title: Věc T-672/20: Usnesení Tribunálu ze dne 17. května 2021 – Kerstens v. Komise („Žaloba na neplatnost – Veřejná služba – Úředníci – Žádost o pomoc – Zamítnutí stížnosti – Lhůta pro podání žaloby – Počátek běhu lhůty – Datum, ke kterému se dotyčný mohl seznámit s obsahem rozhodnutí – Opožděnost – Nepřípustnost“)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/24

      Usnesení Tribunálu ze dne 17. května 2021 – Kerstens v. Komise
      (Věc T-672/20) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Veřejná služba - Úředníci - Žádost o pomoc - Zamítnutí stížnosti - Lhůta pro podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Datum, ke kterému se dotyčný mohl seznámit s obsahem rozhodnutí - Opožděnost - Nepřípustnost“)
      (2021/C 263/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Petrus Kerstens (La Forclaz, Švýcarsko) (zástupce: C. Mourato, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupce: T. Bohr, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. a 31. ledna 2020, kterými se zamítají žádost o pomoc D/517/19, resp. žádost o pomoc D/516/19, které žalobce podal na základě článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

                  2)

                  Petrusi Kerstensovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 9, 11.1.2021.


title: Věc T-38/21 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 21. května 2021 – Inivos a Inivos v. Komise („Řízení o předběžných opatřeních – Veřejné zakázky – Jednací řízení bez předchozího zveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení – Návrh na odklad vykonatelnosti – Neexistence naléhavosti“)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/24

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 21. května 2021 – Inivos a Inivos v. Komise
      (Věc T-38/21 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky - Jednací řízení bez předchozího zveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
      (2021/C 263/33)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Inivos Ltd (Londýn, Spojené království), Inivos BV (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupci: R. Martens a L. Hoet, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Araujo Arce a M. Ilkova, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článků 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti „rámcových smluv týkajících se dezinfekčních robotů pro evropské nemocnice (COVID 19)“ FW 00103506 a FW 00103507, které Komise dne 19. listopadu 2020 uzavřela se dvěma uchazeči.

         Výrok

                  1)

                  Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

                  2)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-235/21: Žaloba podaná dne 28. dubna 2021 – Bulharsko v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/25

      Žaloba podaná dne 28. dubna 2021 – Bulharsko v. Komise
      (Věc T-235/21)
      (2021/C 263/34)
      Jednací jazyk: bulharština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Bulharská republika (zástupkyně: T. I. Mitova a L Zaharieva, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2021/261 ze dne 17. února 2021, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1) v části rozpočtové položky 6200, v níž jsou vyloučeny výdaje Bulharské republiky ve výši 7 656 848,97 eur z financování Evropskou unií v rámci EZZF;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 52 nařízení 1306/2013 (2) ve spojení s článkem 34 nařízení 908/2014 (3) a pokyny pro výpočet finančních oprav z roku 2015 (4), porušení práv na obhajobu, jakož i zásad loajální spolupráce, kontradiktornosti a řádné správy, na základě změny právního základu v rámci postupu schvalování souladu, na jehož základě byly výdaje, které jsou předmětem sporného rozhodnutí, vyloučeny z financování Unií.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 296 SFEU kvůli neúplnému a rozporného odůvodnění rozhodnutí 2021/261.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 54 odst. 5 písm. a) ve spojení s čl. 54 odst. 1 nařízení 1306/2013 kvůli nesprávnému výkladu Evropské unie, že v projednávaném případě lhůta osmnácti měsíců stanovená v čl. 54 odst. 1 nařízení 1306/2013 začala běžet v okamžiku, kdy konečné zprávy OLAF „[byly] doručeny […] agentuře“.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 54 odst. 5 písm. b) ve spojení s čl. 54 odst. 1 nařízení 1306/2013, článku 235 SFEU a zásady subsidiarity a procesní autonomie kvůli neodůvodněnému a nesprávnému závěru Evropské komise, že agentura nepostupovala s řádnou péčí, aby získala zpět sporné částky a opomenula konat tím, že ve lhůtách stanovených v čl. 54 odst. 1 nařízení 1306/2013 nezahájila správní řízení za účelem vymáhání těchto částek.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že částka výdajů stanovená ve sporném rozhodnutí, která je vyloučena z financování Unií, není v souladu s pravidly podle článku 54 nařízení č. 2013/1306 a je v rozporu se zásadou proporcionality.

         (1)  Úř. věst. L 59, 2021 s. 10.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 549).

         (3)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 908/2014 ze dne 6. července 2014 , kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost (Úř. věst. L 255, 28.8.2014, s. 59).

         (4)  C(2015) 3675 v konečném znění.


title: Věc T-242/21: Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Pšonka v. Rada

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/26

      Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Pšonka v. Rada
      (Věc T-242/21)
      (2021/C 263/35)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Artem Viktorovyč Pšonka (Kramatorsk, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/394 ze dne 4. března 2021, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (1), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/391 ze dne 4. března 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (2), a to v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí a nařízení vztahují na žalobce;

                  —

                  rozhodl, že Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu

                              —

                              žalobce odůvodňuje svou žalobu mimo jiné tím, že Rada Evropské unie nejednala při přijetí napadeného rozhodnutí s řádnou péčí, neboť se před přijetím napadeného rozhodnutí nevypořádala s tvrzeními žalobce a důkazy předloženými žalobcem, které svědčí ve prospěch žalobce, a vycházela zásadně ze stručného shrnutí Generální prokuratury Ukrajiny a nepožadovala žádné doplňující informace o průběhu vyšetřování na Ukrajině.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva žalobce

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že omezení, která jsou proti němu přijata, jsou nepřiměřená, nadbytečná a porušující záruky mezinárodněprávní ochrany vlastnického práva žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce zaručených mu Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že přijetím omezujících opatření vůči němu bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces, presumpci neviny, právo na obhajobu, jakož i ochranu soukromého vlastnictví.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 77, s. 29.

         (2)  Úř. věst. 2021, L 77, s. 2.


title: Věc T-243/21: Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Pšonka v. Rada

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/27

      Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Pšonka v. Rada
      (Věc T-243/21)
      (2021/C 263/36)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Viktor Pavlovyč Pšonka (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: M. Mleziva, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/394 ze dne 4. března 2021, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (1), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/391 ze dne 4. března 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (2), a to v rozsahu, v němž se tato rozhodnutí a nařízení vztahují na žalobce;

                  —

                  rozhodl, že Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu

                              —

                              žalobce odůvodňuje svou žalobu mimo jiné tím, že Rada Evropské unie nejednala při přijetí napadeného rozhodnutí s řádnou péčí, neboť se před přijetím napadeného rozhodnutí nevypořádala s tvrzeními žalobce a důkazy předloženými žalobcem, které svědčí ve prospěch žalobce, a vycházela zásadně ze stručného shrnutí Generální prokuratury Ukrajiny a nepožadovala žádné doplňující informace o průběhu vyšetřování na Ukrajině

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení vlastnického práva žalobce

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že omezení, která jsou proti němu přijata, jsou nepřiměřená, nadbytečná a porušující záruky mezinárodněprávní ochrany vlastnického práva žalobce.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce zaručených mu Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod

                              —

                              žalobce v této souvislosti tvrdí, že přijetím omezujících opatření vůči němu bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces, presumpci neviny, právo na obhajobu, jakož i ochranu soukromého vlastnictví.

         (1)  Úř. věst. 2021, L 77, s. 29.

         (2)  Úř. věst. 2021, L 77, s. 2.


title: Věc T-251/21: Žaloba podaná dne 11. května 2021 – Tigercat International v. EUIPO – Caterpillar (Tigercat)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/28

      Žaloba podaná dne 11. května 2021 – Tigercat International v. EUIPO – Caterpillar (Tigercat)
      (Věc T-251/21)
      (2021/C 263/37)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Tigercat International Inc. (Cambridge, Ontario, Kanada) (zástupci: S. Weidert, M. Pemsel a H. Bug, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Caterpillar Inc. (Peoria, Illinois, Spojené státy americké)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie Tigercat – Přihláška č. 12 124 368

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. února 2021 ve věci R 16/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO a další účastnici řízení před druhým odvolacím senátem EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 60 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 85 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-252/21: Žaloba podaná dne 11. května 2021 – Hrebenyuk v. EUIPO (tvar stojatého límce)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/29

      Žaloba podaná dne 11. května 2021 – Hrebenyuk v. EUIPO (tvar stojatého límce)
      (Věc T-252/21)
      (2021/C 263/38)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Anna Hrebenyuk (Griesheim, Německo) (zástupce: H. J. Ruhl, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (tvar stojatého límce) – Přihláška č. 17 975 716

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. února 2021, ve věci R 1902/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí, jakož i prvostupňové rozhodnutí Úřadu ze dne 3. března 2020;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 6 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-260/21: Žaloba podaná dne 12. května 2021 – E. Breuninger v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/29

      Žaloba podaná dne 12. května 2021 – E. Breuninger v. Komise
      (Věc T-260/21)
      (2021/C 263/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: E. Breuninger GmbH & Co. (Stuttgart, Německo) (zástupce: M. Vetter, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil podle čl. 264 odst. 1 SFEU rozhodnutí žalované ze dne 20. listopadu 2020 (podpora č. SA.59289) ve znění pozměněném rozhodnutím žalované ze dne 12. února 2021 (podpory č. SA.61744);

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že režim podpory „Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020“ není slučitelný s vnitřním trhem, jelikož narušuje hospodářskou soutěž, aniž by to bylo v projednávaném případě výjimečně odůvodněné. Žalovaná se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když konstatovala, že režim podpory, který vyžaduje pokles v obratu na úrovni podniku minimálně 30 %, je podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU slučitelný s vnitřním trhem. Tento přístup na úrovni podniku, na němž je založen režim podpory, by takovým podnikům, které jsou, jako žalobkyně, činné v několika oblastech podnikání různě dotčených pandemií COVID-19, z nichž některé z nich, a to kamenné obchody zaznamenávají mnohem vyšší pokles obratu než 30 % kvůli jejich uzavření, neumožnil požádat o tuto podporu pouze z toho důvodu, že jiná oblast podnikání neutrpěla ztrátu obratu a aritmetický průměr obratu různých oblastí podnikání brání dosažení hranice 30 %. Tyto podniky neobdrží – na rozdíl od podniků činných pouze v jedné oblasti podnikání – podporu a musí nepokryté fixní náklady jejich uzavřených podniků financovat křížovými subvencemi z jiných oblastí podnikání. To vede k narušení hospodářské soutěže, jak ve vztahu k soutěžitelům v oblastech podnikání dotčených pandemií COVID-19, tak i ve vztahu k soutěžitelům v oblastech podnikání nedotčených pandemií COVID-19.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalovaná porušila procesní práva žalobkyně vyplývající z čl. 108 odst. 2 SFEU, když jí nijak neumožnila, aby vyjádřila v předběžném šetření své pochybnosti o slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem.


title: Věc T-264/21: Žaloba podaná dne 17. května 2021 – Établissement Amra v. EUIPO – eXpresio (Forma skákací boty se slovními prvky „Aerower Jumper1 M“)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/30

      Žaloba podaná dne 17. května 2021 – Établissement Amra v. EUIPO – eXpresio (Forma skákací boty se slovními prvky „Aerower Jumper1 M“)
      (Věc T-264/21)
      (2021/C 263/40)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Établissement Amra (Vaduz, Lichtenštejnsko) (zástupkyně: M. Gómez Calvo, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: eXpresio, estudio creativo, SL (La Nucía, Španělsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (Forma skákací boty se slovními prvky „Aerower Jumper1 M“) – ochranná známka Evropské unie č. 17 417 015

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. března 2021 ve věci R 1083/2020-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané důvody

                  —

                  porušení zásad rovného zacházení a řádné správy;

                  —

                  porušení čl. 7 odst. 1 písm. a) a b) a písm. e) bodu ii) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-265/21: Žaloba podaná dne 18. května 2021 – Sunshine Smile v. EUIPO (PlusDental+)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/31

      Žaloba podaná dne 18. května 2021 – Sunshine Smile v. EUIPO (PlusDental+)
      (Věc T-265/21)
      (2021/C 263/41)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Sunshine Smile GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: D. Kirschner, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie PlusDental+ v barvách červené a modré – Přihláška č. 18 126 826

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. března 2021, ve věci R 1834/2020-2

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  nařídil zveřejnění přihlášky ochranné známky Evropské unie č. 18 126 826;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001;

                  —

                  Porušení práva být vyslechnut ve smyslu čl. 94 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-266/21: Žaloba podaná dne 17. května 2021 – Casanova v. EIB

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/31

      Žaloba podaná dne 17. května 2021 – Casanova v. EIB
      (Věc T-266/21)
      (2021/C 263/42)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Philippe Casanova (Fort-de-France, Francie) (zástupkyně: L. Levi a A. Blot, advokátky)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

            a v důsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutí ze dne 12. června 2020, kterým byl žalobce informován, že jeho smlouva nebyla po uplynutí zkušební doby potvrzena, a tedy skončila dne 30. června 2020;

                  —

                  případně zrušil rozhodnutí EIB ze dne 8. února 2021, kterým se zamítá žádost žalobce o zahájení smírčího řízení a žádost žalobce o správní přezkum podané dne 11. srpna 2020, a potvrzuje tak rozhodnutí ze dne 12. června 2020;

                  —

                  uložil žalované náhradu majetkové a nemajetkové újmy utrpěné žalobcem;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článku 24 Dohody o zastoupení zaměstnanců Evropské investiční banky (EIB) a zásady právní jistoty.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z nepříslušnosti původce aktu, z porušení zásady nestrannosti a z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávných posouzení, ke kterým došlo během počáteční zkušební doby a během jejího prodloužení.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci, kterého se dopustila EIB.


title: Věc T-267/21: Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Amort a další v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/32

      Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Amort a další v. Komise
      (Věc T-267/21)
      (2021/C 263/43)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobci: Heidi Amort (Jenesien, Itálie) a 22 dalších žalobců (zástupkyně: R. Holzeisen, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil napadené prováděcí rozhodnutí, včetně pozdějších změn a doplňků.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Žaloba podaná proti prováděcímu rozhodnutí Evropské komise C(2021) 1763 (final) ze dne 11. března 2021 o udělení podmínečné registrace pro humánní léčivý přípravek „COVID-19 Vaccine Janssen – Vakcína proti onemocnění COVID-19 (Ad26.COV2-S [rekombinantní])“ podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 se opírá o následující důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s čl. 2 body 1 a 2 nařízení (ES) č. 507/2006 (1). Je vědecky dokázáno, že panika, která se rozšířila po celém světě z důvodu vysoké míry úmrtnosti údajně spojené s infekcí SARS-CoV-2, je neopodstatněná. Světovou zdravotnickou organizací (WHO) a Evropskou unií nebyla krom toho řádně uznána naléhavá situace ve smyslu ohrožení veřejného zdraví.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod: napadené prováděcí rozhodnutí je v rozporu s článkem 4 nařízení (ES) č. 507/2006 z důvodu:

                              —

                              neexistence pozitivního poměru rizika a prospěšnosti ve smyslu čl. 1 bodu 28a směrnice 2001/83/ES (2);

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 507/2006, protože žadatel pravděpodobně nebude schopen poskytnout úplné klinické údaje;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 507/2006, protože neexistují neuspokojené léčivé potřeby, které by mohly být splněny;

                              —

                              nesplnění požadavku uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 507/2006.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod: porušení nařízení (ES) č. 1394/2007 (3) směrnice 2001/83/ES, jakož i nařízení (ES) č. 726/2004 (4).

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod: hrubé porušení článků 168 a 169 SFEU, jakož i článků 3, 35 a 38 Listiny základních práv Evropské unie.

         (1)  Nařízení Komise (ES) č. 507/2006 ze dne 29. března 2006 o podmínečné registraci pro humánní léčivé přípravky spadající do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2006, L 92, s. 6).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67).

         (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1394/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o léčivých přípravcích pro moderní terapii a o změně směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. 2007, L 324, s. 121).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1).


title: Věc T-271/21: Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Ortis v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/33

      Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Ortis v. Komise
      (Věc T-271/21)
      (2021/C 263/44)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ortis (Bütgenbach, Belgie (zástupce: A. de Brosses, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že nařízení Komise (EU) č. 2021/468 porušuje článek 6 nařízení (ES) č. 178/2002 a článek 8 nařízení (ES) č. 1925/2006; že je tedy postižen vadou spočívající v nesprávném právním posouzení;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 je postižen vadou spočívající ve zneužití pravomoci;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 a jeho právní základ, nařízení Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 22. listopadu 2017 jsou postižena vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 porušuje zásadu právní jistoty;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 porušuje zásadu proporcionality;

            a v důsledku toho

                  —

                  zrušil nařízení Komise (EU) č. 2021/468 ze dne 18. března 2021, kterým se mění příloha III nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1925/2006, pokud jde o botanické druhy obsahující deriváty hydroxyanthracenu;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z právních vad. Žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje skutečnost, že napadené nařízení porušuje článek 8 nařízení (ES) č. 1925/2006 (1), který vyžaduje určení rizika, tím, že zařazuje do části A přílohy III tohoto nařízení výše uvedené látky a přípravky, přestože existují vědecké nejasnosti a tím, že do části C přílohy III zařazuje jiné výrobky než látky, porušuje článek 6 nařízení (ES) č. 178/2002 (2) z důvodu, že vychází z částečného hodnocení rizik, které není v souladu s právními předpisy.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci z důvodu, že řada přesných, možných a shodujících se indicií prokazuje, že cíl ochrany zdraví spotřebitelů, jehož se dovolává Komise, neodpovídá realitě. Žalobkyně tvrdí, že účinkem napadeného nařízení je zejména vyhradit právo používat přípravky a látky obsahující deriváty hydroxyanthracenu (dále jen „HAD“) uvedené v části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 pouze pro léčivé přípravky, přestože to není sledovaným cílem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z vad spočívajících ve zjevně nesprávném posouzení. Podle žalobkyně stanovisko Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 22. listopadu 2017, z něhož vychází napadené nařízení, je postiženo několika vadami spočívajícími ve zjevně nesprávném posouzení, jelikož EFSA ohodnotil genotoxické a karcinogenní riziko HAD bez dodržení vlastních metod pro posuzování rizik, ani metod pro posuzování rizik OECD a vyvodil z nich závěry, které odporují závěrům Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA). Napadené nařízení je tedy postiženo vadami spočívajícími ve zjevně nesprávném posouzení, neboť Komise umístila do části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 látky a přípravky, zatímco ze stanoviska EFSA ze dne 22. listopadu 2017 vyplývá vědecká nejistota a dále neuplatnila zásadu ALARA na opatření pro správu rizik a konečně nevzala v potaz vývoj vědeckých znalostí, k němuž došlo po vydání stanoviska EFSA ze dne 22. listopadu 2017.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty z důvodu, že znění napadeného nařízení je nesoudržné vzhledem k tomu, že jednak odkazuje na výraz „přípravky“, přestože tento výraz není nikde definován, a jednak se některé HAD látky zdají být současně zakázány a povoleny s kontrolou, a konečně Standing Committee on Plants, Animals, Food and Feed (Stálý výbor pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva) měl text upřesnit.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, podle něhož napadené nařízení zařazuje do části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 látky, aniž stanoví jakýkoli práh, což vede k tomu, že je zakazuje, přestože tento zákaz nění nezbytný k dosažení sledovaného cíle ochrany veřejného zdraví.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1925/2006 ze dne 20. prosince 2006 o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin (Úř. věst. 2006, L 404, s. 26).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1). Zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 15, svazek 006, s. 463.


title: Věc T-274/21: Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Synadiet a další v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/35

      Žaloba podaná dne 19. května 2021 – Synadiet a další v. Komise
      (Věc T-274/21)
      (2021/C 263/45)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: Syndicat national des compléments alimentaires (Synadiet) (Paříž, Francie) a dalších 21 žalobců (zástupce: A. de Brosses, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobci navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  rozhodl, že nařízení Komise (EU) č. 2021/468 porušuje článek 6 nařízení (ES) č. 178/2002 a článek 8 nařízení (ES) č. 1925/2006; že je tedy postižen vadou spočívající v nesprávném právním posouzení;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 je postižen vadou spočívající ve zneužití pravomoci;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 a jeho právní základ, nařízení Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 22. listopadu 2017 jsou postižena vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 porušuje zásadu právní jistoty;

                  —

                  rozhodl, že nařízení (EU) č. 2021/468 porušuje zásadu proporcionality;

            a v důsledku toho

                  —

                  zrušil nařízení Komise (EU) č. 2021/468 ze dne 18. března 2021, kterým se mění příloha III nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1925/2006, pokud jde o botanické druhy obsahující deriváty hydroxyanthracenu;

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z právních vad. Žalobci v tomto ohledu uplatňují skutečnost, že napadené nařízení porušuje článek 8 nařízení (ES) č. 1925/2006 (1), který vyžaduje určení rizika, tím, že zařazuje do části A přílohy III tohoto nařízení výše uvedené látky a přípravky, přestože existují vědecké nejasnosti a tím, že do části C přílohy III zařazuje jiné výrobky než látky, porušuje článek 6 nařízení (ES) č. 178/2002 (2) z důvodu, že vychází z částečného hodnocení rizik, které není v souladu s právními předpisy.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci z důvodu, že řada přesných, možných a shodujících se indicií prokazuje, že cíl ochrany zdraví spotřebitelů, jehož se dovolává Komise, neodpovídá realitě. Žalobci tvrdí, že účinkem napadeného nařízení je zejména vyhradit právo používat přípravky a látky obsahující deriváty hydroxyanthracenu (dále jen „HAD“) uvedené v části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 pouze pro léčivé přípravky, přestože to není sledovaným cílem.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z vad spočívajících ve zjevně nesprávném posouzení. Podle žalobců stanovisko Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 22. listopadu 2017, z něhož vychází napadené nařízení, je postiženo několika vadami spočívajícími ve zjevně nesprávném posouzení, jelikož EFSA ohodnotil genotoxické a karcinogenní riziko HAD bez dodržení vlastních metod pro posuzování rizik, ani metod pro posuzování rizik OECD a vyvodil z nich závěry, které odporují závěrům Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA). Napadené nařízení je tedy postiženo vadami spočívajícími ve zjevně nesprávném posouzení, neboť Komise umístila do části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 látky a přípravky, zatímco ze stanoviska EFSA ze dne 22. listopadu 2017 vyplývá vědecká nejistota a dále neuplatnila zásadu ALARA na opatření pro správu rizik a konečně nevzala v potaz vývoj vědeckých znalostí, k němuž došlo po vydání stanoviska EFSA ze dne 22. listopadu 2017.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty z důvodu, že znění napadeného nařízení je nesoudržné vzhledem k tomu, že jednak odkazuje na výraz „přípravky“, přestože tento výraz není nikde definován, a jednak se některé HAD látky zdají být současně zakázány a povoleny s kontrolou, a konečně Standing Committee on Plants, Animals, Food and Feed (Stálý výbor pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva) měl text upřesnit.

                  5.

                  Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, podle něhož napadené nařízení zařazuje do části A přílohy III nařízení (ES) č. 1925/2006 látky, aniž stanoví jakýkoli práh, což vede k tomu, že je zakazuje, přestože tento zákaz nění nezbytný k dosažení sledovaného cíle ochrany veřejného zdraví.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1925/2006 ze dne 20. prosince 2006 o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin (Úř. věst. 2006, L 404, s. 26).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1). Zvláštní vydání v českém jazyce: kapitola 15, svazek 006, s. 463.


title: Věc T-275/21: Žaloba podaná dne 20. května 2021 – Louis Vuitton Malletier v. EUIPO – Wisniewski (Znázornění šachovnicového vzoru)

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/36

      Žaloba podaná dne 20. května 2021 – Louis Vuitton Malletier v. EUIPO – Wisniewski (Znázornění šachovnicového vzoru)
      (Věc T-275/21)
      (2021/C 263/46)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Louis Vuitton Malletier (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, N. Parrotta a P.-Y. Gautier, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastník řízení před odvolacím senátem: Norbert Wisniewski (Varšava, Polsko)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitel sporné ochranné známky: Žalobce

         Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky znázorňující šachovnicový vzor – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 986 207

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. února 2021, ve věci R 1307/2020-5

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  změnil napadené rozhodnutí tak, že rozhodne, že žalobce prokázal rozlišovací způsobilost získanou užíváním;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem v tomto řízení;

                  —

                  uložil Norbertu Wisniewskiemu náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem v tomto řízení.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení čl. 7 odst. 3 a čl. 59 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001.


title: Věc T-588/20: Usnesení Tribunálu ze dne 21. května 2021 – MP v. Komise

text:
               5.7.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 263/37

      Usnesení Tribunálu ze dne 21. května 2021 – MP v. Komise
      (Věc T-588/20) (1)

      (2021/C 263/49)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 414, 30.11.2020.


title: Věc C-726/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Španělsko) dne 1. října 2019 – Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Agrario y Alimentario v. JN

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Španělsko) dne 1. října 2019 – Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Agrario y Alimentario v. JN
      (Věc C-726/19)
      (2019/C 432/33)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Madrid

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Agrario y Alimentario

         Žalobkyně (odpůrkyně v odvolacím řízení): JN

         Předběžné otázky

                  1.

                  Lze mít za to, že zavedení institutu takové dočasné smlouvy, jako je smlouva o dočasném obsazení nepřiděleného pracovního místa, která umožňuje zaměstnavateli libovolně rozhodovat o době jejího trvání v závislosti na rozhodnutí, zda obsadí nepřidělené pracovní místo, kdy tak učiní a jak dlouho bude trvat řízení, je v souladu s užitečným účinkem směrnice 1999/[70] (1), ustanoveními 1 a 5 [rámcové dohody]?

                  2.

                  Musí být povinnost, stanovená ustanovením 5 [rámcové dohody, která je přílohou] směrnice Rady 1999/70/ES, zavést některé nebo některá z opatření tam stanovených za účelem předcházení zneužívání uzavírání dočasných pracovních smluv v případě smluv o dočasném obsazení nepřiděleného pracovního místa, považována za provedenou do španělského práva, když – v souladu s judikaturou – není stanovena maximální doba trvání těchto dočasných pracovních poměrů, nejsou upřesněny objektivní důvody pro jejich obnovení ani není stanoven počet obnovení takových pracovních poměrů?

                  3.

                  Představuje skutečnost, že ve španělském právu – v souladu s judikaturou – neexistuje ve vztahu k pracovníkům se smlouvami o dočasném obsazení nepřiděleného pracovního místa žádné účinné opatření k předcházení zneužitím a jejich sankcionování, neboť maximální celková doba trvání pracovních poměrů není omezena, tyto poměry se nikdy, ani po mnoha letech, nezmění na pracovní poměry na dobu neurčitou nebo na nestálé pracovní poměry na dobu neurčitou a pracovníkům nepřísluší při ukončení pracovního poměru odstupné, přičemž orgán veřejné správy nemá v případě, kdy nepřidělené pracovní místo veřejně nenabízí k přidělení po několik let, nebo když protahuje výběrové řízení, povinnost odůvodnit obnovování dočasného pracovního poměru, maření účelu a užitečného účinku rámcové dohody?

                  4.

                  Je třeba mít za to, že bezčasý pracovní poměr, který v souladu s právním názorem velkého senátu Soudního dvora (EU) vyjádřeným v rozsudku ze dne 5. června 2018, C-677/16 (2), trvá neobvykle dlouho a zcela závislí na libovůli zaměstnavatele, aniž je jakkoli omezen nebo odůvodněn, přičemž pracovník nemůže předvídat, kdy bude tento pracovní poměr, jenž může trvat až do jeho odchodu do důchodu, ukončen, je v souladu s cílem směrnice Rady 1999/70/ES, nebo je třeba jej považovat za zneužívající?

                  5.

                  Lze v souladu s právním názorem desátého senátu Soudního dvora (EU) vyjádřeným v rozsudku ze dne 25. října 2018, C-331/17 (3), mít za to, že hospodářská krize z roku 2008 je obecně důvodem pro neexistenci jakéhokoli preventivního opatření proti zneužívání po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 rámcové dohody, které by mohlo předejít tomu nebo odrazovat od toho, aby pracovní poměr žalobkyně u Madridského společenství byl prodlužován od roku 2003 do roku 2008, kdy byla pracovní smlouva obnovena, a poté až do roku 2016, takže dočasný pracovní poměr trval po dobu 13 let?

         (1)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).

         (2)  Montero Mateos, EU:C:2018:393

         (3)  Sciotto, EU:C:2018:859


title: Věc C-324/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Specializiran nakazatelen sad - Bulharsko) – trestní řízení proti Ivanu Gavanozovi („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Směrnice 2014/41/EU – Evropský vyšetřovací příkaz – Článek 5 odst. 1 – Formulář obsažený v příloze A – Oddíl J – Neexistence opravných prostředků ve vydávajícím členském státě“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/2

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Specializiran nakazatelen sad - Bulharsko) – trestní řízení proti Ivanu Gavanozovi
      (Věc C-324/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v trestních věcech - Směrnice 2014/41/EU - Evropský vyšetřovací příkaz - Článek 5 odst. 1 - Formulář obsažený v příloze A - Oddíl J - Neexistence opravných prostředků ve vydávajícím členském státě“)
      (2019/C 432/02)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soud

      Specializiran nakazatelen sad

         Účastník původního trestního řízení

      Ivan Gavanozov

         Výrok

      Článek 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/41/EU ze dne 3. dubna 2014 o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech, ve spojení s oddílem J formuláře uvedeného v příloze A této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že justiční orgán členského státu nemusí při vydávání evropského vyšetřovacího příkazu uvádět v tomto oddíle popis opravných prostředků proti vydání takového rozhodnutí, které jsou případně upraveny v jeho členském státě.

         (1)  Úř. věst. C 256, 7.8.2017.


title: Věc C-731/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 4. října 2019 – KM v. Subdelegación de Gobierno de Albacete

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 4. října 2019 – KM v. Subdelegación de Gobierno de Albacete
      (Věc C-731/19)
      (2019/C 432/34)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: KM

         Odpůrkyně: Subdelegación de Gobierno de Albacete

         Předběžná otázka

      Je s judikaturou Soudního dvora Evropské unie týkající se mezí přímého účinku směrnic slučitelný výklad jeho rozsudku ze dne 23. dubna 2015 (věc C-38/14, Zaizoune (1)) v tom smyslu, že španělské správní orgány a soudy mohou přímo použít směrnici 2008/115/ES (2) v neprospěch státního příslušníka třetí země a upustit od použití mírnějšího vnitrostátního sankčního ustanovení s tím, že zpřísní jeho trestní odpovědnost a možná pominou zásadu zákonnosti trestání; nesmí být nepřizpůsobení španělské právní úpravy směrnici vyřešeno touto cestou, nýbrž změnou zákona nebo způsoby upravenými unijním právem pro uložení povinnosti státu náležitě provádět směrnice?

         (1)  EU:C:2015:260.

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98).


title: Věc C-332/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. dubna 2019 Hércules Club de Fútbol, S.A.D. proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. února 2019 ve věci T-134/17, Hércules Club de Fútbol v. Komise

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. dubna 2019 Hércules Club de Fútbol, S.A.D. proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. února 2019 ve věci T-134/17, Hércules Club de Fútbol v. Komise
      (Věc C-332/19 P)
      (2019/C 432/17)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Hércules Club de Fútbol, S.A.D. (zástupci: Y. Martínez Mata a S. Rating, abogados)

         Další účastnice řízení: Evropská komise
      Usnesením ze dne 6. listopadu 2019 Soudní dvůr (desátý senát) kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že Hércules Club de Fútbol, S.A.D. ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-417/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 24. října 2019 – Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie v. EUIPO („Žaloba na neplatnost – Institucionální právo – Povinnost pověřit Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie překladatelskými pracemi nezbytnými pro fungování EUIPO – Výpověď dohody mezi Překladatelským střediskem pro instituce Evropské unie a EUIPO – Zveřejnění výzvy k podávání nabídek na překladatelské služby – Námitka nepřípustnosti – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Částečné nevydání rozhodnutí ve věci – Částečná nepřípustnost“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 24. října 2019 – Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie v. EUIPO
      (Věc T-417/18) (1)

      („Žaloba na neplatnost - Institucionální právo - Povinnost pověřit Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie překladatelskými pracemi nezbytnými pro fungování EUIPO - Výpověď dohody mezi Překladatelským střediskem pro instituce Evropské unie a EUIPO - Zveřejnění výzvy k podávání nabídek na překladatelské služby - Námitka nepřípustnosti - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Částečné nevydání rozhodnutí ve věci - Částečná nepřípustnost“)
      (2019/C 432/49)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (zástupci: J. Rikkert a M. Garnier, zmocněnci)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: N. Bambara a D. Hanf, zmocněnci)

         Předmět věci

      V první řadě návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení zaprvé dopisu EUIPO ze dne 26. dubna 2018, v němž oznamuje svůj záměr neprodloužit po 31. prosinci 2018 dohodu uzavřenou v roce 2016 s Překladatelským střediskem pro instituce Evropské unie o překladatelských pracích nezbytných pro fungování EUIPO, zadruhé dopisu EUIPO ze dne 26. dubna 2018, v němž informuje Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie o svém záměru přijmout preventivně opatření nezbytná k zajištění kontinuity překladatelských služeb po 31. prosinci 2018, která spočívala zejména ve vypsání zadávacího řízení, a zatřetí rozhodnutí EUIPO zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie výzvu k podávání nabídek pro překladatelské služby s referenčním číslem 2018/S 114–258472, ve druhé řadě návrh na uložení zákazu EUIPO podepisovat smlouvy na základě této výzvy k podávání nabídek a na třetím místě návrh na prohlášení protiprávnosti zveřejnění výzvy k podávání nabídek na překladatelské služby ze strany agentury nebo kterékoli jiné instituce nebo jiného subjektu Evropské unie, jejichž zakládající nařízení stanoví, že překladatelské služby poskytuje Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     O návrhových žádáních žaloby na zrušení rozhodnutí o vypovězení dohody uzavřené dne 13. prosince 2016 mezi Překladatelským střediskem pro instituce Evropské unie a Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) již není důvodné rozhodovat.

                  2)

                     Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                     EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Překladatelským střediskem pro instituce Evropské unie včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření ve věci T 417/18 R.

         (1)  Úř. věst. C 341, 24.9.2018.


title: Věc C-391/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. října 2019 – Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska („Nesplnění povinností státem – Vlastní zdroje – Přidružení zámořských zemí a území (ZZÚ) k Evropské unii – Rozhodnutí 91/482/EHS – Článek 101 odst. 2 – Přijetí produktů, které nepocházejí ze ZZÚ, ale jsou v ZZÚ ve volném oběhu a jsou jako takové zpětně vyváženy do Unie, k dovozu do Unie s osvobozením od cla – Vývozní osvědčení – Protiprávní vydání osvědčení, kterého se dopustily orgány ZZÚ – Článek 4 odst. 3 SEU – Zásada loajální spolupráce – Odpovědnost členského státu, který má zvláštní vztah k dotčené ZZÚ – Povinnost nahradit ztrátu vlastních zdrojů Unie, která vznikla v důsledku protiprávního vydání vývozních osvědčení – Dovoz hliníku z Anguilly“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. října 2019 – Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
      (Věc C-391/17) (1)

      („Nesplnění povinností státem - Vlastní zdroje - Přidružení zámořských zemí a území (ZZÚ) k Evropské unii - Rozhodnutí 91/482/EHS - Článek 101 odst. 2 - Přijetí produktů, které nepocházejí ze ZZÚ, ale jsou v ZZÚ ve volném oběhu a jsou jako takové zpětně vyváženy do Unie, k dovozu do Unie s osvobozením od cla - Vývozní osvědčení - Protiprávní vydání osvědčení, kterého se dopustily orgány ZZÚ - Článek 4 odst. 3 SEU - Zásada loajální spolupráce - Odpovědnost členského státu, který má zvláštní vztah k dotčené ZZÚ - Povinnost nahradit ztrátu vlastních zdrojů Unie, která vznikla v důsledku protiprávního vydání vývozních osvědčení - Dovoz hliníku z Anguilly“)
      (2019/C 432/03)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Caeiros, J.-F. Brakeland, L. Flynn a S. Noë, zmocněnci)

         Žalovaný: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně J. Kraehling, G. Brown, R. Fadoju a S. Brandon, zmocněnci, ve spolupráci s K. Bealem, QC a P. Luckhurstem, barristers, poté S. Brandon a F. Shibli, zmocněnci, ve spolupráci K. Bealem, QC a P. Luckhurstem, barristers)

         Vedlejší účastník podporující žalovaného: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, P Huurnink a J. Langer, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nenahradilo ztrátu vlastních zdrojů, která vznikla v důsledku toho, že orgány Anguilly vydaly v rozporu s rozhodnutím Rady 91/482/EHS ze dne 25. července 1991 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství vývozní osvědčení týkající se dovozu hliníku z Anguilly v období 1999/2000, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU.

                  2)

                  Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 318, 25.9.2017.


title: Věc C-451/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 12. června 2019 – Subdelegación del Gobierno en Toledo v. XU

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 12. června 2019 – Subdelegación del Gobierno en Toledo v. XU
      (Věc C-451/19)
      (2019/C 432/18)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Odpůrce: XU

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může požadavek, že španělský občan, který nevyužil svého práva volného pohybu, musí splňovat požadavky čl. 7 odst. 1 královského nařízení 240/2007, jako nezbytnou podmínku pro přiznání práva pobytu nezletilému synovi, státnímu příslušníkovi třetí země, jeho manželky, státní příslušnice třetí země, podle čl. 7 odst. 2 tohoto královského nařízení, představovat - v případě, že tyto požadavky nejsou splněny - porušení článku 20 Smlouvy o fungování Evropské unie (1), pokud by v důsledku odepření tohoto práva byl španělský občan nucen opustit území Unie jako celku?
                  Přitom je třeba zohlednit, že článek 68 španělského občanského zákoníku zakotvuje povinnost manželů žít společně.

                  2)

                  Porušuje každopádně, bez ohledu na výše uvedené, praxe španělského státu spočívající v automatickém uplatňování právní úpravy obsažené v článku 7 královského nařízení 240/2007 a odmítnutí udělit povolení k pobytu občanovi třetí země, nezletilému synovi manželky, státní příslušnice třetí země, občana Unie, který nikdy nevyužil svobody pohybu (a kteří spolu mají nezletilého syna se španělským občanstvím, který rovněž nikdy nevyužil svobody pohybu), pouze z toho důvodu, že uvedený občan nesplnil požadavky stanovené v tomto ustanovení, aniž by bylo konkrétně a individuálně posouzeno, zda mezi tímto občanem Unie a státním příslušníkem třetí země existuje takový vztah závislosti, jenž - z jakéhokoli důvodu a s ohledem na konkrétní okolnosti - znamená, že v případě odepření práva pobytu státnímu příslušníkovi třetí země se nemůže občan Unie od svého rodinného příslušníka, který je na něm závislý, odloučit a musí opustit území Unie, za výše popsaných podmínek článek 20 SFEU? A to tím spíše v případě, kdy španělský občan a jeho manželka, státní příslušnice třetí země, jsou rodiči nezletilého syna se španělským občanstvím, který může být rovněž nucen opustit území Španělska spolu se svými rodiči.
                  To vše s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropské unie, mimo jiné rozsudek ze dne 8. května 2018, C-82/16, K. A. a další v. Belgische Staat (2).

         (1)  Úř. věst. 2012, C 326, s. 1

         (2)  EU:C:2018:308


title: Věc C-395/17: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. října 2019 – Evropská komise v. Nizozemské království („Nesplnění povinností státem – Vlastní zdroje – Přidružení zámořských zemí a území (ZZÚ) k Evropské unii – Rozhodnutí 91/482/EHS – Rozhodnutí 2001/822/ES – Přijetí produktů pocházejících ze ZZÚ k dovozu do Unie s osvobozením od cla – Průvodní osvědčení EUR.1 – Protiprávní vydání osvědčení, kterého se dopustily orgány ZZÚ – Clo nevybrané členskými státy dovozu – Článek 4 odst. 3 SEU – Zásada loajální spolupráce – Odpovědnost členského státu, který má zvláštní vztah k dotčeným ZZÚ – Povinnost nahradit ztrátu vlastních zdrojů Unie, která vznikla v důsledku protiprávního vydání osvědčení EUR.1 – Dovoz sušeného mléka a rýže z Curaçaa a krup a krupice z Aruby“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/4

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 31. října 2019 – Evropská komise v. Nizozemské království
      (Věc C-395/17) (1)

      („Nesplnění povinností státem - Vlastní zdroje - Přidružení zámořských zemí a území (ZZÚ) k Evropské unii - Rozhodnutí 91/482/EHS - Rozhodnutí 2001/822/ES - Přijetí produktů pocházejících ze ZZÚ k dovozu do Unie s osvobozením od cla - Průvodní osvědčení EUR.1 - Protiprávní vydání osvědčení, kterého se dopustily orgány ZZÚ - Clo nevybrané členskými státy dovozu - Článek 4 odst. 3 SEU - Zásada loajální spolupráce - Odpovědnost členského státu, který má zvláštní vztah k dotčeným ZZÚ - Povinnost nahradit ztrátu vlastních zdrojů Unie, která vznikla v důsledku protiprávního vydání osvědčení EUR.1 - Dovoz sušeného mléka a rýže z Curaçaa a krup a krupice z Aruby“)
      (2019/C 432/04)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, A. Caeiros, L. Flynn a S. Noë, zmocněnci)

         Žalovaný: Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, M. H. S. Gijzen, P. Huurnink a J. Langer, zmocněnci)

         Vedlejší účastník podporující žalovaného: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně J. Kraehling, G. Brown, R. Fadoju a S. Brandon, zmocněnci, ve spolupráci s K. Bealem, QC, a P. Luckhurstem, barristers, poté S. Brandon a F. Shibli, zmocněnci, ve spolupráci s K. Bealem, QC, a P. Luckhurstem, barristers)

         Výrok

                  1)

                  Nizozemské království tím, že nenahradilo ztrátu vlastních zdrojů, která vznikla v důsledku toho, že orgány Curaçaa vydaly v rozporu s rozhodnutím Rady 91/482/EHS ze dne 25. července 1991 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství průvodní osvědčení EUR.1 týkající se dovozu sušeného mléka a rýže z Curaçaa v období 1997/2000 a orgány Aruby vydaly v rozporu s rozhodnutím Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství průvodní osvědčení EUR.1 týkající se dovozu krup a krupice z Aruby v období 2002/2003, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU.

                  2)

                  Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

                  3)

                  Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 347, 16.10.2017.


title: Věc T-432/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2019 – Palo v. Komise („Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Důchody – Pravidla důchodového systému – Odchodné – Článek 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu – Zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace – Legitimní očekávání – Zásada řádné správy – Povinnost jednat s náležitou péčí“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/44

      Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2019 – Palo v. Komise
      (Věc T-432/18) (1)

      („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Důchody - Pravidla důchodového systému - Odchodné - Článek 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace - Legitimní očekávání - Zásada řádné správy - Povinnost jednat s náležitou péčí“)
      (2019/C 432/50)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Peeter Palo (Tallinn, Estonsko) (zástupkyně: L. Levi a A. Blot, advokátky)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a D. Milanowska, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU, který zní na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. října 2017 nevyplatit žalobci odchodné stanovené v čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie, ve znění vyplývajícím z nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (Úř. věst. 2013, L 287, s. 15), a na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 10. dubna 2018, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem proti uvedenému rozhodnutí, a dále na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl následkem těchto rozhodnutí,

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Peeterovi Palovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 319, 10.9.2018.


title: Věc C-796/19: Žaloba podaná dne 29. října 2019 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/31

      Žaloba podaná dne 29. října 2019 – Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-796/19)
      (2019/C 432/36)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Walter Mölls, Cécile Vrignon, zmocněnci)

         Žalovaná: Rakouská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje,

                  —

                  určit, že Rakouská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 písm. a) směrnice 2007/59/ES (1) tím, že jako příslušný orgán pro účely této směrnice určila jiný orgán, než je bezpečnostní orgán podle článku 16 směrnice 2004/49/ES (2);

                  —

                  uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Komise tvrdí, že článek 3 písm. a) směrnice 2007/59 definuje příslušný orgán pro účely této směrnice jako „bezpečnostní orgán uvedený v článku 16 směrnice 2004/49/ES“.
      Rakouský zákonodárce nicméně zvolil jiný orgán.
      Místo orgánu, který je příslušný pro účely směrnice 2004/49 [Bundesminister für Verkehr, Innovation und Technologie (Spolkový ministr dopravy, inovací a technologií)], určil, pokud jde o řadu úkolů, které spadají pod směrnici 2007/59, jako příslušný orgán Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH (společnost pro železniční infrastrukturu a služby, s.r.o.). Toto není slučitelné s posledně uvedenou směrnicí.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/59/ES ze dne 23. října 2007 o vydávání osvědčení strojvedoucím obsluhujícím hnací vozidla a vlaky v železničním systému Společenství (Úř. věst. 2007, L 315, s. 51).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Směrnice o bezpečnosti železnic) (Úř. věst. 2004, L 164, s. 44).


title: Věc T-727/18 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. září 2019 – ZW v. EIB („Řízení o předběžných opatřeních – Veřejná služba – Nepřípustnost“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/55

      Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 20. září 2019 – ZW v. EIB
      (Věc T-727/18 R)
      („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejná služba - Nepřípustnost“)
      (2019/C 432/65)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZW (zástupce: T. Petsas, advokát)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článků 278 et 279 SFEU a znějící na nařízení předběžných opatření spočívajících v pozastavení nebo prodloužení určitých lhůt a na nařízení předložení dokumentů.

         Výrok

                  1)

                     Návrh na předběžné opatření se zamítá.

                  2)

                     O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc T-434/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2019 – Vans v. EUIPO (ULTRARANGE) („Ochranná známka Evropské unie – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ULTRARANGE – Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2019 – Vans v. EUIPO (ULTRARANGE)
      (Věc T-434/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ULTRARANGE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 432/51)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Vans, Inc. (Costa Mesa, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: M. Hirsch a M. Metzner, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: E. Markakis, zmocněnec)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2018 (věc R 2544/2017-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení ULTRARANGE jako ochranné známky Evropské unie.

         Výrok

                  1)

                     Žaloba se zamítá.

                  2)

                     Společnosti Vans, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 301, 27.8.2018.


title: Věc C-806/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. října 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 24. září 2019 ve věci T-105/17, HSBC Holdings plc a další v. Komise

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/32

      Kasační opravný prostředek podaný dne 31. října 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 24. září 2019 ve věci T-105/17, HSBC Holdings plc a další v. Komise
      (Věc C-806/19 P)
      (2019/C 432/37)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, M. Farley a F. van Schaik, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc a HSBC France

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadený rozsudek (body 336 až 354 a výrok) v rozsahu, v němž zrušuje pokuty stanovené v článku 2 rozhodnutí (1),

                  —

                  zamítl druhou, třetí a čtvrtou část šestého důvodu žaloby podané společností HSBC k Tribunálu ohledně pokut, jakož i její podpůrný návrh týkající se výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci,

            nebo, podpůrně:

                  —

                  vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o druhé, třetí a čtvrté části šestého důvodu žaloby podané společností HSBC k Tribunálu a o jejím podpůrném návrhu týkajícím se výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, a

                  —

                  rozhodl, že HSBC ponese veškeré náklady tohoto řízení, a přizpůsobil rozhodnutí o nákladech řízení uvedené v napadeném rozsudku tak, aby zohledňovalo výsledek tohoto kasačního opravného prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel v bodech 345 až 353 napadeného rozsudku k závěru, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, která jí přísluší podle článku 296 SFEU, co se týče redukčního koeficientu pro účely určení základní výše pokuty uložené společnosti HSBC, a tím, že na základě toho zrušil čl. 2 písm. b) napadeného rozhodnutí.
      Tribunál pro posouzení vhodnosti odůvodnění redukčního koeficientu v napadeném rozhodnutí použil nesprávné právní kritérium. V oblasti rozhodnutí ukládajících pokuty podnikům z důvodu porušení článku 101 SFEU nemá Komise povinnost uvést číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokut nebo uvést všechny číselné údaje týkající se každé z dílčích fází metody výpočtu určené pokuty. Pokud by bylo posuzováno na základě správného právního kritéria, splňovalo by odůvodnění napadeného rozhodnutí požadavky článku 296 SFEU, jelikož vyjasňuje důvody Komise, co se týče: i) nutnosti použít redukční koeficient; ii) výše, v jaké byl redukční koeficient stanoven; iii) prvků, které Komise zohlednila při stanovování výše redukčního koeficientu; iv) důvodu, proč měla Komise za to, že je vhodné zohlednit každý z těchto faktorů, a v) uvedení dopadu každého prvku na konečnou výši redukčního koeficientu. Mimoto odůvodnění uvedené v napadeném rozhodnutí umožňovalo adresátovi rozhodnutí ověřit, že zásada rovného zacházení byla dodržena.

         (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2016 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives) [oznámené pod číslem C(2016) 8530].


title: Věc C-525/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 9. července 2019 – GF v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 9. července 2019 – GF v. Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Věc C-525/19)
      (2019/C 432/19)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Odvolatelka: GF

         Odpůrkyně: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může požadavek, že španělský občan, který nevyužil svého práva volného pohybu, musí splňovat požadavky čl. 7 odst. 1 královského nařízení 240/2007, jako nezbytnou podmínku pro přiznání práva pobytu jeho manželovi či manželce, kteří jsou státními příslušníky třetí země, podle čl. 7 odst. 2 tohoto královského nařízení, představovat - v případě, že tyto požadavky nejsou splněny - porušení článku 20 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud by v důsledku odepření tohoto práva byl španělský občan nucen opustit území Unie jako celku? Přitom je třeba zohlednit, že článek 68 španělského občanského zákoníku zakotvuje povinnost manželů žít společně.

                  2)

                  Porušuje každopádně, bez ohledu na výše uvedené, praxe španělského státu spočívající v automatickém uplatňování právní úpravy obsažené v článku 7 královského nařízení 240/2007 a odmítnutí udělit povolení k pobytu rodinnému příslušníkovi občana Unie, který nikdy nevyužil svobody pohybu, pouze z toho důvodu, že uvedený občan nesplnil požadavky stanovené v tomto ustanovení, aniž by bylo konkrétně a individuálně posouzeno, zda mezi tímto občanem Unie a státním příslušníkem třetí země existuje takový vztah závislosti, jenž - z jakéhokoli důvodu a s ohledem na konkrétní okolnosti - znamená, že v případě odepření práva pobytu státnímu příslušníkovi třetí země se nemůže občan Unie od svého rodinného příslušníka, na kterém je závislý, odloučit a musí opustit území Unie, za výše popsaných podmínek článek 20 SFEU?
                  To vše s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropské unie, mimo jiné rozsudek ze dne 8. května 2018, C-82/16, K. A. a další v. Belgische Staat (1).

         (1)  Rozsudek ze dne 8. května 2018, K. A. a další v. Belgische Staat (Sloučení rodiny v Belgii) (C-82/16, EU:C:2018:308).


title: Spojené věci C-663/17 P, C-665/17 P a C-669/17 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. listopadu 2019 – Evropská centrální banka (ECB) v. Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (C-663/17 P), Evropská komise v. Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA, Evropská centrální banka (ECB) (C-665/17 P), Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA v. Evropská centrální banka (ECB) (C-669/17 P) („Kasační opravný prostředek – Přípustnost – Zastupování účastníků řízení u Soudního dvora – Procení plná moc udělená advokátovi – Odvolání procesní plné moci likvidátorem žalující společnosti – Pokračování v řízení vedením žalující společnosti – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinnou právní ochranu – Nařízení (EU) č. 1024/2013 – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Rozhodnutí o odebrání povolení úvěrové instituce – Žaloba na neplatnost k Tribunálu Evropské unie – Přípustnost – Bezprostřední dotčení akcio-nářů společnosti, které bylo odebráno povolení“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/5

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. listopadu 2019 – Evropská centrální banka (ECB) v. Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (C-663/17 P), Evropská komise v. Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA, Evropská centrální banka (ECB) (C-665/17 P), Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA v. Evropská centrální banka (ECB) (C-669/17 P)
      (Spojené věci C-663/17 P, C-665/17 P a C-669/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Přípustnost - Zastupování účastníků řízení u Soudního dvora - Procení plná moc udělená advokátovi - Odvolání procesní plné moci likvidátorem žalující společnosti - Pokračování v řízení vedením žalující společnosti - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 - Právo na účinnou právní ochranu - Nařízení (EU) č. 1024/2013 - Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi - Rozhodnutí o odebrání povolení úvěrové instituce - Žaloba na neplatnost k Tribunálu Evropské unie - Přípustnost - Bezprostřední dotčení akcio-nářů společnosti, které bylo odebráno povolení“)
      (2019/C 432/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         (Věc C-663/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: E. Koupepidou, C. Hernández Saseta, zmocněnci, ve spolupráci s B. Schneiderem, Rechtsanwalt, M. Petitem, avocat)

         Další účastníci řízení: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (zástupci: M. Kirchner, L. Feddern a O.H. Behrends, Rechtsanwälte)

         Vedlejší účastnice podporující navrhovatelku: Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė, V. Di Bucci a K.-Ph. Wojcik, zmocněnci)

         (Věc C-665/17 P)

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė, V. Di Bucci a K.-Ph. Wojcik, zmocněnci)

         Další účastníci řízení: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (zástupci: M. Kirchner, L. Feddern a O.H. Behrends, Rechtsanwälte), Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: E. Koupepidou, C. Hernández Saseta, zmocněnci, ve spolupráci s B. Schneiderem, Rechtsanwalt, M. Petitem, avocat)

         (Věc C-669/17 P)

         Účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (zástupci: M. Kirchner, L. Feddern a O.H. Behrends, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (zástupci: E. Koupepidou, C. Hernández Saseta, zmocněnci, ve spolupráci s B. Schneiderem, Rechtsanwalt, M. Petitem, avocat)

         Vedlejší účastnice podporující Evropskou centrální banku: Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė, V. Di Bucci a K.-Ph. Wojcik, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek ve věci C-669/17 P se jako nepřípustný odmítá v rozsahu, v němž byl podán Ivanem Fursinem a Igorsem Buimistersem, jakož i společnostmi C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV a Rikam Holding SA.

                  2)

                  Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 12. září 2017, Fursin a další v. ECB (T-247/16, nezveřejněné, EU:T:2017:623), se zrušuje.

                  3)

                  Námitka nepřípustnosti vznesená Evropskou centrální bankou se zamítá v rozsahu, v němž se týká žaloby podané Trasta Komercbanka AS znějící na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ECB/SSM/2016 – 529900WIP0INFDAWTJ81/1 WOANCA 2016 0005 ze dne 3. března 2016, o odebrání povolení uděleného Trasta Komercbanka.

                  4)

                  Žaloba podaná Ivanem Fursinem a Igorsem Buimistersem, jakož i společnostmi C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV a Rikam Holding SA, znějící na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 3. března 2016, se zamítá.

                  5)

                  Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o žalobě podané Trasta Komercbanka AS znějící na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 3. března 2016.

                  6)

                  Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin a Igors Buimisters, společnosti C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, jakož i Rikam Holding SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou centrální bankou v rámci kasačního opravného prostředku ve věci C-663/17 P a Evropskou komisí v rámci kasačního opravného prostředku ve věci C-665/17 P.

                  7)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení ve věci C-663/17 P.

                  8)

                  Ivan Fursin a Igors Buimisters, společnosti C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV a Rikam Holding SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou centrální bankou v řízení v prvním stupni týkajícím se žaloby podané těmito akcionáři.

                  9)

                  O nákladech řízení ve věci C-669/17 P bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 32, 29.1.2018

         Úř. věst. C 42, 5.2.2018


title: Věc C-532/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – QP v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 11. července 2019 – QP v. Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Věc C-532/19)
      (2019/C 432/20)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci původního řízení

         Odvolatel: QP

         Odpůrkyně: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Předběžné otázky

                  1)

                  Může požadavek, že španělský občan, který nevyužil svého práva volného pohybu, musí splňovat požadavky čl. 7 odst. 1 královského nařízení 240/2007, jako nezbytnou podmínku pro přiznání práva pobytu jeho manželovi či manželce, kteří jsou státními příslušníky třetí země, podle čl. 7 odst. 2 tohoto královského nařízení, představovat - v případě, že tyto požadavky nejsou splněny - porušení článku 20 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud by v důsledku odepření tohoto práva byl španělský občan nucen opustit území Unie jako celku?
                  Přitom je třeba zohlednit, že článek 68 španělského občanského zákoníku zakotvuje povinnost manželů žít společně.

                  2)

                  Porušuje každopádně, bez ohledu na výše uvedené, praxe španělského státu spočívající v automatickém uplatňování právní úpravy obsažené v článku 7 královského nařízení 240/2007 a odmítnutí udělit povolení k pobytu rodinnému příslušníkovi občana Unie, který nikdy nevyužil svobody pohybu, pouze z toho důvodu, že uvedený občan nesplnil požadavky stanovené v tomto ustanovení, aniž by bylo konkrétně a individuálně posouzeno, zda mezi tímto občanem Unie a státním příslušníkem třetí země existuje takový vztah závislosti, jenž - z jakéhokoli důvodu a s ohledem na konkrétní okolnosti - znamená, že v případě odepření práva pobytu státnímu příslušníkovi třetí země se nemůže občan Unie od svého rodinného příslušníka, na kterém je závislý, odloučit a musí opustit území Unie, za výše popsaných podmínek článek 20 SFEU?
                  To vše s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropské unie, mimo jiné rozsudek ze dne 8. května 2018, C-82/16, K. A. a další v. Belgische Staat (1).

         (1)  Rozsudek ze dne 8. května 2018, K. A. a další v. Belgische Staat (Sloučení rodiny v Belgii) (C-82/16, EU:C:2018:308).


title: Věc T-454/18: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2019 – Biasotto v. EUIPO – Oofos (OO) („Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie OO – Starší obrazová ochranná známka Evropské unie OO – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/45

      Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2019 – Biasotto v. EUIPO – Oofos (OO)
      (Věc T-454/18) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie OO - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie OO - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 432/52)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: Alessandro Biasotto (Trévise, Itálie) (zástupci: F. Le Divelec Lemmi, R. Castiglioni a E. Cammareri, advokáti)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Markakis a H. O’Neill, zmocněnci)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Oofos, Inc. (Reno, Nevada, Spojené státy) (zástupce: J. Klink, advokát)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. května 2018 (věc R 1281/2017-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Oofos a A. Biasottem.

         Výrok

                  1.

                     Žaloba se zamítá.

                  2.

                     A. Biasottovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 352, 1.10.2018.


title: Věc C-192/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. listopadu 2019 – Evropská komise v. Polská republika („Nesplnění povinnosti státem – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Právní stát – Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých právem Unie – Zásady neodvolatelnosti a nezávislosti soudců – Snížení věkové hranice pro odchod do důchodu soudců polských obecných soudů – Možnost pokračovat ve výkonu funkce soudce po dosažení nově stanovené věkové hranice na základě povolení ministra spravedlnosti – Článek 157 SFEU – Směrnice 2006/54/ES – Článek 5 písm. a) a čl. 9 odst. 1 písm. f) – Zákaz diskriminace na základě pohlaví v oblasti odměňování, zaměstnání a povolání – Zavedení rozdílných věkových hranic pro odchod do důchodu pro ženy a muže zastávající funkci soudce polských obecných soudů a Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) a funkci státního zástupce“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. listopadu 2019 – Evropská komise v. Polská republika
      (Věc C-192/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU - Právní stát - Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých právem Unie - Zásady neodvolatelnosti a nezávislosti soudců - Snížení věkové hranice pro odchod do důchodu soudců polských obecných soudů - Možnost pokračovat ve výkonu funkce soudce po dosažení nově stanovené věkové hranice na základě povolení ministra spravedlnosti - Článek 157 SFEU - Směrnice 2006/54/ES - Článek 5 písm. a) a čl. 9 odst. 1 písm. f) - Zákaz diskriminace na základě pohlaví v oblasti odměňování, zaměstnání a povolání - Zavedení rozdílných věkových hranic pro odchod do důchodu pro ženy a muže zastávající funkci soudce polských obecných soudů a Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) a funkci státního zástupce“)
      (2019/C 432/06)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Szmytkowska, K. Banks, C. Valero a H. Krämer, zmocněnci)

         Žalovaná: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, K. Majcher a S. Żyrek, zmocněnci, ve spolupráci s W. Gontarskim advokátem)

         Výrok

                  1)

                  Polská republika tím, že zavedla prostřednictvím čl. 13 bodů 1 až 3 ustawy o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (zákon, kterým se mění zákon o soustavě obecných soudů a některé další zákony), ze dne 12. července 2017, rozdílnou věkovou hranici pro odchod do důchodu pro muže a ženy zastávající funkci soudce polských obecných soudů a Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) nebo funkci státního zástupce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 157 SFEU, jakož i z čl. 5 písm. a) a čl. 9 odst. 1 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o uplatňování zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a práce.

                  2)

                  Polská republika tím, že na základě čl. 1 bodu 26 písm. b) a c) zákona, kterým se mění zákon o soustavě obecných soudů a některé další zákony, ze dne 12. července 2017 zmocnila ministra spravedlnosti (Polsko) k tomu, aby povolil či nepovolil prodloužení výkonu funkce soudce polských obecných soudů po dosažení nové věkové hranice pro odchod do důchodu uvedených soudců, která byla snížena prostřednictvím čl. 13 bodu 1 téhož zákona, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU.

                  3)

                  Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 182, 28.5.2018.


title: Věc T-48/17: Rozsudek Tribunálu ze dne 7. listopadu 2019 – ADDE v. Parlament („Institucionální právo – Evropský parlament – Rozhodnutí prohlašující určité výdaje politické strany za nezpůsobilé pro účely grantu na rok 2015 – Rozhodnutí o poskytnutí grantu na rok 2017 a o předběžném financování do výše 33 % maximální částky grantu a povinnosti zřídit bankovní záruku – Povinnost jednat nestranně – Právo na účinnou procesní obranu – Finanční nařízení – Prováděcí pravidla k finančnímu nařízení – Nařízení (ES) č. 2004/2003 – Proporcionalita – Rovné zacházení“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/34

      Rozsudek Tribunálu ze dne 7. listopadu 2019 – ADDE v. Parlament
      (Věc T-48/17) (1)

      („Institucionální právo - Evropský parlament - Rozhodnutí prohlašující určité výdaje politické strany za nezpůsobilé pro účely grantu na rok 2015 - Rozhodnutí o poskytnutí grantu na rok 2017 a o předběžném financování do výše 33 % maximální částky grantu a povinnosti zřídit bankovní záruku - Povinnost jednat nestranně - Právo na účinnou procesní obranu - Finanční nařízení - Prováděcí pravidla k finančnímu nařízení - Nařízení (ES) č. 2004/2003 - Proporcionalita - Rovné zacházení“)
      (2019/C 432/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Alliance for Direct Democracy in Europe ASBL (ADDE) (Brusel, Belgie) (zástupci: původně L. Defalque a L. Ruessmann, poté M. Modrikanen a nakonec Y. Rimokh, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: C. Burgos a S. Alves, zmocněnkyně)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 21. listopadu 2016, kterým se určité výdaje prohlašují za nezpůsobilé pro účely grantu na rozpočtový rok 2015, a na zrušení rozhodnutí Parlamentu FINS-2017-13 ze dne 12. prosince 2016 o poskytnutí grantu žalobkyni na rok 2017 v rozsahu, v němž se tímto rozhodnutím předběžné financování omezuje na 33 % maximální částky grantu s výhradou zřízení bankovní záruky.

         Výrok rozsudku

                  1)

                     Rozhodnutí Parlamentu ze dne 21. listopadu 2016, kterým se určité výdaje prohlašují za nezpůsobilé pro účely grantu na rozpočtový rok 2015, se zrušuje.

                  2)

                     Návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu FINS-2017-13 ze dne 12. prosince 2016 o poskytnutí grantu na rozpočtový rok 2017 žalobkyni se zamítá.

                  3)

                     Alliance for Direct Democracy in Europe ASBL a Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 78, 13.3.2017.


title: Věc C-576/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. července 2019 společnostmi Intercept Pharma Ltd a Intercept Pharmaceuticals, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 28. června 2019 ve věci T-377/18, Intercept Pharma a Intercept Pharmaceuticals v. EMA

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 29. července 2019 společnostmi Intercept Pharma Ltd a Intercept Pharmaceuticals, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 28. června 2019 ve věci T-377/18, Intercept Pharma a Intercept Pharmaceuticals v. EMA
      (Věc C-576/19 P)
      (2019/C 432/21)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. (zástupci: L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos, Solicitors, F. Campbell, Barrister)

         Další účastnice řízení: Evropská agentura pro léčivé přípravky

         Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2019;

                  —

                  zrušil rozhodnutí oznámené další účastníci řízení navrhovatelkám dne 15. května 2018 o zveřejnění pravidelné zprávy o hodnocení prospěšnosti a rizik a

                  —

                  uložil další účastnici řízení náhradu veškerých nákladů řízení a souvisejících výdajů vynaložených navrhovatelkami v prvním stupni řízení i v řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelky dvě důvody.

                  1.

                  První důvod kasačního opravného prostředku vychází z pochybení Tribunálu v jeho závěru, že odrážka čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 (1) týkající se „ochrany soudního řízení“ je relevantní pouze tehdy, pokud byly dokumenty vyhotoveny v souvislosti s konkrétním soudním řízením nebo pokud obsahují právní stanoviska, která jsou předmětem takového řízení. Tím došlo k nepřípustnému omezení obsahu čl. 4 odst. 2, které v nařízení není stanoveno.

                  2.

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z pochybení Tribunálu v jeho závěru, že odrážka čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 týkající se „obchodních zájmů“ se může použít pouze tehdy, je-li zjištěno, že konkrétní údaje v dokumentu ohrožují obchodní zájmy příslušné strany, a nemůže se použít pouze na základě toho, že zpřístupnění dokumentu jako celku by poškodilo obchodní zájmy jeho autora. Kvůli tomuto názoru Tribunálu neuznal nesprávné právní posouzení a nesprávné posouzení skutkového stavu, jichž se dopustila další účastnice řízení, když v této věci odmítla zohlednit kontext žádosti o zpřístupnění.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).


title: Věc T-750/18: Usnesení Tribunálu ze dne 25. října 2019 – Briois v. Parlament („Institucionální právo – Poslanec Evropského parlamentu – Výsady a imunity – Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity – Skončení mandátu poslance – Zánik právního zájmu na pokračování v řízení – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)

text:
               23.12.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 432/56

      Usnesení Tribunálu ze dne 25. října 2019 – Briois v. Parlament
      (Věc T-750/18) (1)

      („Institucionální právo - Poslanec Evropského parlamentu - Výsady a imunity - Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity - Skončení mandátu poslance - Zánik právního zájmu na pokračování v řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2019/C 432/66)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Steeve Briois (Hénin-Beaumont, Francie) (zástupce: F. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: S. Alonso de León a C. Burgos, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba na základě článku 263 SFEU směřující ke zrušení rozhodnutí Parlamentu P8_TA (2018)0401 ze dne 24. října 2018 o zbavení poslanecké imunity žalobce.

         Výrok

                  1)

                     O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

                  2)

                     Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.