z vnitrostátního penzijního fondu nejsou různé podle toho, zda pocházejí ze země tzv. „slabé měny“ nebo ze země tzv. „silné měny“. Na druhé straně Soud konstatoval, že se s těmito částkami zachází rozdílně podle dotčených zemí, s převody, které přicházejí ze zemí se „slabou měnou“ se zachází příznivěji. Konečně Soud nepřezkoumal a a fortiori neprokázal, čím je toto zacházení objektivně odůvodněno. Skutečnost, že toto rozdílné zacházení vyplývá z okolností mimo působnost Společenství, nemůže představovat odůvodnění, protože o existenci dvou variant rozhodla Rada a ta též určuje, na koho se použijí.

      (1)  Rozhodnutí Rady ze dne 13. července 1992, kterým se stanoví všeobecná prováděcí ustanovení týkající se provádění čl. 11 odst. 1 a 2 přílohy VIII služebního řádu a kterým se ruší hlavy IV a V rozhodnutí Rady ze dne 26. ledna 1970 ve znění rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 1994.


title: Věc C-356/10: Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2011 — Evropská komise v. Irsko

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/21

         Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2011 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-356/10) (1)

   2012/C 49/36
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda třetího senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


title: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne  15. prosince 2005  ve věci C-253/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2002/21/ES — Sítě a služby elektronických komunikací — Společný předpisový rámec — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               11.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 36/13

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 15. prosince 2005
   ve věci C-253/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/21/ES - Sítě a služby elektronických komunikací - Společný předpisový rámec - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 36/23)
   Jednací jazyk: řečtina
   Ve věci C-253/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 14. června 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: G. Zavvos a M. Shotter) proti Řecké republice (zmocněnkyně: N. Dafniou), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení J. Makarczyk, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 201, 7.8.2004.


title: Věc T-325/10: Žaloba podaná dne 3. srpna 2010 — Iliad a další v. Komise

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/43

      Žaloba podaná dne 3. srpna 2010 — Iliad a další v. Komise
      (Věc T-325/10)
      ()
      (2010/C 288/82)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Iliad SA (Paříž, Francie), Free infrastructure SAS (Paříž) a Free SA (Paříž) (zástupce: T. Cabot, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhové žádání žalobkyň

                  —

                  prohlásit tuto žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušit na základě článku 263 SFEU rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. září 2009, jímž se schvaluje veřejné financování projektu sítě s velmi vysokou přenosovou kapacitou ve výši 59 milionů eur v departementu Hauts-de-Seine;

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žalobkyně se domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 7426 v konečném znění ze dne 30. září 2009 (1), jímž bylo určeno, že náhrada nákladů za veřejné služby ve výši 59 milionů eur poskytnutá francouzskými orgány skupině podniků za vybudování a provoz sítě pro elektronickou komunikaci s velmi vysokou přenosovou kapacitou (projekt THD 92) v departementu Hauts-de-Seine, není státní podporou.
      Na podporu své žaloby uplatňují žalobkyně tři žalobní důvody vycházející z:

                  —

                  porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, protože když Komise měla za to, že dotčené opatření není státní podporou, nedodržela ani jedno ze čtyř kritérií uvedených v judikatuře Altmark (2);

                  —

                  porušení povinnosti uvést odůvodnění, protože napadené rozhodnutí neobsahuje dostatečné údaje umožňující závěr, že jsou splněny všechny podmínky pro uplatnění judikatury Altmark;

                  —

                  porušení povinnosti zahájit formální vyšetřovací řízení zakotvené v čl. 108 odst. 2 SFEU, protože veškeré indicie plynoucí z délky předběžného přezkumného řízení, z dokumentů ukazujících na rozsah a složitost přezkumu, jenž by měl být proveden, a z částečně neúplného a nedostatečného obsahu napadeného rozhodnutí prokazují, že Komise přijala sporné rozhodnutí navzdory tomu, že jen obtížně posuzovala, zda je dotčené opatření slučitelné se společným trhem.

         (1)  Státní podpora N 331/2008 — Francie

         (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003 Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil 2003 s. I-7747).


title: Výmaz věci C-338/03

text:
               26.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/19

         Výmaz věci C-338/03 (1)

   (2005/C 296/36)

      (Jednací jazyk: italština)

   Usnesením ze dne 14. července 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-338/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Civile e Penale di Perugia): trestní řízení proti Rosario Alessandrello, Vicenzo Biccari, Daniel Buaron.

      (1)  Úř. věst. C 264, 1.11.2003.