title: Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. června 2018 ve věci E-13/17 – Kontrolní úřad ESVO v. Island (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) 2015/514)

text:
               15.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 414/8

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
      ze dne 14. června 2018
      ve věci E-13/17
      Kontrolní úřad ESVO v. Island

         (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení – nařízení (EU) 2015/514)

      (2018/C 414/10)
      Ve věci E-13/17, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbe přílohy IX uvedené dohody (nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/514 ze dne 18. prosince 2014 o informacích, které mají podávat příslušné orgány Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy v souladu s čl. 67 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, Soudní dvůr ve složení Páll Hreinsson, předseda, Per Christiansen a Bernd Hammermann (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 14. června 2018 rozsudek, jehož výrok zní:
      Soudní dvůr tímto:

                  1.

                  prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, neboť do svého vnitrostátního právního řádu nezačlenil akt uvedený v bodě 31bbe přílohy IX uvedené dohody (nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/514 ze dne 18. prosince 2014 o informacích, které mají podávat příslušné orgány Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy v souladu s čl. 67 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě.

                  2.

                  Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


title: Věc C-601/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2018 Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. července 2018 ve věci T-475/14, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise

text:
               26.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 427/25

      Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2018 Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. července 2018 ve věci T-475/14, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise
      (Věc C-601/18 P)
      (2018/C 427/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (zástupci: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati, avvocati)

         Další účastnice řízení: Evropská komise, The Goldman Sachs Group, Inc., Pirelli & C. SpA

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  vyhověl návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

            Podpůrně navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  vrátil věc Tribunálu,

                  —

                  rozhodl, že o nákladech řízení prvním stupni a odvolacího řízení se rozhodne později.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že článek 20 nařízení č. 1/2003 (1) nebrání Komisi udělat si klony celých pevných disků jejích zaměstnanců, aniž přezkoumala jejich obsah, a pokračovat v jejich prozkoumávání v prostorách Komise v Bruselu. Správný výklad tohoto ustanovení je takový, že inspekce se mohou provádět pouze v prostorách podniku a Komise si může pořizovat kopie pouze těch záznamů, jejichž relevanci prozkoumala. Vzhledem k tomu, že jde o zásah do základních práv společností a jejich zaměstnanců, postup jako je klonování celých pevných disků by neměl být degradován na vysvětlivky, které poskytují Komisi neomezenou diskreční pravomoc, ale měl by se řídit právními předpisy v souladu se zásadou zákonnosti.

                  2.

                  Tribunál se dopustil porušení zásady osobní odpovědnosti, právní jistoty a zásady rovného zacházení, a navíc porušení své povinnosti odůvodnění tím, že nerozhodl, že přičtení odpovědnosti podniku Prysmian Cavi e Sistemi na základě ekonomické kontinuity představuje výjimku z pravidla, podle kterého odpovědnost nese právnická osoba řídící podnik v momentě porušení. Tato výjimka se musí – stejně jako všechny výjimky – uplatňovat úzce a může být odůvodněna pouze tehdy, když je ohrožena účinnost pravidel hospodářské soutěže. Tribunál se kromě toho dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že v tomto případě nedošlo k diskriminaci na základě toho, že nemůže existovat rovnost v protiprávnosti, jelikož rozhodování o přiznání odpovědnosti na základě hospodářské kontinuity ve skutečnosti přísluší Komisi.

                  3.

                  Tribunál se nezabýval hlavním tvrzením předloženým žalující společností v řízení v prvním stupni, a sice že zásadu „domácího území“ nelze – i kdyby existovala – quod non – racionálně uplatňovat ve všech různorodých případech uvedených v rozhodnutí, a neprokázal právně dostačujícím způsobem jediné a pokračující protiprávní jednání.

                  4.

                  Tribunál jednal ultra petita a porušil právo navrhovatelek na obhajobu podle článku 48 Listiny základních práv Evropské unie a článku 6 EÚLP při zkoumání sedmého žalobního důvodu, který navrhovatelky uplatnily v řízení v prvním stupni, pokud jde o datum počátku kartelové dohody. Tribunál zjevně nesprávně pochopil důkazy, které mu byly předloženy, a při jejich přezkumu uplatnil nesprávné právní kritérium. Takové zjevné zkreslení důkazů vedlo k vyvození chybných závěrů a k nesprávnému právnímu závěru, že Komise mohla stanovit datum počátku protiprávního jednání, ovlivňujícího obchod mezi členskými státy podle článku 101 SFEU, na 18. únor 1999.

                  5.

                  Tribunál porušil zásadu rovného zacházení, když potvrdil posouzení Komise, že rozdělování si projektů mezi evropskými výrobci v souvislosti s „pouze evropskou – (R)“ konfigurací odůvodňovalo zvýšení koeficientu závažnosti o 2 % (a tedy „vstupní poplatek“) pro evropské výrobce, zatímco žádné takové zvýšení bylo uplatněno na asijské výrobce. Není akceptovatelné, že na jedné straně se v rozhodnutí Komise dospělo ke konstatování jediného a pokračujícího protiprávního jednání na základě pravidla domovského území sestávajícího ze vzájemně závislých konfigurací, a zároveň se akceptovalo, že aktivní účast v jedné nebo ve druhé konfiguraci odůvodňuje různý stupeň závažnosti pro účastníky. I kdyby nebyli výrobci z Asie aktivně zapojeni do údajného evropského rozdělení, přispěli k tomuto rozdělení ve srovnatelné míře jako evropští výrobci.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1, Zvl. vyd. 08/002 s. 205).


title: Věc C-437/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polsko) dne 3. července 2018 – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

text:
               26.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 427/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polsko) dne 3. července 2018 – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu
      (Věc C-437/18)
      (2018/C 427/06)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Okręgowy w Gliwicach

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach

         Žalovaný: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

         Předběžná otázka

      Musí být pojem „pobyt“ vykládán v souladu s čl. 1 písm. j) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1) a článku 11 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (2), nebo znamená pojem „pobyt“ také dočasné bydliště ve smyslu čl. 1 písm. k) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 2004, 166, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2009, L 284, s. 1).


title: Věc T-554/18: Žaloba podaná dne 19. září 2018 – Hernández Hernández v. Rada

text:
               26.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 427/89

      Žaloba podaná dne 19. září 2018 – Hernández Hernández v. Rada
      (Věc T-554/18)
      (2018/C 427/117)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Socorro Elizabeth Hernández Hernández (Caracas, Venezuela) (zástupci: F. Di Gianni a L. Giuliano, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/901 ze dne 25. června 2018, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2017/2074 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (1) a prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/899 ze dne 25. června 2018, kterým se provádí nařízení (EU) 2017/2063 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (2), v rozsahu, v němž se jejich ustanovení týkají žalobkyně; a

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené akty jsou stiženy zjevně nesprávným posouzením a nedostatkem přesných a shodujících se důkazů.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení stran funkcí a úloh žalobkyně a na podporu svých tvrzení neuvedla soubor přesných a shodujících se důkazů. Žalobkyně dále tvrdí, že Rada důkazy řádně neposoudila, nebo že toto posouzení bylo přinejmenším zjevně nesprávné.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že omezující opatření uložená napadenými akty zakládají neodůvodněné a nepřiměřené omezení základního práva žalobkyně na vlastnictví

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/901 ze dne 25. června 2018, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2017/2074 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. 2018, L 160I, s. 12).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/899 ze dne 25. června 2018, kterým se provádí nařízení (EU) 2017/2063 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci ve Venezuele (Úř. věst. 2018, L 160I, s. 5).


title: Věc C-469/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie (Belgie) dne 19. července 2018 – IN v. Belgische Staat

text:
               26.11.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 427/4

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie (Belgie) dne 19. července 2018 – IN v. Belgische Staat
      (Věc C-469/18)
      (2018/C 427/07)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hof van Cassatie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: IN

         Odpůrce: Belgische Staat

         Předběžná otázka

      Je třeba vykládat článek 47 Listiny základních práv Evropské unie v tom smyslu, že v souvislosti s daní z přidané hodnoty za všech okolností brání použití důkazních prostředků, které byly získány porušením práva na respektování soukromého života zaručeného v článku 7 Listiny, nebo připouští vnitrostátní právní úpravu, podle které soud, který musí rozhodnout, zda lze použít takový důkaz jako základ pro výměr DPH, musí provést zvážení, jak je popsáno v bodu 4 předkládacího rozhodnutí?


title: Věc T-699/18: Žaloba podaná dne 26. listopadu 2018 – Apera Capital Master v. EUIPO – Altera Capital (APERA CAPITAL)

text:
               4.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/76

      Žaloba podaná dne 26. listopadu 2018 – Apera Capital Master v. EUIPO – Altera Capital (APERA CAPITAL)
      (Věc T-699/18)
      (2019/C 44/101)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Apera Capital Master Ltd. (St Peter Port, Guernsey) (zástupci: C. Schröder a A. von Alten, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Altera Capital (Lucemburk, Lucembursko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatel sporné ochranné známky: žalobkyně v řízení před Tribunálem

         Sporná ochranná známka: přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „APERA CAPITAL“ – přihláška č. 15 640 436

         Řízení před EUIPO: námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. září 2018 ve věci R 1091/2018-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí,

                  —

                  vrátil věc EUIPO k novému projednání,

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 104 odst. 1 nařízení 2017/1001,

                  —

                  porušení práva žalobkyně na řádnou správu a spravedlivý proces.


title: Věc T-712/18: Žaloba podaná dne 3. prosince 2018 – Umweltinstitut München v. Komise

text:
               4.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/77

      Žaloba podaná dne 3. prosince 2018 – Umweltinstitut München v. Komise
      (Věc T-712/18)
      (2019/C 44/103)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Umweltinstitut München – Verein zur Erforschung und Verminderung der Umweltbelastung eV (Mnichov, Německo) (zástupkyně: M. John, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil zamítavé rozhodnutí žalované ze dne 2. října 2018 (C(2018) 6539 final).

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Tato žaloba navrhuje, aby bylo zrušeno zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 2. října 2018, kterým byl žalobci s konečnou platností odmítnut přístup k dokumentům, které souvisí s prvním zasedáním smíšeného výboru CETA, které se konalo dne 26. a 27. března 2018.
      Žaloba se opírá o následující žalobní důvod:
      Porušení čl. 15 odst. 3 SFEU ve spojení s článkem 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (1), protože žalovaná nebyla oprávněna (částečně) odmítnout podle článku 4 nařízení č. 1049/2001 přístup k požadovaným dokumentům.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).


title: Věc C-756/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francie) dne 3. prosince 2018 – LC, MD v. easyJet Airline Co. Ltd

text:
               11.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francie) dne 3. prosince 2018 – LC, MD v. easyJet Airline Co. Ltd
      (Věc C-756/18)
      (2019/C 54/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: LC, MD

         Žalovaná: easyJet Airline Co. Ltd

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) (dále jen „nařízení č. 261/2004“), vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby se cestující mohli dovolávat ustanovení nařízení, musí prokázat, že se přihlásili k přepravě?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi, brání čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 261/2004 systému vyvratitelné domněnky, podle níž je podmínka týkající se toho, že se cestující přihlásil k přepravě, považována za splněnou, pokud má cestující rezervaci přijatou a evidovanou provozujícím leteckým dopravcem ve smyslu čl. 2 písm. g)?

         (1)  Úř. věst. L 46, s. 1.


title: Věc C-762/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad Haskovo (Bulharsko) dne 4. prosince 2018 – QH v. Varhoven kasacionen sad Bulharské republiky

text:
               11.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 54/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad Haskovo (Bulharsko) dne 4. prosince 2018 – QH v. Varhoven kasacionen sad Bulharské republiky
      (Věc C-762/18)
      (2019/C 54/16)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Rajonen sad Haskovo

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: QH

         Odpůrce: Varhoven kasacionen sad Bulharské republiky

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES (1) ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě a/nebo judikatuře, podle nichž zaměstnanci, s nímž byl protiprávně rozvázán pracovní poměr a následně bylo soudem nařízeno jeho opětovné přijetí do práce, nevzniká žádný nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok za dobu od rozvázání pracovního poměru do okamžiku opětovného nastoupení do práce?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: má být ustanovení čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/88 vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení brání vnitrostátní právní úpravě a/nebo judikatuře, podle nichž tomuto zaměstnanci nevzniká v případě opětovného ukončení pracovního poměru žádný nárok na finanční náhradu za nevyčerpanou dobu placené dovolené za kalendářní rok od okamžiku předchozího rozvázání pracovního poměru do okamžiku opětovného nastoupení do práce?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381.


title: Spojené věci C-138/17 P a C-146/17 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Evropská komise (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA v. Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie, Evropská komise (C-146/17) „Kasační opravný prostředek – Žaloba na náhradu škody – Článek 340 druhý pododstavec SFEU – Nepřiměřená délka řízení ve dvou věcech projednávaných před Tribunálem Evropské unie – Náhrada újmy údajně vzniklé navrhovatelkám – Majetková újma – Náklady na bankovní záruku – Příčinná souvislost – Úroky z prodlení – Nemajetková újma“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/2

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Evropská komise (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA v. Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie, Evropská komise (C-146/17)
      (Spojené věci C-138/17 P a C-146/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Článek 340 druhý pododstavec SFEU - Nepřiměřená délka řízení ve dvou věcech projednávaných před Tribunálem Evropské unie - Náhrada újmy údajně vzniklé navrhovatelkám - Majetková újma - Náklady na bankovní záruku - Příčinná souvislost - Úroky z prodlení - Nemajetková újma“)
      (2019/C 65/02)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         (Věc C-138/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: J. Inghelram a Á.M. Almendros Manzano, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Gascogne Sack Deutschland GmbH, dříve Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA (zástupci: F. Puel a E. Durand, advokáti), Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes, S. Noë a F. Erlbacher, zmocněnci)

         (Věc C-146/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA (zástupci: F. Puel a E. Durand, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: J. Inghelram a Á.M. Almendros Manzano, zmocněnci), Evropská komise

         Výrok

                  1)

                  Bod 1 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 10. ledna 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Evropská unie (T-577/14, EU:T:2017:1), se zrušuje.

                  2)

                  Kasační opravný prostředek podaný ve věci C-146/17 P společností Gascogne Sack Deutschland GmbH a společností Gascogne SA se zamítá.

                  3)

                  Žaloba na náhradu škody podaná společností Gascogne Sack Deutschland GmbH a společností Gascogne SA znějící na náhradu ve výši 187 571 eur z titulu údajné majetkové újmy spočívající v placení nákladů na bankovní záruku nad rámec doby považované za přiměřenou pro soudní rozhodování věcech, v nichž byly vydány rozsudky ze dne 16. listopadu 2011, Groupe Gascogne v. Komise (T 72/06, nezveřejněný, EU:T:2011:671), a ze dne 16. listopadu 2011, Sachsa Verpackung v. Komise (T-79/06, nezveřejněný, EU:T:2011:674), se zamítá.

                  4)

                  Společnosti Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou unií zastoupenou Soudním dvorem Evropské unie v řízení o těchto kasačních opravných prostředcích a ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v prvním stupni.

                  5)

                  Evropská unie zastoupená Soudním dvorem Evropské unie ponese vlastní náklady, které vynaložila v řízení v prvním stupni.

                  6)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku ve věci C-138/17 P.

         (1)  Úř. věst. C 151, 15.5.2017.


title: Věc C-150/17 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Kendrion NV, Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Žaloba na náhradu škody – Článek 340 druhý pododstavec SFEU – Nepřiměřená délka řízení ve věci projednávané před Tribunálem Evropské unie – Náhrada škody údajně vzniklé navrhovatelce – Majetková újma – Náklady na bankovní záruku – Příčinná souvislost – Úroky z prodlení – Nemajetková újma“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/3

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Kendrion NV, Evropská komise
      (Věc C-150/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Článek 340 druhý pododstavec SFEU - Nepřiměřená délka řízení ve věci projednávané před Tribunálem Evropské unie - Náhrada škody údajně vzniklé navrhovatelce - Majetková újma - Náklady na bankovní záruku - Příčinná souvislost - Úroky z prodlení - Nemajetková újma“)
      (2019/C 65/03)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: J. Inghelram a E. Beysen, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Kendrion NV (zástupci: Y. de Vries, T. Ottervanger a E. Besselink, advocaten), Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes, S. Noë a F. Erlbacher, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Bod 1 výroku rozsudku Tribunálu ze dne 1. února 2017, Kendrion v. Evropská unie (T-479/14, EU:T:2017:48), se zrušuje.

                  2)

                  Vedlejší kasační opravný prostředek podaný společností Kendrion NV se zamítá.

                  3)

                  Žaloba na náhradu škody podaná společností Kendrion NV znějící na náhradu majetkové újmy způsobené placením nákladů na bankovní záruku po překročení přiměřené lhůty soudního rozhodování ve věci, v nichž byl vydán rozsudek ze dne 16. listopadu 2011, Kendrion v. Komise (T-54/06, nezveřejněný, EU:T:2011:667), se zamítá.

                  4)

                  Společnost Kendrion NV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou unií zastoupenou Soudním dvorem Evropské unie v řízení o tomto kasačním opravném prostředku a ponese vlastní náklady řízení vynaložené v prvním stupni.

                  5)

                  Evropská unie zastoupená Soudním dvorem Evropské unie ponese vlastní náklady, které vynaložila v řízení v prvním stupni.

                  6)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v prvním stupni i v řízení o tomto kasačním opravném prostředku.

         (1)  Úř. věst. C 161, 22. 5. 2017.


title: Spojené věci C-174/17 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Evropská komise (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA v. Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie, Evropská komise (C-222/17 P) „Kasační opravný prostředek – Žaloba na náhradu škody – Článek 340 druhý pododstavec SFEU – Nepřiměřená délka řízení ve dvou věcech projednávaných před Tribunálem Evropské unie – Náhrady škody údajně vzniklé navrhovatelkám – Majetková újma – Náklady na bankovní záruku – Příčinná souvislost – Úroky z prodlení“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/4

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 – Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie v. Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Evropská komise (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA v. Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie, Evropská komise (C-222/17 P)
      (Spojené věci C-174/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Článek 340 druhý pododstavec SFEU - Nepřiměřená délka řízení ve dvou věcech projednávaných před Tribunálem Evropské unie - Náhrady škody údajně vzniklé navrhovatelkám - Majetková újma - Náklady na bankovní záruku - Příčinná souvislost - Úroky z prodlení“)
      (2019/C 65/04)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         (Věc C-174/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: původně J. Inghelram, Á. M. Almendros Manzano a P. Giusta, zmocněnci, poté J. Inghelram, Á. M. Almendros Manzano, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (zástupci: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt a S. Moya Izquierdo, abogados), Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes, S. Noë, F. Erlbacher a F. Castilla Contreras zmocněnci)

         (Věc C-222/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (zástupci: S. Moya Izquierdo a M. Troncoso Ferrer, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská unie, zastoupená Soudním dvorem Evropské unie (zástupci: původně J. Inghelram, Á. M. Almendros Manzano a P. Giusta, zmocněnci, poté J. Inghelram, Á. M. Almendros Manzano, zmocněnci), Evropská komise

         Výrok

                  1)

                  Bod 1 výroku rozsudku Tribunálu ze dne 17. února 2017, ASPLA a Armando Álvarez v. Evropská unie (T-40/15, EU:T:2017:105), se zrušuje.

                  2)

                  Kasační opravný prostředek podaný ve věci C-222/17 P společností Plásticos Españoles SA (ASPLA) a společností Armando Álvarez SA se zamítá.

                  3)

                  Žaloba na náhradu škody podaná společnostmi Plásticos Españoles SA (ASPLA) a Armando Álvarez SA znějící na náhradu ve výši 3 495 038,66 eura z titulu majetkové újmy způsobené nepřiměřenou délkou soudního řízení ve věcech, v nichž byly vydány rozsudky ze dne 16. listopadu 2011, ASPLA v. Komise (T-76/06, nezveřejněný, EU:T:2011:672), a ze dne 16. listopadu 2011, Álvarez v. Komise (T-78/06, nezveřejněný, EU:T:2011:673), se zamítá.

                  4)

                  Společnosti Plásticos Españoles SA (ASPLA) a Armando Álvarez SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou unií zastoupenou Soudním dvorem Evropské unie v řízení o těchto kasačních opravných prostředcích a ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v prvním stupni.

                  5)

                  Evropská unie zastoupená Soudním dvorem Evropské unie ponese vlastní náklady, které vynaložila v řízení v prvním stupni.

                  6)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku ve věci C-174/17 P.

         (1)  Úř. věst. C 161, 22.5.2017

         Úř. věst. C 213,3.7.2017.


title: Věc C-216/17: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl v. Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST) „Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2004/18/ES – Článek 1 odst. 5 – Článek 32 odst. 2 – Zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby – Rámcové dohody – Ustanovení o rozšíření rámcové dohody na další veřejné zadavatele – Zásady transparentnosti a rovného zacházení s hospodářskými subjekty – Neexistence určení objemu následujících veřejných zakázek či určení odkazem na běžné potřeby veřejných zadavatelů, kteří nepodepsali rámcovou dohodu – Zákaz“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/5

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl v. Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)
      (Věc C-216/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2004/18/ES - Článek 1 odst. 5 - Článek 32 odst. 2 - Zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby - Rámcové dohody - Ustanovení o rozšíření rámcové dohody na další veřejné zadavatele - Zásady transparentnosti a rovného zacházení s hospodářskými subjekty - Neexistence určení objemu následujících veřejných zakázek či určení odkazem na běžné potřeby veřejných zadavatelů, kteří nepodepsali rámcovou dohodu - Zákaz“)
      (2019/C 65/05)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl

         Žalované: Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)

         Za přítomnosti: Markas Srl, ATI – Zanetti Arturo & C. Srl e in proprio, Regione Lombardia

         Výrok

      Článek 1 odst. 5 a čl. 32 odst. 2 čtvrtý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, je třeba vykládat v tom smyslu, že:

                  —

                  veřejný zadavatel může jednat na vlastní účet a na účet jiných jasně označených veřejných zadavatelů, kteří nejsou přímou stranou rámcové dohody, jsou-li splněny požadavky týkající se zveřejnění a právní jistoty, a tudíž transparentnosti, a

                  —

                  nemají-li být porušeny zásady transparentnosti a rovného zacházení s hospodářskými subjekty, jež mají zájem na uzavření uvedené rámcové dohody, je vyloučeno, aby veřejní zadavatelé, kteří tuto rámcovou dohodu nepodepsali, neurčili množství služeb, jež bude moci být požadováno v okamžiku, kdy uzavřou následné zakázky v rámci plnění uvedené rámcové dohody, nebo aby toto množství určili odkazem na své běžné potřeby.

         (1)  Úř. věst. C 277, 21.8.2017.


title: Věc C-219/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest) v. Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) „Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Nabytí kvalifikované účasti v úvěrové instituci – Postup upravený směrnicí 2013/36/EU, jakož i nařízeními (EU) č. 1024/2013 a č. 468/2014 – Složené správní řízení – Výlučná rozhodovací pravomoc Evropské centrální banky (ECB) – Žaloba podaná proti přípravným aktům přijatým vnitrostátním příslušným orgánem – Tvrzení o porušení překážky věci rozsouzené založené vnitrostátním rozhodnutím“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest) v. Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)
      (Věc C-219/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Nabytí kvalifikované účasti v úvěrové instituci - Postup upravený směrnicí 2013/36/EU, jakož i nařízeními (EU) č. 1024/2013 a č. 468/2014 - Složené správní řízení - Výlučná rozhodovací pravomoc Evropské centrální banky (ECB) - Žaloba podaná proti přípravným aktům přijatým vnitrostátním příslušným orgánem - Tvrzení o porušení překážky věci rozsouzené založené vnitrostátním rozhodnutím“)
      (2019/C 65/06)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Consiglio di Stato

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)

         Žalovaní: Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

         Za přítomnosti: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Banca Mediolanum SpA, Holding Italiana Quarta SpA, Fin. Prog. Italia di E. Doris & C. s.a.p.a., Sirefid SpA, Ennio Doris

         Výrok

      Článek 263 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soudy vykonávaly přezkum legality aktů o zahájení řízení, přípravných aktů nebo nezávazného návrhu, jež přijaly vnitrostátní příslušné orgány v rámci postupu upraveného v článcích 22 a 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES, v čl. 4 odst. 1 písm. c) a článku 15 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi, jakož i v článcích 85 až 87 nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu). V tomto ohledu je irelevantní, že k vnitrostátnímu soudu byla podána zvláštní žaloba na neplatnost pro tvrzené porušení překážky věci rozsouzené založené rozhodnutím vnitrostátního soudu.

         (1)  Úř. věst. C 283, 28.8.2017.


title: Věc C-367/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht – Německo) – S v. EA, EB, EC „Řízení o předběžné otázce – Zemědělství – Nařízení (ES) č. 510/2006 – Článek 4 odst. 2 písm. e) – Nařízení (EU) č. 1151/2012 – Článek 7 odst. 1 písm. e) – Ochrana zeměpisných označení a označení původu – Žádost o změnu specifikace – Šunka pocházející z regionu Schwarzwald (Černý les), Německo (‚Schwarzwälder Schinken‘) – Ustanovení o balení v regionu produkce – Použitelnost nařízení (ES) č. 510/2006 nebo nařízení (EE) č. 1151/2012“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/7

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht – Německo) – S v. EA, EB, EC
      (Věc C-367/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 510/2006 - Článek 4 odst. 2 písm. e) - Nařízení (EU) č. 1151/2012 - Článek 7 odst. 1 písm. e) - Ochrana zeměpisných označení a označení původu - Žádost o změnu specifikace - Šunka pocházející z regionu Schwarzwald (Černý les), Německo (‚Schwarzwälder Schinken‘) - Ustanovení o balení v regionu produkce - Použitelnost nařízení (ES) č. 510/2006 nebo nařízení (EE) č. 1151/2012“)
      (2019/C 65/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundespatentgericht

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: S

         Žalované: EA, EB, EC

         Výrok

      Článek 4 odst. 2 písm. e) nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin ve spojení s článkem 8 nařízení Komise (ES) č. 1898/2006 ze dne 14. prosince 2006, které stanoví podrobná pravidla pro uplatnění nařízení č. 510/2006 a čl. 7 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin, musí být vykládány v tom smyslu, že požadavek týkající se balení produktu, na který se vztahuje chráněné zeměpisné označení, v zeměpisné oblasti jeho produkce je v souladu s uvedeným čl. 4 odst. 2 písm. e) odůvodněný, pokud je nezbytným a přiměřeným nástrojem pro zachování jakosti produktu, zaručení jeho původu a zajištění kontroly specifikace chráněného zeměpisného označení. Je věcí vnitrostátního soudu, aby posoudil, zda tento požadavek je řádně odůvodněn jedním z výše uvedených cílů u chráněného zeměpisného označení „Schwarzwälder Schinken“.

         (1)  Úř. věst. C 293, 4.9.2017.


title: Věc C-374/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) Finanzamt B v. A-Brauerei „Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Článek 107 odst. 1 SFEU – Daň z nabytí nemovitých věcí – Osvobození od daně – Převody vlastnického práva k nemovitým věcem, k nimž došlo z důvodu přeměn uskutečněných uvnitř některých skupin společností – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka selektivity – Odůvodnění“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/8

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) Finanzamt B v. A-Brauerei
      (Věc C-374/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Daň z nabytí nemovitých věcí - Osvobození od daně - Převody vlastnického práva k nemovitým věcem, k nimž došlo z důvodu přeměn uskutečněných uvnitř některých skupin společností - Pojem ‚státní podpora‘ - Podmínka selektivity - Odůvodnění“)
      (2019/C 65/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Finanzamt B

         Žalovaný: A-Brauerei

         Za přítomnosti: Bundesministerium der Finanzen

         Výrok

      Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nesplňuje podmínku selektivity dotčené výhody, kterou toto ustanovení ukládá, a sice takové daňové výhody, jako je výhoda dotčená ve věci v původním řízení, která spočívá v tom, že od daně z nabytí nemovitých věcí je osvobozen převod vlastnického práva k nemovité věci z přeměny zahrnující výhradně společnosti téže skupiny propojené vztahem držby nejméně 95 % podílu nepřetržitě po dobu minimálně pěti let před uvedeným jednáním a pět let po jeho uskutečnění.

         (1)  Úř. věst. C 309, 18.9.2017.


title: Věc C-385/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Verden – Německo) – Torsten Hein v. Albert Holzkamm GmbH & Co. „Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Článek 7 odst. 1 – Právní úprava členského státu, která prostřednictvím kolektivní smlouvy umožňuje stanovit, že se při výpočtu náhrady mzdy za dovolenou za kalendářní rok zohlední doby zkráceného úvazku – Časové účinky výkladových rozsudků“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Verden – Německo) – Torsten Hein v. Albert Holzkamm GmbH & Co.
      (Věc C-385/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Úprava pracovní doby - Směrnice 2003/88/ES - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Článek 7 odst. 1 - Právní úprava členského státu, která prostřednictvím kolektivní smlouvy umožňuje stanovit, že se při výpočtu náhrady mzdy za dovolenou za kalendářní rok zohlední doby zkráceného úvazku - Časové účinky výkladových rozsudků“)
      (2019/C 65/11)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Arbeitsgericht Verden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Torsten Hein

         Žalovaná: Albert Holzkamm GmbH & Co.

         Výrok

                  1)

                  Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, jakož i čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která pro účely výpočtu náhrady mzdy za dovolenou umožňuje prostřednictvím kolektivní smlouvy stanovit, že se zohledňuje snížení výdělku, které je důsledkem toho, že během referenční doby existují dny, kdy z důvodu zkrácení úvazku není skutečně vykonávána práce, což má za následek, že zaměstnanec po dobu minimální dovolené za kalendářní rok, na kterou má podle uvedeného čl. 7 odst. 1 nárok, dostává náhradu mzdy za dovolenou, která je nižší než obvyklá odměna, kterou dostává během dob, kdy pracuje. Předkládajícímu soudu přísluší provést výklad vnitrostátní právní úpravy v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu směrnice 2003/88 tak, aby náhrada mzdy za dovolenou vyplácená pracovníkům z titulu minimální dovolené, kterou stanoví uvedený čl. 7 odst. 1, nebyla nižší než průměr obvyklé odměny, kterou tito pracovníci dostávají během dob, kdy skutečně pracují.

                  2)

                  Není namístě omezit časové účinky tohoto rozsudku a unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soudy chránily na základě vnitrostátního práva legitimní očekávání zaměstnavatelů, pokud jde o zachování judikatury nejvyšších vnitrostátních soudů, která potvrdila legalitu ustanovení kolektivní smlouvy pro odvětví stavebnictví, jež se týkají placené dovolené.

         (1)  Úř. věst. C 318, 25. 9. 2017.


title: Spojené věci C-412/17 a C-474/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bundesrepublik Deutschland v. Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17) „Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Nařízení (ES) č. 562/2006 – Kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) – Články 20 a 21 – Zrušení ochrany vnitřních hranic schengenského prostoru – Kontroly na území členského státu – Opatření s účinkem rovnocenným hraničním kontrolám – Právní úprava členského státu ukládající autobusovému dopravci provozujícímu spoje překračující vnitřní hranice schengenského prostoru kontrolovat cestovní pasy a povolení k pobytu cestujících – Sankce – Hrozba uložení pokuty“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/11

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Bundesrepublik Deutschland v. Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)
      (Spojené věci C-412/17 a C-474/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 562/2006 - Kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) - Články 20 a 21 - Zrušení ochrany vnitřních hranic schengenského prostoru - Kontroly na území členského státu - Opatření s účinkem rovnocenným hraničním kontrolám - Právní úprava členského státu ukládající autobusovému dopravci provozujícímu spoje překračující vnitřní hranice schengenského prostoru kontrolovat cestovní pasy a povolení k pobytu cestujících - Sankce - Hrozba uložení pokuty“)
      (2019/C 65/12)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Bundesrepublik Deutschland

         Žalované: Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)

         Výrok

      Článek 67 odst. 2 SFEU a článek 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 610/2013 ze dne 26. června 2013, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která všem autobusovým dopravcům zajišťujícím pravidelný přeshraniční spoj přes vnitřní hranici schengenského prostoru, jehož destinací je území tohoto členského státu, ukládá povinnost kontrolovat před překročením vnitřní hranice cestovní pasy a povolení k pobytu cestujících s cílem zabránit přepravě státních příslušníků třetích zemí bez těchto cestovních dokladů na státní území a která umožňuje policejním orgánům, aby za účelem dodržení této povinnosti provádět kontrolu přijímaly rozhodnutí o zákazu takových přeprav, která obsahují pohrůžku pokutami ukládanými dopravcům, v jejichž případě bylo rozhodnuto, že na toto území přepravili státní příslušníky třetích zemí bez uvedených cestovních dokladů.

         (1)  Úř. věst. C 330, 2.10.2017.

         Úř. věst. C 382, 13.11.2017.


title: Věc C-414/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem – Česká republika) – AREX CZ a.s. v. Odvolací finanční ředitelství „Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 písm. b) body i) a iii) – Článek 3 odst. 1 – Pořízení zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Společenství – Článek 138 odst. 1 a odst. 2 písm. b) – Dodání uvnitř Společenství – Řetězová plnění s jedinou přepravou – Přičtení přepravy – Přeprava v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně – Vliv na kvalifikaci pořízení jako pořízení uvnitř Společenství“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/11

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem – Česká republika) – AREX CZ a.s. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Věc C-414/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. b) body i) a iii) - Článek 3 odst. 1 - Pořízení zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Společenství - Článek 138 odst. 1 a odst. 2 písm. b) - Dodání uvnitř Společenství - Řetězová plnění s jedinou přepravou - Přičtení přepravy - Přeprava v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně - Vliv na kvalifikaci pořízení jako pořízení uvnitř Společenství“)
      (2019/C 65/13)
      Jednací jazyk: čeština

         Předkládající soud

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: AREX CZ a.s.

         Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství

         Výrok

                  1)

                  Článek 2 odst. 1 písm. b) bod iii) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na pořízení uvnitř Společenství v případě výrobků podléhajících spotřební dani, z nichž lze vybírat spotřební daň na území členského státu určení zásilky nebo přepravy těchto výrobků, uskutečněná osobou povinnou k dani, jejíž ostatní pořízení nejsou předmětem daně z přidané hodnoty podle čl. 3 odst. 1 této směrnice.

                  2)

                  Článek 2 odst. 1 písm. b) bod iii) směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě existence řetězce po sobě následujících plnění, která vedla jen k jedné přepravě výrobků podléhajících spotřební dani uvnitř Společenství v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, nemůže být pořízení uskutečněné subjektem povinným zaplatit spotřební daň v členském státě určení zásilky nebo přepravy těchto výrobků kvalifikováno jako pořízení uvnitř Společenství podléhající dani z přidané hodnoty podle tohoto ustanovení, jestliže tato přeprava nemůže být tomuto pořízení přičtena.

                  3)

                  Článek 2 odst. 1 písm. b) bod i) směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě existence řetězce po sobě následujících pořízení, jež se týkala týchž výrobků podléhajících spotřební dani a vedla jen k jedné přepravě těchto výrobků uvnitř Společenství v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, není okolnost, že jsou tyto výrobky přepravovány v tomto režimu, rozhodující pro určení, kterému pořízení musí být přeprava přičtena, aby toto pořízení bylo předmětem daně z přidané hodnoty podle tohoto ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 300, 11.9.2017.


title: Věc C-492/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Tübingen – Německo) – Südwestrundfunk v. Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte „Řízení o předběžné otázce – Podpory poskytované státy – Článek 107 odst. 1 SFEU – Článek 108 odst. 3 SFEU – Veřejnoprávní vysílací organizace – Financování – Právní úprava členského státu ukládající povinnost každé zletilé osobě, která má v držbě obydlí na vnitrostátním území, platit poplatek veřejnoprávním vysílacím organizacím“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/13

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Tübingen – Německo) – Südwestrundfunk v. Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte
      (Věc C-492/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Podpory poskytované státy - Článek 107 odst. 1 SFEU - Článek 108 odst. 3 SFEU - Veřejnoprávní vysílací organizace - Financování - Právní úprava členského státu ukládající povinnost každé zletilé osobě, která má v držbě obydlí na vnitrostátním území, platit poplatek veřejnoprávním vysílacím organizacím“)
      (2019/C 65/15)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Tübingen

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Südwestrundfunk

         Žalovaní: Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte

         Výrok

                  1)

                  Článek 1 písm. c) nařízení Rady č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU], musí být vykládán v tom smyslu, že změna režimu financování veřejnoprávního vysílání členského státu, která, stejně jako změna dotčená ve věci v původním řízení, spočívá v nahrazení audiovizuálního poplatku z držení přijímacího zařízení audiovizuálním příspěvkem placeným z titulu zejména užívání obydlí nebo provozovny, nepředstavuje změnu stávající podpory ve smyslu tohoto ustanovení, která musí být oznámena Komisi podle čl. 108 odst. 3 SFEU.

                  2)

                  Články 107 a 108 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která svěřuje veřejnoprávní vysílací organizaci derogační pravomoc ve vztahu k obecnému právu, která jí umožňuje dát sama podnět k exekuci nesplacených pohledávek týkajících se audiovizuálního příspěvku.

         (1)  Úř. věst. C 402, 27. 11. 2017.


title: Věc C-493/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverfassungsgericht – Německo) – řízení zahájené Heinrichem Weissem a dalšími „Řízení o předběžné otázce – Hospodářská a měnová politika – Rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2015/774 – Platnost – Program nákupu aktiv veřejného sektoru na sekundárních trzích – Články 119 a 127 SFEU – Pravomoci ECB a Evropského systému centrálních bank – Udržování cenové stability – Proporcionalita – Článek 123 SFEU – Zákaz měnového financování členských států eurozóny“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/14

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverfassungsgericht – Německo) – řízení zahájené Heinrichem Weissem a dalšími
      (Věc C-493/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská a měnová politika - Rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2015/774 - Platnost - Program nákupu aktiv veřejného sektoru na sekundárních trzích - Články 119 a 127 SFEU - Pravomoci ECB a Evropského systému centrálních bank - Udržování cenové stability - Proporcionalita - Článek 123 SFEU - Zákaz měnového financování členských států eurozóny“)
      (2019/C 65/16)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesverfassungsgericht

         Účastníci původního řízení

         Stěžovatelé: Heinrich Weiss, Jürgen Heraeus, Patrick Adenauer, Bernd Lucke, Hans-Olaf Henkel, Joachim Starbatty, Bernd Kölmel, Ulrike Trebesius, Peter Gauweiler, Johann Heinrich von Stein, Gunnar Heinsohn, Otto Michels, Reinhold von Eben-Worlée, Michael Göde, Dagmar Metzger, Karl-Heinz Hauptmann, Stefan Städter, Markus C. Kerber

         za přítomnosti: Bundesregierung, Bundestag, Deutsche Bundesbank

         Výrok

                  1)

                  Přezkum první až čtvrté předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2015/774 ze dne 4. března 2015 o programu nákupu aktiv veřejného sektoru na sekundárních trzích, ve znění rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2017/100 ze dne 11. ledna 2017.

                  2)

                  Pátá předběžná otázka je nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 402, 27.11.2017.


title: Věc C-514/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Liège – Belgie) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na Marin-Simion Suta „Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Evropský zatýkací rozkaz – Článek 4 odst. 6 – Důvod, pro který je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu – Trestný čin, za který byl ve vystavujícím členském státě uložen trest odnětí svobody a za který lze ve vykonávajícím členském státě uložit pouze peněžitý trest“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/14

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Liège – Belgie) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na Marin-Simion Suta
      (Věc C-514/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz - Článek 4 odst. 6 - Důvod, pro který je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu - Trestný čin, za který byl ve vystavujícím členském státě uložen trest odnětí svobody a za který lze ve vykonávajícím členském státě uložit pouze peněžitý trest“)
      (2019/C 65/17)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour d'appel de Liège

         Účastník původního řízení

      Marin-Simion Sut

         Výrok

      Článek 4 bod 6 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud má osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem výkonu trestu odnětí svobody, bydliště ve vykonávajícím členském státě a má k tomuto členskému státu rodinné, společenské nebo ekonomické vazby, jako je tomu ve věci v původním řízení, může vykonávající justiční orgán s ohledem na společenské znovuzačlenění uvedené osoby výkon tohoto rozkazu odmítnout, přestože se na trestný čin, pro který je evropský zatýkací rozkaz vydán vztahuje podle práva vykonávajícího členského státu pouze peněžitý trest, pokud v souladu s týmž vnitrostátním právem tato okolnost nebrání tomu, aby byl trest odnětí svobody uložený vyžádané osobě skutečně vykonán v tomto členském státě, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16. 10. 2017.


title: Věc C-530/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 – Mykola Janovyč Azarov v. Rada Evropské unie „Kasační opravný prostředek – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Zařazení jména navrhovatele – Rozhodnutí orgánu třetího státu – Povinnost Rady ověřit, zda bylo toto rozhodnutí přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/15

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 – Mykola Janovyč Azarov v. Rada Evropské unie
      (Věc C-530/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Zařazení jména navrhovatele - Rozhodnutí orgánu třetího státu - Povinnost Rady ověřit, zda bylo toto rozhodnutí přijato při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu“)
      (2019/C 65/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mykola Janovyč Azarov (zástupci: A. Egger a G. Lansky, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a F. Naert, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 7. července 2017, Azarov v. Rada (T-215/15, EU:T:2017:479), se zrušuje.

                  2)

                  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/364 ze dne 5. března 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/357 ze dne 5. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají Mykoly Janovyče Azarova.

                  3)

                  Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených jak v rámci řízení v prvním stupni, tak rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

         (1)  Úř. věst. C 374, 6.11.2017.


title: Věc C-552/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Alpenchalets Resorts GmbH v. Finanzamt München Abteilung Körperschaften „Řízení o předběžné otázce – Daně – Harmonizace daňových právních předpisů – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Zvláštní režim pro cestovní kanceláře – Poskytování ubytování v rekreačním objektu pronajímaném od jiných osob povinných k dani – Další služby – Vedlejší nebo hlavní služby – Snížená sazba daně – Ubytování poskytované cestovní kanceláří vlastním jménem“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/16

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Alpenchalets Resorts GmbH v. Finanzamt München Abteilung Körperschaften
      (Věc C-552/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Harmonizace daňových právních předpisů - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Poskytování ubytování v rekreačním objektu pronajímaném od jiných osob povinných k dani - Další služby - Vedlejší nebo hlavní služby - Snížená sazba daně - Ubytování poskytované cestovní kanceláří vlastním jménem“)
      (2019/C 65/19)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Alpenchalets Resorts GmbH

         Žalovaný a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

         Výrok

                  1)

                  Články 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že samotné plnění cestovní kanceláře spočívající v poskytnutí ubytování v rekreačním objektu pronajímaném od třetích osob povinných k dani nebo takové poskytnutí ubytování v rekreačním objektu doprovázené dalšími službami, nezávisle na významu těchto dalších služeb, představuje každé jedinou službu spadající pod zvláštní režim pro cestovní kanceláře.

                  2)

                  Článek 98 odst. 2 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že poskytování služeb cestovní kanceláří spočívající v poskytování ubytování v rekreačních objektech, které spadá pod článek 307 této směrnice, nemůže podléhat snížené sazbě daně nebo některé ze snížených sazeb stanovených v tomto prvně uvedeném ustanovení.

         (1)  Úř. věst. C 437, 18.12.2017.


title: Věc C-572/17: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – trestní řízení proti Imranu Syedovi „Řízení o předběžné otázce – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Článek 4 odst. 1 – Právo na rozšiřování – Porušení práv z duševního vlastnictví – Zboží opatřené motivem chráněným autorským právem, určené k prodeji – Skladování k obchodním účelům – Sklad oddělený od místa prodeje“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/16

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – trestní řízení proti Imranu Syedovi
      (Věc C-572/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 4 odst. 1 - Právo na rozšiřování - Porušení práv z duševního vlastnictví - Zboží opatřené motivem chráněným autorským právem, určené k prodeji - Skladování k obchodním účelům - Sklad oddělený od místa prodeje“)
      (2019/C 65/20)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastník původního trestního řízení

      Imran Syed

         Výrok

      Článek 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že skladování zboží obchodníkem, které je opatřeno motivem chráněným autorským právem na území členského státu skladování, může představovat porušení výlučného práva nositele tohoto práva na rozšiřování, jak je vymezeno tímto ustanovením, když tento obchodník nabízí bez svolení nositele tohoto autorského práva v obchodě k prodeji zboží, které je totožné se zbožím, jež skladuje, za podmínky, že skladované zboží je skutečně určeno k prodeji na území členského státu, kde je tento motiv chráněn. Vzdálenost mezi místem skladování a místem prodeje nemůže být sama o sobě rozhodujícím prvkem pro určení, zda je skladované zboží určeno k prodeji na území tohoto členského státu.

         (1)  Úř. věst. C 412, 4.12.2017.


title: Věc C-667/17: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Itálie) – Francesca Cadeddu v. Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro „Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 1083/2006 – Článek 2 bod 4 – Pojem ‚příjemce‘ – Článek 80 – Zákaz provést odpočet nebo srážku z vyplacených částek – Zvláštní poplatek s rovnocenným účinkem – Pojem – Stipendium spolufinancované Evropským sociálním fondem – Postavení na roveň příjmům ze závislé činnosti – Srážka ze zálohy na daň z příjmu zvýšená o další regionální daně a komunální poplatky“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/17

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Itálie) – Francesca Cadeddu v. Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro
      (Věc C-667/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1083/2006 - Článek 2 bod 4 - Pojem ‚příjemce‘ - Článek 80 - Zákaz provést odpočet nebo srážku z vyplacených částek - Zvláštní poplatek s rovnocenným účinkem - Pojem - Stipendium spolufinancované Evropským sociálním fondem - Postavení na roveň příjmům ze závislé činnosti - Srážka ze zálohy na daň z příjmu zvýšená o další regionální daně a komunální poplatky“)
      (2019/C 65/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Francesca Cadeddu

         Žalovaní: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

         Výrok

      Článek 80 nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 ve spojení s čl. 2 bodem 4 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, podle které dani z příjmů fyzických osob podléhají částky, které jim byly přiděleny jako stipendium veřejnoprávním subjektem odpovědným za provádění projektu zvoleného řídícím orgánem dotčeného operačního programu ve smyslu čl. 2 bodu 3 uvedeného nařízení a financovaného z evropských strukturálních fondů.

         (1)  Úř. věst. C 52, 12.2.2018.


title: Věc C-17/18: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Mureş – Rumunsko) – trestní řízení proti Virgilu Mailatovi, Delii Eleně Mailat, Apcom Select SA „Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Články 19 a 29, jakož i čl. 135 odst. 1 písm. l) – Převod souhrnu majetku nebo jeho části – Osvobození nájmu nemovitosti od daně – Smlouva o nájmu nemovitosti sloužící k provozování obchodní činnosti a movitého majetku nezbytného k tomuto provozování – Plnění související s nemovitostí, která vedla k odpočtu DPH – Oprava daně“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/18

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Mureş – Rumunsko) – trestní řízení proti Virgilu Mailatovi, Delii Eleně Mailat, Apcom Select SA
      (Věc C-17/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 19 a 29, jakož i čl. 135 odst. 1 písm. l) - Převod souhrnu majetku nebo jeho části - Osvobození nájmu nemovitosti od daně - Smlouva o nájmu nemovitosti sloužící k provozování obchodní činnosti a movitého majetku nezbytného k tomuto provozování - Plnění související s nemovitostí, která vedla k odpočtu DPH - Oprava daně“)
      (2019/C 65/22)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Mureş

         Účastníci původního trestního řízení

      Virgil Mailat, Delia Elena Mailat, Apcom Select SA

         Výrok

                  1)

                  Pojem „převod souhrnu majetku nebo jeho části“ ve smyslu článku 19 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje plnění, jehož prostřednictvím je pronajata nemovitost, která sloužila k provozování obchodní činnosti, včetně všech hmotných aktiv a inventárních předmětů nezbytných k tomuto provozování, i když nájemce pokračuje ve výkonu činnosti pronajímatele pod stejným názvem.

                  2)

                  Článek 135 odst. 1 písm. l) směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že smlouva o nájmu, jejímž předmětem je nemovitost, která sloužila k provozování obchodní činnosti, jakož i veškerá hmotná aktiva a inventární předměty nezbytné k tomuto provozování, představuje jediné plnění, v jehož rámci je nájem nemovitosti hlavním plněním.

         (1)  Úř. věst. C 123, 9.4.2018.


title: Věc C-51/18: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. prosince 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika „Nesplnění povinnosti státem – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 2 odst. 1 – Správní praxe, podle níž odměna při opětném prodeji náležející autorovi originálu uměleckého díla podléhá DPH“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/18

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. prosince 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-51/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 - Správní praxe, podle níž odměna při opětném prodeji náležející autorovi originálu uměleckého díla podléhá DPH“)
      (2019/C 65/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: N. Gossement a B.-R. Killmann, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: G. Hesse, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Stanovením, že odměna při opětném prodeji náležející autorovi originálu uměleckého díla podléhá dani z přidané hodnoty, Rakouská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.

                  2)

                  Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 112, 26.3.2018.


title: Věc C-621/18: Rozsudek Soudního dvora (pléna) ze dne 10. prosince 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland), Edinburgh – Spojené království] – Andy Wightman a další v. Secretary of State for Exiting the European Union „Řízení o předběžné otázce – Článek 50 SEU – Oznámení záměru vystoupit z Evropské unie učiněné členským státem – Důsledky oznámení – Právo jednostranně odvolat oznámení – Podmínky“

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/19

      Rozsudek Soudního dvora (pléna) ze dne 10. prosince 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland), Edinburgh – Spojené království] – Andy Wightman a další v. Secretary of State for Exiting the European Union
      (Věc C-621/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 50 SEU - Oznámení záměru vystoupit z Evropské unie učiněné členským státem - Důsledky oznámení - Právo jednostranně odvolat oznámení - Podmínky“)
      (2019/C 65/24)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Court of Session (Scotland), Edinburgh

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

         Žalovaný: Secretary of State for Exiting the European Union

         za účasti: Chrise Leslieho, Toma Brakea

         Výrok

      Článek 50 SEU musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy členský stát oznámil Evropské radě na základě článku 50 SEU svůj záměr vystoupit z Evropské unie, dovoluje tento článek tomuto členskému státu kdykoliv před vstupem dohody o vystoupení uzavřené mezi tímto členským státem a Evropskou unií v platnost, nebo v případě neexistence takové dohody kdykoliv před uplynutím lhůty dvou let podle odstavce 3 téhož článku, případně prodloužené v souladu s tímto odstavcem, jednostranně, jednoznačně a bezpodmínečně odvolat toto oznámení listinou zaslanou Evropské radě poté, co dotyčný členský stát v souladu se svými ústavními předpisy přijme rozhodnutí o odvolání. Předmětem takového odvolání je potvrzení členství tohoto členského státu v Evropské unii za nezměněných podmínek co do jeho postavení coby členského státu, přičemž tímto odvoláním se ukončuje postup vystupování.

         (1)  Úř. věst. C 445, 10.12.2018.


title: Věc C-370/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul de Arbitraj Instituționalizat Galați (Rumunsko) dne 5. června 2018 – Uniunea Națională a Barourilor din România v. Marcel – Vasile Holunga

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul de Arbitraj Instituționalizat Galați (Rumunsko) dne 5. června 2018 – Uniunea Națională a Barourilor din România v. Marcel – Vasile Holunga
      (Věc C-370/18)
      (2019/C 65/25)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul de Arbitraj Instituționalizat Galați

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Uniunea Națională a Barourilor din România

         Žalovaný: Marcel – Vasile Holunga
      Usnesením ze dne 13. prosince 2018 prohlásil Soudní dvůr (osmý senát) žádost o rozhodnutí o předběžné otázce za zjevně nepřípustnou.


title: Věc C-408/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. června 2018 Senetic S.A. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2018 ve věci T-207/17, Senetic v. EUIPO

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. června 2018 Senetic S.A. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2018 ve věci T-207/17, Senetic v. EUIPO
      (Věc C-408/18 P)
      (2019/C 65/26)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Senetic S.A. (zástupce: M. Krekora, adwokat)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, HP Hewlett Packard Group LLC
      Usnesením ze dne 13. prosince 2018 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-409/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. června 2018 Senetic S.A. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2018 ve věci T-208/17, Senetic v. EUIPO

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/20

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. června 2018 Senetic S.A. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2018 ve věci T-208/17, Senetic v. EUIPO
      (Věc C-409/18 P)
      (2019/C 65/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Senetic S.A. (zástupce: M. Krekora, adwokat)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, HP Hewlett Packard Group LLC
      Usnesením ze dne 13. prosince 2018 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-533/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2018 Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 14. června 2018 ve věci T-165/17, Emcur v. EUIPO

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/21

      Kasační opravný prostředek podaný dne 14. srpna 2018 Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 14. června 2018 ve věci T-165/17, Emcur v. EUIPO
      (Věc C-533/18 P)
      (2019/C 65/28)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH (zástupce: K. Bröcker, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 8. ledna 2019 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc C-634/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Słupsku (Polsko) dne 11. října 2018 – trestní řízení proti JI

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Rejonowym w Słupsku (Polsko) dne 11. října 2018 – trestní řízení proti JI
      (Věc C-634/18)
      (2019/C 65/29)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Słupsku

         Účastník původního trestního řízení

      JI

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být norma unijního práva obsažena v čl. 4 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV (1) ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami, chápána v tom smyslu, že toto ustanovení nebrání výkladu pojmu „značné množství drog“ v každém jednotlivém případě v rámci individuálního posouzení vnitrostátním soudem a takové posouzení nevyžaduje uplatnění žádného objektivního kritéria, zejména nevyžaduje konstatování, že pachatel drží drogy za účelem činností uvedených v čl. [2] odst. [1] písm. a) tohoto rámcového rozhodnutí, tedy za účelem výroby, nabízení, nabízení za účelem prodeje, šíření, překupnictví či dodávání za jakýchkoliv podmínek?

                  2)

                  Jsou prostředky soudní ochrany, které jsou nezbytné k zajištění efektivity a účinnosti norem unijního práva obsažených v rámcovém rozhodnutí 2004/757/SVV, zejména v čl. 4 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. c) tohoto rámcového rozhodnutí, v rozsahu, v němž polský zákon o boji proti drogové závislosti neobsahuje přesnou formulaci týkající se značného množství drog a ponechává tento výklad na uvážení senátu rozhodujícího v dané věci v rámci tzv. soudního uvážení, dostatečné k tomu, aby byla polským občanům zajištěna účinná ochrana vyplývající z norem unijního práva, kterými se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami?

                  3)

                  Je vnitrostátní právní norma obsažená v čl. 62 odst. 2 zákona o boji proti drogové závislosti v souladu s unijním právem, zejména s normou obsaženou v čl. 4 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV, a pokud ano, brání chápání pojmu „značné množství omamných a psychotropních látek“ přijatému polskými vnitrostátními soudy norma unijního práva stanovící, že přísnější trestní odpovědnost se vztahuje na toho, kdo spáchal trestný čin spočívající v držení velkého množství drog za účelem činností uvedených v čl. 2 odst. 1) písm. c) rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV?

                  4)

                  Brání zásada rovnosti a nediskriminace (článek 14 Evropské úmluvy o lidských právech, články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie ve spojení s čl. 6 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii) článku 62 odst. 2 zákona o boji proti drogové závislosti, který stanoví přísnější trestní odpovědnost za čin spočívající v držení značného množství omamných a psychotropních látek v pojetí přijatém polskými vnitrostátními soudy?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 335, s. 8.


title: Věc C-671/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy w Chełmnie (Polsko) dne 29. října 2018 – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB) v. ZP

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/22

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy w Chełmnie (Polsko) dne 29. října 2018 – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB) v. ZP
      (Věc C-671/18)
      (2019/C 65/30)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Sąd Rejonowy w Chełmnie

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

         Žalovaný: ZP

         Předběžné otázky

                  1.

                  Mají být čl. 7 odst. 2 písm. i) bod iii) a čl. 20 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2005/214/SVV ze dne 24. února 2005 o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut (1), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (2) (dále jen „rámcové rozhodnutí“), vykládány v tom smyslu, že opravňují soud odmítnout vykonat rozhodnutí orgánu vydávajícího státu jiného než soud, pokud zjistí, že při doručení tohoto rozhodnutí bylo porušeno právo účastníka řízení na účinnou soudní ochranu?

                  2.

                  Konkrétně, může být základem pro odmítnutí zjištění, že přes dodržení pravidel pro doručování platných ve vydávajícím státě a lhůt pro napadení rozhodnutí, o němž hovoří čl. 1 písm. a) body ii) a iii) rámcového rozhodnutí 2005/214/SVV, neměl účastník řízení s bydlištěm ve vykonávajícím státě ve fázi předcházející projednání věci před soudem zajištěnou skutečnou a účinnou možnost ochrany svých práv, protože neměl dostatečnou lhůtu pro odpovídající reakci na oznámení o uložení trestu?

                  3.

                  Je v souladu s článkem 3 rámcového rozhodnutí 2005/214/SVV, aby rozsah právní ochrany poskytované osobám, vůči kterým má být uznán peněžitý trest, závisel na tom, zda má řízení o udělení trestu správní, přestupkovou nebo trestní povahu?

                  4.

                  Vzhledem k cílům a zásadám stanoveným v rámcovém rozhodnutí 2005/214/SVV, mimo jiné v jeho článku 3, jsou vykonatelná rozhodnutí jiných orgánů než soudů vydaná na základě právních předpisů vydávajícího státu, podle nichž za porušení dopravních předpisů nese odpovědnost osoba, na jejíž jméno je vozidlo registrováno, a rozhodnutí jsou tedy vydána pouze na základě informací získaných v rámci přeshraniční výměny údajů o registraci vozidla, aniž by se v dané věci provádělo jakékoli vyšetřování, včetně zjištění skutečného pachatele deliktu?

         (1)  Úř. věst. 2005, L 76, s. 16.

         (2)  Rámcové rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, kterým se mění rámcová rozhodnutí 2002/584/SVV, 2005/214/SVV, 2006/783/SVV, 2008/909/SVV a 2008/947/SVV a kterým se posilují procesní práva osob a podporuje uplatňování zásady vzájemného uznávání rozhodnutí na rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24).


title: Věc C-708/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 6. listopadu 2018 – TK v. Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Bucureşti (Rumunsko) dne 6. listopadu 2018 – TK v. Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA
      (Věc C-708/18)
      (2019/C 65/31)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: TK

         Žalovaný: Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 8 a 52 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 7 písm. f) směrnice 95/46/ES (1) o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, tedy čl. 5 odst. 2 zákona č. 677/2001 a článek 6 rozhodnutí ANSPDCP č. 52/2012 (Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal) (Národní úřad pro dohled nad zpracováváním osobních údajů), která stanoví možnost použití kamerového monitorovacího systému, bez souhlasu subjektu údajů, pro zajištění bezpečnosti a ochrany osob, majetku a hodnot a za účelem uskutečnění oprávněných zájmů?

                  2)

                  Musí být články 8 a 52 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že omezení práv a svobod prostřednictvím kamerového dohledu dodržuje zásadu proporcionality, splňuje požadavek nezbytnosti a odpovídá účelům veřejného zájmu nebo potřebě chránit práva a svobody druhých, pokud provozovatel může k ochraně předmětného oprávněného zájmu přijmout jiná opatření?

                  3)

                  Musí být čl. 7 písm. f) směrnice 95/46/ES o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů vykládán v tom smyslu, že „oprávněný zájem“ správce musí být prokázaný, existující a trvající v době zpracování?

                  4)

                  Musí být čl. 6 odst. 1 písm. e) směrnice 95/46/ES o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů vykládán v tom smyslu, že zpracování (kamerový dohled) je nadměrné nebo nevhodné, pokud provozovatel může k ochraně předmětného oprávněného zájmu přijmout jiná opatření?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 1995, s. 31).


title: Věc C-731/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vněšekonombank) proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2018 ve věci T-737/14, Vněšekonombank (VEB) v. Rada

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/25

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vněšekonombank) proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2018 ve věci T-737/14, Vněšekonombank (VEB) v. Rada
      (Věc C-731/18 P)
      (2019/C 65/33)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vněšekonombank) (zástupci: J. Viñals Camallonga a J. Iriarte Ángel, advokáti)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. září 2018 ve věci T-737/14;

                  —

                  vydal sám konečné rozhodnutí ve věci v tom smyslu, že vyhoví návrhovým žádáním žalobkyně (nyní navrhovatelky) vzneseným v žalobě, a tedy zrušil článek 1 rozhodnutí 2014/512/SZBP (1) ze dne 31. července 2014, článek 5 nařízení (EU) č. 833/2014/SZBP (2) ze dne 31. července 2014, nový článek 1 podle rozhodnutí 2014/659/SZBP (3) ze dne 8. září 2014 a nový článek 5 podle nařízení (EU) č. 960/2014/SZBP (4) ze dne 8. září 2014, v rozsahu, v němž se tato ustanovení týkají VEB, a odstranil její název z příslušných příloh uvedených rozhodnutí a nařízení;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení v obou stupních.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody:

                  1.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v nesprávném závěru, uvedeném v napadeném rozsudku, že Rada splnila svou povinnost uvést odůvodnění.

                  2.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v nesprávném závěru, uvedeném v napadeném rozsudku, že nedošlo k nesprávnému posouzení skutkového stavu, z nějž vycházejí relevantní ustanovení napadených aktů. Uvedené má dopad i na zneužití pravomoci.

                  3.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v nesprávném závěru, uvedeném v napadeném rozsudku, že bylo respektováno právo na účinnou soudní ochranu.

                  4.

                  Nesprávné právní posouzení spočívající v nesprávném závěru, uvedeném v napadeném rozsudku, že bylo respektováno právo VEB na vlastnictví. Uvedené má dopad i na porušení zásady rovnosti.

         (1)  Rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (
            Úř. věst. 2014, L 229, s. 13)

         (2)  Nařízení Rady (EU) č. 833/2014 ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (
            Úř. věst. 2014, L 229, s. 1)

         (3)  Rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze dne 8. září 2014, kterým se mění rozhodnutí 2014/512/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (
            Úř. věst. 2014, L 271, s. 54)

         (4)  Nařízení Rady (EU) č. 960/2014 ze dne 8. září 2014, kterým se mění nařízení (EU) č. 833/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (
            Úř. věst. 2014, L 271, p. 3)


title: Věc C-753/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 30. listopadu 2018 – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) v. Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

text:
               18.2.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 30. listopadu 2018 – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) v. Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB
      (Věc C-753/18)
      (2019/C 65/34)
      Jednací jazyk: švédština

         Předkládající soud

      Högsta domstolen

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Odpůrkyně: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má pronajímání vozidel standardně vybavených radiopřijímači za následek, že osoba, která si pronajme automobil, je uživatelem, který sděluje veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 (1) a ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115 (2)?

                  2)

                  Jaký je případně význam objemu, v jakém je prováděna činnost pronajímání aut, a trvání pronájmů?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. 2006, L 376, s. 28).