Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 10. září 2003. # Hans McAuley proti Radě Evropské unie. # Posudek. # Věc T-165/01.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 20. března 1991. # Gloria Pérez-Mínguez Casariego proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Přípustnost. # Věc T-1/90.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 27. června 1979. # Advokatrådet comme mandataire pour P. Conradsen A/S proti Ministeriet for skatter og afgifter. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Østre Landsret - Dánsko. # Věc 161/78.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. ledna 1987. # Michael Powell proti Komisi Evropských společenství. # Věc 219/84.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006. # Komise Evropských společenství proti Francouzské republice. # Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Podpory ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly-Clark - Povinnost navrácení - Neprovedení z důvodu použití vnitrostátního postupu - Vnitrostátní procesní autonomie - Meze - ,Vnitrostátní postup umožňující okamžitý a účinný výkon" ve smyslu čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 - Vnitrostátní postup stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným vnitrostátními orgány. # Věc C-232/05.

text:
      Věc C-232/05
      Komise Evropských společenství
      v.
      Francouzská republika
      „Nesplnění povinnosti státem – Státní podpory – Podpory ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly Clark – Povinnost navrácení – Neprovedení z důvodu použití vnitrostátního postupu – Vnitrostátní procesní autonomie – Meze – ,Vnitrostátní postup umožňující okamžitý a účinný výkon‘ ve smyslu čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 – Vnitrostátní postup stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným vnitrostátními orgány“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory
      (Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec ES)
      2.        Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory
      (Nařízení Rady č. 659/1999, bod 13 odůvodnění a čl. 14 odst. 3)
      3.        Právo Společenství – Zásady – Právo na účinnou soudní ochranu
      (Článek 230 ES)
      4.        Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje neslučitelnost podpory se společným trhem a které nařizuje
            její vrácení
      (Článek 88 odst. 2 ES, článek 230 druhý a pátý pododstavec ES a článek 242 ES)
      1.        V rámci žaloby pro nesplnění povinnosti, která směřuje k určení, že členský stát tím, že nepřijal opatření nezbytná k dosažení
         souladu s rozhodnutím Komise týkajícím se státní podpory, je rozhodným datem pro účely použití čl. 88 odst. 2 druhého pododstavce
         ES datum stanovené v rozhodnutí, jehož nevykonání je napadeno, případně datum, které Komise následně určila.

      (viz bod 32)
      2.        Podle čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES, podléhá použití
         vnitrostátních postupů směřujících k navrácení státní podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem,
         podmínce, že tyto umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise, která odráží požadavky zásady efektivity. Stejně tak
         třináctý bod odůvodnění nařízení č. 659/1999 upřesňuje, že v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným
         trhem, musí být obnovena účinná hospodářská soutěž a že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena.

      Použití vnitrostátních postupů tedy nesmí být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžitému
         a účinnému výkonu rozhodnutí Komise. K dosažení tohoto výsledku musejí členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující
         užitečný účinek tohoto rozhodnutí.

      V tomto ohledu vnitrostátní řízení stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným k navrácení
         poskytnuté podpory nemůže být považován za umožňující „okamžitý a účinný“ výkon rozhodnutí nařizujícího navrácení podpory.
         Naopak tím, že poskytuje takový odkladný účinek, může značně pozdržet navrácení podpor.

      (viz body 49–51)
      3.        Odkladný účinek žalob podaných u vnitrostátních soudů proti příkazům k zaplacení vydaným ve vztahu k příjemcům státních podpor,
         jejichž navrácení bylo nařízeno rozhodnutím Komise, nemůže být považován za nezbytný pro zaručení účinné soudní ochrany dotyčných
         s ohledem na právo Společenství.

      Taková ochrana je totiž již plně zaručena prostředky, které poskytuje Smlouva, v projednávaném případě zejména žalobou na
         neplatnost stanovenou článkem 230 ES, kterou mohou uvedení příjemci podat proti rozhodnutí Komise.

      Jelikož je Evropské společenství společenstvím práva, v rámci něhož jeho orgány podléhají přezkumu, zda jsou jejich akty v
         souladu se Smlouvou a s obecnými právními zásadami, zavedla Smlouva ucelený systém procesních prostředků a řízení k zajištění
         přezkumu legality aktů orgánů, jímž pověřila soudy Společenství.

      (viz body 55–58)
      4.        Příjemce podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, který by mohl napadnout rozhodnutí Komise před
         soudem Společenství, ho nemůže zpochybnit před vnitrostátními soudy v rámci žaloby směřující proti opatřením přijatým vnitrostátními
         orgány k výkonu tohoto rozhodnutí. Připuštění toho, že za takových okolností může dotyčný před vnitrostátním soudem bránit
         výkonu rozhodnutí Společenství odvolávajíc se na protiprávnost tohoto rozhodnutí, by totiž znamenalo přiznat mu možnost obejít
         pravomocný charakter, který vůči němu rozhodnutí má po uplynutí lhůty pro podání žaloby stanovené v čl. 230 pátém pododstavci
         ES.

      (viz body 59–60)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
      5. října 2006 (*)

      „Nesplnění povinnosti státem – Státní podpory – Podpory ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly‑Clark – Povinnost navrácení – Neprovedení z důvodu použití vnitrostátního postupu – Vnitrostátní procesní autonomie – Meze – ,Vnitrostátní postup umožňující okamžitý a účinný výkon‘ ve smyslu čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 – Vnitrostátní postup stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným vnitrostátními orgány“
      Ve věci C‑232/05,
      jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě čl. 88 odst. 2 druhého pododstavce ES, podaná dne 26. května
         2005,

      Komise Evropských společenství, zastoupená C. Giolitem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalobkyně,
      proti
      Francouzské republice, zastoupené G. de Berguesem a S. Ramet, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

      žalované,
      SOUDNÍ DVŮR (první senát),
      ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, K. Schiemann, N. Colneric, K. Lenaerts a E. Juhász, soudci,
      generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 18. května 2006,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Svojí žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Francouzská republika tím, že nevykonala
         ve stanovené lhůtě rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000, týkající se státní podpory poskytnuté Francií ve
         prospěch Scott Paper SA/Kimberly‑Clark (Úř. věst. L 12, s. 1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého
         pododstavce ES, stejně jako z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      2        Článek 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88]
         Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), upřesňuje pravidla v oblasti navrácení státních podpor, které
         byly prohlášeny za neslučitelné se společným trhem:

      „Aniž je dotčen příkaz Soudního dvora Evropských společenství podle článku 185 Smlouvy [nyní článku 242 ES], navrácení se
         provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý
         a účinný výkon rozhodnutí Komise. Aniž je dotčeno právo Společenství, učiní za tímto účelem a v případě řízení před vnitrostátními
         soudy dotyčné členské státy všechny nezbytné kroky v rámci jejich právních řádů, včetně dočasných opatření.“

       Vnitrostátní právní úprava
      3        Článek L4 správního řádu stanoví:

      „S výhradou zvláštních právních předpisů nemají žaloby odkladný účinek, není-li soudem nařízeno jinak.“
      4        Článek 6 vládního nařízení č. 92-1369 ze dne 29. prosince 1992, měnícího vládní nařízení č. 62‑1587 ze dne 29. prosince 1962
         o obecných pravidlech veřejného účetnictví, které zavádí ustanovení použitelná na úhradu státních pohledávek uvedených v článku
         80 tohoto vládního nařízení (JORF ze dne 30. prosince 1992, s. 17954), jakožto zvláštní právní předpis stanoví, co se týče
         příkazů k zaplacení vydaných státem nebo vnitrostátními veřejnoprávními institucemi:

      „Příkazy k zaplacení uvedené v článku 85 výše uvedeného vládního nařízení ze dne 29. prosince 1992 mohou být ze strany dlužníků
         předmětem odporu proti výkonu v případě zpochybnění existence pohledávky, její výše nebo její splatnosti, či odporu proti
         stíhání v případě zpochybnění právoplatnosti formálních náležitostí vymáhacího aktu.

      Ostatní příkazy k zaplacení mohou být předmětem odporu proti vymáhacímu řízení.
      Účinkem těchto odporů je přerušení vymáhacího řízení.“
      5        Stejně tak, co se týče příkazů k zaplacení vydaných územními samosprávnými celky nebo místními veřejnoprávními institucemi,
         článek L1617‑5 odst. 1 druhý pododstavec obecného zákoníku územních samosprávných celků, zavedený zákonem č. 96‑314 ze dne
         12. dubna 1996 (JORF ze dne 13. dubna 1996, s. 5707), stanoví, že „podání žaloby k soudu, která má za cíl zpochybnit opodstatněnost
         pohledávky vyměřené a vyúčtované územním samosprávným celkem nebo místní veřejnoprávní institucí, pozdržuje vykonatelnost
         příkazu“.

       Postup před zahájením soudního řízení
       Skutečnosti předcházející rozhodnutí 2002/14
      6        V roce 1969 Scott Paper Company, společnost založená podle amerického práva, nabyla Bouton Brochard, společnost založenou
         podle francouzského práva, a založila jinou společnost, Bouton Brochard Scott SA (dále jen „Bouton Brochard Scott“), která
         převzala činnost Bouton Brochard.

      7        V roce 1986 se Bouton Brochard Scott rozhodla zřídit závod ve Francii a vybrala za tímto účelem pozemek v departementu Loiret,
         v průmyslové zóně La Saussaye v Orléans.

      8        Dne 31. srpna 1987 město Orléans a tento departement udělily Bouton Brochard Scott určité výhody. Jednak jí tyto územněsprávní
         celky prodaly za zvýhodněných podmínek pozemek o 48 hektarech v uvedené průmyslové zóně. Kromě toho se zavázaly stanovit poplatek
         za asanaci rovněž podle zvýhodněné sazby.

      9        V listopadu 1987 byla Bouton Brochard Scott přejmenována na „Scott SA“ (dále jen „Scott“).

      10      V lednu 1996 nabyla akcie této posledně uvedené společnosti Kimberly-Clark Corporation (dále jen „Kimberly‑Clark“).

      11      V lednu 1998 tato společnost oznámila zavření dotčeného závodu, jehož aktiva, to jest pozemek a papírna, nabyla v červnu 1998
         Procter & Gamble.

      12      Dne 12. července 2000 Komise přijala rozhodnutí 2002/14, jehož článek 1 prohlašuje, že státní podpory, v podobě zvýhodněné
         ceny pozemku (12,3 milionů eur v aktualizované hodnotě) a zvýhodněné sazby poplatku za asanaci (částka má být stanovena francouzskými
         orgány) (dále jen „dotčené podpory“), které Francouzská republika poskytla společnosti Scott, jsou neslučitelné se společným
         trhem.

      13      Článek 2 rozhodnutí 2002/14 upřesňuje:

      „1.      Francie přijme veškerá opatření nezbytná k navrácení [dotčených podpor], uveden[ých] v článku 1 a protiprávně poskytnut[ých]
         jejich příjemci, tímto příjemcem.

      2.      K navrácení dojde bezodkladně podle postupů vnitrostátního práva, za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon tohoto
         rozhodnutí. […]“

      14      Podle článku 3 tohoto rozhodnutí:

      „Francie bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedla, aby vyhověla tomuto
         rozhodnutí.“

      15      Dne 31. července 2000 bylo rozhodnutí 2002/14 oznámeno Francouzské republice.

      16      Dne 30. listopadu a 4. prosince 2000 podaly jak Scott, tak departement Loiret proti tomuto rozhodnutí žalobu na neplatnost
         u Soudu prvního stupně Evropských společenství. Účastnice řízení nenavrhovaly odklad vykonatelnosti podle článku 242 ES.

       Kroky učiněné Francouzskou republikou na základě rozhodnutí 2002/14, co se týče podpory ve formě zvýhodněné ceny pozemku
      17      Pokud jde o podpory ve formě zvýhodněné ceny pozemku, rada departementu Loiret vydala dne 15. prosince 2000 příkaz k navrácení
         podpory ve výši 5 054 721 eur. Město Orléans vydalo dne 2. ledna 2001 příkaz k navrácení podpory ve výši 8 002 231 eur.

      18      Nicméně v důsledku věcného pochybení týkajícího se stanovení výše této podpory provedla Komise opravu svého rozhodnutí a v březnu
         2001 tuto opravu zaslala Francouzské republice.

      19      V důsledku toho byly dne 23. března 2001 příkazy k navrácení podpory ze dne 15. prosince 2000 a 2. ledna 2001 zrušeny.

      20      Následně vydala rada departementu Loiret dne 5. října 2001 nový příkaz k navrácení podpory ve výši 4 691 370 eur. Město Orléans
         rovněž vydalo dne 18. října 2001 nový příkaz k navrácení podpory ve výši 7 621 937 eur.

      21      Tyto dva příkazy k navrácení podpory byly předmětem žalob podaných Kimberly‑Clark u Tribunal administratif Orléans dne 29. října
         a 27. listopadu 2001.

      22      Jelikož takové žaloby mají ve francouzském právu automatický odkladný účinek, nedošlo k navrácení dotčených částek.

       Kroky učiněné Francouzskou republikou na základě rozhodnutí 2002/14, co se týče podpory ve formě poplatku za asanaci stanoveného
            podle zvýhodněné sazby
      23      Pokud jde o podpory ve formě poplatku za asanaci stanoveného podle zvýhodněné sazby, město Orléans vydalo v lednu a srpnu
         2001 šest příkazů k navrácení podpory v celkové výši 1 046 903 eur.

      24      Jeden z těchto příkazů ve výši 165 887 eur byl zaplacen společností Procter & Gamble, současným majitelem závodu v Orléans.

      25      Ostatních pět příkazů k navrácení podpory bylo nahrazeno třemi příkazy ze dne 5. prosince 2001 v celkové výši 881 015 eur.

      26      Ty byly předmětem žalob podaných Kimberly-Clark u Tribunal administratif Orléans dne 8. března 2002.

      27      Jelikož takové žaloby mají ve francouzském právu automatický odkladný účinek, nebyly tyto příkazy k navrácení podpory zaplaceny.

       Řízení před Tribunal administratif Orléans
      28      Ve svém dopise ze dne 2. července 2003 francouzská vláda uvedla, že Tribunal administratif Orléans přerušil řízení, aby vyčkal
         na rozhodnutí Soudu prvního stupně Evropských společenství o otázce platnosti rozhodnutí 2002/14. Ve své žalobní odpovědi
         tato vláda nicméně připustila, že toto tvrzení není správné.

       Diskuse probíhající před podáním žaloby v projednávané věci
      29      Dopisy ze dne 8. května, 31. července, 8. října, 13. března, 26. srpna, 23. prosince 2002, 13. února, 16. května, 21. listopadu
         2003, 27. ledna, 9. března a 29. dubna 2004 požádala Komise francouzské orgány, aby ji informovaly o průběhu navrácení dlužných
         částek a aby jí poskytly určité dokumenty a informace o řízeních před Tribunal administratif Orléans. Ve svých dopisech Komise
         zdůraznila význam okamžitého a účinného výkonu, stejně jako svoji možnost předložit věc přímo Soudu podle čl. 88 odst. 2 ES.
         Ve svém posledním dopise ze dne 29. dubna 2004 poskytla francouzské vládě poslední dodatečnou lhůtu 20 dnů.

      30      Vzhledem k tomu, že Komisi odpovědi poskytnuté Francouzskou republikou v jejích dopisech ze dne 13. listopadu 2001, 27. listopadu
         2003, 25. března a 2. července 2003 neuspokojily, rozhodla se podat projednávanou žalobu.

       K žalobě
      31      Komise na podporu své žaloby uplatňuje jediný žalobní důvod vycházející v podstatě z porušení článku 249 čtvrtého pododstavce ES,
         stejně jako z článků 2 a 3 rozhodnutí 2002/14 z důvodu, že Francouzská republika nevykonala toto rozhodnutí ve stanovené lhůtě.

       K relevantnímu datu pro posouzení nesplnění povinnosti
      32      Z ustálené judikatury vyplývá, že rozhodným datem pro účely použití čl. 88 odst. 2 druhého pododstavce ES je datum stanovené
         v rozhodnutí, jehož nevykonání je napadeno, případně datum, které Komise následně určila (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne
         3. července 2001, Komise v. Belgie, C‑378/98, Recueil, s. I‑5107, bod 26; ze dne 2. července 2002, Komise v. Španělsko, C‑499/99,
         Recueil, s. I‑6031, bod 28, a ze dne 1. června 2006, Komise v. Itálie,  C‑207/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 31).

      33      V projednávaném případě ukládají články 2 a 3 rozhodnutí 2002/14 lhůtu dvou měsíců od data jeho oznámení, aby francouzská
         vláda přijala opatření nezbytná pro navrácení dotčených podpor a informovala o tom Komisi. Po dlouhých diskuzích mezi účastnicemi
         řízení Komise ve svém dopise ze dne 29. dubna 2004 určila poslední lhůtu, která měla vypršet 20 dnů po tomto datu.

      34      Za těchto okolností musí být lhůta stanovená v článku 3 rozhodnutí 2002/14 považována za nahrazenou lhůtou vyplývající z dopisu
         ze dne 29. dubna 2004 (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie, bod 35). Tato lhůta byla v důsledku toho
         posunuta na 19. května 2004.

       K žalobnímu důvodu
       Argumentace účastnic řízení
      35      Komise uplatňuje, že více než pět let po přijetí rozhodnutí 2002/14 nevedla opatření přijatá francouzskými orgány k navrácení
         dotčených podpor. Toto rozhodnutí tak v důsledku toho nebylo řádně vykonáno.

      36      Komise uznává, že čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 umožňuje uplatnění postupů stanovených vnitrostátním právem, ale zdůrazňuje,
         že to platí pouze pro postupy umožňující „okamžitý a účinný“ výkon rozhodnutí Komise. Přitom dle jejího názoru vnitrostátní
         postup stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným k navrácení poskytnuté podpory tato kritéria
         nesplňuje.

      37      Francouzská vláda namítá, že francouzské orgány provedly veškeré nezbytné kroky pro výkon rozhodnutí 2002/14.

      38      Podle vnitrostátních postupů zaslaly tyto orgány příjemci podpory několik příkazů k zaplacení, které se po skončení řízení
         před příslušným vnitrostátním soudem staly vykonatelnými.

      39      Článek 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 totiž takové použití vnitrostátních postupů výslovně stanoví, za předpokladu, že umožňují
         okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Přitom pravidla vnitrostátních postupů použitých v projednávaném případě, včetně
         těch, která stanoví odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení, nejsou překážkou k takovému výkonu.

      40      Francouzská vláda zdůrazňuje, že dle jejího názoru „okamžitý a účinný“ výkon rozhodnutí Komise nezbytně neznamená okamžité
         navrácení podpory. Naopak, tento výkon předpokládá, že členský stát okamžitě zahájí vnitrostátní postup, jehož cílem má být navrácení
         poskytnuté podpory.

       Závěry Soudního dvora
      41      Podle čl. 249 čtvrtého pododstavce ES jsou rozhodnutí závazná v celém rozsahu pro ty, jimž jsou určena.

      42      Z judikatury vyplývá, že členský stát, kterému je určeno rozhodnutí zavazující ho k zajištění navrácení protiprávních podpor,
         je podle článku 249 ES povinen přijmout veškerá opatření směřující k zajištění výkonu uvedeného rozhodnutí (viz rozsudky ze
         dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo, C‑209/00, Recueil, s. I‑11695, bod 31, a ze dne 26. června 2003, Komise v. Španělsko,
         C‑404/00, Recueil, s. I‑6695, bod 21). Musí dosáhnout skutečného vrácení dlužných částek (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne
         12. května 2005, Komise v. Řecko, C‑415/03, Sb. rozh. s. I‑3875, bod 44, stejně jako výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie,
         body 36 a 37).

      43      Článek 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 upřesňuje, že k navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou, musí dojít
         „bezodkladně“.

      44      V projednávaném případě zavazuje rozhodnutí 2002/14 Francouzskou republiku k přijetí veškerých opatření nezbytných k navrácení
         dotčených podpor, které již byly jejich příjemci protiprávně poskytnuty, tímto příjemcem. Za tímto účelem jí Komise poskytla
         lhůtu dvou měsíců. Tato lhůta, nahrazená lhůtou vyplývající z dopisu ze dne 29. dubna 2004, tedy byla posunuta na 19. května
         2004.

      45      Je třeba konstatovat, že po skončení posledně uvedené lhůty, tedy téměř čtyři roky po přijetí rozhodnutí 2002/14, nevedly
         kroky uskutečněné francouzskými orgány ke skutečnému navrácení dotčených podpor, s výjimkou zaplacení 165 887 eur z dlužných
         13 350 000 eur.

      46      Jak totiž připouští sama francouzská vláda, z důvodu automatického odkladného účinku spojeného s žalobami podanými proti příkazům
         k zaplacení nemohou tyto zakládat žádné skutečné účinky, co se týče navrácení uvedených podpor, před rozhodnutím příslušného
         vnitrostátního soudu.

      47      V důsledku toho si může příjemce podpory v tomto období ponechat prostředky pocházející z podpor, které byly prohlášeny za
         neslučitelné, a těžit tak z nich vyplývající neoprávněné konkurenční výhody.

      48      Francouzská vláda nicméně uplatňovala, že toto prodlení vzniklo v důsledku uplatnění postupů stanovených francouzským právem,
         které je výslovně povoleno čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999.

      49      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 podléhá použití vnitrostátních postupů podmínce,
         že tyto umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise, která odrážejí požadavky zásady efektivity zakotvené již dříve
         v judikatuře (viz rozsudky ze dne 2. února 1989, Komise v. Německo, 94/87, Recueil, s. 175, bod 12; ze dne 20. března 1997,
         Alcan Deutschland, C‑24/95, Recueil, s. I‑1591, bod 24, a výše uvedený rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo,
         body 32 až 34).

      50      Třináctý bod odůvodnění tohoto nařízení upřesňuje, že v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným
         trhem, musí být obnovena účinná hospodářská soutěž a že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena.
         Použití vnitrostátních postupů tedy nesmí být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžitému
         a účinnému výkonu rozhodnutí Komise. K dosažení tohoto výsledku musejí členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující
         užitečný účinek tohoto rozhodnutí.

      51      Přitom tím, že stanoví odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení vydaným k navrácení poskytnuté podpory, nemůže
         být postup stanovený francouzským právem a uplatněný v projednávaném případě považován za umožňující „okamžitý a účinný“ výkon
         rozhodnutí 2002/14. Naopak, tím, že poskytuje takový odkladný účinek, může značně pozdržet navrácení podpor.

      52      Nerespektováním cílů sledovaných pravidly Společenství v oblasti státních podpor tak tento vnitrostátní postup zabránil okamžitému
         obnovení stavu, který předcházel poskytnutí dotčených podpor, a prodloužil z nich vyplývající neoprávněnou konkurenční výhodu.

      53      Z toho plyne, že v projednávaném případě postup stanovený vnitrostátním právem nesplňuje podmínky stanovené v čl. 14 odst. 3
         nařízení č. 659/1999. Francouzské pravidlo stanovující odkladný účinek žalob podaných proti příkazům k zaplacení tedy nemělo
         být uplatněno.

      54      Za těchto okolností není nezbytné vyslovovat se k tomu, zda v tomto konkrétním případě může vnitrostátní soud nařídit přerušení
         výkonu příkazů k zaplacení na základě podaných žalob neobsahujících námitky proti rozhodnutí Komise.

      55      V tomto kontextu je namístě dodat, že odkladný účinek žalob podaných u vnitrostátních soudů nemůže být považován za nezbytný
         pro zaručení účinné soudní ochrany s ohledem na právo Společenství.

      56      Taková ochrana je totiž již plně zaručena prostředky, které poskytuje Smlouva o ES, v projednávaném případě zejména žalobou
         na neplatnost stanovenou článkem 230 ES.

      57      Je třeba připomenout, že jelikož je Evropské společenství společenstvím práva, v rámci něhož jeho orgány podléhají přezkumu,
         zda jsou jejich akty v souladu se Smlouvou a s obecnými právními zásadami, Smlouva zavedla ucelený systém procesních prostředků
         a řízení k zajištění přezkumu legality aktů orgánů, jímž pověřila soudy Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 25.
         července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, body 38 a 40).

      58      Z judikatury vyplývá, že příjemce podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou, je oprávněn podat žalobu na neplatnost
         podle čl. 230 druhého pododstavce ES, i když je rozhodnutí určeno členskému státu (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 17.
         září 1980, Philip Morris v. Komise, 730/79, Recueil, s. 2671, a ze dne 9. března 1994, TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92,
         Recueil, s. I‑833, bod 14).

      59      Naopak, příjemce podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou, který by mohl napadnout rozhodnutí Komise, ho nemůže zpochybnit
         před vnitrostátními soudy v rámci žaloby směřující proti opatřením přijatým vnitrostátními orgány k výkonu rozhodnutí. Připuštění
         toho, že za takových okolností může dotyčná osoba před vnitrostátním soudem bránit výkonu rozhodnutí Společenství odvolávajíc
         se na protiprávnost tohoto rozhodnutí, by totiž znamenalo přiznat mu možnost obejít pravomocný charakter, který vůči němu
         rozhodnutí má po uplynutí lhůty pro podání žaloby stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES (viz v tomto smyslu výše uvedený
         rozsudek TWD Textilwerke Deggendorf, body 17 a 18, stejně jako rozsudek ze dne 15. února 2001, Nachi Europe, C‑239/99, Recueil,
         s. I‑1197, bod 37).

      60      Z toho plyne, že je vyloučeno, aby bylo před vnitrostátním soudem zpochybněno rozhodnutí Komise týkající se navrácení dlužných
         částek. Tato otázka je vyhrazena Soudu prvního stupně Evropských společenství, který o ní rozhodne v rámci žaloby na neplatnost,
         která u něho bude podána. Přitom z článku 242 ES vyplývá, že pokud neexistuje rozhodnutí Soudu prvního stupně, které by stanovilo
         opak, nemá taková žaloba odkladný účinek.

      61      S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškerá opatření
         nezbytná k navrácení podpor uvedených v rozhodnutí 2002/14 jejich příjemcem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají
         z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, stejně jako z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.

       K nákladům řízení
      62      Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
         účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Francouzská
         republika neměla ve věci úspěch, je třeba posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
      1)      Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškerá opatření nezbytná k navrácení podpor uvedených v rozhodnutí
            Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000, týkajícím se státní podpory poskytnuté Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly‑Clark,
            jejich příjemcem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, stejně jako z článků 2 a 3
            tohoto rozhodnutí.
      2)      Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: francouzština.