title: Věc C-273/15: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa - Lotyšsko) – ZS „Ezernieki“ v. Lauku atbalsta dienests „Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Evropský zemědělský orientační a záruční fond — Nařízení (ES) č. 1257/1999 a 817/2004 — Podpora pro rozvoj venkova — Vrácení neoprávněně vyplacených částek — Rozšíření oznámené plochy v období pětiletého závazku nad stanovenou mez — Nahrazení původního závazku novým závazkem — Nedodržení povinnosti podání roční žádosti o platbu podpory příjemcem — Vnitrostátní právní úprava vyžadující vrácení všech podpor vyplacených na několik let — Zásada proporcionality — Články 17 a 52 Listiny základních práv Evropské unie“

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/10

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa - Lotyšsko) – ZS „Ezernieki“ v. Lauku atbalsta dienests
   (Věc C-273/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Evropský zemědělský orientační a záruční fond - Nařízení (ES) č. 1257/1999 a 817/2004 - Podpora pro rozvoj venkova - Vrácení neoprávněně vyplacených částek - Rozšíření oznámené plochy v období pětiletého závazku nad stanovenou mez - Nahrazení původního závazku novým závazkem - Nedodržení povinnosti podání roční žádosti o platbu podpory příjemcem - Vnitrostátní právní úprava vyžadující vrácení všech podpor vyplacených na několik let - Zásada proporcionality - Články 17 a 52 Listiny základních práv Evropské unie“)
   (2016/C 260/13)
   Jednací jazyk: lotyština

      Předkládající soud

   Augstākā tiesa

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: ZS „Ezernieki“

      Žalovaný: Lauku atbalsta dienests

      Výrok

   Článek 71 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 817/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), musí být vzhledem k cíli nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1783/2003 ze dne 29. září 2003, a nařízení č. 817/2004, zásadě proporcionality a článkům 17 a 52 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které je příjemce podpory poskytnuté za agroenvironmentální závazky týkající se několika let povinen vrátit celou již vyplacenou podporu z důvodu, že nepodal roční žádost o platbu této podpory za poslední rok pětiletého období svých závazků, pokud na jedné straně toto pětileté období nahradilo předchozí období z důvodu rozšíření zemědělsky využívané plochy a na druhé straně tento příjemce nepřestal plnit své povinnosti týkající se zemědělského využívání plochy oznámené před tímto rozšířením.

      (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


title: Věc C-139/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 19. března 2012 — Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona v. Generalidad de Cataluña

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 19. března 2012 — Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona v. Generalidad de Cataluña
   (Věc C-139/12)
   2012/C 174/24
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona

      Odpůrkyně: Generalidad de Cataluña

      Předběžné otázky

               1)

               Stanoví čl. 13 část B písm. d) bod 5 směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 (v současné době směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006) povinnost uložit daň z přidané hodnoty bez osvobození na operace, prováděné osobou povinnou k dani, spočívající v převodu akcií, které zahrnují nabytí vlastnictví nemovitostí, s ohledem na výjimku, kterou stanoví pro cenné papíry, jež držiteli poskytují právně nebo fakticky vlastnické právo nebo právo držby nemovitosti nebo její části?

               2)

               Umožňuje směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 existenci ustanovení, jako je článek 108 španělského zákona 24/1988 o trhu s cennými papíry, který ukládá nepřímou daň odlišnou od DPH, nazvanou daň z převodu majetku, na nabytí většiny základního kapitálu společnosti, jejíž aktiva jsou převážně tvořena nemovitým majetkem, bez ohledu na to, že účastníci operace mohou být v postavení podnikatelů, aniž tudíž vylučuje situaci, v níž by v důsledku přímého převodu nemovitostí namísto akcií nebo podílů operace podléhala DPH?

               3)

               Je vnitrostátní ustanovení, jako je článek 108 španělského zákona o trhu s cennými papíry ze dne 28. července 1988, ve znění 12. dodatkového ustanovení zákona 18/1991, který zdaňuje nabytí většiny základního kapitálu společností, jejichž aktiva jsou převážně tvořena nemovitým majetkem nacházejícím se ve Španělsku, aniž dovoluje prokázat, že společnost, nad kterou je získávána kontrola, vyvíjí hospodářskou činnost, slučitelné se svobodou usazování zaručenou článkem [43] ES (nyní článek 49 SFEU) a s volným pohybem kapitálu upraveným v článku 56 ES (nyní článek 63 SFEU)?

      (1)  Směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1)


title: Věc C-647/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2011 Dimos Peramatos proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 12. října 2011 ve věci T-312/07, Dimos Peramatos v. Evropská komise

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/18

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2011 Dimos Peramatos proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 12. října 2011 ve věci T-312/07, Dimos Peramatos v. Evropská komise
   (Věc C-647/11 P)
   2012/C 49/30
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dimos Peramatos (zástupce: G. Gerapetritis, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž zamítá žalobu, kterou se navrhovatelka domáhala, aby byla zrušena jakákoliv její povinnost vrátit finanční částky vyplacené v rámci programu LIFE97/ENV/GR/000380, nebo podpůrně změnit napadené opatření tak, aby jí byla uložena povinnost zaplatit částku 93 795,32 eur, která byla pro účely účetnictví stanovena jako nezpůsobilý výdaj, jak to sama Komise uznala;

               —

               vrátit věc Tribunálu k opětovnému přezkumu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelem, a zejména honorářů advokátů.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka se na podporu svého kasačního opravného prostředku dovolává dvou důvodů kasačního opravného prostředku:

               1)

               Nesprávný výklad dohody o financování uzavřené mezi Dimos Peramatos a Evropskou Komisí dne 17. července 1997 pod číslem K(97) 1997/29 v konečném znění, v rámci výkonu činností, které spadají do programu LIFE a právního rámce (nařízení č. 1973/1992), v rozsahu, v němž měl Tribunál za to, že povinnost uložená touto dohodou obci vysázet stromy nebyla řádně splněna.

               2)

               Nesprávný výklad a porušení zásad řádné správy a právní jistoty z důvodu nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku v části týkající se povinnosti odůvodnit správní akty, které nepříznivě zasahují do právního postavení a které jsou přijímané orgány Evropské unie.


title: Věc C-86/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2016 Kenzo Tsujimoto proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. prosince 2015 ve věci T-522/13, Kenzo Tsujimoto v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

text:
               12.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 335/28

         Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2016 Kenzo Tsujimoto proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. prosince 2015 ve věci T-522/13, Kenzo Tsujimoto v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
   (Věc C-86/16 P)
   (2016/C 335/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kenzo Tsujimoto (zástupci: Wenninger-Lenz, M. Ring, advokátky, W. von der Osten-Sacken, advokát)

      Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Kenzo

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 2 prosince 2015 ve věci T-522/13;

               —

               vydal konečné rozhodnutí o sporu ve věci samé;

               —

               uložil EUIPO a společnosti Kenzo S.A. náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

                     Porušení čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce Evropského společenství

               Obě námitky podané společností KENZO S.A. jsou založeny na čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství (dále jen „nařízení“) (1). V obou případech vzal odvolací senát na vědomí důkazy podporující tvrzení o dobrém jménu, které namítající uplatnil u námitkového oddělení za účelem stanovení skutečného užívání ochranné známky. Je nepochybné, že dotčené doklady byly předloženy po vypršení lhůty pro podávání důkazů o existenci, platnosti a rozsahu ochrany staršího práva podle pravidla 19 odst. 1 nařízení. Z pravidla 19 odst. 1 a 2 a pravidla 20 odst. 1 nařízení vyplývá, že námitka na základě čl. 8 odst. 5 musí být zamítnuta, pokud namítající neprokáže v průběhu lhůty, kterou mu Úřad stanoví, dobré jméno starší ochranné známky. Tribunál nicméně dospívá k závěru, že odvolací senát měl posuzovací pravomoc o tom, zda by měly být dotčené důkazy vzaty v úvahu na podporu tvrzení o dobrém jménu, že odvolací senát rozpoznal a vykonal posuzovací pravomoc a poskytl řádné důvody pro vzetí takových důkazů v úvahu. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek je naopak toho názoru, že rozhodnutí Tribunálu přiznávající odvolacímu senátu posuzovací pravomoc je stiženo nesprávným právním posouzením a vede k nesprávnému použití pravidla 19 odst. 1 a 2 a pravidla 20 odst. 1 nařízení.
               Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek si je vědoma toho, že další účastníci řízení tvrdí, že přípustnost uvážení dokladů předložených na podporu skutečného užívání na podporu tvrzení o dobrém jménu se neřídí pravidlem 20 odst. 1 nařízení, ale pravidlem 50 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení č. 2868/95 (2), jakožto zvláštním procesním pravidlem před odvolacím senátem.
               I kdyby byla posuzovací pravomoc odvolacího senátu vykládána v souladu s pravidlem 50 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení, byla posuzovací pravomoc odvolacím senátem vykonána nesprávně a Tribunál nesprávně použil článek 76 odst. 2 tím, že uznal uvážení odvolacího senátu o neoddělitelném spojení důkazu o užívání a důkazu o dobrém jménu za řádný výkon jeho posuzovací pravomoci. Odvolací senát vlastně ani nestanovil rozsah své posuzovací pravomoci, např. stanovením toho, zda musí být posuzovací pravomoc v projednávaném případě vykonávána restriktivním způsobem či nikoliv. Kdyby odvolací senát vykonal svoji posuzovací pravomoc správně, uznal by, že posuzovací pravomoc musí být v souladu s rozsudkem Rintisch (Věc C-120/12 P, Bernhard Rintisch v. OHIM) vykonána restriktivním způsobem. Za těchto okolností by bylo jediným správným způsobem, jak vykonat posuzovací pravomoc, nevzetí v úvahu dokladů na podporu tvrzení o dobrém jménu. Tribunál přehlédl skutečnost, že odvolací senát nedokázal správně stanovit rozsah své posuzovací pravomoci a v takovém rozsahu svoji posuzovací pravomoc použil, čímž porušil čl. 76 odst. 2 nařízení.

               2.

                     Porušení článku 8 odst. 5 nařízení

               Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál neporovnal ochranné známky „KENZO“ a „KENZO ESTATE“ jako celek a tím porušil čl. 8 odst. 5 nařízení. Kromě toho účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že tvrzení o dobrém jménu bylo potvrzeno Tribunálem na základě dokladů, které neměly být vzaty v úvahu v případě řádného použití práva a řádného výkonu posuzovací pravomoci odvolacím senátem. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dále tvrdí, že Tribunál neučinil nezbytné celkové posouzení, když dospěl k závěru, že u napadené ochranné známky existuje možnost nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou a že by napadená ochranná známka neprávem těžila z dobrého jména starší ochranné známky. Konečně účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že odvolací senát a Tribunál pochybily, když dospěly k závěru, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nedoložila „řádný důvod“ ve smyslu čl. 8 odst. 5 nařízení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2868 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 303, s. 1


title: Věc F-98/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 27. září 2011 — Whitehead v. Evropská centrální banka ( Veřejná služba — Zaměstnanci ECB — Každoroční přezkum platů a prémií — Přezkum za rok 2008 — Každoroční hodnotící řízení — Kritéria posouzení — Konzultace výboru zaměstnanců — Zohlednění nemocenské dovolené — Stanovení cílů )

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/36

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 27. září 2011 — Whitehead v. Evropská centrální banka
   (Věc F-98/09) (1)

   (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Každoroční přezkum platů a prémií - Přezkum za rok 2008 - Každoroční hodnotící řízení - Kritéria posouzení - Konzultace výboru zaměstnanců - Zohlednění nemocenské dovolené - Stanovení cílů)
   2011/C 340/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sarah Whitehead (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: původně F. Feyerbacher a G. Nuvoli, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem, poté E. Carlini a G. Nuvoli, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh žalobkyně na zrušení rozhodnutí ECB, kterým jí bylo přiznáno zvýšení platu o dva body pro účely Annual salary and Bonus Review za rok 2008, jakož i návrh na vyrovnání rozdílu mezi přiznaným zvýšením platu a zvýšením, na které měla údajně nárok. Dále návrh na náhradu utrpěné nemajetkové újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               S. Whitehead ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010, s. 82.


title: Věc C-87/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative — Lucembursko) — Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga, Labinot Ymeraga v. Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration ( „Občanství Unie — Článek 20 SFEU — Právo pobytu státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie a kteří nevyužili svého práva volného pohybu — Základní práva“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/27

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative — Lucembursko) — Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga, Labinot Ymeraga v. Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration
   (Věc C-87/12) (1)

   (Občanství Unie - Článek 20 SFEU - Právo pobytu státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie a kteří nevyužili svého práva volného pohybu - Základní práva)
   2013/C 225/44
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga, Labinot Ymeraga

      Žalované: Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour administrative — Výklad článku 20 SFEU a článků 20, 21, 24, 33 a 34 Listiny základních práv — Občanství Unie — Právo na sloučení rodiny občana Unie ve prospěch členů jeho rodiny, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, v případě, že nedošlo ke skutečnému využití práva volného pohybu a pobytu v jiném členském státě, než je stát, jehož je státním příslušníkem

      Výrok

   Článek 20 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníkovi třetího státu pobyt na svém území, když přáním tohoto státního příslušníka je žít se svým rodinným příslušníkem, který je občanem Evropské unie a pobývá v tomto členském státě, jehož má státní příslušnost, a který nikdy nevyužil svého práva volného pohybu jakožto občan Unie, za předpokladu, že takové odepření neznamená pro dotyčného občana Unie zbavení možnosti skutečně využívat podstatné části práv plynoucích z postavení občana Unie.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012.


title: Věc T-521/10: Usnesení Tribunálu ze dne 18. října 2011 — Confortel Gestión v. OHIM — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)

text:
               10.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 362/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 18. října 2011 — Confortel Gestión v. OHIM — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)
   (Věc T-521/10) (1)

   2011/C 362/33
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-561/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Riigikohus — Estonsko) — Nordecon AS, Ramboll Eesti AS v. Rahandusministeerium ( „Veřejné zakázky — Vyjednávací řízení s předchozím zveřejněním oznámení o zakázce — Možnost veřejného zadavatele vyjednávat o nabídkách, které nejsou v souladu se závaznými požadavky technických specifikací, jež jsou uvedeny v zadávací dokumentaci týkající se veřejné zakázky“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/16

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Riigikohus — Estonsko) — Nordecon AS, Ramboll Eesti AS v. Rahandusministeerium
   (Věc C-561/12) (1)

   (Veřejné zakázky - Vyjednávací řízení s předchozím zveřejněním oznámení o zakázce - Možnost veřejného zadavatele vyjednávat o nabídkách, které nejsou v souladu se závaznými požadavky technických specifikací, jež jsou uvedeny v zadávací dokumentaci týkající se veřejné zakázky)
   2014/C 45/28
   Jednací jazyk: estonština

      Předkládající soud

   Riigikohus

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nordecon AS, Ramboll Eesti AS

      Žalované: Rahandusministeerium

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Riigikohus — Výklad čl. 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Vyjednávací řízení s předchozím zveřejněním oznámení o zakázce — Možnost veřejného zadavatele zahájit vyjednávání o nabídkách, které nejsou v souladu se závaznými požadavky technických specifikací, jež jsou uvedeny v zadávací dokumentaci týkající se veřejné zakázky — Změna technických specifikací v průběhu vyjednávání — Možnost zadat veřejnou zakázku uchazeči, jehož nabídka není v souladu s těmito technickými specifikacemi

      Výrok

   Článek 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že veřejnému zadavateli nedovoluje, aby s uchazeči vyjednával o nabídkách, které neodpovídají závazným požadavkům stanoveným v technických specifikacích veřejné zakázky.

      (1)  Úř. věst. C 38, 9.2.2013.


title: Věc C-526/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation (Francie), obchodním, finančním a hospodářským senátem, ze dne 14. prosince 2004 ve věci Laboratoires Boiron SA proti Agence centrale des organismes de sécurité sociale

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation (Francie), obchodním, finančním a hospodářským senátem, ze dne 14. prosince 2004 ve věci Laboratoires Boiron SA proti Agence centrale des organismes de sécurité sociale
   (Věc C-526/04)
   (2005/C 69/11)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour de cassation (Francie), obchodním, finančním a hospodářským senátem, ze dne 14. prosince 2004 ve věci Laboratoires Boiron SA proti Agence centrale des organismes de sécurité sociale, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 29. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour de cassation (Francie), obchodní, finanční a hospodářský senát, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Musí být právo Společenství vykládáno v tom smyslu, že farmaceutická laboratoř, která má zaplatit poplatek, jako je ten, který je stanoven článkem 12 zákona č. 97-1164 ze dne 19. prosince 1997 o financování sociálního zabezpečení pro rok 1998, má právo dovolávat se toho, že nepodrobení velkoobchodních distributorů tomuto poplatku je státní podporou, pro to, aby obdržela jeho vrácení?

               2)

               V případě kladné odpovědi a pokud vyhovění žádosti o vrácení může záviset pouze na skutečnostech předložených jejím autorem, musí být právo Společenství vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátní právní předpisy, které podmiňují toto vrácení důkazem, který musí předložit žadatel, že poskytnutá výhoda převyšuje náklady, které nesou její příjemci pro plnění povinností veřejné služby, které jsou jim uloženy vnitrostátními právními předpisy, nebo že podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003 (Altmark) nejsou splněny, jsou důkazním prostředkem, jehož účinkem je znemožnit nebo nepřiměřeně ztížit vrácení povinného poplatku, jako je poplatek stanovený článkem 245-6-1 Zákoníku sociálního zabezpečení, jehož vrácení bylo předmětem žádosti u příslušného orgánu z důvodu, že osvobození velkoobchodních distributorů od poplatku je státní podporou, která nebyla oznámena Komisi Evropských společenství?


title: Věc C-363/12: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce The Equality Tribunal – Irsko) – Z v. A Government Department, the Board of Management of a Community School „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 2006/54/ES — Rovné zacházení s pracovníky mužského a ženského pohlaví — Objednávající matka, jíž se narodilo dítě na základě dohody o náhradním mateřství — Odmítnutí přiznat jí placenou dovolenou rovnocennou s mateřskou dovolenou či dovolenou pro případ osvojení — Úmluva OSN o ochraně práv zdravotně postižených osob — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Zákaz diskriminace z důvodu zdravotního postižení — Objednávající matka, která není schopna donosit dítě — Existence zdravotního postižení — Platnost směrnic 2006/54 a 2000/78“

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/7

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce The Equality Tribunal – Irsko) – Z v. A Government Department, the Board of Management of a Community School
   (Věc C-363/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2006/54/ES - Rovné zacházení s pracovníky mužského a ženského pohlaví - Objednávající matka, jíž se narodilo dítě na základě dohody o náhradním mateřství - Odmítnutí přiznat jí placenou dovolenou rovnocennou s mateřskou dovolenou či dovolenou pro případ osvojení - Úmluva OSN o ochraně práv zdravotně postižených osob - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Zákaz diskriminace z důvodu zdravotního postižení - Objednávající matka, která není schopna donosit dítě - Existence zdravotního postižení - Platnost směrnic 2006/54 a 2000/78“)
   2014/C 142/07
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   The Equality Tribunal

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Z

      Žalovaní: A Government Department, the Board of Management of a Community School

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Equality Tribunal (Irsko) – Výklad článků 4 a 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 204, s. 23) – Výklad čl. 3 odst. 1 a článku 5 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79) – Biologická matka, která využila náhradního mateřství – Osoba trpící tělesným postižením, které jí brání v tom, aby porodila dítě – Nárok na mateřskou dovolenou

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání, a konkrétně její články 4 a 14, musí být vykládána v tomto smyslu, že odmítnutí přiznat placenou dovolenou rovnocennou mateřské dovolené zaměstnankyni, které se jakožto objednávající matce narodilo dítě na základě smlouvy o náhradním mateřství, nepředstavuje diskriminaci na základě pohlaví.
               Pokud jde o přiznání dovolené pro případ osvojení, situace takové objednávající matky nespadá do působnosti této směrnice.

               2)

               Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládána v tom smyslu, že odmítnutí přiznat placenou dovolenou rovnocennou mateřské dovolené či dovolené pro případ osvojení zaměstnankyni, která není s to donosit dítě a využila smlouvy o náhradním mateřství, nepředstavuje diskriminaci na základě zdravotního postižení.
               Platnost této směrnice nemůže být posuzována z pohledu úmluvy Organizace spojených národů, avšak uvedená směrnice musí být v co největším možném rozsahu vykládána v souladu s touto úmluvou.

      (1)  Úř. věst. C 311, 13.10.2012.


title: Věc T-316/05: Žaloba podaná dne 12. srpna 2005 – Kyperská republika proti Komisi Evropských společenství

text:
               29.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 271/23

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2005 – Kyperská republika proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-316/05)
   (2005/C 271/45)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kyperská republika (zástupce: Pétros Klirídis)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhy žalobkyně

               —

               zrušit nařízení č. 832/2005 (1)

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou shodné s těmi, kterých se dovolávalo ve věci T-300/05.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne 31. května 2005, kterým se stanoví přebytečné množství cukru, izoglukózy a fruktózy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (Úř. věst. L 138, 1.6.2005, s. 3).


title: Věc T-235/13: Žaloba podaná dne 23. dubna 2013 — Gopack v. Komise

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/38

         Žaloba podaná dne 23. dubna 2013 — Gopack v. Komise
   (Věc T-235/13)
   2013/C 171/75
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Gopack (Manosque, Francie) (zástupci: J.-M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

               —

               žalobkyně navrhuje Tribunálu, aby:

               —

               s okamžitou platností zrušil na základě článku 263 SFEU směrnici Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech, v části, v níž doplňuje navíjecí trubice, s výjimkou těch, které mají využití v průmyslu, na seznam příkladů obalů;

               —

               uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby vznáší žalobkyně šest důvodů, které jsou v podstatě identické nebo podobné jako žalobní důvody uvedené ve věci T-202/13, Group’Hygiène v. Komise.


title: Věc C-285/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 3. července 2006 – Heinrich Stefan Schneider v. Land Rheinland-Pfalz

text:
               30.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 237/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 3. července 2006 – Heinrich Stefan Schneider v. Land Rheinland-Pfalz
   (Věc C-285/06)
   (2006/C 237/05)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesverwaltungsgericht
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Heinrich Stefan Schneider

      Žalovaná: Land Rheinland-Pfalz
   Předběžné otázky

               1.

               e třeba čl. 47 odst. 2 písm. b) a c) ve spojení s částí B bodem 1 pátou odrážkou a bodem 3 přílohy VII nařízení (ES) č. 1493/1999 (1) a článek 23 nařízení (ES) č. 753/2002 vykládat tak, že údaj, který se vztahuje k metodě produkce, zrání, výrobní metodě, případně jakosti vína, je přípustný pouze jako regulovaný nepovinný údaj podle části B bodu 1 písm. b) páté odrážky přílohy VII nařízení (ES) č. 1493/1999 za podmínek stanovených v tomto ustanovení a v článku 23 nařízení (ES) č. 753/2002 (2), a nikoliv jako další údaj podle části B bodu 3 přílohy VII nařízení (ES) č. 1493/1999?

               2.

               Je třeba čl. 24 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 753/2002 vykládat tak, že protiprávní napodobení nebo vyvolání domněnky nastává pouze tehdy, když se tak děje v témže jazyce chráněného tradičního výrazu?

               3.

               Je třeba čl. 24 odst. 2 nařízení (ES) č. 753/2002 vykládat tak, že tradiční výrazy uvedené v příloze III jsou chráněny pouze ve vztahu k vínům, které pocházejí z téhož producentského členského státu jako chráněný tradiční výraz?

      (1)  Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 03/06, s. 25.

      (2)  Úř. věst. L 118, s. 1; Zvl. vyd. 03/35, s. 455.


title: Rozsudek Soudu ze dne 10. prosince 2010 ve věci E-10/10 – Kontrolní úřad ESVO v. Norské království (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací)

text:
               19.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/5

         ROZSUDEK SOUDU
   ze dne 10. prosince 2010
   ve věci E-10/10
   Kontrolní úřad ESVO v. Norské království
   (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací)
   (2011/C 148/05)
   Ve věci E–10/10 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím opatření nutných k úplnému provedení právních aktů uvedených v bodě 1 a v bodě 1 odrážce 2 přílohy VII Dohody o EHP do vnitrostátních právních předpisů (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, pozměněná nařízením Komise (ES) č. 1430/2007 ze dne 5. prosince 2007, kterým se mění přílohy II a III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací), začleněných do Dohody o EHP protokolem č. 1 k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnilo Norské království své povinnosti podle čl. 63 odst. 1 této směrnice a podle článku 7 Dohody o EHP. Soud ve složení: Carl Baudenbacher, předseda, Thorgeir Örlygsson a Henrik Bull (soudce zpravodaj), soudci, vynesl dne 10. prosince 2010 rozsudek, jehož výrok zní:
   Soud tímto:

               1)

               Prohlašuje, že nepřijetím opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 1 přílohy VII Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, pozměněná nařízením Komise (ES) č. 1430/2007 ze dne 5. prosince 2007, kterým se mění přílohy II a III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k této dohodě, ve stanovené lhůtě nesplnilo Norské království své povinnosti podle čl. 63 odst. 1 této směrnice a podle článku 7 Dohody o EHP.

               2)

               Ukládá Norskému království uhradit náklady řízení.


title: Věc T-582/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2010 — Carpent Languages v. Komise ( „Veřejné zakázky na služby — Nabídkové řízení Společenství — Organizace zasedání a konferencí — Odmítnutí nabídky uchazeče — Zadání zakázky jinému uchazeči — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Rovné zacházení“ )

text:
               23.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 288/37

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2010 — Carpent Languages v. Komise
      (Věc T-582/08) (1)

      (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Společenství - Organizace zasedání a konferencí - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zadání zakázky jinému uchazeči - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Rovné zacházení)
      (2010/C 288/71)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Carpent Languages (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Goergen, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Simon a E. Manhaeve, zmocněnec, ve spolupráci s F. Tulkens a V. Ost, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí Komise ze dne 30. října 2008, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně předložená pro položku č. 4 „Poskytování tlumočnických týmů v závislosti na jazykových potřebách každé události“ zakázky č. VT/2008/036 (Vícenásobné rámcové smlouvy týkající se služeb souvisejících s organizací zasedání a konferencí), a rozhodnutí Komise ze dne 17. listopadu 2008 o udělení zakázky úspěšnému uchazeči pro položku č. 4, jakož i návrh na uložení Komisi náhrady škody v případě, že Tribunál nevyhoví návrhu na zrušení rozhodnutí o odmítnutí nabídky žalobkyně.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Carpent Languages SPRL se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc T-203/16: Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark v. Komise „Státní podpory — Stížnost — Žaloba pro nečinnost — Vyjádření Komise ukončující nečinnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark v. Komise
   (Věc T-203/16) (1)

   („Státní podpory - Stížnost - Žaloba pro nečinnost - Vyjádření Komise ukončující nečinnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2017/C 178/28)
   Jednací jazyk: dánština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark (Ikast, Dánsko) (zástupce: N. Gade, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Recchia a S. Maaløe, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 265 SFEU a směrující k určení, že Komise v rozporu s právem nedodržela lhůty týkající se doby trvání předběžného přezkumu státních podpor a že po zahájení formálního řízení v rozporu s právem nevydala rozhodnutí o stížnosti, kterou v souvislosti se státními podporami podala žalobkyně.

      Výrok

               1)

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 232, 27. 6. 2016.


title: Věc T-215/07: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2007 – Donnici v. Parlament ( Upuštění od projednání věci )

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/43

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2007 – Donnici v. Parlament
   (Věc T-215/07) (1)

   („Upuštění od projednání věci“)
   (2008/C 51/80)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Beniamino Donnici (Castrolibero, Itálie) (zástupci: M. Sanino, G. M. Roberti, I. Perego a P. Salvatore, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a L. Visaggio, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007 o ověření pověřovacích listin Beniamina Donniciho [2007/2121 (REG)], kterým se prohlašuje jeho mandát člena Evropského parlamentu za neplatný.
   Výrok

               1)

               Soud upouští od projednání věci T-215/07, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o návrhu na neplatnost.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


title: Věc T-476/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2009 — Media-Saturn v. OHIM (BEST BUY) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BEST BUY — Absolutní důvod k zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2009 — Media-Saturn v. OHIM (BEST BUY)
   (Věc T-476/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BEST BUY - Absolutní důvod k zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2010/C 37/47
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Media-Saturn-Holding GmbH (Ingolstadt, Německo) (zástupci: původně K. Lewinsky, poté C.-R. Haarmann a E. Warnke, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. srpna 2008 (věc R 591/2008-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení BEST BUY jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Media-Saturn-Holding GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


title: Věc T-77/12: Žaloba podaná dne 16. února 2012 — Wahl v. OHIM — Tenacta Group (bellissima)

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/30

         Žaloba podaná dne 16. února 2012 — Wahl v. OHIM — Tenacta Group (bellissima)
   (Věc T-77/12)
   2012/C 109/60
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Wahl GmbH (Unterkirnach, Německo) (zástupce: T. Kieser, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tenacta Group SpA (Azzano S. Paolo, Itálie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               změnit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 21.11.2011 v tom smyslu, aby byla zamítnuta námitka č. B1560781 ze dne 2.11.2009 ohledně ochranná známky Společenství č. 004534889;

               —

               podpůrně změnit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 21.11.2011 v tom smyslu, aby byla zamítnuta námitka č. 004534889 ohledně zápisu ochranné známky přihlašovatele pro výrobky zařazené do třídy 07;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů právního sporu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „bellissima“ pro výrobky zařazené do tříd 7 a 8 (přihláška č. 8 406 704).

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: TENACTA GROUP SpA..

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka „bellissima IMETEC“ pro výrobky zařazené do tříd 9 a 11 (ochranná známka Společenství č. 4 534 889).

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.


title: Věc T-688/15 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. února 2017 – Schönberger v. Účetní dvůr „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Povyšovací řízení za rok 2011 — Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD 13 — Odmítnutí žaloby v řízení v prvním stupni, po vrácení věci Tribunálem, jako zčásti zjevně nepřípustné a zčásti zjevně neopodstatněné — Perspektiva povýšení“

text:
               27.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. února 2017 – Schönberger v. Účetní dvůr
   (Věc T-688/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Povyšovací řízení za rok 2011 - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD 13 - Odmítnutí žaloby v řízení v prvním stupni, po vrácení věci Tribunálem, jako zčásti zjevně nepřípustné a zčásti zjevně neopodstatněné - Perspektiva povýšení“)
   (2017/C 095/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Peter Schönberger (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: O. Mader, advokát)

      Další účastník řízení: Účetní dvůr Evropské unie (zástupci: Í. Ní Riagáin Düro a B. Schäfer, zmocněnci)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 30. září 2015, Schönberger v. Účetní dvůr (F-14/12 RENV, EU:F:2015:112) a směřující ke zrušení tohoto usnesení

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Peter Schönberger ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené v tomto stupni Účetním dvorem Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 59, 15. 2. 2016.


title: Věc C-339/14: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Nürnberg – Německo) – trestní řízení proti Andreasi Wittmannovi „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2006/126/ES — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Doba zákazu — Udělení řidičského oprávnění jiným členským státem před začátkem platnosti doby zákazu v členském státě obvyklého bydliště — Důvody pro odmítnutí členského státu obvyklého bydliště uznat platnost řidičského průkazu uděleného jiným členským státem“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/19

         Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Nürnberg – Německo) – trestní řízení proti Andreasi Wittmannovi
   (Věc C-339/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2006/126/ES - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Doba zákazu - Udělení řidičského oprávnění jiným členským státem před začátkem platnosti doby zákazu v členském státě obvyklého bydliště - Důvody pro odmítnutí členského státu obvyklého bydliště uznat platnost řidičského průkazu uděleného jiným členským státem“)
   (2015/C 236/27)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Účastník původního trestního řízení

   Andreas Wittmann

      Výrok

   Článek 11 odst. 4 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládán v tom smyslu, že opatření, kterým členský stát obvyklého bydliště osoby, jenž nemůže této osobě, řidiči motorového vozidla, odejmout řidičské oprávnění z důvodu, že mu bylo již dřívějším rozhodnutím odňato, nařídí, že uvedené osobě nebude možné během určité doby udělit nové řidičské oprávnění, musí být považováno za omezení, pozastavení nebo odnětí řidičského průkazu ve smyslu tohoto ustanovení s tím důsledkem, že do uplynutí této doby bude bránit uznání platnosti každého řidičského průkazu vydaného jiným členským státem. Okolnost, že rozsudek, kterým bylo toto opatření uloženo, nabyl právní moci až po vydání řidičského průkazu v druhém státě, je v této souvislosti irelevantní, neboť tento průkaz byl získán až po vydání tohoto rozsudku a skutečnosti odůvodňující uvedené opatření existovaly k datu vydání uvedeného průkazu.

      (1)  Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


title: Věc T-278/06: Žaloba podaná dne 6. října 2006 – Spojené království v. Komise

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/60

         Žaloba podaná dne 6. října 2006 – Spojené království v. Komise
   (Věc T-278/06)
   (2006/C 294/121)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. O'Neill, jako zmocněnec, a H. Mercer, barrister)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit článek 1 rozhodnutí Komise 2006/554/ES o schválení účetní závěrky předložené členskými státy s ohledem na výdaje záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v rozsahu, ve kterém vylučuje z financování Společenství výdaje Spojeného království v letech 2001-2004 v částce 1 351 441,25 GBP v odvětví auditu „Máselné tuky ve zpracování potravin“ na základě „Nedostatečných kontrol jakosti [kvantity] vyrobených množství“;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených Spojeným královstvím.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce usiluje o částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/554/ES ze dne 27. července 2006 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF (1) a zejména části týkající se používání máselných tuků ve zpracování potravin ve Spojeném království.
   Spor se týká kontrolních opatření přijatých žalobcem podle článku 23 nařízení Komise č. 2571/97 (2) (dále jen „nařízení Komise“), který stanoví opatření, která mají členské státy inter alia přijmout ve vztahu k výrobě a používání zahuštěného másla, pro které je k dispozici subvence, pokud se zahuštěné máslo používá pro výrobu určitého pečiva a koláčů.
   Článek 23 odst. 2 nařízení Komise upravuje kontroly „na místě“ výrobců zahuštěného másla „při výrobě zahuštěného másla“ tím způsobem, že „každá vybraná nabídka […] se zkontroluje alespoň jednou“.
   Komise má za to, že žalobce neprováděl zásadní kontroly v tom, že, na základě výkladu nařízení Komise, má žalobce povinnost fyzicky ověřit v každé nabídce množství v jedné šarži zahuštěného másla po uskutečnění výroby. Žalobce tvrdí, že to ve skutečnosti znamená zajistit, aby každá vybraná nabídka byla kontrolována nejméně dvakrát. Žalobce tvrdí, že se Komise odvolává na koncept „fyzické“ kontroly množství, který se v nařízení Komise nevyskytuje.
   Žalobce se dovolává dvou žalobních důvodů:

               a)

               Komise se dopustila právního pochybení v tom, že napadené rozhodnutí bylo protiprávní podle prvního pododstavce čl. 7 odst. 4 nařízení Rady č. 1258/1999 (3) (dále jen „nařízení Rady“) o financování společné zemědělské politiky, jelikož neexistoval žádný důvod pro učinění závěru, že relevantní výdaje nebyly vynaloženy v souladu s pravidly Společenství obsaženými v čl. 23 odst. 2 nařízení Komise; a

               b)

               Komise se dopustila právního pochybení v tom, že určení vyloučené částky bylo v rozporu s čtvrtým pododstavcem čl. 7 odst. 4 nařízení Rady.

      (1)  Úř. věst. 2006 L 218, s. 12.

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2571/97 ze dne 15. prosince 1997 o prodeji másla za snížené ceny a o poskytování podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo určené k použití při výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a jiných potravin (Úř. věst. 1997 L 350, s. 3).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. 1999 L 160, s. 103).


title: Věc T-164/08: Žaloba podaná dne 30. dubna 2008 – Itálie v. Komise a EPSO

text:
               21.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 158/22

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2008 – Itálie v. Komise a EPSO
   (Věc T-164/08)
   (2008/C 158/36)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentilli, avvocato dello Stato)

      Žalovaní: Komise Evropských společenství a Evropský úřad pro výběr personálu
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/125/08 (AD7 a AD9) pro vytvoření rezervy v souvislosti s budoucím přijetím 4 (v rámci Komise) a 9 (v rámci ostatních orgánů) lékařů, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 21. února 2008, řada C 48 A, v anglickém, francouzském a německém znění.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatněným ve věci T-117/08, Itálie v. Komise (1).

      (1)  Dosud nezveřejněná v Úředním věstníku Evropské unie.


title: Věc T-231/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2013 — Rocket Dog Brands v. OHIM — Julius-K9 (JULIUS K9) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství JULIUS K9 — Starší obrazové ochranné známky Společenství K9 — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2013 — Rocket Dog Brands v. OHIM — Julius-K9 (JULIUS K9)
   (Věc T-231/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství JULIUS K9 - Starší obrazové ochranné známky Společenství K9 - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2013/C 189/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rocket Dog Brands (Hayward, Spojené státy) (zástupce: C. Aikens, barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Julius-K9 bt (Szigetszentmiklós, Maďarsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. března 2012 (věc R 1124/2011-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Rocket Dog Brands LLC a Julius-K9 bt.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Rocket Dog Brands LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 227, 28.7.2012.


title: Věc C-345/08: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Schwerin — Německo) — Krzysztof Pesla v. Justizministerium Mecklenburg — Vorpommern ( Volný pohyb pracovníků — Článek 39 ES — Odepření přístupu k přípravné právní praxi pro regulovaná právnická povolání — Žadatel, který získal diplom v oboru právo v jiném členském státě — Kritéria přezkumu rovnocennosti získaného vzdělání )

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Schwerin — Německo) — Krzysztof Pesla v. Justizministerium Mecklenburg — Vorpommern
   (Věc C-345/08) (1)

   („Volný pohyb pracovníků - Článek 39 ES - Odepření přístupu k přípravné právní praxi pro regulovaná právnická povolání - Žadatel, který získal diplom v oboru právo v jiném členském státě - Kritéria přezkumu rovnocennosti získaného vzdělání“)
   2010/C 24/16
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Schwerin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Krzysztof Pesla

      Žalované: Justizministerium Mecklenburg — Vorpommern

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Schwerin (Německo) — Výklad článku 39 Smlouvy o ES — Rozhodnutí, kterým se odepírá přístup k přípravné právní praxi pro regulovaná právnická povolání, určené žadateli, který získal diplom v oboru právo v jiném členském státě — Kritéria přezkumu rovnocennosti vzdělání

      Výrok

               1)

               Článek 39 ES musí být vykládán v tom smyslu, že znalostmi, ze kterých je třeba vycházet při posuzování rovnocennosti vzdělání prováděném v návaznosti na žádost o přijetí k přípravné praxi pro právnická povolání bez povinnosti složit zkoušku předepsanou pro tento účel, jsou znalosti osvědčované kvalifikací požadovanou v členském státě, ve kterém se žadatel uchází o přístup k takovéto praxi.

               2)

               Článek 39 ES musí být vykládán v tom smyslu, že pokud příslušné orgány členského státu přezkoumávají žádost státního příslušníka jiného členského státu, kterou se uchází o přístup k takové praktické části vzdělávání, jakou je přípravná praxe pro právnická povolání v Německu, s cílem později vykonávat regulované právnické povolání, neukládá tento článek jako takový, aby tyto orgány vyžadovaly od žadatele v rámci uznávací zkoušky požadované právem Společenství pouze nižší úroveň právnických znalostí, než je úroveň znalostí osvědčovaných kvalifikací vyžadovanou v tomto členském státě pro přístup k takovéto části praktického vzdělávání. Je však třeba upřesnit, že uvedený článek snížení nároků na vyžadovanou kvalifikaci ani nebrání, a dále, že je významné, aby v praktické rovině nebyla možnost částečného uznání znalostí osvědčovaných kvalifikací, kterou dotyčná osoba doložila, pouze fiktivní, ověření čehož přísluší předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 260, 11.10.2008.


title: Věc C-329/07: Žaloba podaná dne 13. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/29

         Žaloba podaná dne 13. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-329/07)
   (2007/C 211/54)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: W. Wils, zmocněnec)

      Žalovaná: Francouzská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (1), nebo v každém případě, že tato ustanovení nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2004/48/ES uplynula dne 29. dubna 2006.

      (1)  Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32, a – oprava – Úř. věst. L 195, s. 16.


title: Věc C-247/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. května 2015 společností Maxcom Ltd proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 19. března 2015 ve věci T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT v. Rada Evropské unie

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. května 2015 společností Maxcom Ltd proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 19. března 2015 ve věci T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT v. Rada Evropské unie
   (Věc C-247/15 P)
   (2015/C 262/10)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Maxcom Ltd (zástupci: L. Ruessmann, advokát, J. Beck, solicitor)

      Další účastnice řízení: Chin Haur Indonesia, PT, Rada Evropské unie, Evropská komise

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

               —

               zrušil rozhodnutí Tribunálu, pokud jde o druhou část prvního žalobního důvodu;

               —

               zamítl první žalobní důvod žalobkyně v řízení před Tribunálem v plném rozsahu; a

               —

               uložil žalobkyni v řízení před Tribunálem náhradu nákladů vynaložených navrhovatelkou v řízení o kasačním opravném prostředku a náklady na vedlejší účastenství v řízení před Tribunálem.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uvádí na podporu svého kasačního opravného prostředku následující argumenty:

               —

               Tribunál se dopustil zjevně nesprávného posouzení, když rozhodl, že podle čl. 13 odst. 1 základního nařízení (1) nemohla Rada dospět k závěru, že žalobkyně v řízení před Tribunálem provedla pouze přepravu na základě toho, že (i) žalobkyně v řízení před Tribunálem nebyla pravým indonéským výrobcem a (ii) neprováděla montážní operace jdoucí nad rámec stanovený v čl. 13 odst. 2 základního nařízení.

               —

               Alternativně: zrušení nařízení 501/2013 (2) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně v řízení před Tribunálem, je neodůvodněné, i kdyby zjištění Rady týkající se přepravy byla nesprávná, neboť Tribunál potvrdil, že žalobkyně v řízení před Tribunálem prováděla montážní operace, které nešly nad rámec stanovený v čl. 13 odst. 2 základního nařízení, a potvrdil rovněž existenci všech ostatních kritérií vyžadovaných k tomu, aby nebyla žalobkyni v řízení před Tribunálem udělena výjimka z opatření zaměřených proti obcházení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 501/2013 ze dne 29. května 2013, kterým se konečné antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) č. 990/2011 na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz jízdních kol zasílaných z Indonésie, Malajsie, ze Šrí Lanky a z Tuniska, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Indonésie, Malajsie, ze Šrí Lanky a z Tuniska (Úř. věst. L 153, s. 1).


title: Věc T-412/16: Žaloba podaná dne 31. července 2016 – Bena Properties v. Rada

text:
               3.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/19

      Žaloba podaná dne 31. července 2016 – Bena Properties v. Rada
      (Věc T-412/16)
      (2016/C 364/16)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bena Properties Co. SA (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že její žaloba je přípustná a opodstatněná;

                  —

                  a v důsledku toho zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016 a na něj navazující prováděcí akty v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů, které jsou v podstatě stejné nebo podobné s žalobními důvody uplatňovanými ve věci T-411/16, Syriatel Mobile Telecom v. Rada.


title: Věc F-60/11: Žaloba podaná dne 25. května 2011 — ZZ v. ECB

text:
               16.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/35

         Žaloba podaná dne 25. května 2011 — ZZ v. ECB
   (Věc F-60/11)
   2011/C 211/71
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí ECB potvrzující jeho předcházející rozhodnutí propuštění žalobce s účinností od 5. srpna 2010, jakož i návrh na náhradu škody.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ECB ze dne 23. listopadu 2010 potvrzující rozhodnutí ze dne 4. srpna 2010 o propuštění žalobce a v případě potřeby rozhodnutí z dne 15. března 2011, kterým byl zamítnut mimořádný opravný prostředek;

               —

               v důsledku toho nařídit, aby byl žalobce zařazen zpět na své pracovní místo s odpovídající publicitou tak, aby bylo očištěno jeho dobré jméno;

               —

               v každém případě nařídit náhradu morální újmy utrpěné žalobcem ohodnocené ex aequo et bono částkou 20 000,00 eur;

               —

               uložit ECB náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-459/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — Rakousko) — Veli Elshani v. Hauptzollamt Linz ( Celní kodex Společenství — Článek 202 a čl. 233 první pododstavec písm. d) — Vznik celního dluhu — Protiprávní vstup zboží — Zajištění doprovázené zabavením — Zánik celního dluhu — Okamžik, v němž musí dojít k zajištění )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/12

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — Rakousko) — Veli Elshani v. Hauptzollamt Linz
   (Věc C-459/07) (1)

   („Celní kodex Společenství - Článek 202 a čl. 233 první pododstavec písm. d) - Vznik celního dluhu - Protiprávní vstup zboží - Zajištění doprovázené zabavením - Zánik celního dluhu - Okamžik, v němž musí dojít k zajištění“)
   2009/C 141/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Veli Elshani

      Žalovaný: Hauptzollamt Linz

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Finanzsenat Graz — Výklad článku 202 a čl. 233 prvního pododstavce písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství — Zánik celního dluhu spojený se zabavením zboží při jeho protiprávním vstupu — Zabavení zboží v členském státě určení — Odnětí zboží — Okamžik zániku dluhu

      Výrok

               1)

               Článek 202 a čl. 233 první pododstavec písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000, musí být vykládány tak, že k tomu, aby zajištění zboží, které neoprávněně vstoupilo na celní území Společenství, způsobilo zánik celního dluhu, musí k tomuto zajištění dojít dříve, než uvedené zboží překoná první celní úřad nacházející se na tomto území.

               2)

               Na druhou otázku není namístě odpovídat.

      (1)  Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


title: Věc C-663/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Oradea (Rumunsko) dne 27. prosince 2011 — SC Scandic Distilleries SA v. Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Oradea (Rumunsko) dne 27. prosince 2011 — SC Scandic Distilleries SA v. Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
   (Věc C-663/11)
   2012/C 89/05
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Oradea

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: SC Scandic Distilleries SA

      Odpůrce: Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      Předběžné otázky

               1)

               Je odmítnutí rumunských daňových orgánů vyhovět žádosti o vrácení spotřebních daní v rozporu s evropským právem (články 7 a 22 směrnice 92/12/EHS (1), jakož i body odůvodnění směrnice), když:

                           a)

                           hospodářský subjekt, který požaduje vrácení spotřebních daní předložil důkaz, že byly splněny všechny technické podmínky stanovené rumunskými právními předpisy pro přípustnost žádosti o vrácení daně, a zejména podmínky týkající se: i) důkazu o zaplacení spotřebních daní v Rumunsku; ii) důkazu o odeslání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu;

                           b)

                           podle požadavků rumunského daňového práva (článek 192f daňového zákona, bod 18d prováděcích ustanovení stanovených v usnesení vlády č. 44/2004 a příloha č. 11 hlavy VII daňového zákona) mohly být některé doklady, které měly být přiloženy k žádosti o vrácení daně, předloženy teprve po dodání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu;

                           c)

                           rumunské daňové právní předpisy (čl. 18d, odst. 4 prováděcích ustanovení, který odkazuje na článek 135 daňového řádu) stanoví obecnou lhůtu pěti let pro každou žádost o vrácení daně?

               2)

               Musí být čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 92/12/EHS vykládán v tom smyslu, že nepodání žádosti o vrácení spotřebních daní hospodářským subjektem v členském státě, v němž byly spotřební daně zaplaceny, před dodáním výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu, kde jsou výrobky určeny ke spotřebě, znamená ztrátu nároku hospodářského subjektu na získání vrácení zaplacených spotřebních daní?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, je rozhodnutí týkající se ztráty nároku hospodářského subjektu na získání vrácení spotřebních daní, které vede k dvojímu zdanění stejných výrobků podléhajících spotřební dani (v členském státě, ve kterém byly výrobky podléhající spotřební dani původně propuštěny pro domácí spotřebu a v členském státě, ve kterém jsou výrobky určeny ke spotřebě), v souladu se zásadou daňové neutrality?

               4)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, může být velmi krátká lhůta mezi dnem zaplacení spotřebních daní za výrobky propuštěné ke spotřebě v členském státě a dnem odeslání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu, ve kterém jsou určeny ke spotřebě, považována za lhůtu, která je v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity? Je z tohoto hlediska relevantní skutečnost, že je obecná lhůta, ve které může být požádáno o vrácení daně, poplatku nebo příspěvku v dotčeném členském státě, výrazně delší?

      (1)  Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179).


title: Věc T-520/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – bd breyton-design v. OHIM (RACE GTP) „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství RACE GTP — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – bd breyton-design v. OHIM (RACE GTP)
   (Věc T-520/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RACE GTP - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 016/41)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: bd breyton-design GmbH (Stockach, Německo) (zástupci: T. Raab a H. Lauf, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. března 2014 (věc R 1230/2013-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení RACE GTP jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti bd breyton-design GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 303, 8. 9. 2014.


title: Věc T-402/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. dubna 2015 – Schlyter v. Komise „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Článek 4 odstavec 2 třetí odrážka — Výjimka týkající se ochrany cílů vyšetřování — Nařízení (ES) č. 1367/2006 — Článek 6 odstavec 1 — Podrobné stanovisko Komise k návrhu vyhlášky o ročním výkazu látek v nanočásticovém stavu, oznámenému francouzskými orgány Komisi podle ustanovení směrnice 98/34/ES — Odepření přístupu“

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/11

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. dubna 2015 – Schlyter v. Komise
   (Věc T-402/12) (1)

   („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 4 odstavec 2 třetí odrážka - Výjimka týkající se ochrany cílů vyšetřování - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Článek 6 odstavec 1 - Podrobné stanovisko Komise k návrhu vyhlášky o ročním výkazu látek v nanočásticovém stavu, oznámenému francouzskými orgány Komisi podle ustanovení směrnice 98/34/ES - Odepření přístupu“)
   (2015/C 190/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Carl Schlyter (Linköping, Švédsko) (zástupci: O. Brouwer a S. Schubert, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Costa de Oliveira, A. Tokár a C. Zadra, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: Finská republika (zástupce: S. Hartikainen, zmocněnec) a Švédské království (zástupci: původně A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, C. Stege, S. Johannesson a H. Karlsson, poté A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, E. Karlsson, L. Swedenborg a C. Hagerman, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: B. Beaupère-Manokha, D. Colas a F. Fize, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 27. června 2012, jímž byl v období pozastavení prací odepřen přístup k podrobnému stanovisku Komise k návrhu týkajícímu se obsahu a podmínek předložení vyhlášky o ročním výkazu látek v nanočásticovém stavu (2011/673/F), jenž jí byl francouzskými orgány oznámen podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998 (Úř. věst. L 217, s. 18).

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 27. června 2012, jímž byl v období pozastavení prací odepřen přístup k podrobnému stanovisku Komise k návrhu týkajícímu se obsahu a podmínek předložení vyhlášky o ročním výkazu látek v nanočásticovém stavu (2011/673/F), jenž jí byl francouzskými orgány oznámen podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, se zrušuje.

               2)

               Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené C. Schlyterem.

               3)

               Francouzská republika, Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 343, 10. 11. 2012.


               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/2

         Seznamy pro sestavení soudních kolegií velkého senátu a třetího a šestého senátu od 19. října 2004
   (2005/C 31/05)
   Soudní dvůr na své schůzi dne 19. října 2004 sestavil seznam uvedený v čl. 11b odst. 2 jednacího řádu pro účely sestavení velkého senátu následujícím způsobem:

               p. Gulmann

               p. Ó Caoimh

               p. La Pergola

               p. Levits

               p. Puissochet

               p. Lõhmus

               p. Schintgen

               p. Klučka

               pí Colneric

               p. Malenovský

               p. von Bahr

               p. Ilešič

               p. Cunha Rodrigues

               p. Borg Barthet

               pí Silva de Lapuerta

               p. Arestis

               p. Lenaerts

               p. Juhász

               p. Schiemannn

               p. Kūris

               p. Makarczyk

         Soudní dvůr na své schůzi dne 19. října 2004 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 prvním pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení třetího senátu následujícím způsobem:

               p. La Pergola

               p. Ó Caoimh

               p. Puissochet

               p. Lõhmus

               p. von Bahr

               p. Malenovský

               p. Borg Barthet

         Soudní dvůr na své schůzi dne 19. října 2004 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení šestého senátu následujícím způsobem:

               p. La Pergola

               p. Puissochet

               p. von Bahr

               p. Malenovský

               p. Lõhmus

               p. Ó Caoimh


title: Věc T-601/15: Žaloba podaná dne 22. října 2015 – CEVA v. Komise

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/28

         Žaloba podaná dne 22. října 2015 – CEVA v. Komise
   (Věc T-601/15)
   (2015/C 429/36)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Francie) (zástupce: E. De Boissieu, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Komisi povinnost uhradit společnosti CEVA částku 59  103,21 eur v souladu s Grant Agreement,

               —

               uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou žalobkyně navrhuje uložit Komisi povinnost uhradit první splátku finančního příspěvku poskytnutého v rámci provádění smlouvy SEABIOPLAS a její grantové dohody („Grant Agreement“) týkající se projektu vědeckého a technologického rozvoje v oblasti „Řasy pocházející z udržitelné akvakultury jako surovina pro biologicky rozložitelné bioplasty“, po započtení ve stejné částce, které bez návrhu provedla Komise, z důvodu vrácení, v souladu se závěry finančního auditu OLAF, částek poskytnutých žalobkyni v rámci smlouvy PROTOP.
   Na podporu této žaloby žalobkyně uvádí v podstatě jediný žalobní důvod vycházející z pochybení, kterých se Komise dopustila, které ovlivnily vrácení prostřednictvím započtení pohledávek na částky, které Komise vyplatila žalobkyni. Žalobkyně v této souvislosti v podstatě tvrdí, že podmínky započtení nejsou splněny. V první řadě není pohledávka Komise vůči žalobkyni ani jistá ani splatná. Dále Komise údajně nedodržela čl. 87 odst. 2 o vymáhání pohledávek započtením a článek 88 o vymáhání v případě neuskutečnění dobrovolné platby nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie. Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise nemá vůči ní žádný smluvní nárok. Podpůrně, pokud by se Tribunál domníval, že započtení je opodstatněné, žalobkyně tvrdí, že vrácení celé dotace, kterou získala, je v rozporu se zásadou proporcionality a představuje neodůvodněné obohacení Komise.


title: Věc F-68/15: Žaloba podaná dne 27. dubna 2015 – ZZ v. Frontex

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/49

         Žaloba podaná dne 27. dubna 2015 – ZZ v. Frontex
   (Věc F-68/15)
   (2015/C 245/60)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení hodnotící zprávy žalobce za rok 2009 a návrh na náhradu údajně způsobené morální újmy.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit hodnotící zprávu ze dne 4. července 2014 předanou žalobci dne 12. července 2014, v části, v níž pozměňuje původní zprávu;

               —

               uložit agentuře Frontex zaplatit žalobci 4  000 eur z titulu náhrady škody;

               —

               uložit agentuře Frontex náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-646/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 15. prosince 2016 – Khadija Jafari, Zainab Jafari

text:
               20.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 15. prosince 2016 – Khadija Jafari, Zainab Jafari
   (Věc C-646/16)
   (2017/C 053/30)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky v řízení o opravném prostředku „Revision“: Khadija Jafari, Zainab Jafari

      Žalovaný orgán: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      Předběžné otázky

               1.

               Je třeba při výkladu čl. 2 písm. m), článků 12 a 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 (1) ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (přepracované znění), dále jen zkráceně „nařízení Dublin III“, zohlednit další právní akty, které souvisejí s nařízením Dublin III, anebo je mu třeba přikládat samostatný význam?

               2.

               Pro případ, že ustanovení nařízení Dublin III je třeba vykládat nezávisle na jiných právních aktech:

                           a)

                           Je třeba za podmínek případů v původním řízení, které se vyznačují tím, že spadají do doby, v níž se vnitrostátní orgány nejvíce zasažených států potýkaly s mimořádně vysokým počtem osob dožadujících se průjezdu přes jejich území, považovat fakticky strpěný vstup ze strany určitého členského státu na jeho území, který měl sloužit pouze pro účely průjezdu tímto členským státem a k podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, za „vízum“ ve smyslu čl. 2 písm. m) a článku 12 nařízení Dublin III?
                           V případě kladné odpovědi na otázku 2 písm. a):

                           b)

                           Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že „vízum“ po vycestování z dotyčného členského státu pozbylo platnost?

                           c)

                           Je třeba s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu vycházet z toho, že „vízum“ zůstává v platnosti, pokud k vycestování z dotyčného členského státu ještě nedošlo, nebo pozbývá „vízum“ platnosti, bez ohledu na skutečnost, že nedošlo k vycestování, k okamžiku, ve kterém žadatel definitivně ustoupí od svého záměru vycestovat do jiného členského státu?

                           d)

                           Znamená skutečnost, že žadatel opustí svůj záměr vycestovat do původně zamýšleného členského státu, že po udělení „víza“ došlo ke spáchání podvodu ve smyslu čl. 12 odst. 5 nařízení Dublin III, takže členský stát, který „vízum“ vydal, není příslušný?
                           V případě, že bude na otázku 2 písm. a) odpovězeno záporně:

                           e)

                           Je třeba obrat, že „žadatel překročil nedovoleným způsobem pozemní, námořní nebo vzdušnou cestou hranice některého členského státu ze třetí země“, obsažený v čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III, vykládat tak, že za uvedených zvláštních okolností případů v původním řízení nedošlo k nedovolenému překročení vnější hranice?

               3.

               Pro případ, že při výkladu ustanovení nařízení Dublin III je třeba přihlížet k dalším právním aktům:

                           a)

                           Je třeba pro posouzení, zda došlo k „nedovolenému překročení“ hranice ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III, zohlednit zejména to, zda jsou splněny podmínky pro vstup podle Schengenského hraničního kodexu – a především podle článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 (2) ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob, jenž je s ohledem na dobu, kdy ke vstupu došlo, relevantní pro případy v původním řízení?
                           V případě záporné odpovědi na otázku 3 písm. a):

                           b)

                           Jaká ustanovení unijního práva musí být obzvláště zohledněna při posouzení, zda došlo k „nedovolenému překročení“ hranice ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III?
                           V případě kladné odpovědi na otázku 3 písm. a):

                           c)

                           Je třeba za podmínek případů v původním řízení, které se vyznačují tím, že spadají do doby, v níž se vnitrostátní orgány nejvíce zasažených států, potýkaly s mimořádně vysokým počtem osob dožadujících se průjezdu přes jejich území, považovat fakticky strpěný vstup ze strany určitého členského státu na jeho území, který měl sloužit pouze pro účely průjezdu tímto členským státem a k podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, a k němuž došlo bez jakéhokoli posouzení okolností každého jednotlivého případu, za povolení ke vstupu ve smyslu čl. 5 odst. 4 písm. c) schengenského hraničního kodexu?
                           V případě kladné odpovědi na otázky 3 písm. a) a písm. c):

                           d)

                           Znamená povolení ke vstupu podle čl. 5 odst. 4 písm. c) Schengenského hraničního kodexu, že se jedná o povolení, které je srovnatelné s vízem ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) Schengenského hraničního kodexu, a tedy o „vízum“ ve smyslu článku 2 písm. m) nařízení Dublin III, takže při použití ustanovení pro určení příslušného členského státu podle nařízení Dublin III je třeba zohlednit také jeho článek 12?
                           Pokud je třeba na otázky 3 písm. a), písm. c) a písm. d) odpovědět kladně:

                           e)

                           Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že „vízum“ po vycestování z dotyčného členského státu pozbylo platnost?

                           f)

                           Je třeba s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu vycházet z toho, že „vízum“ zůstává v platnosti, pokud k vycestování z dotyčného členského státu ještě nedošlo, nebo pozbývá „vízum“ platnosti, bez ohledu na skutečnost, že nedošlo k vycestování, k okamžiku, ve kterém žadatel definitivně ustoupí od svého záměru vycestovat do jiného členského státu?

                           g)

                           Vede skutečnost, že žadatel opustí svůj záměr vycestovat do původně zamýšleného členského státu, k tomu, že po udělení „víza“ došlo ke spáchání podvodu ve smyslu čl. 12 odst. 5 nařízení Dublin III, takže členský stát, který „vízum“ vydal, není příslušný?
                           Pokud je třeba na otázky 3 písm. a) a písm. c) odpovědět kladně, avšak na otázku 3 písm. d) záporně:

                           h)

                           Je třeba obrat, že „žadatel překročil nedovoleným způsobem pozemní, námořní nebo vzdušnou cestou hranice některého členského státu ze třetí země“ obsažený v čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III vykládat tak, že za uvedených zvláštních okolností případů v původním řízení nelze překročení hranice, které je nutné kvalifikovat jako povolení ke vstupu ve smyslu čl. 5 odst. 4 písm. c) Schengenského hraničního kodexu, považovat za nedovolené překročení vnější hranice?

      (1)  Úř. věst. L 180, s. 31.

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) Úř. věst. L 105, 13.4.2006, s. 1.


title: Věc C-455/15 PPU: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varbergs tingsrätt – Švédsko) – P v. Q „Řízení o předběžné otázce — Naléhavé řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti — Nařízení (ES) č. 2201/2003 — Článek 23 písm. a) — Důvody pro neuznání rozhodnutí ve věci rodičovské zodpovědnosti — Veřejný pořádek“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/13

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varbergs tingsrätt – Švédsko) – P v. Q
   (Věc C-455/15 PPU) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 23 písm. a) - Důvody pro neuznání rozhodnutí ve věci rodičovské zodpovědnosti - Veřejný pořádek“)
   (2016/C 016/15)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Varbergs tingsrätt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: P

      Žalovaná: Q

      Výrok

   Článek 23 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud nedošlo – s přihlédnutím k nejlepším zájmům dítěte – ke zjevnému porušení právního pravidla považovaného v právním řádu členského státu za zásadní, nebo práva, které je v tomto právním řádu uznáváno za základní, toto ustanovení neumožňuje, aby soud tohoto členského státu, který se považuje za příslušný k rozhodování o péči o dítě, odmítl uznat rozhodnutí soudu jiného členského státu, který rozhodl o péči o toto dítě.

      (1)  Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


title: Věc T-410/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Makhlouf v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Práva na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu — Povinnost uvést odůvodnění — Zjevně nesprávné posouzení — Právo na ochranu cti — Právo na vlastnictví — Presumpce neviny — Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území — Proporcionalita“

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. května 2017 – Makhlouf v. Rada
   (Věc T-410/16) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Práva na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na ochranu cti - Právo na vlastnictví - Presumpce neviny - Omezení týkající se vstupu na unijní území nebo průjezdu přes toto území - Proporcionalita“)
   (2017/C 221/32)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Rami Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně S. Kyriakopoulou, G. Étienne a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou a A. Vitro, poté S. Kyriakopoulou a J. Bauerschmidt, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, L. Havas a R. Tricot, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), a na něj navazujících prováděcích aktů v rozsahu, v němž se týkají žalobce.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Rami Makhlouf ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Rady Evropské unie.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 371, 10.10.2016.


title: Věc T-789/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2016 – Staatliche Porzellan Manufaktur Meissen v. EUIPO – Meissen Keramik (MEISSEN) „Ochranná známka EU — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie MEISSEN — Starší slovní a obrazové ochranné známky EU a národní ochranné známky MEISSEN, MEISSENER PORZELLAN, HAUS MEISSEN, Meissen a Meissener Porzellan — Relativní důvody pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Rozlišovací způsobilost a dobré jméno starší ochranné známky — Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 — Skutečné užívání starších ochranných známek — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 — Článek 15 odst. 1 nařízení č. 207/2009“

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/41

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. června 2016 – Staatliche Porzellan Manufaktur Meissen v. EUIPO – Meissen Keramik (MEISSEN)
   (Věc T-789/14) (1)

   („Ochranná známka EU - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie MEISSEN - Starší slovní a obrazové ochranné známky EU a národní ochranné známky MEISSEN, MEISSENER PORZELLAN, HAUS MEISSEN, Meissen a Meissener Porzellan - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rozlišovací způsobilost a dobré jméno starší ochranné známky - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 - Skutečné užívání starších ochranných známek - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 - Článek 15 odst. 1 nařízení č. 207/2009“)
   (2016/C 270/45)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Staatliche Porzellan Manufaktur Meissen GmbH (Meissen, Německo) (zástupci: O. Spuhler a M. Geitz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Meissen Keramik GmbH (Meissen) (zástupci: M. Vohwinkel a K. Gennen, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. září 2014 (spojené věci R 1182/2013-4 a R 1245/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen a společností Meissen Keramik.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen GmbH ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 127 ze dne 20.4.2015.


title: Věc C-663/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. prosince 2016 Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH a Ecolab Deutschland GmbH proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. října 2016 ve věci T-669/15, Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH a Ecolab Deutschland GmbH v. Evropská agentura pro chemické látky

text:
               20.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/25

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. prosince 2016 Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH a Ecolab Deutschland GmbH proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. října 2016 ve věci T-669/15, Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH a Ecolab Deutschland GmbH v. Evropská agentura pro chemické látky
   (Věc C-663/16 P)
   (2017/C 053/31)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (zástupci: M. Grunchard, avocate, K. Van Maldegem, avocat, P. Sellar, Advocate)

      Další účastnice řízení: Evropská agentura pro chemické látky

      Návrhová žádání

   Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil usnesení Tribunálu ve věci T-669/15 a

               —

               rozhodl o přípustnosti a vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé;

               —

               podpůrně vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o přípustnosti návrhu navrhovatelek na zrušení napadeného aktu, a v případě potřeby rozhodl ve věci samé;

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů těchto řízení (včetně nákladů spojených s námitkou nepřípustnosti uplatněnou před Tribunálem).

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelky uvádí, že Tribunál nesprávně vyložil a uplatnil právní předpisy, v důsledku čehož se dopustil nesprávného právního posouzení, když prohlásil, že návrh navrhovatelek na zrušení napadeného aktu je nepřípustný.
   Žalobkyně zejména tvrdí, že Tribunál se dopustil řady pochybení ve svém odůvodnění a výkladu právního rámce použitelného na situaci navrhovatelek. Tribunál se v důsledku toho dopustil těchto nesprávných právních posouzení:

               —

               Tribunál nesprávně vyložil a uplatnil čl. 130 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu, když se zabýval podstatou věci samé;

               —

               Tribunál nesprávně vyložil a uplatnil čl. 130 odst. 7 jednacího řádu Tribunálu, když nevyhradil rozhodnutí o přípustnosti až po vyslechnutí veškerých argumentů týkajících se podstaty věci.

         Tribunál navíc tím, že návrh navrhovatelek prohlásil za nepřípustný, porušil jejich právo na obhajobu, jejich právo na přístup ke spravedlnosti a svoji povinnost uvést odůvodnění, které patří mezi základní práva jednotlivců, a odráží tudíž obecné zásady unijního práva.
   Z těchto důvodů navrhovatelky tvrdí, že usnesení Tribunálu ve věci T-669/15 by mělo být zrušeno a Soudní dvůr by měl rozhodnout o přípustnosti a vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé.


title: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne  16. září 2005  ve věci C-342/04 P: Jürgen Schmoldt a další proti Komisi Evropských společenství (Kasační opravný prostředek — Stavební výrobky — Harmonizované normy a technické předpisy — Normy tepelné izolace)

text:
               14.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 10/5

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (pátého senátu)
   ze dne 16. září 2005
   ve věci C-342/04 P: Jürgen Schmoldt a další proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Kasační opravný prostředek - Stavební výrobky - Harmonizované normy a technické předpisy - Normy tepelné izolace)
   (2006/C 10/11)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-342/04 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 10. srpna 2004, Jürgen Schmoldt, s bydlištěm v Dallgow-Döberitz (Německo), Hauptverband der Deutschen Bauindustrie eV, se sídlem v Berlíně (Německo), Kaefer Isoliertechnik GmbH & Co. KG, se sídlem v Brémách (Německo), (zástupce: H.-P. Schneider), přičemž dalším účastníkem řízení je: Komise Evropských společenství, (zmocněnec: B. Schima, ve spolupráci s advokátem: A. Böhlkem), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, J. Makarczyk (zpravodaj), P. Kūris, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 16. září 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               J. Schmoldt, Hauptverband der Deutschen Bauindustrie eV a Kaefer Isoliertechnik GmbH & Co. KG ponesou náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 262, 23.10.2004.