title: Věc T-394/09: Usnesení Tribunálu ze dne 14. prosince 2010 — General Bearing v. OHIM (GENERAL BEARING CORPORATION) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství GENERAL BEARING CORPORATION — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               19.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/22

         Usnesení Tribunálu ze dne 14. prosince 2010 — General Bearing v. OHIM (GENERAL BEARING CORPORATION)
   (Věc T-394/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství GENERAL BEARING CORPORATION - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 55/40
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: General Bearing Corp. (West Nyack, New York, Spojené státy) (zástupce: A. Dellmeier-Beschorner, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Manea, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. července 2009 (věc R 73/2009-1) týkajícímu se žádosti o zápis slovního označení GENERAL BEARING CORPORATION jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Společnosti General Bearing Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


title: Věc T-337/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2009 — Brilliant Hotelsoftware v. OHIM (BRILLIANT)

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/69

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2009 — Brilliant Hotelsoftware v. OHIM (BRILLIANT)
   (Věc T-337/07) (1)

   2010/C 24/124

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


title: Věc F-50/08: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Bartha v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Otevřené výběrové řízení — Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů — Vyvážené zastoupení obou pohlaví v komisích výběrových řízení )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/58

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Bartha v. Komise
   (Věc F-50/08) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Otevřené výběrové řízení - Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů - Vyvážené zastoupení obou pohlaví v komisích výběrových řízení)
   2011/C 30/109
   Jednací jazyk: maďarština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gábor Bartha (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Homoki, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall, V. Bottka a A. Sipos, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí EPSO nezapsat žalobce do seznamu úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO AD/56/06

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí ze dne 23. ledna 2008, jímž komise výběrového řízení EPSO/AD/56/06 zamítla žádost G. Barthy o přezkoumání rozhodnutí téže komise, kterým byla jeho přihláška zamítnuta, se ruší.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008, s. 73.


title: Věc C-388/05: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika (Nesplnění povinnosti státem — Ochrana přírodních stanovišť — Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny — Zvláště chráněné území Valloni e steppe pedegarganiche )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/8

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-388/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Ochrana přírodních stanovišť - Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny - Zvláště chráněné území „Valloni e steppe pedegarganiche“)
   (2007/C 269/16)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Aresu a D. Recchia, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, G. Fiengo, advokát)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 4 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98) a čl. 6 odst. 2, 3, 4 a 7 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7) – Povinnost přijmout vhodná opatření k předcházení ve zvláště chráněných územích poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů – Průmyslový rozvoj dotýkající se národního parku Gargano
   Výrok

               1)

               Italská republika tím, že nepřijala vhodná opatření k předcházení ve zvláště chráněném území „Valloni e steppe pedegarganiche“ poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů, jakož i vyrušování druhů, pro něž je toto území určeno, nesplnila, pokud jde o období před dnem 28. prosince 1998, povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 4 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, a pokud jde o období po uvedeném datu, povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 22, 28.1.2006.


title: Věc C-272/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale per la Toscana (Itálie) dne 21. května 2013 — Equoland Soc. coop. arl v. Agenzia delle Dogane

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/32

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale per la Toscana (Itálie) dne 21. května 2013 — Equoland Soc. coop. arl v. Agenzia delle Dogane
   (Věc C-272/13)
   2013/C 207/53
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Regionale per la Toscana

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Equoland Soc. coop. arl

      Žalovaný: Agenzia delle Dogane — Ufficio delle Dogane di Livorno

      Předběžné otázky

               1)

               Je podle článku 16 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 a článků 154 a 157 směrnice 2006/112/ES (2) skutečnost, že dovezené zboží má být propuštěno do režimu uskladnění v jiném než celním skladu, a sice ve skladu s daňovým dozorem, dostatečná k tomu, aby umožnila osvobození od platby DPH z dovozu i tehdy, pokud k propuštění dojde pouze na papíře, a nikoli fyzicky?

               2)

               Brání šestá směrnice 77/388/EHS a směrnice 2006/112/ES praxi, kdy členský stát vybírá DPH z dovozu bez ohledu na to, že DPH byla — z důvodu chyby nebo nesrovnalosti — zaplacena podle mechanismu reverse charge tak, že daňový poplatník vystavil fakturu sám sobě, a zároveň to vykázal ve výkazu prodejů a nákupů?

               3)

               Je porušena zásada neutrality DPH tehdy, pokud členský stát vybírá DPH zaplacenou podle mechanismu reverse charge tak, že daňový poplatník vystavil fakturu sám sobě, a zároveň to vykázal ve výkazu prodejů a nákupů?

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).

      (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1)


title: Věc T-236/07: Žaloba podaná dne 4. července 2007 – Spolková republika Německo v. Komise

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/41

         Žaloba podaná dne 4. července 2007 – Spolková republika Německo v. Komise
   (Věc T-236/07)
   (2007/C 211/77)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a J. Müller)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 1901 ze dne 27. dubna 2007 o schválení účetních závěrek platebních agentur členských států týkajících se výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) pro rozpočtový rok 2006 v rozsahu, v němž byla žalobkyni přičtena k tíži částka 1 750 616,27 eur;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2007) 1901 konečné ze dne 27. dubna 2007 o schválení účetních závěrek platebních agentur členských států týkajících se výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) pro rozpočtový rok 2006 a navrhuje zrušení tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž žalobkyni přičetlo k tíži některé vývozní náhrady ve výši 50 %, které nejsou navráceny.
   K odůvodnění své žaloby žalobkyně zaprvé uplatňuje, že žalovaná použila nesprávně paušální úpravu finanční zátěže ve výši 50 % podle čl. 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/2005 (1). Podle žalobkyně tento právní předpis nelze použít, pokud se jedná o případy, které byly oznámeny podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 595/91 (2).
   Zadruhé žalobkyně uvádí, že žalovaná v některých sporných případech porušila zásady řádné správy, jelikož porušila vlastní závazek vyplývající z jednostranného prohlášení ze dne 4. května 1995.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č. 595/91 ze dne 4. března 1991 o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení (EHS) č. 283/72 (Úř. věst. L 67, s. 11; Zvl. vyd. 03/11, s. 171).


title: Věc C-407/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Litva) dne 20. července 2016 – SIA „Aqua Pro“ v. Valsts ieņēmumu dienests

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Litva) dne 20. července 2016 – SIA „Aqua Pro“ v. Valsts ieņēmumu dienests
   (Věc C-407/16)
   (2016/C 343/49)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: SIA „Aqua Pro“

      Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests

      Předběžné otázky

               1)

                           a)

                           Má být článek 220 odst. 1 a 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), vykládán v tom smyslu, že zaúčtování částky dlužného cla zjištěného celní správou má být vykládáno tak, že k němu dochází v okamžiku vydání rozhodnutí o zaúčtování nebo při stanovení povinnosti zaplatit clo celní správou bez ohledu na skutečnost, že toto rozhodnutí bylo napadeno odvoláním ve správním řízení a žalobou před soudy?

                           b)

                           Mají být články 236 a 239 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství vykládány v tom smyslu, že v okamžiku, kdy celní správa vydá rozhodnutí o zaúčtování příslušné částky cla a určí povinnost dlužníka ji zaplatit (rozhodnutí vydané v tomto případě Státní daňovou správou), ale dlužník uvedené rozhodnutí napadne ve správním řízení a zažaluje před soudy, má být v téže chvíli požadováno prominutí nebo vrácení tohoto cla podle článků 236 nebo 239 nařízení (nebo má být naopak v tomto případě žádost o zrušení správního rozhodnutí považována zároveň za žádost o prominutí nebo vyrovnání daňového dluhu)? V případě, že odpověď bude kladná, jaký je pak materiální rozdíl mezi přezkumem zákonnosti rozhodnutí o zaúčtování cla a [přezkumem zákonnosti] rozhodnutí ohledně stanovení povinnosti clo zaplatit na jedné straně, a otázkou, kterou je třeba vyřešit v souladu s článkem 236 na straně druhé?

                           c)

                           Má být článek 236 odst. 2 první pododstavec nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že správní rozhodnutí, které stanoví povinnost zaplatit clo, bylo napadeno a probíhá soudní řízení, prodlužuje lhůtu pro podání žádosti o prominutí nebo vyrovnání cla (nebo ospravedlňuje její nedodržení)?

                           d)

                           Má-li být o opodstatněnosti zaúčtování nebo prominutí cla v této věci být rozhodnuto nezávisle na rozhodnutí Evropské komise přijatém ve vztahu k jinému členskému státu (v tomto případě Finsku), přísluší s ohledem na článek 869 písm. b) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (2), celnímu úřadu nebo soudu předložit otázku nezaúčtování nebo prominutí částky případného cla v posuzované věci Evropské komisi?

               2)

                           a)

                           Má být ve chvíli použití článku čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, provedeno doplňující prověřování ve vztahu k okolnostem souvisejícím s jednáním úřadů a vývozce z třetí země (v tomto případě Kambodži), a má být toto prověřování vedeno v rámci úkolu [svěřeného] OLAF? Nebo má obecný popis okolností obsažený ve zprávě OLAF týkající se zmíněného jednání charakter důkazu?

                           b)

                           Měly by být získané údaje podrobeny doplňujícímu prošetřování, přestože se týkají případu konkrétního členského státu a mají v souvislosti se zprávou OLAF charakter rozhodnutí [toto rozhodnutí se o ně opírá]?

                           c)

                           Má být článek 875 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí Evropské komise přijaté v souladu s touto zprávou OLAF ve vztahu k jinému členskému státu (v této věci Finsku) je pro členský stát závazné?

                           d)

                           Má být provedeno doplňující prošetření a mají být použity informace, získané v tomto šetření, v případě, že Evropská komise na základě zprávy OLAF přijala rozhodnutí o nezaúčtování cla ve vztahu k členskému státu a použila článek 875 prováděcího nařízení k celnímu kodexu?

               3)

               Může být v okamžiku posuzování existence důvodů pro vynětí a dobré víry v jednání osoby povinné k dani pro účely použití článku 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství za konkrétních skutkových okolností relevantní skutečnost, že operace dovozu zboží se zakládá na smlouvě o distribuci?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 253, s. 1.


title: Věc C-560/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhofs (Německo) dne 30. října 2013 — Finanzamt Ulm v. Ingeborg Wagner-Raith, jakožto právní nástupce zemřelé Marie Schweier

text:
               25.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhofs (Německo) dne 30. října 2013 — Finanzamt Ulm v. Ingeborg Wagner-Raith, jakožto právní nástupce zemřelé Marie Schweier
   (Věc C-560/13)
   2014/C 24/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Finanzamt Ulm

      Žalovaná: Ingeborg Wagner-Raith, jakožto právní nástupkyně zemřelé Marie Schweier

      Další účastník řízení: Bundesministerium der Finanzen

      Předběžné otázky

               1)

               Nebrání volný pohyb kapitálu podle článku 73b SES (od 1. května 1999 článek 56 ES) (1) vnitrostátní úpravě (zde: § 18 odst. 3 AuslInvestmG), podle kterého je v případě tuzemských investorů do zahraničních investičních fondů nutné za určitých předpokladů kromě dividend připočítat fiktivní příjmy ve výši 90 % rozdílu mezi první a poslední cenou zpětného odkupu za rok, minimálně však 10 % poslední ceny zpětného odkupu (nebo burzovní nebo tržní ceny), u podílů na fondech třetích států z toho důvodu, že úprava, jejíž podstata se od 31. prosince 1993 nezměnila, souvisí s poskytováním finančních služeb ve smyslu ustanovení o ochraně předchozího stavu v článku 73c odst. 1 SES (od 1. května 1999 čl. 57 odst. 1 ES) (2)?
               V případě záporné odpovědi na první otázku:

               2)

               Představuje účast na takovém investičním fondu se sídlem ve třetí zemi vždy přímou investici ve smyslu čl. 73c odst. 1 SES (od 1. května 1999 čl. 57 odst. 1 ES) nebo je odpověď závislá na tom, zda účast umožňuje investorovi na základě vnitrostátních předpisů státu sídla investičního fondu nebo z jiných důvodů, aby se účinně podílel na správě nebo kontrole investičního fondu?

      (1)  Článek 63 SFEU

      (2)  Článek 64 odst. 1 SFEU


title: Věc C-476/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Citroën Commerce GmbH v. Zentralvereinigung des Kraffahrzeuggewerbes zur Aufrechterhaltung lauteren Wettbewerbs eV (ZLW) „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 98/6/ES a 2005/29/ES — Ochrana spotřebitele — Reklama, v níž je označena cena — Pojmy ‚nabídka‘ a ‚cena včetně daní‘ — Povinnost zahrnout do prodejní ceny motorového vozidla další nutné poplatky související s převozem tohoto vozidla“

text:
               12.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 335/6

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Citroën Commerce GmbH v. Zentralvereinigung des Kraffahrzeuggewerbes zur Aufrechterhaltung lauteren Wettbewerbs eV (ZLW)
   (Věc C-476/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 98/6/ES a 2005/29/ES - Ochrana spotřebitele - Reklama, v níž je označena cena - Pojmy ‚nabídka‘ a ‚cena včetně daní‘ - Povinnost zahrnout do prodejní ceny motorového vozidla další nutné poplatky související s převozem tohoto vozidla“)
   (2016/C 335/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Citroën Commerce GmbH

      Žalovaný: Zentralvereinigung des Kraffahrzeuggewerbes zur Aufrechterhaltung lauteren Wettbewerbs eV (ZLW)

      Výrok

   Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/6/ES ze dne 16. února 1998 o ochraně spotřebitelů při označování cen výrobků nabízených spotřebiteli ve spojení s článkem 1 a čl. 2 písm. a) této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že náklady na převoz motorového vozidla od výrobce k prodejci, které nese spotřebitel, musí být zahrnuty do prodejní ceny tohoto vozidla uvedené v reklamě obchodníka, pokud tato reklama s ohledem na všechny své charakteristiky obsahuje z pohledu spotřebitele nabídku týkající se uvedeného vozidla. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda jsou naplněny všechny tyto znaky.

      (1)  Úř. věst. C 462, 22. 12. 2014.


title: Věc T-720/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2015 – Gat Microencapsulation v. OHIM – BASF (KARIS) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství KARIS — Starší slovní ochranná známka Společenství CARYX a starší mezinárodní ochranná známka CARYX — Starší národní slovní ochranná známka AKRIS a starší slovní ochranná známka Beneluxu AKRIS — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2015 – Gat Microencapsulation v. OHIM – BASF (KARIS)
   (Věc T-720/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství KARIS - Starší slovní ochranná známka Společenství CARYX a starší mezinárodní ochranná známka CARYX - Starší národní slovní ochranná známka AKRIS a starší slovní ochranná známka Beneluxu AKRIS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 389/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gat Microencapsulation GmbH, původně Gat Microencapsulation AG (Ebenfurth, Rakousko) (zástupci: S. Soler Lerma a M. C. March Cabrelles, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: BASF SE (Ludwigshafen, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. října 2013 (věc R 1862/2012-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi BASF SE a Gat Microencapsulation AG.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Gat Microencapsulation GmbH se ukládá náhrada nákladů.

      (1)  Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


title: Věc T-599/11: Žaloba podaná dne 25. listopadu 2011 — Eni v. OHIM — EMI (IP) (ENI)

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/29

         Žaloba podaná dne 25. listopadu 2011 — Eni v. OHIM — EMI (IP) (ENI)
   (Věc T-599/11)
   2012/C 32/61
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Eni SpA (Řím, Itálie) (zástupci: D. De Simone a G. Orsoni, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: EMI (IP) Ltd (Londýn, Spojené království)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 8. září 2011 ve věci R 2439/2010-1; a

               —

               nařídil žalovanému náhradu nákladů řízení na všech stupních.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ENI“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1-4, 6-7, 9, 11, 14, 16-19, 22, 25 a 35 až 45 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 6488076

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „EMI“ č. 4197315 pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 38, 41a 42; obrazová ochranná známka Společenství „EMI“ č. 6167357 pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 28, 35, 38, 41 a 42.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně napadá uvedené rozhodnuti prvního odvolacího senátu z těchto třech důvodů: (i) chybný a neodůvodněný závěr o podobnosti výrobků a služeb založený na nesprávném pochopení a uplatnění dřívější judikatury v této oblasti; (ii) nesprávný výklad a uplatnění věci Praktiker, což se projevuje v nepochopení jeho protimonopolních zásad a zejména důvodů, které vedly k možnosti zápisu maloobchodních služeb, a (iii) chybný závěr o podobnosti označení a o existenci nebezpečí záměny.


title: Výmaz věci T-307/99

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/43

         Výmaz věci T-307/99 (1)

   (2004/C 228/100)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 11. května 2004 rozhodl předseda druhého rozšířeného senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T-307/99, Oliecentrum Strijbos B.V., podporovaná Nizozemským královstvím proti Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 63, 4.3.2000.


title: Věc C-86/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social n °1 de Granada (Španělsko) dne 18. února 2014 – Marta León Medialdea v. Ayuntamiento de Huetor Vega

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 1 de Granada (Španělsko) dne 18. února 2014 – Marta León Medialdea v. Ayuntamiento de Huetor Vega
   (Věc C-86/14)
   2014/C 142/27
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 1 de Granada

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Marta León Medialdea

      Žalovaný: Ayuntamiento de Huetor Vega

      Předběžné otázky

               1)

               Je nestálý zaměstnanec na dobu neurčitou[,] dle zákona a judikatury[,] v souladu s definicí ve směrnici 1999/70/ES (1) [,] ve stejném postavení jako pracovník se smlouvou na dobu určitou?

               2)

               Je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva vnitrostátním soudem, podle kterého[,] jedná-li se o pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejném sektoru, které nebyly uzavřené v souladu se zákonem, může subjekt veřejné správy po přeměně takové smlouvy na nestálou smlouvu na dobu neurčitou pracovní místo přeobsadit nebo ho jednostranně zrušit bez poskytnutí jakéhokoli odškodnění pracovníkovi, a aniž by byla stanovena další opatření omezující zneužívání dočasných pracovních smluv?

               3)

               Bylo by slučitelné právem Společenství stejné jednání veřejné správy, pokud by u smluv na dobu určitou, které jsou uzavírány pravidelně, byly pro případ přeobsazení nebo zrušení pracovního místa dány záruky odškodnění pracovníka?

               4)

               Bylo by slučitelné s právem Společenství stejné jednání veřejné správy, pokud by u smluv na dobu určitou bylo pro případ přeobsazení nebo zrušení místa nutno použít postupy stanovené pro výpovědi z objektivních důvodů se zárukou stejného odškodnění?

      (1)  Směrnice Rady 1999/70 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43).


title: Věc F-31/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. března 2012 — BI v. CEDEFOP ( „Veřejná služba — Lhůta pro podání návrhu — Jazyk rozhodnutí o zamítnutí stížnosti“ )

text:
               28.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 126/27

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. března 2012 — BI v. CEDEFOP
   (Věc F-31/11) (1)

   (Veřejná služba - Lhůta pro podání návrhu - Jazyk rozhodnutí o zamítnutí stížnosti)
   2012/C 126/51
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: BI (Evosmos, Řecko) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaný: Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (CEDEFOP) (zástupci: M. Fuchs, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí ředitelky CEDEFOP, kterým se ukončuje pracovní poměr žalobce, a návrh na náhradu způsobené majetkové a nemajetkové újmy.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               BI ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 186, 25.6.2011, s. 33.


title: Věc T-255/05: Žaloba podaná dne 8. července 2005 The Black & Decker Corporation proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/52

         Žaloba podaná dne 8. července 2005 The Black & Decker Corporation proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM)
   (Věc T-255/05)
   (2005/C 217/108)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. července 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vory) The Black & Decker Corporation, se sídlem v Towson, Maryland (Spojené státy americké), zastoupenou P. Harrisem, advokátem.
   Atlas Copco Aktiebolag, se sídlem ve Stockholmu (Švédsko), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. dubna 2005 (věc R 722/2004-1);

               —

               prohlásil námitkové řízení B503 468 za nepřípustné;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v průběhu tohoto řízení a řízení o odvolání.

         Žalobní důvody a Wlavní argumenty

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Žalobkyně

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Obrazová barevná ochranná známka v černé a žluté barvě ve formě nářadí na zboží ve třídě 7(ruční přenosné elektrické nářadí atd.)

               Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Atlas Copco Aktiebolag

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Nezapsané ochranné známky nebo označení, používané v obchodním styku ve všech členských státech pro elektrické nářadí

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitek z důvodu jejich nepřípustnosti

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zrušení napadeného rozhodnutí a vrácení věci námitkovému oddělení k novému projednání

               Dovolávané žalobní důvody:

               Žalobkyně tvrdí, že námitky měly být prohlášeny za nepřípustné, jelikož neurčovaly dostatečně jasně dovolávané starší ochranné známky a označení v rozporu s pravidlem 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/1995 (1)

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 303, 15.12.1995, s. 1


title: Věc T-345/09: Žaloba podaná dne 28. srpna 2009 — Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida v. OHIM — Unión de Cosecheros de Labastida (PUERTA DE LABASTIDA)

text:
               24.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 256/35

         Žaloba podaná dne 28. srpna 2009 — Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida v. OHIM — Unión de Cosecheros de Labastida (PUERTA DE LABASTIDA)
   (Věc T-345/09)
   2009/C 256/62
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida, SL (Autol, Španělsko) (zástupci: J. Grimau Muñoz a J. Villamor Muguerza, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Unión de Cosecheros de Labastida, S. Coop. Ltda (Labastida, Španělsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. května 2009 ve věci R 1021/2008-1 a přijmout přihlášku ochranné známky Společenství „PUERTA DE LABASTIDA“ (obrazová ochranná známka) ve třídách 29, 33 a 35;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: BODEGAS Y VIÑEDOS PUERTA DE LABASTIDA, SL.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „PUERTA DE LABASTIDA“ (přihláška č. 004473278) pro výrobky a služby ve třídách 29, 33 a 35.

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: UNIÓN DE COSECHEROS DE LABASTIDA, S. COOP. LTDA.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská slovní ochranná známka „CASTILLO DE LABASTIDA“ (č. 617 137) pro výrobky ve třídě 33; slovní ochranná známka Společenství „CASTILLO LABASTIDA“ (č. 23 382) pro výrobky ve třídě 33 a slovní ochranná známka Společenství „CASTILLO LABASTIDA“ (č. 3 515 566) pro služby ve třídách 35, 39 a 43.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné přijmutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení článku 42 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.


title: Věc C-316/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Danemark) — Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet ( „Článek 288 druhý pododstavec SFEU — Nařízení (ES) č. 1/2005 — Ochrana zvířat během přepravy — Silniční přeprava domácích prasat — Minimální výška oddělení — Kontrola během cesty — Stupeň koncentrace zvířat — Právo členských států přijmout podrobné právní předpisy“ )

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Danemark) — Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet
   (Věc C-316/10) (1)

   (Článek 288 druhý pododstavec SFEU - Nařízení (ES) č. 1/2005 - Ochrana zvířat během přepravy - Silniční přeprava domácích prasat - Minimální výška oddělení - Kontrola během cesty - Stupeň koncentrace zvířat - Právo členských států přijmout podrobné právní předpisy)
   2012/C 49/11
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Vestre Landsret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Danske Svineproducenter

      Žalované: Justitsministeriet

      za přítomnosti: Union européenne du commerce de bétail et de la viande

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Vestre Landsret — Výklad čl. 249 druhého pododstavce ES (nyní čl. 288 druhý pododstavec SFEU) a nařízení Rady (ES) č. 1/2005 ze dne 22. prosince 2004 o ochraně zvířat během přepravy a souvisejících činností a o změně směrnic 64/432/EHS a 93/119/ES a nařízení (ES) č. 1255/97 (Úř. věst. L 3, s. 1) — Právo členských států přijmout podrobné vnitrostátní předpisy týkající se minimální vnitřní výšky oddělení, kontrolní výšky a stupně koncentrace zvířat uvnitř vozidel pro přepravu prasat

      Výrok

   Nařízení Rady (ES) č. 1/2005 ze dne 22. prosince 2004 o ochraně zvířat během přepravy a souvisejících činností a o změně směrnic 64/432/EHS a 93/119/ES a nařízení (ES) č. 1255/97, musí být vykládáno v tomto smyslu, že:

               —

               toto nařízení nebrání přijetí norem členským státem, které se použijí na silniční přepravu prasat a které za účelem posílení právní jistoty při dodržení cíle ochrany dobrých životních podmínek zvířat a bez stanovení v tomto ohledu nepřiměřených kritérií upřesňují požadavky stanovené uvedeným nařízením týkající se minimální vnitřní výšky oddělení určených pro zvířata, pokud tyto normy nevedou k takovým dodatečným nákladům nebo technickým obtížím, které znevýhodňují buď producenty z členského státu, který uvedené normy přijal, nebo producenty z jiných členských států, kteří chtějí vyvážet své výrobky do prvně zmíněného členského státu nebo přes tento stát, přičemž ověření této skutečnosti přísluší předkládajícímu soudu; nelze však považovat za přiměřené takové normy, jako jsou normy, které jsou stanoveny v přechodných ustanoveních obsažených v čl. 36 odst. 4 vyhlášky č. 1729/2006, pokud tentýž členský stát přijal v rámci obecné právní úpravy takové méně přísné normy, jako jsou normy, které jsou obsaženy v čl. 9 odst. 1 této vyhlášky;

               —

               toto nařízení brání přijetí norem členským státem použitelných na silniční přepravu prasat, které upřesňují požadavky stanovené uvedeným nařízením týkající se přístupu ke zvířatům za účelem pravidelné kontroly jejich dobrých životních podmínek a které se týkají pouze cest trvajících déle než osm hodin, a

               —

               toto nařízení nebrání přijetí norem členským státem, podle nichž v případě silniční přepravy prasat musí mít zvířata k dispozici minimální plochu v závislosti na jejich hmotnosti, přičemž tato plocha u zvířete o hmotnosti 100 kg činí 0,42 m2 pro cesty kratší než osm hodin a 0,50 m2 pro cesty, které trvají déle.

      (1)  Úř. věst. C 234, 28.08.2010.


title: Věc C-96/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Nanterre (Francie) dne 26. února 2015 – Saint Louis Sucre SA, právní nástupkyně Saint Louis Sucre SNC v. Directeur général des douanes et droits indirects

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Nanterre (Francie) dne 26. února 2015 – Saint Louis Sucre SA, právní nástupkyně Saint Louis Sucre SNC v. Directeur général des douanes et droits indirects
   (Věc C-96/15)
   (2015/C 146/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal de grande instance de Nanterre

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Saint Louis Sucre SA, právní nástupkyně společnosti Saint Louis Sucre SNC

      Žalovaný: Directeur général des douanes et droits indirects

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 15 odst. 2 a 8 nařízení Rady č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 (1), uplatňovaný ve světle bodů 9 a 11 odůvodnění tohoto nařízení a rozsudků Zuckerfabrik Jülich I a II, a obecné zásady práva Společenství zákazu bezdůvodného obohacení, proporcionality a svobody podnikání vykládat v tom smyslu, že výrobce cukru má právo na náhradu zaplacených dávek z výroby do výše množství cukru podléhajícího kvótám a který byl uskladněn ještě dne 30. června 2006, jelikož režim dávek z výroby nebyl po tomto datu obnoven nařízením Rady č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 (2)?

               2)

                           a)

                           V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku má být výše náhrady dávek výrobcům založena výhradně na tonáži cukru, který se nacházel dne 30. června 2006 na skladě?

                           b)

                           V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku má tonáž cukru, sloužící jako základ náhrady dávek, vycházet ze změn stavu zásob cukru Společenství v období od 1. července 2001 do 30. června 2006?

               3)

               Může výpočet dávky, kterou je třeba nahradit, platně vycházet ze znásobení zásob cukru, které vyplývají z odpovědi na druhou předběžnou otázku, a váženého průměru „průměrných ztrát“ zjištěných během SOT 2001/2006 nebo má být vypočítán jiným způsobem, a jakým?

               4)

               V případě kladné odpovědi na výše uvedené předběžné otázky je nařízení č. 164/2007 ze dne 19. února 2007, kterým se pro hospodářský rok 2005/06 stanoví částky na dávky z výroby v odvětví cukru
                   (3), neplatné?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 58, s. 1).

      (3)  Úř. věst. L 51, s. 17.


title: Věc C-380/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Soudem prvního stupně v Rethymnu (samosoudce) (Řecko) dne 8. srpna 2007 – Georgios Karabousanos a Sofoklis Michopoulos v. Dimos Geropotamou

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Soudem prvního stupně v Rethymnu (samosoudce) (Řecko) dne 8. srpna 2007 – Georgios Karabousanos a Sofoklis Michopoulos v. Dimos Geropotamou
   (Věc C-380/07)
   (2007/C 269/49)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Soud prvního stupně v Rethymnu (samosoudce)
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Georgios Karabousanos a Sofoklis Michopoulos

      Žalovaný: DIMOS GEROPOTAMOU
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba ustanovení 5 a ustanovení 8 body 1 a 3 rámcové dohody EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. L 175 ze dne 10. července 1999, s. 42), vykládat tak, že právo Společenství nedovoluje členskému státu při provádění této rámcové dohody přijmout opatření: a) pokud rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody již existovala ve vnitrostátním právním řádu před vstupem směrnice v platnost a b) pokud se opatřeními přijatými k provedení rámcové dohody sníží všeobecná úroveň ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud ve vnitrostátním právním řádu již existovala před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody:

                           a)

                           když uvedené právní opatření, které provádí rámcovou dohodu, bylo přijato po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/70/ES, avšak do oblasti jeho působnosti rationae temporis spadají výlučně pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly platné ke dni jejího vstupu v platnost nebo jejichž platnost skončila do určité doby před jejím vstupem v platnost, avšak po uplynutí lhůty pro provedení směrnice, zatímco dříve existující rovnocenná opatření nemají časově omezenou oblast působnosti a zahrnují všechny pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly uzavřeny, byly platné nebo jejichž platnost skončila ke dni vstupu směrnice 1999/70/ES v platnost a ke dni uplynutí lhůty pro její provedení;

                           b)

                           když do oblasti působnosti uvedeného právního opatření, které provádí rámcovou dohodu, spadají pouze pracovní smlouvy na dobu určitou, které pro to, aby byly považovány za po sobě jdoucí pro účely výše uvedeného opatření, musejí kumulativně splňovat následující podmínky:

                                       1.

                                       jednotlivé smlouvy byly uzavřeny s časovým odstupem ne delším než tři měsíce a mimoto

                                       2.

                                       celkové trvání po sobě jdoucích smluv bylo nejméně dvacet čtyři měsíců ke dni vstupu nařízení v platnost, nezávisle na počtu obnovení smluv, nebo došlo alespoň ke třem po sobě jdoucím obnovením původní smlouvy s celkovou dobou trvání pracovní činnosti alespoň osmnáct měsíců během období dvaceti čtyř měsíců počítaných od původní smlouvy, zatímco dříve existující rovnocenná opatření tyto podmínky nestanoví a zahrnují naopak všechny (po sobě jdoucí) pracovní smlouvy na dobu určitou, nezávisle na minimální délce zaměstnání a minimálním počtu obnovení smluv;

                           c)

                           když dotčené právní opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, stanoví – jako právní následek ochrany zaměstnanců na dobu určitou a prevence zneužívání ve smyslu rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou – kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky do budoucnosti (ex nunc), zatímco dříve existující rovnocenné právní opatření stanoví kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky od okamžiku jejich prvotního uzavření (ex tunc)?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud existovalo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, ve vnitrostátním právním řádu před vstupem uvedené směrnice v platnost, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 7 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, když stanoví jako jediný prostředek ochrany zaměstnanců na dobu určitou proti zneužívání povinnost zaměstnavatele zaplatit odměnu a odstupné v případě protiprávního zaměstnání na po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody s ohledem na to, že:

                           a)

                           povinnost zaplatit odměnu a odstupné stanoví vnitrostátní právo pro každý případ pracovního poměru a nesměřuje k předcházení zneužívání ve smyslu rámcové dohody a

                           b)

                           použití dříve existujícího rovnocenného právního předpisu má za právní následek uznání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou?

               4)

               V případě kladných odpovědí na předchozí otázky, musí vnitrostátní soud při výkladu vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 1999/70/ES nepoužít ustanovení neslučitelná s touto směrnicí obsažená v právním opatření přijatém k provedení rámcové dohody, která vedou ke snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu, jako jsou ustanovení článků 7 a 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 a použít místo nich ustanovení obsažená v rovnocenném vnitrostátním právním opatření, které existovalo před vstupem směrnice v platnost, jako je ustanovení čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920?

               5)

               V případě, že vnitrostátní soud shledá, že ustanovení (v daném případě čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), které představuje rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, je v zásadě použitelné ve věci, která se týká pracovních poměrů na dobu určitou a na základě tohoto ustanovení zjištění, že k uzavření po sobě jdoucích pracovních smluv došlo na dobu určitou bez objektivního důvodu spojeného s povahou, typem a charakterem poskytované činnosti, znamená, že tyto smlouvy musejí být uznány jako pracovní smlouvy na dobu neurčitou, potom:

                           a)

                           je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého skutečnost, že jako právní základ uzavření pracovních smluv na dobu určitou byl užit právní předpis upravující zaměstnání na základě pracovních smluv na dobu určitou k uspokojení sezónních, periodických, dočasných nebo výjimečných potřeb, i když ve skutečnosti zajišťované potřeby jsou „stálé a trvalé“, v každém případě představuje objektivní důvod pro uzavření pracovní smlouvy na dobu určitou;

                           b)

                           je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého musejí být ustanovení zakazující přeměnu pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru na pracovní smlouvy na dobu neurčitou vykládána tak, že ve veřejném sektoru je naprosto a v každém případě zakázána přeměna pracovní smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu neurčitou, i kdyby byla tato smlouva uzavřena protiprávně na dobu určitou, a sice tehdy, když uspokojované potřeby jsou stálé a trvalé, a že vnitrostátnímu soudu není dána možnost, aby v takových případech zjistil skutečný charakter sporného pracovněprávního vztahu a správně ho kvalifikoval jako smlouvu na dobu neurčitou, nebo musí být tento zákaz omezen pouze na pracovní smlouvy na dobu určitou uzavřené skutečně k uspokojování dočasných, nepředvídaných, naléhavých, výjimečných nebo podobných potřeb, a nikoli na případy, kdy byly ve skutečnosti uzavřeny k uspokojování „stálých a trvalých“ potřeb?


title: Věc F-61/09: Žaloba podaná dne 25. června 2009 — Strack v. Komise

text:
               15.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 193/36

         Žaloba podaná dne 25. června 2009 — Strack v. Komise
   (Věc F-61/09)
   2009/C 193/60
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Guido Strack (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalované, kterým byla žalobci odepřena možnost nahlédnout do spisu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit implicitní a explicitní rozhodnutí žalované, zejména ta, která byla vydána v rámci žádostí o nahlédnutí do spisu dne 12. září 2008, ze dne 3. října 2008 a ze dne 14. listopadu 2008, rozhodnutí pana Jansena ze dne 19. září 2008 a je-li to nezbytné, také usnesení vydané ke dni 25. března 2009 týkající se zamítnutí stížnosti žalobce R/554/08, pokud mu jimi byla odepřena nebo omezena možnost úplného nahlížení do všech podkladů a dokumentů, které jsou o jeho osobě k dispozici u žalované, jakož i do řádně vedených, jednotných, úplných a pro žalobce po jazykové stránce a stránce formy bez potíží srozumitelných a přístupných osobních a zdravotních spisů, tedy spisů, které jsou v souladu s požadavky uvedenými v článku 26 a článku 26a služebního řádu, a které, je-li to nezbytné, byly v tomto ohledu dříve vylepšeny, na základě čehož došlo alespoň k částečnému zamítnutí návrhů žalobce mimo jiné ze dne 10. července 2008, ze dne 19. září 2008 a ze dne 28. listopadu 2008;

               —

               uložit žalované, aby žalobci vyplatila přiměřenou náhradu škody z důvodu jejího protiprávního jednání vylíčeného v této žalobě, přičemž o výši této náhrady škody rozhodne Soud na základě svého spravedlivého uvážení, činit by však měla alespoň 2 500 eur;

               —

               uložit žalované, aby žalobci každý měsíc vyplácela náhradu škody, počínaje dnem doručení této žaloby až do dne, kdy bude ve skutečnosti poskytnut úplný přístup ke všem podkladům a dokumentům, které jsou předmětem sporu, a do jeho řádného osobního a zdravotního spisu, přičemž o výši této měsíční náhrady rozhodne Soud na základě svého spravedlivého uvážení, činit by však měla alespoň 200 eur;

               —

               uložit žalované, aby žalobci vyplatila náhradu nezbytných nákladů a výdajů vzniklých v souvislosti s dalším nezbytným nahlížením do spisu analogicky k právní úpravě žalované týkající služebních cest, podpůrně na stejném základě ty náklady, které žalobci již vznikly v souvislosti s jeho cestami do Lucemburku uskutečněnými dne 12. září 2008 a dne 14. listopadu 2008;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-207/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Itálie) dne 21. dubna 2017 – Rotho Blaas Srl v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Itálie) dne 21. dubna 2017 – Rotho Blaas Srl v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Věc C-207/17)
   (2017/C 277/32)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Rotho Blaas Srl

      Žalovaná: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Předběžné otázky

               1)

               Jsou nařízení (ES) č. 91/2009 „o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky“ (1), [s] prováděcím nařízením (EU) č. 924/2012, „kterým se mění nařízení (ES) č. 91/2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky“ (2), [a] prováděcí nařízení (EU) č. 519/2015 „o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, rozšířeného na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, na základě přezkumu opatření před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009“ (3) neplatná/protiprávní/neslučitelná s článkem VI všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 a s rozhodnutím DSB WTO ze dne 28. července 2011?

               2)

               Pokud bude rozhodnuto o neplatnosti/protiprávnosti/neslučitelnosti nařízení (ES) č. 91/2009 o uložení antidumpingového cla a s ním souvisejících prováděcích nařízení č. 924/2012 a č. 519/2015, má zrušení antidumpingového cla uloženého na základě sporných opatření právní účinky od okamžiku vstupu prováděcího nařízení (EU) č. 278/2016 (4) v platnost, nebo ode dne vstupu sporného opatření, t.j. „základního“ nařízení (ES) č. 91/2009, v platnost?

      (1)  Nařízení Rady ze dne 26. ledna 2009 (Úř. věst. 2009, L 29, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady ze dne 4. října 2012 (Úř. věst. 2012, L 275, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise ze dne 26. března 2015 (Úř. věst. 2015, L 82, s. 78).

      (4)  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/278 ze dne 26. února 2016 o zrušení konečného antidumpingového cla uloženého na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky, rozšířeného na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie (Úř. věst. 2016, L 52, s. 24).


title: Věc T-175/05: Žaloba podaná dne 27. dubna 2005 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Akzo Nobel Base Chemicals AB a Eka Chemicals AB proti Komisi Evropských společenství

text:
               9.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/32

         Žaloba podaná dne 27. dubna 2005 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Akzo Nobel Base Chemicals AB a Eka Chemicals AB proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-175/05)
   (2005/C 171/52)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Akzo Nobel NV, se sídlem v Arnhemu (Nizozemsko), Akzo Nobel Nederland BV, se sídlem v Arnhemu (Nizozemsko), Akzo Nobel AB, se sídlem v Stockholmu (Švédsko), Akzo Nobel Chemicals BV, se sídlem v Amersfoort (Nizozemsko), Akzo Nobel Functional Chemicals BV, se sídlem v Amersfoort (Nizozemsko), Akzo Nobel Base Chemicals AB, se sídlem v Skoghall (Švédsko), a Eka Chemicals AB, se sídlem v Bohus (Švédsko), zastoupenými C. R. A. Swaakem a A. Kayhkem, advokáty.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               přezkoumal na základě článku 230 ES legalitu rozhodnutí Komise K(2004)4876 konečné,

               —

               napadené rozhodnutí na základě článku 231 ES zrušil,

               —

               nebo, podpůrně, snížil částku pokuty,

               —

               v obou případech uložil Komisi Evropských společenství náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vzniklých v tomto řízení žalobkyním.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně zpochybňují rozhodnutí Komise ze dne 19. ledna 2005 v řízení k uplatnění článku 81 ES a článku 53 EHP (věc COMP/E-1/37.773 – MCAA), kterým bylo rozhodnuto, že žalobkyně byly zapojeny v souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě zahrnujících stanovení cen, sdílení trhů a dohodnutých postupů proti soutěžitelům v odvětví kyseliny chloroctové v EHP, a žalobkyním byla uložena pokuta.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a porušila čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (1) v tom, že neprávem přičetla odpovědnost za porušení též Akzo Nobel NV, vrcholové holdingové společnosti skupiny Akzo Nobel, jakož i Akzo Nobel AB. Podle žalobkyň Akzo Nobel NV neměla rozhodující vliv na obchodní politiku svých dceřiných společností.
   Žalobkyně krom toho tvrdí, že částka pokuty udělené společně a nerozdílně žalobkyním přesahuje, pokud jde o švédské společnosti činné na trhu MCAA, 10 % obratu stanoveného nařízením 1/2003.
   Žalobkyně se též dovolávají porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 253.
   Podpůrně žalobkyně uplatňují, že se Komise dopustila různých chyb ve vztahu k výpočtu pokuty. Podle žalobkyň Komise pochybila v klasifikaci společností při zkoumání závažnosti porušení pro účely stanovení základní částky pokuty, porušila zásadu proporcionality tím, že použila chybný multiplikační koeficient, a zásadu rovného zacházení tím, že nesprávně použila sdělení o shovívavosti (2) z roku 1996.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).

      (2)  Sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v kartelových věcech (Úř. věst. C 207, 18.7.1996, s. 4)


title: Věc T-23/11: Usnesení Tribunálu ze dne 11. října 2011 — El Corte Inglés v. OHIM — BA&SH (ba&sh)

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/44

         Usnesení Tribunálu ze dne 11. října 2011 — El Corte Inglés v. OHIM — BA&SH (ba&sh)
   (Věc T-23/11) (1)

   2011/C 347/82
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


title: Věc C-409/10: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen v. Afasia Knits Deutschland GmbH ( „Společná obchodní politika — Přiznání preferenčního zacházení ve vztahu ke zboží pocházejícímu z afrických, karibských a tichomořských států (AKT) — Nesrovnalosti odhalené při šetření provedeném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) ve vývozním státě AKT — Vybrání dovozního cla po propuštění zboží“ )

text:
               11.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 39/5

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen v. Afasia Knits Deutschland GmbH
   (Věc C-409/10) (1)

   (Společná obchodní politika - Přiznání preferenčního zacházení ve vztahu ke zboží pocházejícímu z afrických, karibských a tichomořských států (AKT) - Nesrovnalosti odhalené při šetření provedeném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) ve vývozním státě AKT - Vybrání dovozního cla po propuštění zboží)
   2012/C 39/07
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Žalovaná: Afasia Knits Deutschland GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad článku 32 protokolu 1 o definici pojmu „původní produkty“ a „produkty pocházející z“ a způsobech správní spolupráce k Dohodě o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 317, s. 3; Zvl. vyd. 11/35, s. 3), jakož i čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) — Vývoz textilu vyrobeného v Číně z Jamajky do Evropské unie — Dodatečné ověření důkazu o původu provedené OLAF a nikoliv celními orgány země vývozu, jak stanoví protokol 1 — Ochrana případné oprávněné důvěry vývozce

      Výrok

               1)

               Článek 32 protokolu č. 1 k příloze V Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 a schválené jménem Společenství rozhodnutím Rady 2003/159/ES ze dne 19. prosince 2002, musí být vykládán v tom smyslu, že výsledky dodatečného ověření, které se týkalo správnosti údajů o původu zboží uvedených v osvědčeních EUR.1 vydaných státem AKT a které v podstatě spočívalo v šetření provedeném Komisí, konkrétněji Evropským úřadem pro boj proti podvodům, v tomto státě a na jeho pozvání, zavazují orgány státu, kam bylo toto zboží dovezeno, jestliže — což musí ověřit předkládající soud — tyto orgány obdržely dokument, v němž se jednoznačně uznává, že tento stát AKT vzal uvedené výsledky za své.

               2)

               Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000, je nutno vykládat v tom smyslu, že v situaci, kdy jsou osvědčení EUR.1 vydaná pro dovoz výrobků do Evropské unie zrušena z toho důvodu, že je jejich vydání stiženo nesrovnalostmi a že preferenční původ uváděný v těchto osvědčeních nebylo možné při dodatečném ověření potvrdit, nemůže dovozce zabránit dodatečnému výběru dovozního cla odvoláním na okolnost, že nelze vyloučit, že některé z těchto výrobků ve skutečnosti zmíněný preferenční původ mají.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


title: Věc C-515/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2006 European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2006 ve věci T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited v. Komise Evropských společenství

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/18

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2006 European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2006 ve věci T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-515/06 P)
   (2007/C 56/31)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) (zástupci: M. Hartmann-Rüppel a W. Rehmann, Rechtsanwälte)

      Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství, Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), GlaxoSmithKline Services Unlimited, původně Glaxo Wellcome plc
   Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 vydaný ve věci T-168/01 v rozsahu, v jakém Soud prvního stupně zrušil rozhodnutí Komise 2001/791/ES (1) ze dne 8. května 2001;

               —

               uložit odpůrci kasačního opravného prostředku náhradu nákladů řízení vzniklých v řízení před Soudním dvorem a Soudem prvního stupně.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje následující porušení práva Společenství napadeným rozsudkem:

               a)

               nesprávné použití čl. 81 odst. 3 ES tím, že Soud prvního stupně nezohlednil úlohu a funkci čl. 81 odst. 3, když tvrdil, že posouzení provedené Komisí bylo nedostatečné;

               b)

               nesprávné použití čl. 81 odst. 3 ES tím, že Soud chybně posoudil důkazní břemeno;

               c)

               nesprávné použití čl. 81 odst. 3 ES v důsledku chybného výkladu nebo nezohlednění důkazů ve spisu, jež prokazují, že žalobkyně (GSK) neuplatnila požadavky čl. 81 odst. 3 ES dostatečně a předložením doložitelného důkazu.

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1.


title: Věc C-530/11: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. února 2014 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska ( „Nesplnění povinnosti státem — Účast veřejnosti na rozhodovacím procesu a přístup k právní ochraně v záležitostech životního prostředí — Pojem „přiměřené náklady“ soudního řízení“ )

text:
               29.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. února 2014 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-530/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Účast veřejnosti na rozhodovacím procesu a přístup k právní ochraně v záležitostech životního prostředí - Pojem „přiměřené náklady“ soudního řízení)
   2014/C 93/03
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a L. Armati, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: C. Murrell, M. Holt a J. Maurici, zmocněnci)

      Podporované: Dánským královstvím (zástupce: C. H. Vang, zmocněnec), Irskem (zástupci: Creedon a A. Joyce, zmocněnkyně, ve spolupráci s E. Barrington a G. Gilmore, barristers)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu s čl. 3 odst. 7 a čl. 4 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. L 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07, s. 466) — Povinnost odstranit nebo snížit finanční překážky, které brání v přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí — Pojem „přiměřené náklady“ soudního řízení

      Výrok

               1)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že neprovedlo správně čl. 3 bod 7 a čl. 4 bod 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, v rozsahu, v němž stanoví, že uvedená soudní řízení nesmí být nepřiměřeně nákladná, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

               2)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení. Dánské království a Irsko ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 39, 11. 2.2012.


title: Věc C-367/09: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen — Belgie) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau v. SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV ( Řízení o předběžné otázce — Poškozování finančních zájmů Evropské unie — Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 — Článek 1, čl. 3 odst. 1 třetí pododstavec, články 5 a 7 — Nařízení (EHS) č. 3665/87 — Článek 11 a čl. 18 odst. 2 písm. c) — Pojem hospodářský subjekt — Osoby, které se podílely na nesrovnalosti — Osoby, které odpovídají za nápravu nesrovnalosti nebo jsou povinny zajistit, aby k ní nedošlo — Správní sankce — Přímý účinek — Promlčení stíhání — Přerušení )

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/18

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen — Belgie) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau v. SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV
   (Věc C-367/09) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Poškozování finančních zájmů Evropské unie - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Článek 1, čl. 3 odst. 1 třetí pododstavec, články 5 a 7 - Nařízení (EHS) č. 3665/87 - Článek 11 a čl. 18 odst. 2 písm. c) - Pojem „hospodářský subjekt“ - Osoby, které se podílely na nesrovnalosti - Osoby, které odpovídají za nápravu nesrovnalosti nebo jsou povinny zajistit, aby k ní nedošlo - Správní sankce - Přímý účinek - Promlčení stíhání - Přerušení)
   2010/C 346/29
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van beroep te Antwerpen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

      Žalovaní: SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van beroep te Antwerpen — Výklad článku 1, čl. 3 odst. 1 třetí odrážky, článku 5 a 7 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340) a čl. 18 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1) — Pojem „hospodářský subjekt“ — Osoby, které se podílely na nesrovnalosti, a osoby, které odpovídají za nápravu nesrovnalosti nebo jsou povinny zajistit, aby k ní nedošlo — Promlčení stíhání — Přerušení

      Výrok

               1)

               Články 5 a 7 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství se nepoužijí takovým způsobem, že správní sankce může být uložena pouze na základě těchto ustanovení, protože v souvislosti s ochranou finančních zájmů Unie použití správní sankce na určitou kategorii osob vyžaduje, aby předtím, než došlo k dotčené nesrovnalosti, buď zákonodárce Unie vydal odvětvové předpisy definující takovouto sankci a podmínky pro její použití vůči této kategorii osob, nebo, pokud na úrovni Unie tyto předpisy ještě přijaty nebyly, aby právo členského státu, ve kterém k této nesrovnalosti došlo, stanovilo uložení správní sankce vůči uvedené kategorii osob.

               2)

               Za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy odvětvové předpisy Unie ještě členským státům neukládaly povinnost stanovit účinné sankce pro případ, kdy mezinárodní kontrolní a dozorčí společnost schválená členským státem vydala nepravdivá osvědčení, článek 7 nařízení č. 2988/95 nebrání tomu, aby členské státy uložily této společnosti sankci jako osobě, která se ve smyslu tohoto ustanovení „podílela na nesrovnalosti“, nebo jako osobě, která „odpovídá za nápravu“ nesrovnalosti, nicméně za podmínky, že použití takovéto sankce je založeno na jasném a jednoznačném právním základě, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               3)

               Zaslání vyšetřovací zprávy, ze které vyplývá nesrovnalost spojená s konkrétní vývozní operací, mezinárodní kontrolní a dozorčí společnosti, která pro tuto operaci vydala osvědčení o propuštění zboží ke spotřebě, zaslání této společnosti výzvy k předložení doplňujících podkladů, které mají doložit skutečnost, že zboží bylo propuštěno ke spotřebě, jakož i zaslání doporučeného dopisu, kterým se uvedené společnosti ukládá sankce za to, že se podílela na nesrovnalosti ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/95, jsou za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, dostatečně přesně vymezenými úkony oznámenými dané osobě, které se týkají vyšetřování nebo řízení o nesrovnalosti, a které v důsledku toho přerušují promlčecí dobu pro stíhání ve smyslu čl. 3 odst. 1 třetího pododstavce uvedeného nařízení.

      (1)  Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


title: Věc F-5/15: Žaloba podaná dne 19. ledna 2015 – ZZ v. Komise

text:
               23.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/26

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2015 – ZZ v. Komise
   (Věc F-5/15)
   (2015/C 096/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Prohlášení protiprávnosti článku 9 a obecných prováděcích ustanovení (OPU) čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a zrušení rozhodnutí týkajícího se převodu žalobcových práv na důchod do důchodového systému Unie, které uplatňuje nové OPU týkající se článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               prohlásit článek 9 obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu za nezákonný,

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 16. ledna 2014 o započtení nároků na důchod nabytých žalobcem před jeho vstupem do služby v rámci jejich převodu do důchodového systému orgánů Evropské unie, podle obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-517/11: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. února 2013 — Evropská komise v. Řecká republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť — Článek 6 odst. 2 — Poškozování a znečišťování jezera Koroneia — Ochrana — Nedostatečnost přijatých opatření — Směrnice 91/271/EHS — Čištění městských odpadních vod — Článek 3 a čl. 4 odst. 1 a 3 — Aglomerace Langada — Stoková a čistící soustava pro městské odpadní vody —  „Neexistence“  “ )

text:
               13.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 108/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. února 2013 — Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-517/11) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Článek 6 odst. 2 - Poškozování a znečišťování jezera Koroneia - Ochrana - Nedostatečnost přijatých opatření - Směrnice 91/271/EHS - Čištění městských odpadních vod - Článek 3 a čl. 4 odst. 1 a 3 - Aglomerace Langada - Stoková a čistící soustava pro městské odpadní vody - „Neexistence“)
   2013/C 108/05
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia, S. Petrova, B. D. Simon a L. Banciella, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7) — Porušení článku 3 a čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40) — Nepřijetí opatření nezbytných k vyloučení poškozování a znečišťování jezera Koroneia (prefektura Soluň) — Nevybudování stokové a čistící soustavy pro městské odpadní vody pro aglomeraci Langada

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že nepřijala nezbytná opatření k vyloučení poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů, pro která bylo klasifikováno zvláště chráněné území GR 1220009, a tím, že nevybudovala stokovou a čistící soustavu pro městské odpadní vody pro aglomeraci Langada, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, ve spojení s článkem 7 této směrnice, jakož i povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 a čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 362, 10.12.2011.


title: Věc T-450/10 P: Usnesení Tribunálu ze dne 18. července 2011 — Marcuccio v. Komise ( „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Přiměřená lhůta pro předložení návrhu na náhradu škody — Opožděnost — Kasační opravný prostředek, který je částečně zjevně nepřípustný a částečně neopodstatněný“ )

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. července 2011 — Marcuccio v. Komise
   (Věc T-450/10 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přiměřená lhůta pro předložení návrhu na náhradu škody - Opožděnost - Kasační opravný prostředek, který je částečně zjevně nepřípustný a částečně neopodstatněný)
   2011/C 282/42
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 22. června 2010, Marcuccio v. Komise (F-91/09, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto usnesení

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí v rámci tohoto stupně řízení.

      (1)  Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


title: Věc T-843/16: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2016 – dm drogerie markt v. EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/40

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2016 – dm drogerie markt v. EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)
   (Věc T-843/16)
   (2017/C 038/53)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Německo) (zástupci: advokáti T. Strack a O. Bludovsky)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Norimberk, Německo)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Foto Paradies“ – Ochranná známka Evropské unie č. 10 707 933

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. září 2016, ve věci R 1194/2015-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-593/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 20. listopadu 2013 — Presidenza del Consiglio dei Ministri a další v. Rina Services SpA a další

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 20. listopadu 2013 — Presidenza del Consiglio dei Ministri a další v. Rina Services SpA a další
   (Věc C-593/13)
   2014/C 61/02
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Presidenza del Consiglio dei Ministri a další

      Žalovaní: Rina Services SpA a další

      Předběžné otázky

               1)

               Brání zásady Smlouvy týkající se svobody usazování (článek 49 SFEU) a volného pohybu služeb (článek 56 SFEU), jakož i zásady uvedené ve směrnici 2006/123/ES (1), přijetí a uplatňování vnitrostátních právních předpisů, které ve vztahu k SOA založeným ve formě akciových společností stanoví, že „sídlo musí být na území republiky“?

               2)

               Musí být výjimka podle článku 51 SFEU vykládána v tom smyslu, že se vztahuje i na činnost, jako je vydávání osvědčení soukromoprávními subjekty, které na jedné straně musejí být založené ve formě akciových společností a působí na konkurenčním trhu, a na druhé straně se podílejí na výkonu veřejné moci, z důvodu čehož jejich činnost podléhá povolení a přísným kontrolám dozorčích orgánů?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36).


title: Věc C-247/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2014 společností HeidelbergCement AG proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 14. března 2014 ve věci T-302/11, HeidelbergCement AG v. Evropská komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/10

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2014 společností HeidelbergCement AG proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 14. března 2014 ve věci T-302/11, HeidelbergCement AG v. Evropská komise
   (Věc C-247/14 P)
   2014/C 223/15
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HeidelbergCement AG (zástupci: U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek,

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 30. března 2011 přijaté ve věci COMP/39520 – Cement a příbuzné výrobky, C(2011) 2361 final, na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky,

               —

               podpůrně k návrhu podle bodu 2 vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí v souladu s právním názorem vyjádřeným v rozsudku Soudního dvora,

               —

               v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů navrhovatelky v řízeních před Tribunálem a Soudním dvorem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 14. března 2014 ve věci T-302/11. Tento rozsudek byl navrhovatelce oznámen dne 14. března 2014. Tribunál jím zamítl žalobu podanou navrhovatelkou proti rozhodnutí Komise ze dne 30. března 2011 ve věci COMP/39520 – Cement a příbuzné výrobky, C(2011) 2361 final.
   Navrhovatelka uplatňuje celkem sedm důvodů kasačního opravného prostředku.
   Zaprvé, Tribunál řádně nepřezkoumal dodržení povinnosti uvést účel žádosti o informace, plynoucí z čl. 18 odst. 3 nařízení 1/2003 (1), a uplatnil ji chybně. Neprovedl dostatečnou analýzu obsahu rozhodnutí týkajícího se žádosti o informace a nerespektoval požadavky, které měla Komise dodržet na základě povinnosti uvést odůvodnění.
   Zadruhé, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož měl za to, že povinnost uvést odůvodnění plynoucí z čl. 296 druhého pododstavce SFEU lze omezit ustanovením čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003. Z tohoto důvodu Tribunál neprovedl věcný přezkum bodu žalobního návrhu vycházejícího z nedostatečného odůvodnění volby přijmout rozhodnutí o žádosti o informace. Tribunál rovněž tak vhodným způsobem nepřezkoumal bod žalobního návrhu vycházející z nedostatečného odůvodnění určené lhůty. Jeho rozsudek obsahuje odůvodnění znění totožného s odůvodněním odpovědi na bod žalobního návrhu odlišného obsahu, uplatněný v souběžné věci.
   Zatřetí, Tribunál vhodným způsobem nepřezkoumal nezbytnost ve smyslu čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1/2003, jelikož měl za to, že Komisi nepřísluší vypracovávat podrobný popis všech relevantních indicií. Navíc uplatňoval neodůvodněné požadavky týkající se vztahu mezi vážnou domněnkou o protiprávním jednání a nezbytností požadovaných informací. Mimoto chybně vyložil čl. 18 odst. 3 první větu nařízení č. 1/2003, jelikož měl za to, že není třeba ověřovat vhodnost požadovaných informací. To navíc vede k zásahu do práva na opravný prostředek plynoucího z čl. 18 odst. 3 třetí věty nařízení č. 1/2003.
   Začtvrté, Tribunál nesprávně považoval čl. 18 odst. 3 první větu nařízení č. 1/2003 za právní základ žádosti Komise o přípravu, shromáždění a zpracování informací, kterými navrhovatelka nedisponovala.
   Zapáté, Tribunál zamítl bod žalobního návrhu vycházející z příliš krátké lhůty na odpověď, přičemž se omezil pouze na abstraktní zmínku o hospodářské síle navrhovatelky, a vycházel tak z nedostatečného a nekonzistentního odůvodnění.
   Zašesté, Tribunál nerespektoval kritérium přesnosti aktů Evropské unie, když měl za to, že rozhodnutí o žádosti o informace je dostatečně konkrétní, přestože sám konstatoval, že v něm uvedené otázky obsahují vágní pojmy. Navíc nepřezkoumal specifické body žalobního návrhu vycházející z nedostatečné přesnosti a zasáhl do práva na opravný prostředek (viz čl. 18 odst. 3 třetí věta nařízení č. 1/2003).
   Zasedmé, Tribunál nerespektoval právo navrhovatelky na obhajobu, neboť měl za to, že měla provést posouzení, která by Komise mohla použít v rámci hospodářské analýzy směřující k prokázání údajného porušení unijního kartelového práva.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 (Úř. věst. 04/01, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc C-111/13: Žaloba podaná dne 7. března 2013 — Evropská komise v. Finská republika

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/14

         Žaloba podaná dne 7. března 2013 — Evropská komise v. Finská republika
   (Věc C-111/13)
   2013/C 123/22
   Jednací jazyk: finština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, O. Beynet a I. Koskinen)

      Žalovaná: Finská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Finská republika tím, že pro finskou pevninu nepřijala právní a správní předpisy, nezbytné pro zajištění souladu s čl. 2 body 1, 2, 4 až 18, 20, 22 až 36, čl. 3 odst. 3 první až třetí větou a odst. 6 písm. b), článkem 12, čl. 13 odst. 1, 2 a 5, čl. 15 odst. 1 a 2, čl. 16 odst. 1druhou větou, odst. 2 a 3, čl. 25 odst. 1, čl. 33, čl. 36 odst. 4 druhým a čtvrtým pododstavcem, odst. 6 a 8, odst. 9 třetím pododstavcem, čl. 39 odst. 4 písm. a) a b), odst. 5 prvním pododstavcem písm. a) a b) jakož i druhým pododstavcem druhé věty, čl. 40 písm. a) až e), g) a h), čl. 41 odst. 1 písm. b), c) až f), h) až q) a s) až u), odst. 4 písm. b) a d), odst. 6 písm. a), odst. 7, 9, 10, 11 a 12, čl. 42 odst. 1, čl. 43 odst. 1, 4 a 8, čl. 44 odst. 1, 2, 3, 6 a 7 jakož i s přílohou I odst. 1 písm. a) odrážkami 6 a 8, písm. b), d), f) a h) a s odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES (1) ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES, nebo o nich přinejmenším neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice

               —

               uložit Finské republice podle čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení denního penále ve výši 28 569,60 eur ode dne vyhlášení rozsudku v této věci;

               —

               uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 3. března 2011.

      (1)  Úř. věst. L 211, s. 94.


title: Věc C-423/14: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Fazenda Pública v. Beiragás – Companhia de Gás das Beiras SA

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/23

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 31. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Fazenda Pública v. Beiragás – Companhia de Gás das Beiras SA
   (Věc C-423/14) (1)

   (2015/C 398/30)
   Jednací jazyk: portugalština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 439, 8.12.2014.


title: Věc T-21/14: Žaloba podaná dne 8. ledna 2014 — NetMed v. OHIM — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)

text:
               1.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 61/19

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2014 — NetMed v. OHIM — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
   (Věc T-21/14)
   2014/C 61/34
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Lucembursko) (zástupce: S. Schafhaus, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden-Baden, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. října 2013 ve věci R 1846/2012-1;

               —

               uložil žalovanému Úřadu náhradu nákladu řízení včetně nákladů řízení, které vznikly v průběhu odvolacího a námitkového řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SANDTER 1953“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 10 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 448 887

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „Sander“ pro výrobky zařazené do tříd 5, 10 a 25; mezinárodní obrazová ochranná známka chráněná v zemích Beneluxu, v Rakousku a ve Francii, která obsahuje slovní prvek „Sander“ pro výrobky zařazené do tříd 5, 10 a 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 42 odst. 2 a odst. 3 nařízení č. 702/2009 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-888/16: Žaloba podaná dne 8. prosince 2016 – BP v. FRA

text:
               20.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/36

         Žaloba podaná dne 8. prosince 2016 – BP v. FRA
   (Věc T-888/16)
   (2017/C 053/45)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: BP (Vídeň, Rakousko) (zástupkyně: E. Lazar, advokátka)

      Žalovaná: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy (OOUPS) ze dne 21. dubna 2016 neobnovit pracovní smlouvu žalobkyně;

               —

               uložil žalované, aby žalobkyni nahradila majetkovou a nemajetkovou újmu způsobenou v důsledku protiprávního rozhodnutí o neobnovení smlouvy a protiprávního výkonu rozsudku ve věci T-658/13 P (1), a to ve výši 63 246 eur z důvodu ztráty příjmů; 26 630 eur jako náhradu ztráty nároků žalobkyně na důchod za 19 měsíců, anebo ve výši, kterou Tribunál stanoví ex aequo et bono; 1 200 eur jako náhradu nákladů, které žalobkyně vynaložila ve fázi před zahájením soudního řízení, a to ode dne vyhotovení návrhu rozhodnutí ze dne 29. ledna 2016 do rozhodnutí žalované dne 21. dubna 2016; 60 000 eur z důvodu ztráty možnosti získat smlouvu na dobu neurčitou, anebo ve výši, kterou Tribunál stanoví ex aequo et bono; 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené žalobkyni v důsledku údajných pochybení, nesrovnalostí a újmy, které žalovaná způsobila při výkonu rozsudku ve věci T-658/13 P;

               —

               uložil žalované náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která vznikla žalobkyni v důsledku toho, že žalovaná nepřijala zákonná pravidla pro posuzování, přehodnocení a obnovení, a související újmy plynoucí z neexistence takových zákonných pravidel na jedné straně a za prodlení při dokončení hodnotících posudků žalobkyně a související újmy plynoucí z neexistence takových posudků vypracovaných v náležitě lhůtě na straně druhé;

               —

               rozhodl, že pokyny žalované týkající se posuzování a přehodnocení a pravidla postupu obnovení smluv jsou protiprávní v rozsahu, v němž byla přijata na základě nezákonného postupu subjektem, který neměl náležitou pravomoc;

               —

               uplatnil svoji neomezenou pravomoc zajistit účinnost svého rozhodnutí;

               —

               uložil žalované, aby zaplatila úroky z prodlení v sazbě Evropské centrální banky zvýšené o dva procentní body, a to z případně přiznané náhrady, nebo přiznal úroky, které považuje za přiměřené, a

               —

               uložil žalované náhradu všech nákladů řízení, a to i v případě, že bude žaloba zamítnuta.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu:

                           —

                           porušení práva být slyšen, neprovedení spravedlivého a účinného projednání věci ze strany orgánu FRA oprávněného ke jmenování a porušení čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv;

                           —

                           porušení druhé složky práva na obhajobu (právo na přístup ke spisu), odmítnutí poskytnout přístup k osobnímu spisu a dokumentům použitým k vydání zamítavého rozhodnutí ze dne 27. února 2012, porušení článků 25 a 26 služebního řádu a porušení čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci a střetu zájmů, porušení služebního zájmu, zjevně nesprávného posouzení a nesprávného uplatnění zásady zákazu retroaktivity.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti postupovat čestně a v dobré víře v souladu s rozsudkem ve věci T-658/13 P.

      (1)  Rozsudek ze dne 3. června 2015, BP v. FRA, T-658/13 P, EU:T:2015:356.


title: Věc T-338/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. června 2016 Richard Zink proti rozsudku vydanému dne 11. dubna 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-77/15, Zink v. Komise

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/46

         Kasační opravný prostředek podaný dne 22. června 2016 Richard Zink proti rozsudku vydanému dne 11. dubna 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-77/15, Zink v. Komise
   (Věc T-338/16 P)
   (2016/C 305/62)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Richard Zink (Bamako, Mali) (zástupci: N. de Montigny a J. N. Louis, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 11. dubna 2016 ve věci F-77/15 (Zink v. Komise);

               —

               zrušil rozhodnutí PMO omezit vyplácení příspěvku za práci v zahraničí, které bylo nesprávně opomíjeno od 1. září 2007, na dobu pěti let;

               —

               uložil Komisi, aby navrhovateli zaplatila příspěvky za práci v zahraničí, na které má nárok od 1. září 2007, a úroky z prodlení vypočítané ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace zvýšené o dva procentní body z částek, které již byly navrhovateli vyplaceny z titulu nedoplatků odměny (příspěvek za práci v zahraničí), a stále dlužných částek, a to od jejich splatnosti až do úplného zaplacení snížené o částky, které již byly vyplaceny;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů obou řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 62 služebního řádu.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení zásady zákonnosti jednání Komise.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení omezení dlužných částek na pět let.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení uvést odůvodnění.