title: Věc C-227/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Torino — Itálie) — Antonino Accardo a další v. Comune di Torino ( Sociální politika — Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků — Úprava pracovní doby — Příslušníci městské policie — Směrnice 93/104/ES — Směrnice 93/104/ES, ve znění směrnice 2000/34/ES — Směrnice 2003/88/ES — Články 5, 17 a 18 — Maximální délka týdenní pracovní doby — Kolektivní smlouvy nebo dohody uzavřené mezi sociálními partnery na úrovni členského státu nebo regionu — Odchylky týkající se doby odpočinku v týdnu, který byl odložen, a náhradní doby odpočinku — Přímý účinek — Konformní výklad )

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/15

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Torino — Itálie) — Antonino Accardo a další v. Comune di Torino
   (Věc C-227/09) (1)

   (Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Příslušníci městské policie - Směrnice 93/104/ES - Směrnice 93/104/ES, ve znění směrnice 2000/34/ES - Směrnice 2003/88/ES - Články 5, 17 a 18 - Maximální délka týdenní pracovní doby - Kolektivní smlouvy nebo dohody uzavřené mezi sociálními partnery na úrovni členského státu nebo regionu - Odchylky týkající se doby odpočinku v týdnu, který byl odložen, a náhradní doby odpočinku - Přímý účinek - Konformní výklad)
   2010/C 346/24
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Torino

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Antonino Accardo, Viola Acella, Antonio Acuto, Domenico Ambrisi, Paolo Battaglino, Riccardo Bevilacqua, Fabrizio Bolla, Daniela Bottazzi, Roberto Brossa, Luigi Calabro’, Roberto Cammardella, Michelangelo Capaldi, Giorgio Castellaro, Davide Cauda, Tatiana Chiampo, Alessia Ciaravino, Alessandro Cicero, Paolo Curtabbi, Paolo Dabbene, Mauro D'Angelo, Giancarlo Destefanis, Mario Di Brita, Bianca Di Capua, Michele Di Chio, Marina Ferrero, Gino Forlani, Giovanni Galvagno, Sonia Genisio, Laura Dora Genovese, Sonia Gili, Maria Gualtieri, Gaetano La Spina, Maurizio Loggia, Giovanni Lucchetta, Sandra Magoga, Manuela Manfredi, Fabrizio Maschio, Sonia Mignone, Daniela Minissale, Domenico Mondello, Veronnica Mossa, Plinio Paduano, Barbaro Pallavidino, Monica Palumbo, Michele Paschetto, Frederica, Peinetti, Nadia Pizzimenti, Gianluca Ponzo, Enrico Pozzato, Gaetano Puccio, Danilo Ranzani, Pergianni Risso, Luisa Rossi, Paola Sabia, Renzo Sangiano, Davide Scagno, Paola Settia, Raffaella Sottoriva, Rossana Trancuccio, Fulvia Varotto, Giampiero Zucca, Fabrizio Lacognata, Guido Mandia, Luigi Rigon, Daniele Sgavetti

      Žalovaná: Comune di Torino

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale ordinario di Torino — Výklad článků 5, 17 a 18 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18) — Odchylky týkající se odlišných dob týdenního odpočinku a náhradního odpočinku — Použitelnost na příslušníky městské policie

      Výrok

               1)

               Článek 17 odst. 3 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby, jak ve svém původním znění, tak ve znění pozměněném směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/34/ES ze dne 22. června 2000, je ve vztahu k odstavci 2 tohoto článku autonomní, takže skutečnost, že určité povolání není obsaženo v uvedeném odstavci 2, nebrání tomu, aby se na něj mohla vztahovat odchylka upravená v čl. 17 odst. 3 směrnice 93/104 v obou uvedených zněních.

               2)

               Za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, se fakultativních odchylek, které upravuje článek 17 směrnice 93/104 a směrnice 93/104, ve znění směrnice 2000/34, jakož i případně články 17 nebo 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, nelze vůči takovým jednotlivcům, jako jsou žalobci v původním řízení, dovolávat. Tato ustanovení krom toho nelze vykládat tak, že umožňují nebo zakazují použít takové kolektivní smlouvy, jaké jsou dotčené ve věci v původním řízení, jelikož jejich použití závisí na vnitrostátním právu.

      (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


title: Věc C-378/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Soudem prvního stupně v Rethymnu (samosoudce) (Řecko) dne 8. srpna 2007 – Kyriaki Angelidaki a další v. Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Soudem prvního stupně v Rethymnu (samosoudce) (Řecko) dne 8. srpna 2007 – Kyriaki Angelidaki a další v. Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   (Věc C-378/07)
   (2007/C 269/47)
   Jednací jazyk: řečtina
   Předkládající soud
   Soud prvního stupně v Rethymnu (samosoudce)
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Kyriaki Angelidaki a další

      Žalovaný: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba ustanovení 5 a ustanovení 8 body 1 a 3 rámcové dohody EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. L 175 ze dne 10. července 1999, s. 42), vykládat tak, že právo Společenství nedovoluje členskému státu při provádění této rámcové dohody přijmout opatření: a) pokud rovnocenná opatření ve smyslu čl. 5 bodu 1 rámcové dohody již existovala ve vnitrostátním právním řádu před vstupem směrnice v platnost a b) pokud se opatřeními přijatými k provedení rámcové dohody sníží všeobecná úroveň ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, je snížení ochrany zaručené zaměstnancům na dobu určitou v případě nikoli mnohonásobných po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, ale pouze jediné smlouvy, jejímž předmětem je nicméně ve skutečnosti poskytování služeb ze strany zaměstnance k uspokojení nikoli dočasných, výjimečných nebo naléhavých, ale „stálých a trvalých“ potřeb, spojené s výkladem uvedené rámcové dohody a uvedené směrnice, zakázáno nebo dovoleno z hlediska práva Společenství?

               3)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud existovalo rovnocenné opatření ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost, jako je čl. 8 odst. 3 zákona 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu čl. 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody:

                           a)

                           když v oblasti působnosti uvedeného právního opatření, které provádí rámcovou dohodu, jsou zahrnuty výlučně případy mnohonásobných smluv nebo po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou, a nikoliv případy osob, které uzavřely (nikoli mnohonásobné, po sobě jdoucí smlouvy, ale) pouze jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou k uspokojení „stálých a trvalých“ potřeb zaměstnavatele ze strany zaměstnance, zatímco dříve existující rovnocenný právní předpis se týkal všech případů pracovních smluv na dobu určitou, včetně případů, kdy zaměstnanec uzavřel jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, jejímž předmětem je ve skutečnosti nicméně poskytování služeb ze strany zaměstnance zaměřených na uspokojení nikoli dočasných, výjimečných a naléhavých, ale „stálých a trvalých“ potřeb;

                           b)

                           když předmětné právní opatření, které provádí rámcovou dohodu, stanoví – jako právní následek ochrany zaměstnanců na dobu určitou a prevence zneužívání ve smyslu rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou – kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky do budoucnosti (ex nunc), zatímco dříve existující rovnocenné právní předpisy stanoví kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky od chvíle jejich uzavření (ex tunc)?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud existovalo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, ve vnitrostátním právním řádu před vstupem uvedené směrnice v platnost, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje rozhodnutí řeckého zákonodárce při provádění výše uvedené směrnice do řeckého práva spočívající jednak ve vyloučení výše uvedených případů zneužití, kdy zaměstnanec uzavřel pouze jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, jejímž předmětem bylo nicméně ve skutečnosti poskytování služeb ze strany zaměstnance k uspokojení nikoli dočasných, výjimečných nebo naléhavých, ale „stálých a trvalých“ potřeb, z oblasti ochrany výše uvedeného prezidentského nařízení č. 164/2004, a jednak v nepřijetí obdobného opatření specifického pro daný případ a účinného, které by zaručovalo ochranu zaměstnanců vůči tomuto specifickému případu zneužití, vedle obecné ochrany stanovené obecným pracovním právem v Řecku, v každém případě pracovní činnosti na základě neplatné smlouvy, nezávisle na existenci zneužití ve smyslu rámcové dohody, a jež zahrnuje nárok zaměstnance na zaplacení odměny a odstupného, bez ohledu na skutečnost, zda zaměstnanec pracoval na základě platné pracovní smlouvy či nikoli, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody s ohledem na to, že:

                           a)

                           povinnost zaplatit odměnu a odstupné stanoví vnitrostátní právo pro každý případ pracovního poměru a nesměřuje k předcházení zneužívání ve smyslu rámcové dohody a

                           b)

                           použití dříve existujícího rovnocenného právního předpisu má za právní následek uznání (pouze jediné) pracovní smlouvy na dobu určitou jako smlouvy na dobu neurčitou?

               5)

               V případě kladných odpovědí na předchozí otázky, musí vnitrostátní soud při výkladu vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 1999/70/ES nepoužít ustanovení neslučitelná s touto směrnicí obsažená v právním opatření přijatém k provedení rámcové dohody, která vedou ke snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu, jako jsou ustanovení prezidentského nařízení č. 164/2004, která mlčky a nepřímo, ale zjevně, vylučují patřičnou ochranu v případech zneužívání, kdy zaměstnanec uzavřel pouze jedinou pracovní smlouvu na dobu určitou, jejímž předmětem je nicméně ve skutečnosti poskytování služeb ze strany zaměstnance k uspokojení nikoli dočasných, výjimečných nebo naléhavých, ale „stálých a trvalých“ potřeb, a použít místo nich ustanovení obsažená v rovnocenném vnitrostátním právním opatření, které existovalo před vstupem směrnice v platnost, jako je ustanovení čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920?

               6)

               V případě, že vnitrostátní soud shledá, že ustanovení (v daném případě čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), které představuje rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, je v zásadě použitelné ve věci, která se týká pracovních poměrů na dobu určitou a na základě tohoto ustanovení zjištění, že k uzavření pracovní smlouvy – také pouze jediné – došlo na dobu určitou bez objektivního důvodu spojeného s povahou, typem a charakterem poskytované činnosti znamená, že tato smlouva musí být uznána jako pracovní smlouva na dobu neurčitou, potom:

                           a)

                           je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého skutečnost, že jako právní základ uzavření pracovních smluv na dobu určitou byl užit právní předpis upravující zaměstnání na základě pracovních smluv na dobu určitou k uspokojení sezónních, periodických, dočasných, výjimečných a doplňkových sociálních potřeb (v daném případě ustanovení zákona č. 3250/2004, FEK A' 124/7-7-2004), i když ve skutečnosti zajišťované potřeby jsou stálé a trvalé, v každém případě představuje objektivní důvod pro uzavření pracovní smlouvy na dobu určitou;

                           b)

                           je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého musejí být ustanovení zakazující přeměnu pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru na pracovní smlouvy na dobu neurčitou vykládána tak, že ve veřejném sektoru je naprosto a v každém případě zakázána přeměna pracovní smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu neurčitou, i kdyby byla tato smlouva uzavřena protiprávně na dobu určitou, a sice tehdy, když uspokojované potřeby jsou stálé a trvalé, a že vnitrostátnímu soudu není dána možnost, aby v takových případech zjistil skutečný charakter sporného pracovněprávního vztahu a správné ho kvalifikoval jako smlouvu na dobu neurčitou, nebo musí být tento zákaz omezen pouze na pracovní smlouvy na dobu určitou uzavřené skutečně k uspokojování dočasných, nepředvídaných, naléhavých, výjimečných nebo podobných potřeb, a nikoli na případy, kdy byly ve skutečnosti uzavřeny k uspokojování stálých a trvalých potřeb?


title: Věc C-439/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Paris (Francie) dne 10. listopadu 2009 — Peirre Fabre Dermo-Cosmétique SAS v. Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Paris (Francie) dne 10. listopadu 2009 — Peirre Fabre Dermo-Cosmétique SAS v. Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi
   (Věc C-439/09)
   2010/C 24/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Paris

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Peirre Fabre Dermo-Cosmétique SAS

      Žalovaný: Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

      Předběžná otázka

   Představuje obecný absolutní zákaz internetového prodeje smluvních výrobků konečným uživatelům, uložený schváleným distributorům uvnitř systému selektivní distribuce, tvrdé omezení, jehož cílem je omezení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES, na nějž se nevztahuje bloková výjimka podle nařízení č. 2790/1999 (1), ale mohla by se na něj případně vztahovat individuální výjimka podle čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L336, s. 21).


title: Věc C-513/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Työtuomioistuin (Finsko) dne 3. října 2011 — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry v. Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Työtuomioistuin (Finsko) dne 3. října 2011 — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry v. Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy
   (Věc C-513/11)
   2011/C 347/36
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Työtuomioistuin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry

      Žalovaní: Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy

      Předběžné otázky

   Brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (1) a směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (2) výkladu vnitrostátní kolektivní smlouvy, podle něhož se zaměstnankyni, která nastupuje na mateřskou dovolenou přímo z dovolené na výchovu, nevyplácí peněžité příspěvky v mateřství upravené v kolektivní smlouvě?

      (1)  Úř. věst. L 204, s. 23.

      (2)  Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110.


title: Věc T-376/07: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. listopadu 2009 — Německo v. Komise ( Státní podpory — Podpory malým a středním podnikům — Rozhodnutí o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně dvou režimů státních podpor — Kontrolní pravomoci Komise na základě čl. 9 odst. 2 čtvrté věty nařízení (ES) č. 70/2001 )

text:
               16.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 11/24

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. listopadu 2009 — Německo v. Komise
   (Věc T-376/07) (1)

   („Státní podpory - Podpory malým a středním podnikům - Rozhodnutí o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně dvou režimů státních podpor - Kontrolní pravomoci Komise na základě čl. 9 odst. 2 čtvrté věty nařízení (ES) č. 70/2001“)
   2010/C 11/45
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, J. Möller a B. Klein, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Gross a B. Martenczuk, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 3226 ze dne 18. července 2007 o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně dvou režimů státních podpor spadajících pod nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků [87 ES] a [88 ES] na státní podpory malým a středním podnikům (Úř. věst. L 10, s. 33; Zvl. vyd. 08/02, s. 141).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


title: Věc T-86/03: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  21. března 2006  – Holcim (Francie) v. Komise

text:
               20.5.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 121/18

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 21. března 2006 – Holcim (Francie) v. Komise
   (Věc T-86/03) (1)

   (2006/C 121/34)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


title: Věc T-741/14: Žaloba podaná dne 27. října 2014 – Hersill v. OHIM – KCI Licensing (VACUP)

text:
               15.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 448/37

         Žaloba podaná dne 27. října 2014 – Hersill v. OHIM – KCI Licensing (VACUP)
   (Věc T-741/14)
   (2014/C 448/46)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Hersill, SL (Móstoles, Španělsko) (zástupce: M. Aznar Alonso, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: KCI Licensing, Inc. (San Antonio, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Přihláška ochranné známky Společenství č. 9 9 43  499

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. srpna 2014 ve věci R 1520/2013-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil tuto žalobu za odůvodněnou a napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM a další účastnici řízení před odvolacím senátem, pokud vystupují jako účastníci v tomto řízení, náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009 a pravidla 22 odst. 3 nařízení č. 2868/95;

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 .


title: Věc C-55/12: Žaloba podaná dne 2. února 2012 — Evropská komise v. Irsko

text:
               24.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/18

         Žaloba podaná dne 2. února 2012 — Evropská komise v. Irsko
   (Věc C-55/12)
   2012/C 89/28
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, W. Mölls, zmocněnci)

      Žalované: Irsko

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Irsko tím, že poskytlo osvobození od spotřební daně u paliv pro motorová vozidla užívaná zdravotně postiženými osobami v rozporu s minimální úrovní zdanění stanovenou směrnicí Rady 2003/96/ES (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise tvrdí, že Irsko tím, že zachovává v platnosti osvobození od spotřební daně u paliv pro motorová vozidla užívaná zdravotně postiženými osobami, porušilo povinnosti podle této směrnice.

      (1)  Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405).


title: Věc T-676/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2016 – Italian International Film v. EACEA „Program podpory evropského audiovizuálního odvětví (MEDIA 2007) — Opatření na podporu nadnárodní distribuce evropských filmů — Výzva k předkládání návrhů v rámci ‚selektivního‘ systému 2013 — Akt EACEA informující žalobkyni o zamítnutí její žádosti týkající se filmu ‚Only God Forgives‘ — Akt EACEA potvrzující toto zamítnutí, ale obsahující nové odůvodnění — Pravomoc — Rozdělení úkolů mezi Komisí a EACEA — Přesně stanovená pravomoc — Žaloba na neplatnost — Napadnutelný akt — Přípustnost — Povinnost uvést odůvodnění — Stálé pokyny 2012 – 2013 — Dohoda o hmotné nebo fyzické distribuci — Předchozí neoznámení vůči EACEA — Nezpůsobilost žádosti“

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2016 – Italian International Film v. EACEA
   (Věc T-676/13) (1)

   („Program podpory evropského audiovizuálního odvětví (MEDIA 2007) - Opatření na podporu nadnárodní distribuce evropských filmů - Výzva k předkládání návrhů v rámci ‚selektivního‘ systému 2013 - Akt EACEA informující žalobkyni o zamítnutí její žádosti týkající se filmu ‚Only God Forgives‘ - Akt EACEA potvrzující toto zamítnutí, ale obsahující nové odůvodnění - Pravomoc - Rozdělení úkolů mezi Komisí a EACEA - Přesně stanovená pravomoc - Žaloba na neplatnost - Napadnutelný akt - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Stálé pokyny 2012 – 2013 - Dohoda o hmotné nebo fyzické distribuci - Předchozí neoznámení vůči EACEA - Nezpůsobilost žádosti“)
   (2016/C 106/33)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italian International Film Srl (Řím, Itálie) (zástupci: A. Fratini, B. Bettelli a M. Bottino, advokáti)

      Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA) (zástupci: H. Monet a D. Homann, zmocněnci, ve spolupráci s D. Fosselard a A. Duron, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobkyně o poskytnutí grantu pro film „Only God Forgives“, předložená v návaznosti na výzvu k předkládání návrhů EACEA/21/12 MEDIA 2007 – Podpora nadnárodní distribuce evropských filmů – „selektivní“ systém 2013 (Úř. věst. C 300, s. 5), zveřejněnou v rámci rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1718/2006/ES ze dne 15. listopadu 2006 o provádění programu podpory evropského audiovizuálního odvětví (MEDIA 2007) (Úř. věst. L 327, s. 12), stanoveného na období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá

               2)

               Italian International Film Srl a Výkonná agentura pro vzdělávání a kulturu (EACEA) ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 45, 15. 2. 2014.


title: Věc T-33/16: Žaloba podaná dne 26. ledna 2016 – TestBioTech v. Komise

text:
               18.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 136/36

         Žaloba podaná dne 26. ledna 2016 – TestBioTech v. Komise
   (Věc T-33/16)
   (2016/C 136/51)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: TestBioTech eV (Mnichov, Něměcko) (zástupci: K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister, R. Stein, Solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               konstatoval přípustnost a opodstatněnost žaloby;

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 16. listopadu 2015, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o vnitřní přezkum prováděcích rozhodnutí Komise (EU) 2015/686 (1), (EU) 2015/696 (2) a (EU) 2015/698 (3) ze dne 24. dubna 2015 o vydání tří povolení uvedení na trh podle nařízení (ES) č. 1829/2003 (4) (dále jen „nařízení o geneticky modifikovaných potravinách“) společnosti Monsanto či společnosti Pioneer pro jejich geneticky modifikované sójové boby MON 87769, MON 87705 a/nebo 305423;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní, a

               —

               nařídil další případná vhodná opatření.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První důvod vychází z tvrzení, že závěry Komise, že většina obsahu žádosti o vnitřní přezkum se týká záležitostí nespadajících pod nařízení Aarhus (5), porušuje čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení, ve spojení s jeho čl. 2 písm. f) a g) a body 11 a 18 až 21 odůvodnění.

                           —

                           Kvalifikační nevládní organizace je oprávněna požadovat vnitřní přezkum správního aktu vydaného na základě právního předpisu o ochraně životního prostředí. Nařízení o geneticky modifikovaných potravinách je takovým předpisem. V důsledku toho může uvedená organizace požadovat přezkum jakéhokoli správního aktu přijatého na základě uvedeného zákona, včetně povolení uvádění na trh.

                           —

                           S ohledem na znění a cíle a účel Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství ze dne 25. června 1998 (dále jen „Aarhuská úmluva“) Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (UNECE) a nařízení Aarhus, jakož i pokyny k provádění Aarhuské úmluvy, závěry Komise, že může považovat rozhodnutí učiněná podle nařízení o geneticky modifikovaných potravinách za částečně spadající a nespadající do působnosti nařízení Aarhus, tedy nemají právní základ.

                           —

                           Geneticky modifikované organismy jsou prvky životního prostředí. Argument Komise, že dopad takových organismů na lidské zdraví není záležitostí životního prostředí a tedy nespadá do nařízení Aarhus, je nesprávný v samotné svojí podstatě.

               2.

               Druhý důvod vychází z tvrzení, že skutečnost, že Komise odpověděla na žádost o vnitřní přezkum podanou dne 29. května 2015 až 16. listopadu 2015, porušila čl. 10 odst. 3 nařízení Aarhus.

                           —

                           Komise vydala napadené rozhodnutí dne 16. listopadu 2015, tedy dvacet čtyři týdnů po podání žádosti o vnitřní přezkum. Komise neuvedla přiměřené vysvětlení pro porušení běžného požadavku odpovědět ve lhůtě dvanácti týdnů, a v každém případě nedodržela imperativní lhůtu pro odpověď do osmnácti týdnů.

      (1)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/686 ze dne 24. dubna 2015 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju MON 87769 (MON-87769-7), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 112, s. 16).

      (2)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/696 ze dne 24. dubna 2015 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju MON87705 (MON-87705-6), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 112, s. 60).

      (3)  Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/698 ze dne 24. dubna 2015 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou sóju 305423 (DP-305423-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 112, s. 71).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (Úř. věst. L 268, s. 1).

      (5)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst L 264, s. 13).


               7.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 66/28

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2012 Kontrolním úřadem ESVO na Lichtenštejnské knížectví
   (Věc E-14/12)
   2013/C 66/08
   Dne 4. prosince 2012 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený Xavierem Lewisem, Clémence Perrin a Catherine Howdle, kteří jednali jako zástupci ESVO, Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie, k Soudu ESVO žalobu na Lichtenštejnské knížectví.
   Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:

               1)

               Lichtenštejnské knížectví („Lichtenštejnsko“) tím, že ponechává v platnosti právní předpisy, podle kterých musí osoby usazené v Lichtenštejnsku odpovědné za agenturu pro zprostředkování dočasné práce poskytnout záruku ve výši 50 000 CHF, zatímco osoby vykonávající podobnou funkci a usazené mimo Lichtenštejnsko, jakož i agentury nabízející přes hranice služby v oblasti dočasné práce musí poskytovat záruku ve výši 100 000 CHF, nesplnilo své povinnosti podle článků 31 a 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

               2)

               Lichtenštejnskému knížectví se ukládá náhrada nákladů.

      Právní a skutkový rámec a žalobní důvody:

               —

               Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Lichtenštejnsko nevyhovělo odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO, které mu bylo zasláno dne 25. ledna 2012 ohledně neplnění jeho povinnosti podle článků 31 a 36 Dohody o EHS v oblasti dočasné práce a služeb zaměstnanosti.

               —

               Daným sporným opatřením Lichtenštejnska jsou články 25 a 26 nařízení ze dne 11. července 2000 týkajícího se služeb zprostředkování práce a služeb dočasné zaměstnanosti (Verordnung vom 11. Juli 2000 zum Gesetz über die Arbeitsvermittlung und den Personalverleih).
               Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že podle tohoto opatření ukládají lichtenštejnské vnitrostátní právní předpisy osobám, které jsou v této zemi usazené a jsou odpovědné za agenturu pro zprostředkování dočasné práce, povinnost poskytnout záruku ve výši 50 000 CHF. Podle stejných předpisů musí osoby vykonávající podobnou funkci a usazené mimo Lichtenštejnsko, které nabízejí služby v oblasti dočasné práce, poskytnout záruku ve výši 100 000 CHF. Záruka ve výši 100 000 CHF se rovněž vyžaduje od agentur se sídlem mimo Lichtenštejnsko, které chtějí nabízet služby v oblasti dočasné práce přes hranice.

               —

               Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Lichtenštejnsko tím, že ponechává v platnosti tyto právní předpisy v jejich aktuálním znění, porušuje své povinnosti stanovené v článcích 31 a 36 Dohody o EHS.


title: Věc T-87/12: Žaloba podaná dne 23. února 2012 — Duff Beer v. OHIM — Twentieth Century Fox Film (Duff)

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/32

         Žaloba podaná dne 23. února 2012 — Duff Beer v. OHIM — Twentieth Century Fox Film (Duff)
   (Věc T-87/12)
   2012/C 109/64
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Duff Beer UG (Eschwege, Německo) (zástupce: N. Schindler, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Twentieth Century Fox Film Corporation (Los Angeles, Spojené státy)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 12. prosince 2011 (věc R 0456/2011-4) a námitkového oddělení OHIM ze dne 14. ledna 2011 (č. B 1 603 771);

               —

               uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení žalobkyně;

               —

               podpůrně: přerušit řízení až do vydání pravomocných rozhodnutí o návrhu na zrušení, který je projednáván u OHIM pod spisovou značkou 000005227 C a o neplatnosti ochranné známky Společenství č. 001341130, kterou pod spisovými značkami 2009/6122 a 2009/6129 prohlásil The Court of Commerce of Brussels.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovateka ochranné známky Společenství: žalobkyně.

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka v barvách černé, bílé a červené „Duff“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 32, 35 a 41 (přihláška č. 8 351 091).

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Twentieth Century Fox Film Corporation.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka „Duff BEER“ (ochranná známka Společenství č. 1 341 130) pro výrobky zařazené do třídy 32.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: námitce bylo z části pro výrobky a služby zařazené do tříd 32 a 35 vyhověno.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 2 písm. b) nařízení č. 207/2009, protože mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny a porušení pravidla 20 odst. 7 písm. c) ve spojení s pravidlem 50 odst. 1 nařízení č. 2868/95 z důvodu chybného diskrečního rozhodnutí o návrhu žalobkyně na přerušení řízení o odvolání.


title: Věc T-24/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Bank Refah Kargaran v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Povinnost uvést odůvodnění — Právo na obhajobu — Právo na účinnou soudní ochranu“ )

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Bank Refah Kargaran v. Rada
   (Věc T-24/11) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu)
   2013/C 304/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Bank Refah Kargaran (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně F. Erlbacher a M. Konstantinidis, poté A. Bordes a M. Konstantinidis, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zaprvé návrh na určení, že rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39) se nevztahuje na žalobkyni, zadruhé návrh na zrušení nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) a nařízení Rady (EU) č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění nařízení č. 267/2012 (Úř. věst. L 356, s. 34), jakož i všech budoucích nařízení doplňujících nebo nahrazujících tato nařízení do vyhlášení rozsudku, jímž se končí řízení, v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně, zatřetí návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 319, s. 11), a rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 356, s. 71), jakož i všech budoucích aktů doplňujících nebo nahrazujících tyto akty do vyhlášení rozsudku, jímž se končí řízení, v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně, a začtvrté návrh na zrušení rozhodnutí obsažených v dopisech ze dne 28. října 2010 a 5. prosince 2011.

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž se týkají společnosti Bank Refah Kargaran, se zrušují:

                           —

                           příloha II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, ve znění rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, poté rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011;

                           —

                           rozhodnutí 2010/644;

                           —

                           příloha VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007, ve znění prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010;

                           —

                           rozhodnutí 2011/783;

                           —

                           prováděcí nařízení č. 1245/2011;

                           —

                           příloha IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010.

               2)

               Účinky přílohy II rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a poté rozhodnutí 2011/783, jsou ve vztahu ke společnosti Bank Refah Kargaran zachovány až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení přílohy IX nařízení č. 267/2012 v rozsahu, v němž se týká společnosti Bank Refah Kargaran.

               3)

               Není již namístě vydat rozhodnutí o návrhu na určení, že rozhodnutí 2010/413 se na společnost Bank Refah Kargaran nevztahuje.

               4)

               Ve zbývající části se žaloba odmítá.

               5)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Bank Refah Kargaran.

               6)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


title: Věc C-157/09: Žaloba podaná dne 7. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/25

         Žaloba podaná dne 7. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
   (Věc C-157/09)
   2009/C 180/44
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a W. Roels, zmocněnci)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Nizozemské království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti čl. 6 odst. 1 zákona ze dne 3. dubna 1999 o zákonné úpravě povolání notáře, nesplnilo povinnosti, které mu vyplývají ze Smlouvy o založení Evropského společenství, zejména z článků 43 ES a 45 ES;

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise zaprvé vytýká, že předpoklad státní příslušnosti pro přístup k povolání notáře a jeho výkon představuje nepřiměřené omezení článkem 43 ES zaručené svobody usazování notářů, kteří jsou státními příslušníky jiného členského státu. Článek 45 ES sice stanoví výjimku z ustanovení týkajících se svobody usazování, nicméně pouze ve vztahu k činnostem, které jsou přímo a specificky spjaty s výkonem veřejné moci. Komise je názoru, že úkoly, které notář podle nizozemského práva plní, představují v pouze velmi omezeném rozsahu výkon veřejné moci, takže tato okolnost nemůže ve světle ustálené judikatury týkající se článku 45 ES odůvodnit takové omezení.
   Zadruhé Komise vytýká skutečnost, že předpoklad státní příslušnosti není ve světle článku 43 ES v každém případě vhodný pro zajištění úrovně profesní způsobilosti, kterou je zajištěna ochrana spotřebitelů. Existuje jistě jiný — volný pohyb méně omezující — způsob zajištění vysoké úrovně profesní způsobilosti, jež je nezbytná pro výkon úkolů notáře, a sice možnost hostitelského členského státu vyžadovat jedno z kompenzačních opatření, která stanoví článek 4 směrnice 89/48/EHS (1).

      (1)  Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337).


title: Věc T-208/06: Žaloba podaná dne 8. srpna 2006 – Quinn Barlo a další v. Komise

text:
               16.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 224/52

         Žaloba podaná dne 8. srpna 2006 – Quinn Barlo a další v. Komise
   (Věc T-208/06)
   (2006/C 224/108)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Quinn Barlo Ltd (County Cavan, Irsko), Quinn Plastics NV (Geel, Belgie) a Quinn Plastics GmbH (Mainz, Německo) (zástupci: W. Blau, F. Wijckmans a F. Tuytschaever, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyň

               —

               zrušit rozhodnutí v té části, ve které stanoví, že žalobkyně porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP (zrušení článků 1 a 2, které se vztahují na žalobkyně);

               —

               podpůrně zrušit článek 2 rozhodnutí v té části, ve které se týká žalobkyň;

               —

               dále podpůrně zrušit článek 2 rozhodnutí v té části, ve které ukládá žalobkyním pokutu ve výši 9 milionů eur a snížit pokutu v souladu s argumenty v této žalobě;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně se domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006 ve věci COMP/F/38.645 – Metakryláty, kterým Komise stanovila, že žalobkyně porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru tím, že se účastnily kartelu, který sestával z jednání o cenách, uzavírání, provádění a monitorování dohod o cenách jednak ve formě zvyšování cen nebo přinejmenším ve stabilizaci existujících úrovní cen, jednání o uložení dodatečných poplatků za služby zákazníkům, výměny obchodně důležitých a důvěrných informací o trhu nebo o společnosti a účasti na pravidelných setkáních a jiných kontaktech umožňujících porušení.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolávají dvou žalobních důvodů.
   Zaprvé žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je chybné, jelikož nepředkládá potřebné důkazy o tom, že se žalobkyně účastnily jednotného a společného protisoutěžního plánu a pokračujícího porušování. Dále, že úloha zástupců žalobkyň na čtyřech určitých setkáních se vykládá nesprávně a, i přes účast žalobkyň na těchto čtyřech jednáních, napadené rozhodnutí neobsahuje důkazy o tom, že se žalobkyně zúčastnily jakéhokoliv jednání, které je v rozhodnutí charakterizované jako protiprávní.
   Zadruhé se žalobkyně odvolávají na porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 (1) z důvodu nesprávného posouzení doby trvání údajného porušení, nesprávného posouzení závažnosti údajného porušení a nesprávného posouzení polehčujících okolností.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc T-391/12: Usnesení Tribunálu ze dne 7. května 2015 – Lidl Stiftung v. OHIM – Adveo Group International (UNITED OFFICE) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/11

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. května 2015 – Lidl Stiftung v. OHIM – Adveo Group International (UNITED OFFICE)
   (Věc T-391/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 228/13)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: M. Wolter a S. Paul, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Poch a S. Hanne, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Adveo Group International, SA, dříve Unipapel Industria, Comercio y Servicios, SL (Tres Cantos, Španělsko) (zástupce: A. Tarí Lázaro, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. června 2012 (věc R 745/2011-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Lidl Stiftung & Co. KG a společností Adveo Group International, SA.

      Výrok

               1.

               O žalobě již není třeba rozhodnout.

               2.

               Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalovaným. Vedlejší účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


title: Věc F-44/10: Žaloba podaná dne 11. června 2010 — Lebedef v. Komise

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/56

         Žaloba podaná dne 11. června 2010 — Lebedef v. Komise
   (Věc F-44/10)
   ()
   2010/C 209/91
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se zamítá žádost žalobce o získání povolení pobývat mimo místo zaměstnání během pracovního volna z důvodu nemoci.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               Zrušení rozhodnutí ze dne 13. srpna 2009, kterým se zamítá žádost podaná žalobcem k získání povolení pobývat mimo místo zaměstnání během pracovního volna z důvodu nemoci ode dne 3. srpna do 3. září 2009 a zejména v období ode dne 13. do 30. srpna 2009;

               —

               Přiznat žalobci satisfakci ve výši odměny za 5 dnů, která se vypočítá na základě dvacetiny jeho měsíční odměny za den, za který bude satisfakce poskytována;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-330/17: Žaloba podaná dne 16. května 2017 – Ceobus e.a. v. Komise

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/52

         Žaloba podaná dne 16. května 2017 – Ceobus e.a. v. Komise
   (Věc T-330/17)
   (2017/C 231/67)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ceobus (Génicourt, Francie), Compagnie des transports voyageurs du Mantois interurbains – CTVMI (Mantes-la-Jolie, Francie), SA des Transports de St Quentin en Yvelines (Trappes, Francie), Les cars Perrier (Trappes), Tim Bus (Magny-en-Vexin, Francie), Transports Voyageurs du Mantois (TVM) (Mantes-la-Jolie) (zástupce: D. de Combles de Nayves, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 2. února 2017 týkající se státních podpor SA.26763 údajně poskytovaných regionem Ile-de-France ve prospěch veřejných dopravních podniků, jelikož mají za to, že režim podpor regionu Ile-de-France zavedený od roku 1984 do roku 2008 představuje nový režim podpor, který „byl zaveden bezprávně“.

               —

               podpůrně, zrušil rozhodnutí Komise ze dne 2. února 2017 týkající se státních podpor SA.26763 údajně poskytovaných regionem Ile-de-France ve prospěch veřejných dopravních podniků, jelikož mají za to, že jednotlivé podpory, které byly v období od května 1994 do 25. listopadu 2008 vyplaceny z režimu státních podpor regionu Ile-de-France, představují nové podpory‚ které „byly zavedeny bezprávně“.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod, předložený v rámci prvního bodu návrhových žádání, vycházející z porušení článku 108 SFEU, porušení čl. 1 písm. b) nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „nařízení č. 2015/1589“) (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9) a z porušení zásady překážky věci rozsouzené, za kterou jsou považovány rozsudky Soudního dvora Evropské unie vynesené v návaznosti na rozhodnutí o předběžné otázce.

               2.

               Druhý žalobní důvod, předložený v rámci druhého bodu návrhových žádání, vycházející z porušení článku 17 nařízení č. 2015/1589, jelikož Komise údajně kvalifikovala jako opatření, které přerušuje běh promlčecí lhůty, takové opatření, které pro takovou kvalifikaci nesplňovalo podmínky uvedené v tomto ustanovení.

               3.

               Třetí žalobní důvod, předložený v rámci druhého bodu návrhových žádání, vycházející z porušení procesních práv třetích osob, jelikož Komise měla ve svém rozhodnutí o zahájení řízení údajně za to, že promlčecí lhůta nebyla přerušena podáním žaloby ke správním soudům, ale první žádostí Komise o informace ze dne 25. listopadu 2008.


title: Věc T-273/10: Žaloba podaná dne 18. června 2010 — Olive Line International v. OHIM — O. International (O·LIVE)

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/56

         Žaloba podaná dne 18. června 2010 — Olive Line International v. OHIM — O. International (O·LIVE)
   (Věc T-273/10)
   ()
   2010/C 221/89
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Olive Line International (Madrid, Španělsko) (zástupce: P. Koch Moreno, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: O. International, S.r.l (Spoleto, Itálie)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. dubna 2010 ve věci R 4/2009-4;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; a

               —

               uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, stane-li se vedlejší účastnicí v tomto sporu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „O·LIVE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3 a 44 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5715008

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis ochranné známky Společenství č. 5086657 týkající se obrazové ochranné známky „Olive Line“ pro výrobky tříd 3, 29 a 30; zápis španělské ochranné známky č. 2741533 týkající se obrazové ochranné známky „Olive Line“ pro výrobky tříd 3, 29 a 30; zápis španělské ochranné známky č. 2525564 týkající se slovní ochranné známky „Olive Line“ pro výrobky třídy 3

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát měl neprávem za to, že neexistuje nebezpečí záměny mezi dotyčnými ochrannými známkami.


title: Věc T-331/04: Žaloba podaná dne 11. srpna 2004 Stephenem Storkem proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/20

         Žaloba podaná dne 11. srpna 2004 Stephenem Storkem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-331/04)
   (2004/C 284/40)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 11. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství panem Stephenem Storkem, Chaumont-Gistoux (Belgie), zastoupeným advokátem Bernem Ariansem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise o stížnosti žalobce ze dne 5. května 2004 a rozhodnutí Komise ze dne 10.12.2003 o zařazení žalobce do platové třídy A7;

               —

               uložil Komisi vydat nové, řádně odůvodněné rozhodnutí o platové třídě žalobce;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce napadá rozhodnutí Komise o jeho zařazení do platové třídy A7, stupně 3. Opírá se přitom o chybu v uvážení při použití čl. 31 odst. 2 služebního řádu.
   Žalobce uplatňuje, že napadené rozhodnutí pomíjí velmi podstatné, pro zařazení rozhodné skutečnosti o kvalitě pracovních zkušeností žalobce, a zároveň, že závažnost těchto skutečností při přijetí žalobce na jeho první služební místo nebyla uznána a potřeba žalované byla v této souvislosti neadekvátně stanovena.
   Žalobce dále vytýká neuplatnění pravomoci volného uvážení, porušení zásady ochrany dobré víry a rovného zacházení, jakož i procesní chyby a chyby v odůvodnění.


title: Věc F-140/11: Žaloba podaná dne 22. prosince 2011 — ZZ v. Komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/25

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-140/11)
   2012/C 65/49
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: Ph.-E. Partsch, E. Raimond, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí generálního ředitele Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), které obsahuje poslední výzvu ke slyšení žalobce v rámci interního vyšetřování, ve kterém se uvádí, že konečná zpráva o vyšetřování bude přijata pouze na základě informací získaných a analyzovaných jednostranně OLAF, pokud žalobce neuposlechne této výzvy ani dopisu, kterým se zamítá jeho stížnost.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 28. října 2011;

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 2. prosince 2011, kterým se rozhoduje o stížnosti ze dne 21. listopadu 2011;

               —

               přiznat žalobci částku 7 000 eur jako náhradu škody a úroky z prodlení;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-717/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. dubna 2015 – Chair Entertainment Group v. OHIM – Libelle (SHADOW COMPLEX) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SHADOW COMPLEX — Starší slovní ochranná známka Společenství BusinessShadow — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/37

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. dubna 2015 – Chair Entertainment Group v. OHIM – Libelle (SHADOW COMPLEX)
   (Věc T-717/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SHADOW COMPLEX - Starší slovní ochranná známka Společenství BusinessShadow - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 198/49)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Chair Entertainment Group LLC (Provo, Utah, Spojené státy americké) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: M. Rajh, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Libelle AG (Stuttgart, Německo) (zástupkyně: E. Strauß, advokátka)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. října 2013 (věc R 776/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Libelle AG a Chair Entertainment Group LLC.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnost Chair Entertainment Group LLC ponese vlastní náklady řízení a kromě toho nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).

               3.

               Společnost Libelle AG ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


title: Věc T-268/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2015 – PPG a SNF v. ECHA „REACH — Identifikace akrylamidu jako látky vzbuzující mimořádné obavy — Meziprodukty — Žaloba na neplatnost — Bezprostřední dotčení — Přípustnost — Proporcionalita — Rovné zacházení“

text:
               23.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2015 – PPG a SNF v. ECHA
   (Věc T-268/10) (1)

   („REACH - Identifikace akrylamidu jako látky vzbuzující mimořádné obavy - Meziprodukty - Žaloba na neplatnost - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Proporcionalita - Rovné zacházení“)
   (2015/C 389/24)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Brusel, Belgie) a SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Francie) (zástupci: R. Cana, D. Abrahams a E. Mullier, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä, W. Broere a T. Zbihlej, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem a A. M. Vandrommem, advokáty)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Nizozemské království (zástupce: B. Koopman, zmocněnec); a Evropská komise (zástupci: D. Kukovec, E. Manhaeve a K. Talabér Ritz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí ECHA, kterým je akrylamid (ES č. 201-173-7) identifikován jako látka, která splňuje kritéria stanovená v článku 57 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1), v souladu s článkem 59 uvedeného nařízení.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) a SNF SAS ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA).

               3)

               Nizozemské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


title: Věc C-323/11: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 29. března 2012 — Evropská komise v. Dánské království

text:
               4.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 235/12

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 29. března 2012 — Evropská komise v. Dánské království
   (Věc C-323/11) (1)

   2012/C 235/26
   Jednací jazyk: dánština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011


title: Věc T-7/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. dubna 2010 — Schunk v. OHIM (Ztvárnění části sklíčidla) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška ochranné známky Společenství, která představuje část sklíčidla se třemi čelistmi — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Nedostatek rozlišovací způsobilosti nabyté užíváním — Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. dubna 2010 — Schunk v. OHIM (Ztvárnění části sklíčidla)
   (Věc T-7/09) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství, která představuje část sklíčidla se třemi čelistmi - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Nedostatek rozlišovací způsobilosti nabyté užíváním - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2010/C 148/52
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik (Lauffen am Neckar, Německo) (zástupce: C. Koppe-Zagouras, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 31. října 2008 (věc R 1109/2007-1) týkajícímu se zápisu označení představujícího část sklíčidla se třemi čelistmi jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


title: Věc C-532/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2009 Vladimirem Ivanovem proti usnesení Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 30. září 2009 ve věci T-166/08, Ivanov v. Komise

text:
               27.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2009 Vladimirem Ivanovem proti usnesení Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 30. září 2009 ve věci T-166/08, Ivanov v. Komise
   (Věc C-532/09 P)
   2010/C 51/36
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Vladimir Ivanov (zástupce: F. Rollinger, advokát)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               prohlásit, že žaloba, která je předmětem kasačního opravného prostředku, je přípustná;

               —

               prohlásit ji za opodstatněnou;

               —

               zrušit usnesení Soudu prvního stupně ze dne 30. září 2009;

               —

               rozhodnout v souladu s návrhem na zahájení řízení;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje tři důvody.
   Svým prvním důvodem, který se skládá ze dvou částí, tvrdí, že Soud neměl uplatnit výhradu zneužití řízení k odůvodnění nepřípustnosti žaloby na mimosmluvní odpovědnost, jelikož velmi omezená oblast působnosti této výhrady zahrnuje pouze výjimečné případy, ve kterých má žaloba na náhradu škody za cíl domoci se zaplacení částky, jež je stejná jako ta, kterou by žalobce získal v případě úspěšnosti žaloby na neplatnost. V projednávané věci byla však žaloba na náhradu škody, podaná žalobcem, zcela autonomní, jelikož se žalobce domáhal uznání mimosmluvní odpovědnosti Komise z důvodu jednání, které vůči němu zvolila, a nikoli dosažení finanční situace, jež by se rovnala situaci, ve které by se nacházel v případě zrušení rozhodnutí Komise.
   V této souvislosti má navrhovatel navíc za to, že výhrada zneužití řízení nemůže být Soudem vznesena ex officio, jelikož břemeno důkazu takovéhoto zneužití nese žalovaná.
   Svým druhým důvodem navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že konstatování protiprávního jednání Komise učinil podmínkou vzniku její mimosmluvní odpovědnosti, třebaže protiprávnost jednání orgánů Společenství nepatří k podmínkám, které nejnovější judikatura Soudu stanovila pro vznik odpovědnosti zmíněných orgánů.
   Konečně třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že určením, že žaloba na neplatnost byla vhodnější než žaloba na náhradu škody, napadené usnesení porušilo jeho právo na účinný opravný prostředek zakotvené v Listině základních práv Evropské unie.


title: Věc T-74/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 30. května 2013 — Omnis Group v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Trh dodávek softwaru pro plánování podnikových zdrojů (ERP) a softwaru pro podnikové aplikace (EAS) — Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti — Neexistence zájmu Unie“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/66

         Rozsudek Tribunálu ze dne 30. května 2013 — Omnis Group v. Komise
   (Věc T-74/11) (1)

   (Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh dodávek softwaru pro plánování podnikových zdrojů (ERP) a softwaru pro podnikové aplikace (EAS) - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Neexistence zájmu Unie)
   2013/C 225/147
   Jednací jazyk: rumunština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Omnis Group Srl (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: D.-A.-F. Tarara, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Biolan a J. Bourke, poté A. Biolan a C. Hödlmayr, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Microsoft Corp. (Redmond, Washington, Spojené státy americké) (zástupci: A. M. Baciu a G. Harapcea, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 8529 ze dne 1. prosince 2010, kterým se zamítá stížnost (ve věci COMP/39.784 — Omnis v. Microsoft) týkající se domnělých porušení článků 101 SFEU, 102 SFEU a 106 SFEU ze strany společnosti Microsoft Corp. na trhu dodávek softwarů pro podnikové aplikace, nazývaného programy typu „software pro podnikové aplikace/software pro plánování podnikových zdrojů“.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Omnis Group Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


title: Věc T-503/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2012 — IDT Biologika v. Komise ( „Veřejné zakázky na dodávky — Nabídkové řízení — Dodávka očkovacích látek proti vzteklině do Srbska — Odmítnutí nabídky uchazeče — Zadání veřejné zakázky jinému uchazeči“ )

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2012 — IDT Biologika v. Komise
   (Věc T-503/10) (1)

   (Veřejné zakázky na dodávky - Nabídkové řízení - Dodávka očkovacích látek proti vzteklině do Srbska - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zadání veřejné zakázky jinému uchazeči)
   2012/C 379/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: IDT Biologika GmbH (Dessau-Roßlau, Německo) (zástupci: R. Gross, T. Kroupa, T. Drosdziok a F. Ahr, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a T. Scharf, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí delegace Evropské unie v Republice Srbsko ze dne 10. srpna 2010 (Úř. věst. 2010/S 192-292332), kterým se veřejná zakázka na dodávku očkovací látky proti vzteklině pro očkovací kampaně v Srbsku, označená EuropeAid/129809/C/SUP/RS, zadává konsorciu pod vedením společnosti Bioveta a.s. a kterým se odmítá nabídka žalobkyně

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti IDT Biologika GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


title: Věc C-183/08: Usnesení Soudního dvora ze dne 5. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Provincia di Imperia ( Kasační opravný prostředek — Článek 119 jednacího řádu — Podmínky přípustnosti žaloby na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Výzva k podání nabídek financování inovačních akcí z Evropského sociálního fondu — Rozhodnutí o zamítnutí — Nedostatek prospěchu žalobkyně vyplývajícího z případného zrušení napadeného aktu )

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/17

         Usnesení Soudního dvora ze dne 5. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Provincia di Imperia
   (Věc C-183/08) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 119 jednacího řádu - Podmínky přípustnosti žaloby na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Výzva k podání nabídek financování inovačních akcí z Evropského sociálního fondu - Rozhodnutí o zamítnutí - Nedostatek prospěchu žalobkyně vyplývajícího z případného zrušení napadeného aktu“)
   2009/C 113/34
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a L. Flynn, zmocněnci)

      Další účastnice řízení: Provincia di Imperia (zástupci: K. Platteau a S. Rostagno, advokáti)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 14. února 2008, Provincia di Imperia v. Komise (T-351/05), kterým Soud prohlásil za přípustnou (avšak neopodstatněnou) žalobu, kterou se žalobkyně domáhala zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30. června 2005, kterým jí nebyla přiznána dotace v rámci výzvy k podání nabídek týkajících se inovačních akcí financovaných Evropským sociálním fondem — Porušení podmínek přípustnosti žaloby na neplatnost — Pojem „právní zájem na podání žaloby“ — Nedostatek prospěchu žalobkyně z případného zrušení napadeného aktu

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá jako zjevně neopodstatněný.

               2)

               Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Věc T-172/14: Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Stahlwerk Bous v. Komise „Státní podpory — Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem — Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Žaloba na neplatnost — Návrh na úpravu návrhových žádání — Neexistence nových skutečností — Nepřípustnost“

text:
               7.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/50

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Stahlwerk Bous v. Komise
   (Věc T-172/14) (1)

   („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na neplatnost - Návrh na úpravu návrhových žádání - Neexistence nových skutečností - Nepřípustnost“)
   (2015/C 294/60)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stahlwerk Bous GmbH (Bous, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s C. Rennerem, advokátem)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Kontrolní úřad ESVO (zástupci: X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali a C. Perrin, zmocněnci)

      Předmět věci

   Částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny z obnovitelných zdrojů a velkých odběratelů elektřiny [státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Výrok

               1)

               O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.

               2)

               Návrh směřující k úpravě návrhových žádání tak, aby se týkala rozhodnutí Komise C (2014) 8786 final ze dne 25. listopadu 2014 o státní podpoře SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) zavedené Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny z obnovitelných zdrojů a velkých odběratelů elektřiny, se odmítá jako nepřípustný.

               3)

               O návrzích na vstup vedlejších účastníků do řízení podaných společnostmi Flachglas Torgau GmbH a Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG a Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH a Ineos Vinyls Deutschland GmbH, jakož i Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG a Wacker Chemie AG již není třeba rozhodnout.

               4)

               Společnost Stahlwerk Bous GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.

               5)

               Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


title: Věc T-554/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2015 – Evropaïki Dynamiki v. Frontex „Veřejné zakázky na poskytování služeb — Zadávací řízení — Služby v oblasti informačních technologií, počítačového vybavení a licencí na programové vybavení — Odmítnutí nabídek uchazeče — Povinnost uvést odůvodnění — Výběrová kritéria a kritéria pro udělení zakázky — Zjevně nesprávné posouzení — Mimosmluvní odpovědnost“

text:
               8.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/8

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2015 – Evropaïki Dynamiki v. Frontex
   (Věc T-554/10) (1)

   („Veřejné zakázky na poskytování služeb - Zadávací řízení - Služby v oblasti informačních technologií, počítačového vybavení a licencí na programové vybavení - Odmítnutí nabídek uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění - Výběrová kritéria a kritéria pro udělení zakázky - Zjevně nesprávné posouzení - Mimosmluvní odpovědnost“)
   (2015/C 190/09)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex) (zástupci: S. Vuorensola a H. Caniard, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem a A.-M. Vandrommem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o odmítnutí nabídek žalobkyně podaných v rámci zadávacího řízení Frontex/OP/87/2010 týkajícího se rámcové smlouvy na „Služby IKT“ v oblasti technologií pro správu a zabezpečení informací (Úř. věst. 2010/S 66-098323) a v rámci zadávacího řízení Frontex/OP/98/2010 týkajícího se velkého pilotního projektu Eurosur v oblasti koordinace informačních a komunikačních technologií (Úř. věst. 2010/S 90-134098), jakož i všech s ním spojených rozhodnutí, včetně rozhodnutí o udělení zakázek jiným uchazečům, na straně jedné, a návrh na náhradu škody směřující k náhradě škody údajně utrpěné z důvodu udělení zakázek uvedeným uchazečům, na straně druhé.

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex) ze dne 18. října 2010 o odmítnutí nabídky podané společností Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v rámci zadávacího řízení 2010/S 66-098323 týkající se části zakázky č. 1 (informační systémy) na poskytování služeb v oblasti informačních technologií, počítačového vybavení a licencí na programové vybavení, se zrušuje.

               2)

               Rozhodnutí agentury Frontex ze dne 18. října 2010 o odmítnutí nabídky podané společností Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v rámci zadávacího řízení 2010/S 66-098323 týkající se části zakázky č. 6 (systémy správy obsahu podniku) na poskytování služeb v oblasti informačních technologií, počítačového vybavení a licencí na programové vybavení, se zrušuje.

               3)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               4)

               Společnost Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE ponese 50 % vlastních nákladů řízení a nahradí 50 % nákladů řízení vzniklých agentuře Frontex, přičemž agentura Frontex ponese 50 % vlastních nákladů řízení a nahradí 50 % nákladů řízení vzniklých společnosti Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc T-341/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Evonik Degussa v. Komise „Hospodářská soutěž — Správní řízení — Evropský trh s peroxidem vodíku a perboritanem — Zveřejnění rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s informacemi poskytnutými Komisi na základě jejího oznámení o spolupráci — Povinnost uvést odůvodnění — Důvěrnost — Profesní tajemství — Legitimní očekávání“

text:
               16.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 89/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Evonik Degussa v. Komise
   (Věc T-341/12) (1)

   („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Evropský trh s peroxidem vodíku a perboritanem - Zveřejnění rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s informacemi poskytnutými Komisi na základě jejího oznámení o spolupráci - Povinnost uvést odůvodnění - Důvěrnost - Profesní tajemství - Legitimní očekávání“)
   (2015/C 089/17)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evonik Degussa GmbH (Essen, Německo) (zástupci: C. Steinle, M. Holm-Hadulla a C. von Köckritz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, M. Kellerbauer a G. Meessen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 3534 final ze dne 24. května 2012, kterým se zamítá žádost o důvěrné zacházení podaná společností Evonik Degussa na základě článku 8 rozhodnutí předsedy Komise 2011/695/EU ze dne 13. října 2011 o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (věc COMP/38.620 – Peroxid vodíku a perboritan).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Evonik Degussa GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 311, 13.10.2012.


title: Věc F-25/10: Žaloba podaná dne 28. dubna 2010 — AG (*) v. Parlament

text:
                  19.6.2010

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  C 161/58

         Žaloba podaná dne 28. dubna 2010 — AG (*1) v. Parlament
         (Věc F-25/10)
         (2010/C 161/95)
         Jednací jazyk: francouzština

            Účastníci řízení

            Žalobkyně: AG (*1) (zástupci: S. Rodriguez a C. Bernard-Glanz, advokáti)

            Žalovaný: Evropský parlament

            Předmět a popis sporu

         Zrušení rozhodnutí o výpovědi žalobkyně po ukončení její zkušební lhůty a náhrada vzniklé újmy

            Návrhová žádání žalobkyně

                     —

                     zrušit rozhodnutí o výpovědi ze dne 14. května 2009, přijaté společně s rozhodnutím o zamítnutí stížnosti ze dne 21. prosince 2009;

                     —

                     oznámit OOJ důsledky zrušení napadených rozhodnutí a zejména možnost odpracovat druhou zkušební dobu v jiné službě nebo prodloužení zkušební doby, na jejímž konci proběhne nové hodnocení jejích výkonů;

                     —

                     uložit žalované náhradu vzniklé škody jak z hlediska profesního, tak finančního (podle platu a s ním spojených výhod, které měla žalobkyně obdržet od 16. května 2009 až do doby jejího opětovného zařazení v důsledku zrušení napadených rozhodnutí), tak i morální újmy (orientační a předběžná částka 50 000 eur);

                     —

                     uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

            (*1)  Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních data/ nebo důvěrné povahy.


title: Věc T-704/15: Žaloba podaná dne 28. listopadu 2015 – Micula a další v. Komise

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/30

         Žaloba podaná dne 28. listopadu 2015 – Micula a další v. Komise
   (Věc T-704/15)
   (2016/C 068/40)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Viorel Micula (Oradea, Rumunsko), European Drinks SA (Ștei, Rumunsko), Rieni Drinks SA (Rieni, Rumunsko), Transilvania General Import-Export SRL (Oradea, Rumunsko), West Leasing International SRL (Pantasesti, Rumunsko) (zástupci: J. Derenne, A. Dashwood, D. Vallindas, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2015/1470 ze dne 30. března 2015 o státní podpoře SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) poskytnuté Rumunskem – [Rozhodčí nález ve věci Micula v. Rumunsko ze dne 11. prosince 2013 (oznámeno pod číslem C(2015) 2112)] (Úř. věst. 2015 L 232, s. 43);

               —

               podpůrně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž:

                           i.

                           je v něm Viorel Milica identifikován jako „podnik“, a tedy jako část údajně jedné hospodářské jednotky, která byla příjemcem podpory;

                           ii.

                           je v něm příjemce podpory identifikován jako jedna hospodářská jednotka, kterou tvoří: Viorel Micula, Ioan Micula, S.C. European Food SA, S.C. Starmill S.R.L., S.C. Multipack European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Scandic Distilleries SA, Transilvania General Import-Export SRL, a

                           iii.

                           se v jeho v čl. 2 odst. 2 stanoví, že Viorel Micula, Ioan Micula, S.C. European Food SA, S.C. Starmill S.R.L., S.C. Multipack, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Scandic Distilleries SA, Transilvania General Import-Export SRL a West Leasing SRL jsou považováni za společně a nerozdílně zodpovědné za vrácení státní podpory, kterou získal kterýkoli z nich,

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci osm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nepříslušnosti a zneužití pravomoci. Komise tím, že nesprávně kvalifikovala výkon rozhodčího nálezu ICSID (dále jen „nález“) jako poskytnutí státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, uplatňuje pravomoc, které jí náleží v souvislosti se státní podporou, kterou poskytuje Rumunsko po jeho přistoupení do EU, retrospektivně na období před přistoupením. Komise zjevně nemá pravomoc jednat v souvislosti se státní podporou tímto způsobem. Přijetí rozhodnutí, které má zjevně takový cíl a účinek, dále představuje zneužití pravomoci.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Zaprvé v rozhodnutí není prokázána existence hospodářské výhody, protože se za neslučitelnou podporu považuje výkon/provedení nálezu. V této věci jsou splněny podmínky vyplývající z rozsudku Asteris (rozsudek ze dne 27. září 1998, Asteris a další, 106/87 až 120/87). Případná výhoda (quod non) předcházela přistoupení Rumunska do EU, a proto nespadá do působnosti pravidel EU o státní podpoře. Zadruhé v rozhodnutí není prokázána existence selektivity. Dvoustranná smlouva o investicích uzavřená mezi Rumunskem a Švédskem (dále jen „DSI“ – právní základ nálezu) vytváří systém obecné odpovědnosti, který se se stejným způsobem použije na každého investora. Zatřetí v tomto rozhodnutí není prokázáno, že dotčené opatření lze přičíst rumunskému státu. Rumunsko nemá žádnou posuzovací pravomoc, pokud jde o výkon nálezu.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 351 SFEU a obecných právních zásad. Článek 351 SFEU chrání povinnosti, které Rumunsko přijalo na základě výkonu DSI se Švédskem v době, kdy šlo ještě o smlouvu mezi členským státem (Švédsko) a třetí zemí (Rumunskem), proti jakýmkoli případným účinkům pravidel EU o státní podpoře v období po přistoupení Rumunska.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání. Orgány EU aktivně podporovaly uzavírání DSI a vytvářely tak legitimní očekávání, že snaha o dodržování těchto smluv prostřednictvím rozhodčího řízení nebude například na základě pravidel o státní podpoře blokována.

               5.

               Podpůrně pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že podpora by měla být považována za slučitelnou podporu. Dotčené vnitrostátní opatření, které bylo důvodem rozhodčího řízení a nálezu nebylo nikdy předmětem pravomocného rozhodnutí o neslučitelnosti. Bylo každopádně slučitelné s pravidly EU o státních podporách.

               6.

               Podpůrně šestý žalobní důvod vycházející z toho, že rozhodnutí nesprávně identifikuje příjemce údajné podpory. V tomto rozhodnutí se neprokázalo, že Viorel a Ioan Micula jsou součástí údajné jedné hospodářské jednotky, nebo, že v tomto případě jedna hospodářská jednotka existuje.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející, jimiž je rozhodnutí stiženo, pokud jde povinnost vrácení podpory. Jelikož jsou v rozhodnutí nesprávně identifikováni příjemci údajné podpory, nařizuje vrácení podpory jednotlivcům a podnikům, kteří nejsou příjemci údajné pomoci.

               8.

               Osmý žalobní důvod vycházející z porušení podstatné formální náležitosti (práva být vyslechnut). Rozhodnutí o formálním zahájení vyšetřovací řízení neuvedlo žalobkyně European Drinks, Rieni Drinks, West Leasing a Transilvania General Import-Export.


title: Věc T-498/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. června 2009 — Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group v. Rada ( Dumping — Dovoz glyfosátu pocházejícího z Číny — Status podniku působícího v tržním hospodářství — Článek 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 384/96 )

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/42

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. června 2009 — Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group v. Rada
   (Věc T-498/04) (1)

   („Dumping - Dovoz glyfosátu pocházejícího z Číny - Status podniku působícího v tržním hospodářství - Článek 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 384/96“)
   2009/C 180/77
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd (Jiande City, Čína) (zástupci: původně D. Horovitz, advokát, a B. Hartnett, barrister, poté D. Horovitz)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace) (zástupci: J. Flynn, QC, a D. Scannell, barrister)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Komise Evropských společenství (zástupkyně: E. Righini a K. Talabér-Ritz, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení článku 1 nařízení Rady (ES) č. 1683/2004 ze dne 24. září 2004 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 303, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 1683/2004 ze dne 24. září 2004 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd.

               2)

               Rada ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd a Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace).

               3)

               Komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 57, 5.3.2005.


title: Věc T-97/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2016 – Mozzetti v. EUIPO – di Lelio (ALFREDO’S GALLERY alla Scrofa Roma) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Evropské unie ALFREDO’S GALLERY alla Scrofa Roma — Starší národní slovní ochranná známka L’ORIGINALE ALFREDO — Požadavek důkazu o skutečném užívání — Článek 57 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2016 – Mozzetti v. EUIPO – di Lelio (ALFREDO’S GALLERY alla Scrofa Roma)
   (Věc T-97/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie ALFREDO’S GALLERY alla Scrofa Roma - Starší národní slovní ochranná známka L’ORIGINALE ALFREDO - Požadavek důkazu o skutečném užívání - Článek 57 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2016/C 305/42)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mario Mozzetti (Řím, Itálie) (zástupce: E. Montelione, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ines di Lelio (Řím) (zástupci: D. De Simone, G. Orsoni a R. Fecchio, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2014 (věc R 656/2014-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi I. di Lelio a M. Mozzettim.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               M. Mozzettimu se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 127, 20.4.2015.


title: Věc C-508/13: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. června 2015 – Estonská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost — Směrnice 2013/34/EU — Povinnosti v oblasti účetních závěrek uložené některým formám podniků — Zásady subsidiarity a proporcionality — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/6

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. června 2015 – Estonská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
   (Věc C-508/13) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2013/34/EU - Povinnosti v oblasti účetních závěrek uložené některým formám podniků - Zásady subsidiarity a proporcionality - Povinnost uvést odůvodnění“)
   (2015/C 279/06)
   Jednací jazyk: estonština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Estonská republika (zástupce: K. Kraavi-Käerdi, zmocněnec)

      Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: U. Rösslein a M. Allik, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: P. Mahnič Bruni a A. Stolfot, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalované: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk et L. Naaber-Kivisoo, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Estonské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 344, 23. 11. 2013.


title: Věc C-121/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Pro-Braine ASBL a další v. Commune de Braine-le-Château ( „Směrnice 1999/31/ES — Skládky odpadů — Směrnice 85/337/EHS — Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí — Rozhodnutí o dalším provozování povolené skládky bez posouzení vlivů na životní prostředí — Pojem „povolení“  “ )

text:
               9.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 165/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Pro-Braine ASBL a další v. Commune de Braine-le-Château
   (Věc C-121/11) (1)

   (Směrnice 1999/31/ES - Skládky odpadů - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Rozhodnutí o dalším provozování povolené skládky bez posouzení vlivů na životní prostředí - Pojem „povolení“)
   2012/C 165/10
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Pro-Braine ASBL, Michel Bernard, Charlotte de Lantsheere

      Žalovaná: Commune de Braine-le Château

      Za přítomnosti: Veolia es treatment SA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État (Belgie) — Výklad čl. 14 písm. b) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228), jakož i čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) — Rozhodnutí o dalším provozování povolené skládky bez posouzení vlivů na životní prostředí — Pojem „povolení“ — Působnost

      Výrok

   Konečné rozhodnutí o dalším provozování stávající skládky přijaté podle čl. 14 písm. b) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů na základě plánu úprav představuje „povolení“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 85/337EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, pouze tehdy, když toto rozhodnutí povoluje změnu nebo rozšíření daného zařízení nebo místa prostřednictvím prací nebo zásahů měnících jejich fyzický stav, které by mohly mít závažný negativní vliv na životní prostředí ve smyslu bodu 13 přílohy II uvedené směrnice 85/337, a představovat tak „záměr“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011.