title: Věc C-817/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 21. prosince 2021 – R.I. v. Inspecţia Judiciară, N.L

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/25

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 21. prosince 2021 – R.I. v. Inspecţia Judiciară, N.L
      (Věc C-817/21)
      (2022/C 165/32)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: R.I.

         Žalovaní: Inspecţia Judiciară, N.L

         Předběžná otázka

      Musí být článek 2 a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec Smlouvy o Evropské unii, rozhodnutí 2006/928 (kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci) (1), jakož i záruky nezávislosti a nestrannosti stanovené unijním právem vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje vrchnímu inspektorovi soudní inspekce vydávat správní akty normativní (podzákonné) nebo individuální povahy, kterými autonomně rozhoduje o organizaci institucionálního rámce soudní inspekce pro výběr soudních inspektorů a hodnocení jejich činnosti, výkonu kontrolní činnosti, jakož i jmenování zástupce vrchního inspektora, a to v případě, že podle organického zákona jsou tyto osoby jediné, které mohou provádět, schvalovat nebo zamítat úkony kárného vyšetřování vůči vrchnímu inspektorovi?

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2006, kterým se zřizuje mechanismus pro spolupráci a ověřování pokroku Rumunska při dosahování specifických referenčních cílů v oblasti reformy soudnictví a boje proti korupci (Úř. věst. 2006, L 354, s. 56).


title: Věc C-605/20: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda v. Autoridade Tributária e Aduaneira („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. c) – Časová působnost – Plnění, která jsou předmětem DPH – Poskytování služeb za úplatu – Kritéria – Vztah uvnitř skupiny – Plnění spočívající v opravě nebo výměně dílů větrných generátorů, na které se vztahuje záruka, a ve vypracovávání hlášení vad – Vrubopisy vystavené poskytovatelem služeb bez uvedení DPH – Odpočet DPH provedený poskytovatelem služeb ze zboží a služeb, které mu byly fakturovány jeho subdodavateli v souvislosti s týmiž plněními“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/19

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-605/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Časová působnost - Plnění, která jsou předmětem DPH - Poskytování služeb za úplatu - Kritéria - Vztah uvnitř skupiny - Plnění spočívající v opravě nebo výměně dílů větrných generátorů, na které se vztahuje záruka, a ve vypracovávání hlášení vad - Vrubopisy vystavené poskytovatelem služeb bez uvedení DPH - Odpočet DPH provedený poskytovatelem služeb ze zboží a služeb, které mu byly fakturovány jeho subdodavateli v souvislosti s týmiž plněními“)
      (2022/C 165/22)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Výrok

      Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že plnění spadající do smluvního rámce, v němž je označen dodavatel služeb, příjemce služeb a povaha dotčených plnění, která jsou osobou povinnou k dani řádně zaúčtována, jsou nazvána způsobem potvrzujícím jejich povahu služby a vedla k odměně získané poskytovatelem a představující skutečnou protihodnotu za uvedené služby v podobě vrubopisů, představují poskytnutí služby za úplatu ve smyslu tohoto ustanovení, a to bez ohledu na případnou absenci zisku u osoby povinné k dani a na existenci záruky vztahující se na zboží, které bylo předmětem těchto plnění.

         (1)  Úř. věst. C 44, 8.2.2021.


title: Věc C-827/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 30. prosince 2021 – Banca A v. A.N.A.F., předseda A.N.A.F.

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 30. prosince 2021 – Banca A v. A.N.A.F., předseda A.N.A.F.
      (Věc C-827/21)
      (2022/C 165/33)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Banca A

         Odpůrci: A.N.A.F., předseda A.N.A.F.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je vnitrostátní soud povinen vykládat vnitrostátní daňové pravidlo použitelné na vnitrostátní situace, které upravuje nezdanění kapitálových zisků získaných při zrušení podílu přijímací společnosti na kapitálu převádějící společnosti, v souladu se směrnicí Rady 2009/133/ES (1), a to za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, v nichž:

                              —

                              vnitrostátní zákonodárce upravil vnitrostátní operace a podobné přeshraniční operace prostřednictvím samostatných pravidel, přičemž tato pravidla nejsou totožná;

                              —

                              vnitrostátní pravidlo platné pro vnitrostátní operace však pracuje s pojmy obsaženými ve směrnici – fúze, převod aktiv a pasiv, zrušení podílu;

                              —

                              důvodovou zprávu k vnitrostátnímu daňovému zákonu lze vykládat v tom smyslu, že zákonodárce měl v úmyslu zavést stejné daňové řešení pro vnitrostátní operace jako pro přeshraniční operace, upravené transpozicí směrnice, aby byla dodržena zásada daňové neutrality fúze nediskriminačním způsobem a aby se zabránilo narušení hospodářské soutěže?

                  2)

                  Musí být článek 7 směrnice Rady 2009/133/ES vykládán v tom smyslu, že výhodu nezdanění kapitálových zisků plynoucích ze zrušení podílu společnosti v jiné společnosti v důsledku převodu aktiv a pasiv této společnosti na první společnost nelze odmítnout z důvodu, že dotčená operace nesplňuje všechny podmínky stanovené vnitrostátním právem pro její kvalifikaci jako fúze?

                  3)

                  Musí být článek 7 směrnice Rady 2009/133/ES vykládán v tom smyslu, že výhoda nezdanění se vztahuje na zisk z nákupu za výhodnou cenu, který se promítne do výkazu zisku a ztráty nástupnické společnosti?

         (1)  Směrnice Rady 2009/133/ES ze dne 19. října 2009 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, částečných rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států a při přemístění sídla evropské společnosti nebo evropské družstevní společnosti mezi členskými státy (Úř. věst. 2009, L 310, s. 34).


title: Spojené věci C-52/21 a C-53/21: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Liège – Belgie) – Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL v. Belgický stát (C-52/21), Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL v. Belgický stát (C-53/21) („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Článek 56 SFEU – Omezení – Daňové právní předpisy – Korporační daň – Povinnost odběratelů služeb, aby vyhotovili a předali daňové správě doklady o částkách fakturovaných poskytovateli služeb usazenými v jiném členském státě – Neexistence takové povinnosti, pokud jde o poskytování služeb čistě vnitrostátní povahy – Odůvodnění – Účinnost daňového dohledu – Přiměřenost“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/20

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Liège – Belgie) – Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL v. Belgický stát (C-52/21), Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL v. Belgický stát (C-53/21)
      (Spojené věci C-52/21 a C-53/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Omezení - Daňové právní předpisy - Korporační daň - Povinnost odběratelů služeb, aby vyhotovili a předali daňové správě doklady o částkách fakturovaných poskytovateli služeb usazenými v jiném členském státě - Neexistence takové povinnosti, pokud jde o poskytování služeb čistě vnitrostátní povahy - Odůvodnění - Účinnost daňového dohledu - Přiměřenost“)
      (2022/C 165/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Liège

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelky: Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL (C-52/21), Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL (C-53/21)

         Žalovaný: Belgický stát (C-52/21 a C-53/21)

         Výrok

      Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která ukládá každé společnosti usazené na území tohoto prvně uvedeného členského státu, aby daňové správě předala výkazy týkající se plateb za služby zakoupené od poskytovatelů usazených v jiném členském státě, ve kterém tito poskytovatelé podléhají právní úpravě v oblasti účetnictví podniků, jakož i povinnosti vystavit faktury v souladu s právní úpravou týkající se daně z přidané hodnoty, a to pod hrozbou zvýšení korporační daně ve výši 50 % nebo 100 % hodnoty těchto služeb, zatímco v souladu se správní praxí uvedený první členský stát neukládá žádnou rovnocennou povinnost, jsou-li uvedené služby poskytovány poskytovateli usazenými na jeho území.

         (1)  Úř. věst. C 128, 12.4.2021.


title: Věc C-15/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 6. ledna 2022 – RF v. Finanzamt G

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 6. ledna 2022 – RF v. Finanzamt G
      (Věc C-15/22)
      (2022/C 165/34)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: RF

         Žalovaný a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt G

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 4 odst. 3 SEU a článek 208 ve spojení s článkem 210 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní správní praxi, podle které není v případech, kdy je projekt rozvojové spolupráce financován z Evropského rozvojového fondu, přiznáno prominutí daně, zatímco za určitých podmínek je upuštěno od zdanění mzdy, kterou zaměstnanec na základě stávajícího pracovního poměru pobírá za pracovní činnost vykonávanou v souvislosti s německou veřejnou rozvojovou pomocí poskytovanou v rámci technické a finanční spolupráce, která je alespoň ze 75 % financována spolkovým ministerstvem příslušným pro rozvojovou spolupráci nebo soukromoprávní organizací poskytující rozvojovou pomoc, která je ve vlastnictví státu?


title: Věc C-430/21: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Craiova – Rumunsko) – řízení zahájené RS („Řízení o předběžné otázce – Právní stát – Nezávislost soudnictví – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Přednost unijního práva – Absence oprávnění vnitrostátního soudu posuzovat, zda je s unijním právem v souladu vnitrostátní právní úprava, o níž ústavní soud dotyčného členského státu rozhodl, že je v souladu s Ústavou – Kárné řízení“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/21

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Craiova – Rumunsko) – řízení zahájené RS
      (Věc C-430/21) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právní stát - Nezávislost soudnictví - Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie - Přednost unijního práva - Absence oprávnění vnitrostátního soudu posuzovat, zda je s unijním právem v souladu vnitrostátní právní úprava, o níž ústavní soud dotyčného členského státu rozhodl, že je v souladu s Ústavou - Kárné řízení“)
      (2022/C 165/24)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Craiova

         Účastník původního řízení

         Žalobce: RS

         Výrok

                  1)

                  Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 2 a 3 SEU, s článkem 267 SFEU a zásadou přednosti unijního práva musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, která znamená, že obecné soudy členského státu nejsou oprávněny posuzovat, zda je s unijním právem slučitelná vnitrostátní právní úprava, o níž ústavní soud tohoto členského státu rozhodl, že je v souladu s vnitrostátním ústavním ustanovením, které ukládá povinnost dodržovat zásadu přednosti unijního práva.

                  2)

                  Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 a čl. 4 odst. 2 a 3 SEU, s článkem 267 SFEU a zásadou přednosti unijního práva musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, která umožňuje založit kárnou odpovědnost vnitrostátního soudce z důvodu, že použil unijní právo, jak je vykládáno Soudním dvorem, a přitom se odchýlil od judikatury ústavního soudu dotyčného členského státu, která je neslučitelná se zásadou přednosti unijního práva.

         (1)  Úř. věst. C 371, 3.11.2020.


title: Věc C-86/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Papier Mettler Italia S.r.l. v. Ministero della Transizione Ecologica (dříve Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare), Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/32

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 9. února 2022 – Papier Mettler Italia S.r.l. v. Ministero della Transizione Ecologica (dříve Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare), Ministero dello Sviluppo Economico
      (Věc C-86/22)
      (2022/C 165/41)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Papier Mettler Italia S.r.l.

         Odpůrci: Ministero della Transizione Ecologica (dříve Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare), Ministero dello Sviluppo Economico

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 114 odst. 5 a 6 SFEU, čl. 16 odst. 1 směrnice 94/62/ES (1) a článek 8 směrnice 98/34/ES (2) použití takového vnitrostátního ustanovení, jako je ustanovení napadené meziresortní vyhlášky, které zakazuje uvádět na trh jednorázové tašky vyrobené z materiálů, které nejsou biologicky rozložitelné, ale splňující ostatní požadavky stanovené směrnicí 94/62/ES, pokud tato vnitrostátní právní úprava obsahující technické předpisy, které jsou přísnější než unijní právní úprava, nebyla členským státem předem oznámena Evropské komisi, ale byla oznámena až po jejím přijetí a před zveřejněním opatření?

                  2)

                  Musí být články 1, 2, čl. 9 odst. 1 a článek 18 směrnice 94/62/ES, doplněné ustanoveními článků 1, 2 a 3 přílohy II této směrnice, vykládány v tom smyslu, že brání přijetí vnitrostátní právní úpravy zakazující uvádění jednorázových odnosných tašek vyrobených z materiálů, které nejsou biologicky rozložitelné, ale které splňují ostatní požadavky stanovené směrnicí 94/62/ES, na trh, nebo lze další technické předpisy stanovené vnitrostátní právní úpravou odůvodnit cílem zajistit vyšší úroveň ochrany životního prostředí, případně s ohledem na zvláštní povahu problémů sběru odpadu v členském státě a na potřebu tohoto státu plnit rovněž unijní povinnosti v této souvislosti?

                  3)

                  Musí být články 1, 2, čl. 9 odst. 1 a článek 18 směrnice 94/62/ES, doplněné ustanoveními článků 1, 2 a 3 přílohy II této směrnice, vykládány v tom smyslu, že představují jasnou a přesnou právní úpravu, která může zakázat jakékoli překážky uvádění tašek, které splňují požadavky stanovené touto směrnicí, na trh, a vést k nutnému upuštění od uplatnění jakékoli vnitrostátní právní úpravy, která by mohla být v rozporu s touto směrnicí, ze strany všech státních orgánů, včetně orgánů veřejné moci?

                  4)

                  Konečně, představuje přijetí vnitrostátní právní úpravy zakazující uvádění jednorázových odnosných tašek, které nejsou biologicky rozložitelné, ale byly vyrobeny v souladu s požadavky směrnice 94/62/ES, na trh, pokud není odůvodněna cílem zajistit vyšší úroveň ochrany životního prostředí, zvláštní povahou problémů sběru odpadu v členském státě a potřebou, aby tento stát plnil rovněž unijní povinnosti stanovené v této souvislosti, závažné a zjevné porušení článku 18 směrnice 94/62/ES?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. 1994, L 365, s. 10, zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 13, sv. 13, s. 349).

         (2)  Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. 1998, L 204, s. 37, zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 13, svazek 20, s. 337).


title: Věc C-364/20 P: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 – Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA v. Jednotný výbor pro řešení krizí, Evropská centrální banka („Kasační opravný prostředek – Hospodářská a měnová unie – Bankovní unie – Ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků – Jednotný mechanismus pro řešení krizí úvěrových institucí a některých investičních podniků (SRM) – Nařízení (EU) č. 806/2014 – Článek 18 – Postup řešení krize – Prohlášení krizové situace nebo hrozby krizové situace ze strany ECB – Rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí nepřijmout řešení – Neexistence veřejného zájmu – Likvidace v souladu s vnitrostátním právem – Akcionáři – Neexistence přímého dotčení – Nepřípustnost“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/11

      Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 – Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA v. Jednotný výbor pro řešení krizí, Evropská centrální banka
      (Věc C-364/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Hospodářská a měnová unie - Bankovní unie - Ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků - Jednotný mechanismus pro řešení krizí úvěrových institucí a některých investičních podniků (SRM) - Nařízení (EU) č. 806/2014 - Článek 18 - Postup řešení krize - Prohlášení krizové situace nebo hrozby krizové situace ze strany ECB - Rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí nepřijmout řešení - Neexistence veřejného zájmu - Likvidace v souladu s vnitrostátním právem - Akcionáři - Neexistence přímého dotčení - Nepřípustnost“)
      (2022/C 165/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA (zástupce: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Další účastníci řízení: Jednotný výbor pro řešení krizí (zástupci: původně H. Ehlers, A. Valavanidou a E. Muratori, poté H. Ehlers a M. E. Muratori, zmocněnci, ve spolupráci s B. Heenan, solicitor, J. Rivasem Andrésem a A. Manzaneque Valverde, abogados), Evropská centrální banka (zástupkyně: E. Koupepidou a G. Marafioti, zmocněnkyně)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Ernests Bernis a Oļegs Fiļs, OF Holding SIA a Cassandra Holding Company SIA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Jednotným výborem pro řešení krizí.

                  3)

                  Evropská centrální banka ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 320, 28.9.2020.


title: Spojené věci C-143/20 a C-213/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego dla Warszawy-Woli w Warszawie – Polsko) – A v. O (C-143/20), G. W., E. S. v. A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20) („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Životní pojištění – Smlouvy o životním pojištění, které jsou spojeny s takzvanými ‚unit-linked‘ investičními fondy – Směrnice 2002/83/ES – Článek 36 – Směrnice 2002/92/ES – Článek 12 odst. 3 – Informační povinnost před uzavřením smlouvy – Informace o povaze podkladových aktiv pro pojistné smlouvy ‚unit-linked‘ – Oblast působnosti – Dosah – Směrnice 2005/29/ES – Článek 7 – Nekalé obchodní praktiky – Klamavé opomenutí“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/2

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sądu Rejonowego dla Warszawy-Woli w Warszawie – Polsko) – A v. O (C-143/20), G. W., E. S. v. A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20)
      (Spojené věci C-143/20 a C-213/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Životní pojištění - Smlouvy o životním pojištění, které jsou spojeny s takzvanými ‚unit-linked‘ investičními fondy - Směrnice 2002/83/ES - Článek 36 - Směrnice 2002/92/ES - Článek 12 odst. 3 - Informační povinnost před uzavřením smlouvy - Informace o povaze podkladových aktiv pro pojistné smlouvy ‚unit-linked‘ - Oblast působnosti - Dosah - Směrnice 2005/29/ES - Článek 7 - Nekalé obchodní praktiky - Klamavé opomenutí“)
      (2022/C 165/02)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: A (C-143/20), G. W., E. S. (C-213/20)

         Žalované: O (C-143/20), A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20)

         Výrok

                  1)

                  Článek 36 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění musí být vykládán v tom smyslu, že informace, které jsou v něm uvedeny, musí být sděleny spotřebiteli, který jako pojištěná osoba přistoupí ke smlouvě o hromadném životním pojištění spojené s investičním fondem, uzavřené mezi pojišťovnou a podnikem, který je pojistníkem. Přísluší pojišťovně, aby tyto informace poskytla podniku, který je pojistníkem, jenž je musí předat tomuto spotřebiteli před tím, než přistoupí k této smlouvě, přičemž k nimž musí být doplněno jakékoli další upřesnění, které se jeví jako nezbytné s ohledem na požadavky a potřeby tohoto spotřebitele v souladu s tímto ustanovením ve spojení s čl. 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění.

                  2)

                  Článek 36 odst. 1 směrnice 2002/83 ve spojení s její přílohou III bodem A písm. a) 12 musí být vykládán v tom smyslu, že údaje o povaze podkladových aktiv, které musí být spotřebiteli sděleny před tím, než přistoupí ke smlouvě o hromadném životním pojištění spojené s investičním fondem, musí obsahovat údaje o základních vlastnostech těchto podkladových aktiv. Tyto údaje:

                              —

                              musí zahrnovat jasné, přesné a srozumitelné informace o hospodářské a právní povaze uvedených podkladových aktiv, jakož i o strukturálních rizicích spojených s uvedenými podkladovými aktivy, a

                              —

                              nemusí nezbytně zahrnovat vyčerpávající informace o povaze a míře veškerých rizik spojených s investováním do týchž podkladových aktiv, ani tytéž informace, jaké emitent finančních nástrojů, které je tvoří, sdělil pojišťovně na základě čl. 19 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS.

                  3)

                  Článek 36 odst. 1 směrnice 2002/83 musí být vykládán v tom smyslu, že informace uvedené v příloze III bodě A písm. a) 12 této směrnice nemusí být nezbytně sděleny spotřebiteli, který v postavení pojištěné osoby přistupuje ke smlouvě o hromadném životním pojištění spojené s investičním fondem v rámci samostatně vymezeného předsmluvního procesu a uvedený čl. 36 odst. 1 nebrání vnitrostátnímu ustanovení, na základě něhož stačí, aby tyto informace byly uvedeny v této smlouvě, je-li tomuto spotřebiteli předána před jeho přistoupením včas, aby mu bylo umožněno se znalostí věci učinit informovanou volbu pojistného produktu, který nejlépe odpovídá jeho potřebám.

                  4)

                  Článek 36 odst. 1 směrnice 2002/83 musí být vykládán v tom smyslu, že nevyžaduje, aby se mělo za to, že skutečnost, že povinnost sdělit informace uvedené v příloze III bodě A písm. a) 12 této směrnice nebyla řádně splněna, má za následek neplatnost či neúčinnost smlouvy o hromadném životním pojištění spojené s investičním fondem nebo prohlášení o přistoupení k této smlouvě, a přiznává tak spotřebiteli, který k této smlouvě přistoupil, právo na vrácení uhrazených plateb pojistného, to však pouze pokud procesní podmínky stanovené vnitrostátním právem pro výkon práva uplatňovat tuto informační povinnost nemohou zpochybnit účinnost tohoto práva tím, že tohoto spotřebitele odradí od jeho uplatnění.

                  5)

                  Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) musí být vykládán v tom smyslu, že opomenutí sdělit spotřebiteli, který přistupuje ke smlouvě o hromadném životním pojištění spojené s investičním fondem, informace uvedené v čl. 36 odst. 1 směrnice 2002/83 ve spojení s její přílohou III bodem A písm. a) 12, může představovat klamavé opomenutí ve smyslu výše uvedeného článku 7.

         (1)  Úř. věst. C 209, 22.6.2020.

         Úř. věst. C 304, 14.9.2020.


title: Věc C-389/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Vigo – Španělsko) – CJ v. Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) („Řízení o předběžné otázce – Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení – Směrnice 79/7/EHS – Článek 4 odst. 1 – Zákaz diskriminace na základě pohlaví – Pracovníci v domácnosti – Ochrana pro případ nezaměstnanosti – Vyloučení – Zvláštní znevýhodnění pracovníků ženského pohlaví – Legitimní cíle sociální politiky – Proporcionalita“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/11

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo – Španělsko) – CJ v. Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Věc C-389/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení - Směrnice 79/7/EHS - Článek 4 odst. 1 - Zákaz diskriminace na základě pohlaví - Pracovníci v domácnosti - Ochrana pro případ nezaměstnanosti - Vyloučení - Zvláštní znevýhodnění pracovníků ženského pohlaví - Legitimní cíle sociální politiky - Proporcionalita“)
      (2022/C 165/12)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: CJ

         Žalovaná: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Výrok

      Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které vylučuje dávky v nezaměstnanosti z dávek sociálního zabezpečení poskytovaných pracovníkům v domácnosti ze zákonného systému sociálního zabezpečení, jelikož toto ustanovení znevýhodňuje zvláště pracovníky ženského pohlaví v porovnání s pracovníky mužského pohlaví a není odůvodněno objektivními faktory prostými jakékoliv diskriminace na základě pohlaví.

         (1)  Úř. věst. C 423, 7.12.2020.


title: Věc C-23/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 10. ledna 2022 – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 10. ledna 2022 – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Věc C-23/22)
      (2022/C 165/35)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Předběžná otázka

      Umožňuje správný výklad Pokynů k regionální státní podpoře na období 2014-2020 ve spojení s ustanoveními nařízení Komise (EU) č. 651/2014 (1) ze dne 16. června 2014, zejména jeho článkem 1 a čl. 2 bodu 11, nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1379/2013 (2) ze dne 11. prosince 2013 a přílohou I Smlouvy o fungování Evropské unie dospět k závěru, že v souladu s čl. 2 odst. 2 a čl. 22 odst. 1 Código Fiscal do Investimento (daňový zákoník pro investice), schváleného prostřednictvím Decreto-Lei n.o 162/2014 (nařízení vlády s mocí zákona č. 162/2014) ze dne 31. října 2014 a [v souladu s] články 1 a 2 Portaria n.o 282/2014 (ministerská vyhláška č. 282/2014) ze dne 30. října 2014, není činnost zpracování produktů rybolovu a akvakultury týkající se „solené tresky“, „mražené tresky“ a „soli zbavené tresky“, která spadá pod kód CAE 10204Rev3, činností zpracování zemědělských produktů pro účely stanovené daňové podpory?

         (1)  Nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014 , kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. L 187, 26.6.2014, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1379/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné organizaci trhů s produkty rybolovu a akvakultury a o změně nařízení Rady (ES) č. 1184/2006 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 104/2000 (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 1).


title: Věc C-160/20: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Rotterdam – Nizozemsko) – Stichting Rookpreventie Jeugd a další v. Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport („Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2014/40/EU – Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků – Výrobky nerespektující maximální úrovně emisí – Zákaz uvádění na trh – Metoda měření – Cigarety s filtrem, v němž jsou větrací mikroprůduchy – Měření emisí na základě norem ISO – Normy nevyhlášené v Úředním věstníku Evropské unie – Soulad s požadavky na vyhlášení stanovenými v čl. 297 odst. 1 SFEU, vykládaném ve světle zásady právní jistoty – Soulad se zásadou transparentnosti“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Rotterdam – Nizozemsko) – Stichting Rookpreventie Jeugd a další v. Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport
      (Věc C-160/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2014/40/EU - Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků - Výrobky nerespektující maximální úrovně emisí - Zákaz uvádění na trh - Metoda měření - Cigarety s filtrem, v němž jsou větrací mikroprůduchy - Měření emisí na základě norem ISO - Normy nevyhlášené v Úředním věstníku Evropské unie - Soulad s požadavky na vyhlášení stanovenými v čl. 297 odst. 1 SFEU, vykládaném ve světle zásady právní jistoty - Soulad se zásadou transparentnosti“)
      (2022/C 165/03)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Rotterdam

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Stichting Rookpreventie Jeugd, Stichting Inspire2live, Rode Kruis Ziekenhuis BV, Stichting ClaudicatioNet, Nederlandse Vereniging voor Kindergeneeskunde, Nederlandse Vereniging voor Verzekeringsgeneeskunde, Accare, Stichting Universitaire en Algemene Kinder- en Jeugdpsychiatrie Noord-Nederland, Vereniging Praktijkhoudende Huisartsen, Nederlandse Vereniging van Artsen voor Longziekten en Tuberculose, Nederlandse Federatie van Kankerpatiëntenorganisaties, Nederlandse Vereniging Arbeids- en Bedrijfsgeneeskunde, Nederlandse Vereniging voor Cardiologie, Koepel van Artsen Maatschappij en Gezondheid, Koninklijke Nederlandse Maatschappij tot bevordering der Tandheelkunde, College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

         Žalovaný: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         za přítomnosti: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftabakfabrikanten (VSK)

         Výrok

                  1)

                  Článek 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES musí být vykládán v tom smyslu, že stanoví, že maximální úrovně emisí dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého z cigaret určených k uvedení na trh nebo vyrobených v členských státech, stanovené v čl. 3 odst. 1 této směrnice, musí být měřeny podle metod měření vyplývajících z norem ISO 4387, 10315, 8454 a 8243, na které odkazuje uvedený čl. 4 odst. 1.

                  2)

                  Přezkum první otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 z hlediska zásady transparentnosti, nařízení Rady (EU) č. 216/2013 ze dne 7. března 2013 o elektronickém vydávání Úředního věstníku Evropské unie a čl. 297 odst. 1 SFEU vykládaného ve světle zásady právní jistoty.

                  3)

                  Přezkum třetí otázky písm. a) neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 z hlediska čl. 5 odst. 3 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku.

                  4)

                  Přezkum třetí otázky písm. b) neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 z hlediska čl. 114 odst. 3 SFEU, rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku, jakož i článků 24 a 35 Listiny základních práv Evropské unie.

                  5)

                  V případě, že by čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 nebylo možné uplatňovat vůči jednotlivcům, metoda použitá pro účely čl. 3 odst. 1 této směrnice musí být vhodná, s ohledem na vědecký vývoj nebo mezinárodně dohodnuté normy, k měření úrovní emisí vznikajících při užití cigarety za zamýšleným účelem, a musí brát za svůj základ vysokou úroveň ochrany lidského zdraví, zejména v případě mladých lidí, přičemž přesnost měření získaných touto metodou musí být ověřena laboratořemi schválenými a sledovanými příslušnými orgány členských států ve smyslu čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice.

         (1)  Úř. věst. C 222, 6.7.2020.


title: Věc C-451/20: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – Airhelp Limited v. Austrian Airlines AG („Řízení o předběžné otázce – Letecká doprava – Nařízení (ES) č. 261/2004 – Článek 3 odst. 1 – Rozsah působnosti – Přímo navazující let s odletem ze třetí země a místem určení ve třetí zemi – Jediná rezervace u leteckého dopravce Společenství – Přímo navazující let na území členského státu – Článek 5 odst. 1 písm. c) bod iii) a článek 7 – Zpožděný přesměrovaný let – Zohlednění hodiny skutečného příletu pro účely náhrady škody“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/12

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – Airhelp Limited v. Austrian Airlines AG
      (Věc C-451/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 3 odst. 1 - Rozsah působnosti - Přímo navazující let s odletem ze třetí země a místem určení ve třetí zemi - Jediná rezervace u leteckého dopravce Společenství - Přímo navazující let na území členského státu - Článek 5 odst. 1 písm. c) bod iii) a článek 7 - Zpožděný přesměrovaný let - Zohlednění hodiny skutečného příletu pro účely náhrady škody“)
      (2022/C 165/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Korneuburg

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Airhelp Limited

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Výrok

      Článek 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že se toto nařízení nepoužije na přímo navazující let, který byl předmětem jediné rezervace a který se skládá ze dvou úseků letu, které mají být provozovány leteckým dopravcem Společenství, pokud se letiště odletu prvního úseku letu i letiště příletu druhého úseku letu nacházejí ve třetí zemi, přičemž na území členského státu se nachází pouze letiště, kde se uskutečňuje mezipřistání.

         (1)  Úř. věst. C 433, 14.12.2020.


title: Věc C-97/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Essen (Německo) dne 10. února 2022 – DC v. HJ

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/33

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Essen (Německo) dne 10. února 2022 – DC v. HJ
      (Věc C-97/22)
      (2022/C 165/42)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Essen

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: DC

         Žalovaný: HJ

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 14 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (1) vykládán v tom smyslu, že pokud objednatel odvolal svůj projev vůle směřující k uzavření smlouvy o stavební dílo, která byla uzavřena mimo obchodní prostory, až poté, co již zhotovitel poskytl (v plném rozsahu) svá plnění, vylučuje jakékoli nároky zhotovitele na náhradu hodnoty nebo vyrovnání i v případě, že podmínky nároku na náhradu hodnoty nejsou sice na základě pravidel upravujících právní důsledky odstoupení od smlouvy splněny, avšak objednateli se v důsledku stavebních prací zhotovitele zvětšil majetek, takže se obohatil?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 304, s. 64.


title: Spojené věci C-562/21 PPU a C-563/21 PPU: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných proti X (C-562/21 PPU), Y (C-563/21 PPU) („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 1 odst. 3 – Postupy předávání mezi členskými státy – Podmínky výkonu – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 druhý pododstavec – Základní právo na spravedlivý proces před nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem – Systémové nebo celoplošné nedostatky – Dvoufázový přezkum – Kritéria pro uplatnění – Povinnost vykonávajícího justičního orgánu konkrétním a přesným způsobem ověřit, zda existují závažné a prokazatelné důvody se domnívat, že osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz, bude v případě předání vystavena skutečnému nebezpečí porušení svého základního práva na spravedlivý proces před nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/21

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. února 2022 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných proti X (C-562/21 PPU), Y (C-563/21 PPU)
      (Spojené věci C-562/21 PPU a C-563/21 PPU) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Článek 1 odst. 3 - Postupy předávání mezi členskými státy - Podmínky výkonu - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 druhý pododstavec - Základní právo na spravedlivý proces před nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem - Systémové nebo celoplošné nedostatky - Dvoufázový přezkum - Kritéria pro uplatnění - Povinnost vykonávajícího justičního orgánu konkrétním a přesným způsobem ověřit, zda existují závažné a prokazatelné důvody se domnívat, že osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz, bude v případě předání vystavena skutečnému nebezpečí porušení svého základního práva na spravedlivý proces před nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem“)
      (2022/C 165/25)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: X (C-562/21 PPU), Y (C-563/21 PPU)

         Výrok

      Článek 1 odst. 2 a 3 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že má-li vykonávající justiční orgán, který má rozhodnout o předání osoby, na niž se vztahuje evropský zatýkací rozkaz, k dispozici důkazy o systémových nebo celoplošných nedostatcích týkajících se nezávislosti soudní moci ve vystavujícím členském státě, a to zejména stran jmenování osob, které k této složce moci příslušejí, může předání této osoby odmítnout

                  —

                  v rámci evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody pouze tehdy, pokud konstatuje, že za konkrétních okolností dané věci existují závažné a prokazatelné důvody se domnívat, že zejména s ohledem na důkazy předložené zmíněnou osobou, které se týkají složení soudního kolegia, jež rozhodovalo v její trestní věci, nebo jakékoliv jiné okolnosti relevantní pro posouzení nezávislosti a nestrannosti tohoto kolegia, bylo porušeno základní právo téže osoby na spravedlivý proces před nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem, které je zakotveno v čl. 47 druhém pododstavci Listiny základních práv Evropské unie, a

                  —

                  v rámci evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem trestního stíhání pouze tehdy, pokud tento orgán konstatuje, že za konkrétních okolností dané věci existují závažné a prokazatelné důvody se domnívat, že zejména s ohledem na důkazy předložené dotyčnou osobou, které se týkají její osobní situace, povahy trestného činu, pro který je stíhána, skutkových okolností, za kterých byl tento evropský zatýkací rozkaz vydán, a všech ostatních okolností relevantních pro posouzení nezávislosti a nestrannosti soudního kolegia, které bude pravděpodobně rozhodovat v řízení vedeném v souvislosti s touto osobou, bude tato osoba v případě předání vystavena skutečnému nebezpečí porušení tohoto základního práva.

         (1)  Úř. věst. C 2, 3.1.2022.


title: Věc T-434/21: Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2022 – TO v. EEA (Veřejná služba – Výkon rozsudku Tribunálu – Rozhodnutí, které nebylo napadeno ve stanovených lhůtách – Právní moc – Bezpodmínečný závazek OOUPS v kontextu smírného narovnání sporu mimo Tribunál – Nabídka na smírné urovnání sporu neakceptovaná žalobkyní – Neexistence aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení – Nepřípustnost)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/34

      Usnesení Tribunálu ze dne 10. února 2022 – TO v. EEA
      (Věc T-434/21) (1)

      (Veřejná služba - Výkon rozsudku Tribunálu - Rozhodnutí, které nebylo napadeno ve stanovených lhůtách - Právní moc - Bezpodmínečný závazek OOUPS v kontextu smírného narovnání sporu mimo Tribunál - Nabídka na smírné urovnání sporu neakceptovaná žalobkyní - Neexistence aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení - Nepřípustnost)
      (2022/C 165/43)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: TO (zástupce: É. Boigelot, advokát)

         Žalovaná: Evropská agentura pro životní prostředí (zástupci: O. Cornu, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

         Předmět

      Žaloba na základě článku 270 TFUE znějící na prvním místě na zrušení rozhodnutí ze dne 21. září 2020, kterým EEA odmítla vykonat rozsudek ze dne 11. června 2019, TO v. EEA (T-462/17, nezveřejněný, EU:T:2019:397), a odmítla žádosti žalobkyně ze dne 16. září 2020, a na druhém místě znějící na to, aby EEA zaplatila žalobkyni zaprvé částky odpovídající odstupnému a příspěvku na zařízení včetně úroků od 22. září 2016, zadruhé částku ve výši 20 000 eur jako náhradu údajné nemajetkové újmy vzniklé z důvodu zpřístupnění osobních údajů žalobkyně třetím osobám a zatřetí částku ve výši 20 000 eur jako náhradu údajné nemajetkové újmy vzniklé z důvodu, že žalobkyni nebyla poskytnuta korespondence s jejím předchozím poradcem jak před, tak po vydání tohoto rozsudku.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  TO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro životní prostředí (EEA).

         (1)  Úř. věst. C 349, 30.8.2021.


title: Věc C-175/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administratīvā apgabaltiesa – Lotyšsko) – „SS“ SIA v. Valsts ieņēmumu dienests („Řízení o předběžné otázce – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů – Nařízení (EU) 2016/679 – Článek 2 – Oblast působnosti – Článek 4 – Pojem ‚zpracování‘ – Článek 5 – Zásady zpracování – Omezení účelů – Minimalizace údajů – Článek 6 – Zákonnost zpracování – Zpracování nezbytné pro splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu, kterým je pověřen správce – Zpracování nezbytné pro splnění právní povinnosti, která se na správce vztahuje – Článek 23 – Omezení – Zpracování údajů pro daňové účely – Žádost o sdělení informací o inzerátech na prodej vozidel zveřejněných na internetu – Přiměřenost“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/5

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administratīvā apgabaltiesa – Lotyšsko) – „SS“ SIA v. Valsts ieņēmumu dienests
      (Věc C-175/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Nařízení (EU) 2016/679 - Článek 2 - Oblast působnosti - Článek 4 - Pojem ‚zpracování‘ - Článek 5 - Zásady zpracování - Omezení účelů - Minimalizace údajů - Článek 6 - Zákonnost zpracování - Zpracování nezbytné pro splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu, kterým je pověřen správce - Zpracování nezbytné pro splnění právní povinnosti, která se na správce vztahuje - Článek 23 - Omezení - Zpracování údajů pro daňové účely - Žádost o sdělení informací o inzerátech na prodej vozidel zveřejněných na internetu - Přiměřenost“)
      (2022/C 165/04)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Administratīvā apgabaltiesa

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně:„SS“ SIA

         Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

         Výrok

                  1)

                  Ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) musí být vykládána v tom smyslu, že požadavkům stanoveným tímto nařízením, zejména požadavkům uvedeným v jeho čl. 5 odst. 1, podléhá shromažďování informací, které zahrnují značné množství osobních údajů, daňovou správou členského státu od hospodářského subjektu.

                  2)

                  Ustanovení nařízení 2016/679 musí být vykládána v tom smyslu, že se daňová správa členského státu nemůže odchýlit od ustanovení čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení, pokud jí takové právo nebylo přiznáno legislativním opatřením ve smyslu čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení.

                  3)

                  Ustanovení nařízení 2016/679 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby daňová správa členského státu uložila poskytovateli internetových inzertních služeb povinnost sdělit jí informace týkající se daňových poplatníků, kteří zveřejnili inzeráty v některé z rubrik jeho internetového portálu, pokud zejména platí, že jsou tyto údaje nezbytné pro konkrétní účely, pro které jsou shromažďovány, a doba, po kterou jsou uvedené údaje shromažďovány, nepřesahuje dobu nezbytně nutnou k dosažení sledovaného cíle obecného zájmu.

         (1)  Úř. věst. C 222, 6.7.2020.


title: Věc C-51/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Pesti Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 25. ledna 2022 – PannonHitel Pénzügyi Zrt. v. Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Pesti Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 25. ledna 2022 – PannonHitel Pénzügyi Zrt. v. Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)
      (Věc C-51/22)
      (2022/C 165/36)
      Jednací jazyk: maďarština

         Předkládající soud

      Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: PannonHitel Pénzügyi Zrt.

         Žalovaná: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 5 odst. 1 písm. a), čl. 8 odst. 1 písm. a) první odrážka a čl. 8. odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1), vykládány v tom smyslu, že cestující může uplatnit své právo na náhradu pořizovací ceny letenky přímo vůči leteckému dopravci, i když si letenku zarezervoval s pomocí třetí osoby, která jedná jako zprostředkovatel, jemuž cestující zaplatil cenu letenky, přičemž zprostředkovatel je tím, kdo zakoupil letenku od leteckého dopravce a zaplatil [leteckému dopravci] cenu letenky, aniž je prokázáno, že zprostředkovatel jednal jako pověřený zástupce leteckého dopravce nebo že se jedná o provozovatele souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy?

         (1)  Úř. věst. 2004., L 46., s. 1.


title: Věc T-71/22: Žaloba podaná dne 27. ledna 2022 – BNP Paribas v. SRB

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/34

      Žaloba podaná dne 27. ledna 2022 – BNP Paribas v. SRB
      (Věc T-71/22)
      (2022/C 165/44)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: BNP Paribas (Paříž, Francie) (zástupkyně: A. Champsaur a A. Delors, advokáti)

         Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  nařídil SRB, aby předložil úplný plán řešení krizových situací schválený podle rozhodnutí o řešení krizových situací (1);

                  —

                  určil, že sporná ustanovení v oblasti politiky MREL nemohou být použita;

                  —

                  zrušil rozhodnutí o řešení krizových situací;

                  —

                  zrušil rozhodnutí MREL (2);

                  —

                  uložil SRB náhradu nákladů řízení a dalších nákladů řízení, které žalobkyni vznikly v souvislosti s tímto řízením.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně pět žalobních důvodů proti rozhodnutí o řešení krizových situací o osm žalobních důvodů proti rozhodnutí MREL.

                  1.

                  První žalobní důvod týkající se rozhodnutí o řešení krizových situací, vychází z nesprávného právního posouzení, které SRB provedl. Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o řešení krizových situací porušuje ustanovení nařízení Komise (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 (3) a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1075 ze dne 23. března 2016 (4), jakož i zásadu proporcionality.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod týkající se rozhodnutí o řešení krizových situací, vychází ze skutečnosti, že se SRB dopustil zjevně nesprávného posouzení a porušil zásadu řádné správy.

                              —

                              Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že SRB přijal jednotnou strategii „rekapitalizace pouze z vnitřních zdrojů“ pro všechny globální systémově významné instituce (G-SVI), přičemž nezohlednil konkrétní případy řešení krizových situací a řádně a nestranně nepřezkoumal všechny skutkové a odůvodněné prvky, které žalobkyně uvedla při svém výběru strategie řešení krizových situací.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod týkající se rozhodnutí o řešení krizových situací, vychází ze skutečnosti, že SRB zaujal stanovisko, které odráží normativní volbu, a tím překročil své pravomoci, které mu přiznává nařízení (EU) č. 806/2014.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod týkající se rozhodnutí o řešení krizových situací, vychází ze skutečnosti, že bylo přijato v rozporu s právem žalobkyně být vyslechnuta a v rozporu s povinnosti SRB uvést odůvodnění, když neodůvodnil svůj výběr strategie řešení krizových situací pro žalobkyni.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod týkající se rozhodnutí o řešení krizových situací, vychází ze skutečnosti, že některá ustanovení nařízení (EU) č. 806/2014, která SRB použil při přijetí tohoto rozhodnutí, porušují základní práva, jakož i SFEU.

                  6.

                  První žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že toto rozhodnutí je založeno na rozhodnutí o řešení krizových situací a je s ním neoddělitelně spojeno a pokud by toto rozhodnutí bylo zrušeno, nebylo by již platné.

                  7.

                  Druhý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že se SRB dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a použití ustanovení nařízení (EU) č. 806/2014.

                              —

                              Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že SRB při svém stanovení MREL nezohlednil situaci, v níž se bankovní skupina ocitne po řešení krizové situace a že při určení nákladů na zachování důvěru trhů nezohlednil požadavek kombinovaných kapitálových rezerv po řešení krizové situace a neprovedl úplné posouzení všech relevantních skutečností pro výpočet MREL a neodůvodnil svůj výpočet MREL.

                  8.

                  Třetí žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že se SRB dopustil zjevně nesprávného posouzení a porušil zásadu řádné správy v rozsahu, v němž SRB neprovedl řádné a nestranné posouzení skupiny BNP Paribas po řešení krizové situace, a zejména nezohlednil vliv řešení krizové situace na velikost a obchodní model skupiny BNP Paribas.

                  9.

                  Čtvrtý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že SRB porušil zásadu legitimního očekávání, když nepoužil několik ustanovení vlastní politiky MREL v souvislosti s úpravami MREL.

                  10.

                  Pátý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že SRB porušil zásadu proporcionality, vlastnické právo a svobodu podnikání tím, že stanovil výši MREL, která je nepřiměřená vzhledem k cílům řešení krizových situací.

                  11.

                  Šestý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že SRB neuvedl důvody, na nichž založil své rozhodnutí, když v rozhodnutí neuvedl všechny skutečnosti nezbytné k tomu, aby žalobkyně pochopila, na jakém základě a podle jaké metodiky byla stanovena MREL a z jakého důvodu se tato metodika odchýlila od obecné metodiky uvedené v politice v oblasti MREL.

                  12.

                  Sedmý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že SRB porušil právo žalobkyně být vyslechnuta tím, že v zásadě odmítl zohlednit některé připomínky.

                  13.

                  Osmý žalobní důvod týkající se rozhodnutí MREL, vychází ze skutečnosti, že politika MREL, na níž je založeno rozhodnutí MREL, porušuje nařízení (EU) č. 806/2014 a představuje zneužití pravomoci ze strany SRB v rozsahu, v němž vyjadřuje normativní volbu v oblasti řešení krizových situací a porušuje pravomoci normotvůrce.

         (1)  Uvedeným rozhodnutím o řešení krizových situací je společné rozhodnutí o skupinovém plánu řešení krize a posouzení způsobilosti k řešení krize pro BNP Paribas a její dceřiné společnosti, na němž se dohodly Jednotný výbor pro řešení krizí, Magyar Nemzeti Bank, Finanstilsynet a Bankowy Fundusz Gwarancyjny dne 4. listopadu 2021, ref. č. RC/JD/2020/52.

         (2)  Rozhodnutím MREL, na které se odkazuje, je: Spojené rozhodnutí, kterým se stanoví minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky (MREL) BNP Paribas a některé její dceřiné společnosti, na němž se dohodly Jednotný výbor pro řešení krizí, Magyar Nemzeti Bank, Finanstilsynet a Bankowy Fundusz Gwarancyjny dne 4. listopadu 2021, ref. č. RC/JD/2020/53.

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (4)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1075 ze dne 23. března 2016, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o regulační technické normy upřesňující obsah ozdravných plánů, plánů řešení krize a skupinových plánů řešení krize, minimální kritéria, která má příslušný orgán posoudit v souvislosti s ozdravnými plány a skupinovými ozdravnými plány, podmínky vnitroskupinové finanční podpory, požadavky na nezávislé odhadce, smluvní uznání pravomoci k odpisu a konverzi, postupy a obsah požadavků na oznamování a oznámení o pozastavení, jakož i běžné fungování kolegií k řešení krize (Úř. věst. L 184, 8.7.2016, s. 1).


title: Věc C-62/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 1. února 2022 – IA v. DER Touristik Deutschland GmbH

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 1. února 2022 – IA v. DER Touristik Deutschland GmbH
      (Věc C-62/22)
      (2022/C 165/37)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Amtsgericht Frankfurt am Main

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: IA

         Žalovaná: DER Touristik Deutschland GmbH

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 18 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládán v tom smyslu, že vedle úpravy mezinárodní příslušnosti obsahuje i pravidlo místní příslušnosti vnitrostátních soudů ve věcech smluv o zájezdu, které musí soud rozhodující ve věci respektovat, pokud jsou spotřebitel jako cestující i jeho smluvní partner jakožto organizátor zájezdu usazeni v témže členském státě, v kterém se však nenachází cíl zájezdu, takže spotřebitel může jakožto doplněk vnitrostátní právní úpravy uplatnit smluvní nároky vůči pořadateli zájezdu u soudu svého bydliště?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.


title: Věc C-226/20 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 – Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL v. Evropská komise, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade („Kasační opravný prostředek – Dumping – Dovoz plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících z Brazílie, Íránu, Ruska, Srbska a Ukrajiny – Zastavení řízení ve vztahu k dovozu ze Srbska – Zjišťování újmy – Souhrnné posouzení účinků dovozu z více než jedné třetí země – Nařízení (EU) 2016/1036 – Článek 3 odst. 4 – Zastavení řízení bez přijetí opatření – Článek 9 odst. 2 – ‚Zanedbatelnost‘ dovozu – Prahová hodnota považovaná za zanedbatelnou – Posuzovací pravomoc Evropské komise“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/6

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 – Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL v. Evropská komise, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade
      (Věc C-226/20 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Dumping - Dovoz plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících z Brazílie, Íránu, Ruska, Srbska a Ukrajiny - Zastavení řízení ve vztahu k dovozu ze Srbska - Zjišťování újmy - Souhrnné posouzení účinků dovozu z více než jedné třetí země - Nařízení (EU) 2016/1036 - Článek 3 odst. 4 - Zastavení řízení bez přijetí opatření - Článek 9 odst. 2 - ‚Zanedbatelnost‘ dovozu - Prahová hodnota považovaná za zanedbatelnou - Posuzovací pravomoc Evropské komise“)
      (2022/C 165/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (zástupci: J. Killick a G. Forwood, avocats)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: původně T. Maxian Rusche a A. Demeneix, poté T. Maxian Rusche a G. Luengo, zmocněnci), HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (zástupce: R. Luff, avocat)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Eurofer, Association européenne de l’Acier, AISBL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a společností HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade.

         (1)  Úř. věst. C 313, 21.09.2020.


title: Věc C-452/20: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – PJ v. Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Směrnice 2014/40/EU – Článek 23 odst. 3 – Rámcová úmluva Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku – Zákaz prodeje tabákových výrobků nezletilým – Systém sankcí – Účinné, přiměřené a odrazující sankce – Povinnost prodejců tabákových výrobků ověřit věk kupujícího při prodeji těchto výrobků – Pokuta – Provozování baru s prodejem tabáku – Pozastavení oprávnění provozovat živnost na dobu patnácti dnů – Zásada proporcionality – Zásada obezřetnosti“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/13

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – PJ v. Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Věc C-452/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Směrnice 2014/40/EU - Článek 23 odst. 3 - Rámcová úmluva Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku - Zákaz prodeje tabákových výrobků nezletilým - Systém sankcí - Účinné, přiměřené a odrazující sankce - Povinnost prodejců tabákových výrobků ověřit věk kupujícího při prodeji těchto výrobků - Pokuta - Provozování baru s prodejem tabáku - Pozastavení oprávnění provozovat živnost na dobu patnácti dnů - Zásada proporcionality - Zásada obezřetnosti“)
      (2022/C 165/14)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: PJ

         Žalovaní: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Výrok

      Zásada proporcionality musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v případě prvního porušení zákazu prodeje tabákových výrobků nezletilým stanoví kromě uložení správní pokuty i pozastavení oprávnění hospodářského subjektu, který porušil tento zákaz prodávat takové výrobky, provozovat živnost na dobu patnácti dnů, pokud taková právní úprava nepřekračuje meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení cíle chránit lidské zdraví, a zejména omezit rozšíření kuřáctví mezi mladými lidmi.

         (1)  Úř. věst. C 423, 7.12.2020


title: Věc C-437/20: Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. ledna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Parma – Itálie) – trestní řízení vedené proti ZI, TQ („Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora – Hazardní hry – Koncese pro výkon činnosti přijímání sázek – Prodloužení již udělených koncesí – Legalizace středisek pro přenos dat, která vykonávají tuto činnost bez koncese a pořádkově-správního povolení – Krátká lhůta – Zjevná nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/22

      Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 10. ledna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Parma – Itálie) – trestní řízení vedené proti ZI, TQ
      (Věc C-437/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Hazardní hry - Koncese pro výkon činnosti přijímání sázek - Prodloužení již udělených koncesí - Legalizace středisek pro přenos dat, která vykonávají tuto činnost bez koncese a pořádkově-správního povolení - Krátká lhůta - Zjevná nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“)
      (2022/C 165/26)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Parma

         Účastnící původního trestního řízení

      ZI, TQ

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Tribunale di Parma (soud v Parmě, Itálie) ze dne 8. listopadu 2019 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Datum doručení: 17.9.2020.


title: Věc T-86/22: Žaloba podaná dne 15. února 2022 – Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ v. EIB

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/36

      Žaloba podaná dne 15. února 2022 – Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ v. EIB
      (Věc T-86/22)
      (2022/C 165/45)
      Jednací jazyk: italština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Associazione „Terra Mia Amici No Tap“ (Melendugno, Itálie) (zástupce: A. Calò, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že Evropská investiční banka úmyslně prohlásila žádost o přezkum podanou sdružením, které je žalobcem, za nepřípustnou a podanou po uplynutí lhůty;

                  —

                  uložil Evropské investiční bance povinnost vydat rozhodnutí o zrušení financování poskytnutého společnosti TAP AG;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod týkající se údajné nepřípustnosti žádosti o přezkum.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že byla porušena Aarhuská úmluva a nařízení (ES) č. 1367/2006 (1) ze dne 6. září 2006 a nařízení (EU) č. 2021/1767 (2), body 1, 6 a 9 preambule prohlášení EIB o environmentálních a sociálních zásadách a normách. Konkrétně EIB měla zrušit poskytnuté financování vzhledem k tomu, že se žádost o přezkum týkala správního aktu ve smyslu práva životního prostředí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod týkající se neplatnosti žádosti o přezkum v důsledku jejího údajného podání po uplynutí lhůty.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že byla porušena Aarhuská úmluva a nařízení (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 a nařízení (EU) č. 2021/1767, body 1, 6 a 9 preambule prohlášení EIB o environmentálních a sociálních zásadách a normách. Konkrétně EIB nezrušila poskytnuté financování a nepřijala nový, samostatný a odlišný akt od aktu, kterým předtím financování poskytla. V každém případě šestitýdenní lhůta pro podání žádosti o přezkum musí být počítána od zprovoznění díla vzhledem k tomu, že podle smlouvy musel příjemce financí vyhovět normám EIB k tomuto datu.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení bodu 36 prohlášení EIB o environmentálních a sociálních zásadách a normách vydaného roku 2009.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že článek 36 výslovně stanoví, že EIB požaduje, aby všechny projekty, které financuje, respektovaly alespoň:

                                          —

                                          použitelné vnitrostátní právní předpisy v oblasti životního prostředí;

                                          —

                                          použitelné právní předpisy Unie v oblasti životního prostředí, zejména směrnici o posuzování vlivů na životní prostředí a směrnice o ochraně přírody, jakož i odvětvové směrnice a „průřezové“ směrnice;

                                          —

                                          zásady a normy relevantních mezinárodních úmluv v oblasti životního prostředí začleněných do unijního práva.
                                          Podle názoru žalobce nebyl v daném případě respektován žádný z uvedených bodů.
                                          Byla totiž prokázána následující porušení:

                                          a.

                                             právní předpisy Unie v oblasti životního prostředí, a zejména:

                                                      a.I

                                                      bod 36 odůvodnění ve spojení s články 4 a 14 nařízení (EU) 347/2013 (neexistence analýzy nákladů a přínosů);

                                                      a.II

                                                      bod 31 odůvodnění nařízení č. 347/2013 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a přílohou IV bodem 1 směrnice 2011/92/EU (externí kumulativní vlivy);

                                                      a.III

                                                      bod 31 odůvodnění nařízení č. 347/2013 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a přílohou IV bodem 1 směrnice 2011/92/EU (interní kumulativní vlivy) – zákaz „fragmentační taktiky“;

                                                      a.IV

                                                      článek 2 odst. 1 směrnice 2011/92/EU, čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice o ochraně přírodních stanovišť;

                                                      a.V

                                                      článek 4 odst. 4 směrnice 2009/147 směrnice o ochraně ptáků;

                                                      a.VI

                                                      bod 30 odůvodnění a článek 9 nařízení 1367/2006 ve spojení s článkem 6 směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (transparentnost a účast);

                                                      a.VII

                                                      bod 28 odůvodnění ve spojení s článkem 7 nařízení (EU) 347/2013 (právní předpis o ochraně přírodních stanovišť);

                                                      a.VIII

                                                      porušení čl. 191 odst. 1 SFEU společně s porušením prohlášení Evropské investiční banky o environmentálních a sociálních zásadách a normách, schváleného správní radou dne 3. února 2009.

                                          b.

                                             italské právní předpisy, a zejména:

                                                      b.I

                                                      legislativní nařízení 42/2004, kterým se provádí Evropská úmluva o krajině, článek 26;

                                                      b.II

                                                      legislativní nařízení 42/2004, kterým se provádí Evropská úmluva o krajině, článek 146;

                                                      b.III

                                                      článek 14b zákona č. 241 ze dne 7. srpna 1990 týkající se mezirezortní konference;

                                                      b.IV

                                                      ustanovení A57 ministerského nařízení 223/14 o slučitelnosti s životním prostředím;

                                                      b.V

                                                      legislativní nařízení 152/06 (neexistence sankcí);

                                                      b.VI

                                                      článek 452c trestního zákoníku (ekologická katastrofa).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013.

                              —

                              V této souvislosti žalobce tvrdí, že nikdy nebyla provedena příslušná analýza nákladů a přínosů.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, 25.9.2006, s. 13).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/1767 ze dne 6. října 2021, kterým se mění nařízení (ES) č. 1367/2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 356, 8.10.2021, s. 1).


title: Věc C-70/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 1. února 2022 – Viagogo AG v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 1. února 2022 – Viagogo AG v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
      (Věc C-70/22)
      (2022/C 165/38)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Viagogo AG

         Odpůrci: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání směrnice 2000/31/ES (1), zejména její články 3, 14 a 15 ve spojení s článkem 56 SFEU takovému použití právní úpravy členského státu týkající se prodeje vstupenek na akce na sekundárním trhu, jejímž účinkem je to, že takovému provozovateli hostingové platformy působící v Evropské unii, jako je navrhovatelka v projednávané věci, zakazuje poskytovat třetím osobám služby inzerce prodeje vstupenek na akce na sekundárním trhu, přičemž vyhrazuje tuto činnost pouze prodejcům, pořadatelům akcí nebo jiným osobám, které jsou na základě rozhodnutí orgánů veřejné moci oprávněny vydávat vstupenky na primárním trhu prostřednictvím certifikovaných systémů?

                  2)

                  Brání dále článek 102 SFEU ve spojení s článkem 106 SFEU použití právní úpravy členského státu týkající se prodeje vstupenek na akce, která vyhrazuje veškeré služby související se sekundárním trhem se vstupenkami (a zejména zprostředkování) pouze prodejcům, pořadatelům akcí nebo jiným osobám oprávněným vydávat vstupenky na primárním trhu prostřednictvím certifikovaných systémů, přičemž tuto činnost zakazuje poskytovatelům služeb informační společnosti, kteří chtějí působit jako poskytovatelé hostingových služeb ve smyslu článků 14 a 15 směrnice 2000/31/ES, zejména pokud, jako je tomu v projednávané věci, má toto vyhrazení za následek to, že umožňuje dominantnímu subjektu na primárním trhu distribuce vstupenek rozšířit jeho dominantní postavení na zprostředkovatelské služby na sekundárním trhu?

                  3)

                  Lze pro účely unijní právní úpravy, a zejména směrnice 2000/31/ES, pojem pasivní poskytovatel hostingu použít pouze v případě, že nedochází k žádné činnosti zahrnující filtrování, výběr, indexování, organizaci, katalogizaci, agregaci, hodnocení, používání, modifikaci, extrakci nebo propagaci obsahu zveřejněného uživateli, které jsou chápány jako znaky, jež jsou ilustrativní a nemusí být přítomny všechny, neboť je třeba je samy o sobě považovat za významné z hlediska podnikatelského řízení služby nebo přijetí techniky hodnocení chování uživatelů za účelem zvýšení jejich loajality, anebo je ponecháno na předkládajícím soudu, aby posoudil význam těchto okolností tak, že i v případě přítomnosti jedné nebo více z nich je možné považovat za převažující neutralitu služby, která zakládá kvalifikaci pasivního poskytovatele hostingové služby?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1).


title: Věc T-87/22: Žaloba podaná dne 17. února 2022 – Hahn Rechtsanwälte v. Komise

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/38

      Žaloba podaná dne 17. února 2022 – Hahn Rechtsanwälte v. Komise
      (Věc T-87/22)
      (2022/C 165/46)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Hahn Rechtsanwälte PartG mbB (Brémy, Německo) (zástupce: K. Künstner, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(202l) 9326 final ze dne 7. prosince 2021;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z neexistence důvodů pro odepření podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1)

                              —

                              Pokud jde o účastníky kartelového řízení AT.40178 – Emise motorových vozidel, Komise neprokázala existenci obchodních zájmů hodných ochrany ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 a neprovedla přezkum konkrétního případu.

                              —

                              Komise se nemůže opírat o ochranu vyšetřování, protože se jedná o ukončené vyšetřování v oblasti kartelů, na jehož základě bylo vydáno pravomocné rozhodnutí a Komise rovněž neprovedla přezkum konkrétního případu.

                              —

                              Komise se opírá o obecnou domněnku odepření přístupu, přestože podmínky stanovené v čl. 4 odst. 2 první nebo třetí odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001 nejsou splněny, což vede k nepřípustnému obrácení vztahu mezi pravidlem a výjimkou z práva na přístup.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001

                              —

                              Komise neprávem nepotvrdila existenci převažujícího veřejného zájmu ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.

                              —

                              Porušení statků veřejného zájmu je v projednávané věci zjevné, protože kartelové dohody se týkaly i odpojovacích zařízení v osobních motorových vozidlech a zvýšené hodnoty emisí oxidů dusíku se negativně projevily na veřejných statcích jako je zdraví, životní prostředí a klima.

                              —

                              Podle závěrů Evropské agentury pro životní prostředí (EEA) zemře jen v Německu ročně přibližně 12 800 lidí na následky znečištění ovzduší způsobeného NO2.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z neexistence konkrétního přezkumu částečného zpřístupnění podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001

                              —

                              Komise neprovedla dostatečný konkrétní přezkum, zda podpůrně neměl být poskytnut částečný přístup podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.

                              —

                              Nedošlo k přezkumu, zda je případně možné, pokud jde o právo žalobkyně na přístup, přijmout méně restriktivní opatření.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43; Zvl. vyd.01/03, s. 331).


title: Věc C-463/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État – Belgie) – Namur-Est Environnement ASBL v. Région wallonne („Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Směrnice 2011/92/EU – Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí – Směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť – Vztah mezi posuzovacím a povolovacím postupem podle článku 2 směrnice 2011/92/EU a vnitrostátním postupem pro udělení výjimky z opatření na ochranu druhů stanovených směrnicí 92/43/EHS – Pojem ‚povolení‘ – Komplexní rozhodovací proces – Povinnost provést posouzení – Věcný rozsah – Procesní fáze, ve které musí být zaručena účast veřejnosti na rozhodovacím procesu“)

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/13

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État – Belgie) – Namur-Est Environnement ASBL v. Région wallonne
      (Věc C-463/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 2011/92/EU - Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Vztah mezi posuzovacím a povolovacím postupem podle článku 2 směrnice 2011/92/EU a vnitrostátním postupem pro udělení výjimky z opatření na ochranu druhů stanovených směrnicí 92/43/EHS - Pojem ‚povolení‘ - Komplexní rozhodovací proces - Povinnost provést posouzení - Věcný rozsah - Procesní fáze, ve které musí být zaručena účast veřejnosti na rozhodovacím procesu“)
      (2022/C 165/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastnice původního řízení

         Žalobce: Namur-Est Environnement ASBL

         Žalovaný: Région wallonne

         Výrok

                  1)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/ES ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí musí být vykládána v tom smyslu, že rozhodnutí přijaté podle čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, které za účelem uskutečnění záměru ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/92 opravňuje oznamovatele odchýlit se od opatření použitelných v oblasti ochrany druhů, spadá do procesu povolování tohoto záměru ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) směrnice, pokud tento záměr nemůže být realizován, aniž jeho oznamovatel získá takové rozhodnutí, a pokud si dále orgán příslušný k povolení uvedeného záměru zachovává možnost přísnějšího posouzení jeho vlivů na životní prostředí, než tomu bylo v uvedeném rozhodnutí.

                  2)

                  Směrnice 2011/92 musí být zejména s ohledem na své články 6 a 8 vykládána v tom smyslu, že přijetí předběžného rozhodnutí povolujícího oznamovateli odchýlit se od opatření použitelných v oblasti ochrany druhů za účelem uskutečnění záměru ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice nemusí nutně předcházet účast veřejnosti, pokud je tato účast účinně zajištěna před přijetím rozhodnutí, které má přijmout orgán příslušný k případnému povolení daného záměru.

         (1)  Úř. věst. C 9, 11.1.2021.


title: Věc C-73/22 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2022 Grupa Azoty S.A., Azomureș SA a Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2021 ve věci T-726/20, Grupa Azoty a další v. Komise

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/29

      Kasační opravný prostředek podaný dne 3. února 2022 Grupa Azoty S.A., Azomureș SA a Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 29. listopadu 2021 ve věci T-726/20, Grupa Azoty a další v. Komise
      (Věc C-73/22 P)
      (2022/C 165/39)
      Jednací jazyk: angličtina.

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Grupa Azoty S.A., Azomureș SA a Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (zástupci: D. Haverbeke, L. Ruessmann a P. Sellar, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  určil, že žaloba navrhovatelek podaná na základě 263 SFEU a znějící na částečné zrušení sdělení Komise ze dne 25. září 2020 nazvaného „Pokyny k některým opatřením státní podpory v souvislosti se systémem obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů po roce 2021“ (1) je přípustná nebo,

                  —

                  podpůrně, zrušil napadené usnesení z důvodu, že Tribunál měl rozhodnutí o přípustnosti odložit až na dobu po meritorním přezkoumání žaloby, a

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé‚

                  —

                  přiznal navrhovatelkám náhradu nákladů probíhajícího řízení a

                  —

                  rozhodl, že o náhradě nákladů řízení před Tribunálem bude rozhodnuto až po úplném přezkumu žaloby.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelky dva důvody.
      První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatečnosti odůvodnění.

                  —

                  Tribunál se dostatečně nevypořádal se svou povinností uvést odůvodnění. Zaprvé, v bodech 34 až 48 a 49 až 51 napadeného usnesení se Tribunál nezabýval navrhovatelkami uplatněnými argumenty a neurčil skutkový stav věci, která mu byla předložena. Zadruhé, nevysvětlil, proč se navrhovatelek mohou bezprostředně dotýkat pouze rozhodnutí, která Komise přijala na základě specifického aktu sekundárního práva. Tímto nedostatkem je stižen bod 38 napadeného usnesení.

            Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že navrhovatelky nebyly bezprostředně dotčeny.

                  —

                  V bodech 26 až 30 napadeného usnesení se Tribunál dovolává ustálené judikatury za účelem připomenutí kritéria bezprostřední dotčenosti. V rámci tohoto kritéria musí Tribunál posoudit obsah, povahu, účel a podstatu napadeného aktu, jakož i skutkový a právní rámec, jehož je součástí. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování požadavku přímé dotčenosti podle článku 263 SFEU, jelikož tak neučinil. Tímto nedostatkem jsou stiženy body 34 až 48 napadeného rozsudku. Tribunál dal vzniknout stavu, v němž navrhovatelky nedisponují žádnými právními prostředky nápravy. Tribunál se tím, že kritérium bezprostřední dotčenosti nerespektoval a řádně neuplatnil, dopustil nesprávného právního posouzení.

            Podpůrně měl Tribunál rozhodnutí o přípustnosti odložit až na dobu po meritorním přezkoumání žaloby.

                  —

                  Článek 130 (3) odst. 7 a 8 jednacího řádu Tribunálu vyžaduje, aby, odůvodňují-li to zvláštní okolnosti, Tribunál rozhodnutí o přípustnosti přijal až spolu s rozhodnutím o věci samé, a následně určil nové lhůty pro pokračování v řízení. Podle ustálené judikatury tyto zvláštní okolnosti nastanou tehdy, je-li takový odklad rozhodnutí potřebný k zajištění řádného výkonu spravedlnosti.

                  —

                  Tribunál měl pro určení, zda navrhovatelky byly sporným aktem bezprostředně dotčeny, posoudit jeho obsah, povahu a kontext. Za tímto účelem je nezbytné zkoumat povahu aktu a to, zda ukládá členským státům samostatné právní povinnosti. Toto zkoumání se překrývá s prvním žalobním důvodem, založeným na nedostatku pravomoci Komise k přijetí přílohy I sporného aktu. Tribunál tím, že rozhodnutí o námitce nepřípustnosti vznesené Komisí neodložil, dokud si nevyslechne argumenty ve věci samé, porušil ustanovení čl. 130 odst. 7 a 8 svého jednacího řádu.

         (1)  Úř. věst. 2020, C 317, s. 5.


title: Věc T-101/22: Žaloba podaná dne 21. února 2022 – OG a další v. Komise

text:
               19.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/39

      Žaloba podaná dne 21. února 2022 – OG a další v. Komise
      (Věc T-101/22)
      (2022/C 165/47)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobci: OG, OH, OI a OJ (zástupce: D. Gómez Fernández, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil článek 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2021/2288 (1) ze dne 21. prosince 2021, kterým se mění příloha nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/953 (2) pokud jde o dobu uznávání certifikátů o očkování vydaných ve formátu digitálního certifikátu EU COVID uvádějícím dokončení základní očkovací řady;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci sedm žalobních důvodů.

                  1.

                  První důvod vychází z porušení pravidel příslušnosti a čl. 290 odst. 1 SFEU.

                              —

                              V tomto ohledu se dovolávají překročení mandátu přenesené pravomoci Evropského parlamentu v článku 12 a čl. 5 odst. 2 nařízení 2021/953 a těch samých článků z důvodu nedodržení základních prvků zmocňujícího aktu a v každém případě vybočení z legislativního rámce definovaného základním legislativním aktem, neboť v případě vědeckých pokroků při zvládání pandemie covidu-19 změny nejsou nezbytné.

                  2.

                  Druhý důvod vychází z porušení pravidel příslušnosti a čl. 290 odst. 1 SFEU.

                              —

                              V tomto ohledu se dovolávají překročení mandátu přenesené pravomoci Evropského parlamentu v článku 13 a čl. 5 odst. 4 nařízení 2021/953 a těch samých článků. Došlo k porušení podstatných procesních náležitostí při uplatnění naléhavého postupu, aniž by pro to existoval specifický případ, nová vědecká data či existovaly naléhavé imperativní důvody, jak je vyžadováno.

                  3.

                  Třetí důvod vychází z porušení základního práva na volný pohyb osob uznaného v článku 21 SFEU, článku 45 Listiny základních práv Evropské unie a článku 2 Protokolu č. 4 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, článku 27 směrnice 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 a zásady proporcionality.

                              —

                              V tomto ohledu uvádí, že zavedená omezení neodpovídají důvodům veřejného zdraví a není prokázána ani jejich účinnost ani nezbytnost.

                  4.

                  Čtvrtý důvod vychází z porušení Listiny základních práv, konkrétně rovnosti před zákonem (článek 20) a zákazu diskriminace (článek 21) a odpovídajících ustanovení Evropské úmluvy o lidských právech (EULP), když bylo bez vědeckého podkladu zavedeno rozdílné zacházení mezi plně očkovanými osobami a osobami, které obdrží posilovací dávku.

                  5.

                  Pátý důvod vychází z porušení věcné příslušnosti.

                              —

                              V tomto ohledu uplatňují porušení zásady svěření a článků 5 a 168 SFEU, protože ani Komise, ani EU nemají pravomoc přijímat opatření o povinném očkování, a to ani nepřímo prostřednictvím pravidla, že posilovací dávka je nutná, nemá-li dojít k automatickému zániku platnosti očkovacího certifikátu po uplynutí 270 dnů od dokončení základního očkování.

                  6.

                  Šestý důvod vychází z porušení Listiny základních práv, konkrétně práva na svobodu (článek 6), respektování soukromého a rodinného života (článek 7), lidskou důstojnost (článek 1) a nedotknutelnost lidské osobnosti (článek 3) a odpovídajících ustanovení EULP, a toho, že bylo nepřímo nařízeno očkování posilující dávkou, aby se předešlo pozbytí platnosti očkovacího certifikátu.

                  7.

                  Sedmý důvod vychází ze zneužití pravomoci.

                              —

                              V tomto ohledu uplatňují porušení článku 18 EULP, neboť nařízením v přenesené pravomoci je sledován jiný, než určený účel. Jde o nepřímé uložení očkování posilovací dávkou, aby se předešlo automatickému pozbytí platnosti očkovacího certifikátu

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2021/2288 ze dne 21. prosince 2021, kterým se mění příloha nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/953, pokud jde o dobu uznávání certifikátů o očkování vydaných ve formátu digitálního certifikátu EU COVID uvádějícím dokončení základní očkovací řady (Úř. věst. L 458, 22.12.2021, s. 459).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/953 ze dne 14. června 2021 o rámci pro vydávání, ověřování a uznávání interoperabilních certifikátů o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 (digitální certifikát EU COVID) za účelem usnadnění volného pohybu během pandemie COVID-19 (Úř. věst. L 211, 15.6.2021, s. 1).