title: Věc C-647/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lille (Francie) dne 15. prosince 2016 – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais

text:
               6.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 70/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lille (Francie) dne 15. prosince 2016 – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais
   (Věc C-647/16)
   (2017/C 070/17)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Tribunal administratif de Lille

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Adil Hassan

      Žalovaný: Préfet du Pas-de-Calais

      Předběžná otázka

   Brání článek 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 (1) tomu, aby příslušné orgány členského státu, který k jinému členskému státu, jenž považuje na základě kritérií stanovených nařízením za příslušný stát, podal žádost o převzetí nebo přijetí zpět státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří podali žádost o mezinárodní ochranu, o níž nebylo dosud s konečnou platností rozhodnuto, nebo jiné osoby uvedené v čl. 18 odst. 1 písm. c) nebo d) nařízení, přijaly a dotyčné osobě oznámily rozhodnutí o přemístění předtím, než dožádaný stát této žádosti o převzetí nebo přijetí zpět vyhoví?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).


title: Věc T-364/05: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. března 2007 – Saint-Gobain Pam v. OHIM – Propamsa (PAM PLUVIAL) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAM PLUVIAL — Starší národní obrazové ochranné známky PAM — Relativní důvod pro zamítnutí — Důkaz užívání — Článek 8 odst. 1 písm. b) a článek 43 nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/40

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. března 2007 – Saint-Gobain Pam v. OHIM – Propamsa (PAM PLUVIAL)
   (Věc T-364/05) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAM PLUVIAL - Starší národní obrazové ochranné známky PAM - Relativní důvod pro zamítnutí - Důkaz užívání - Článek 8 odst. 1 písm. b) a článek 43 nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2007/C 95/80)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Saint-Gobain Pam SA (Nancy, Francie) (zástupci: J. Blanchard a G. Marchais, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Propamsa, SA (Barcelona, Španělsko)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého dovolacího senátu OHIM ze dne 15. dubna 2005 (věc R 414/2004-4) ohledně zápisu slovního označení PAM PLUVIAL týkajícímu se námitkového řízení mezi Propamsa, SA a Saint-Gobain Pam SA
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyni, Saint-Gobain Pam SA, se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


title: Věc C-335/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. července 2008 Transport Schiocchet-Excursions SARL proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne  19. května 2008 ve věci T-220/07, Transport Schiocchet-Excursions SARL v. Komise

text:
               8.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 285/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. července 2008 Transport Schiocchet-Excursions SARL proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 19. května 2008 ve věci T-220/07, Transport Schiocchet-Excursions SARL v. Komise
   (Věc C-335/08 P)
   (2008/C 285/28)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Transport Schiocchet- Excursions SARL (zástupce: D. Schönberger, advokátka)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastníce řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit usnesení Soudu ze dne 19. května 2008,

               —

               rozhodnout ve věci, vyhovět návrhovým žádáním uplatněným v prvním stupni a rozhodnout tak spor definitivně;

               —

               podpůrně vrátit věc Soudu;

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody:
   Prvním důvodem tvrdí, že Soud porušil zásadu právní jistoty spojenou s rozhodnutími soudů Společenství, článek 235 a čl. 288 druhý pododstavec Smlouvy ES, jakož i článek 13 evropské Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod v rozsahu, v němž Soud v bodu 39 napadeného usnesení rozhodl, že podání žalob k vnitrostátním soudům nemá odkladný účinek ani nepřerušuje promlčecí lhůtu, zatímco v předchozích rozhodnutích, tvořících překážku věci rozsouzené, ji Soud naopak vyzýval k podání žaloby k vnitrostátním soudům.
   Druhým důvodem upozorňuje na četná pochybení, kterých se Soud dopustil při posuzování podmínek vzniku mimosmluvní odpovědnosti, která spočívají ve zkreslení skutkového stavu a návrhových žádání v její žalobě, čl. 288 druhého pododstavce ES, jakož i článku 230, pokud jde zejména o údajné potvrzení postoje Komise vnitrostátními soudy a posouzení, které se týká období, ve kterém škoda vznikla.
   Svým třetím a posledním důvodem se dovolává porušení čl. 4 odst. 2 a čl. 2 bodu 1.3 nařízení 684/94 (1) v tom smyslu, že Soud přijetím výkladu Komise nesprávně kvalifikoval činnost jejích soutěžitelů jako „zvláštní linkovou dopravu“ (čl. 4 odst. 2), pro kterou není třeba povolení, zatímco se v projednávané věci jednalo o služby souběžné nebo dočasné (čl. 2 bod 1.3), podléhající stejným pravidlům jako běžné služby poskytované účastnicí řízení podávající opravný prostředek.

      (1)  Úř. věst. 1992, L 74, s. 1.


title: Věc T-429/16: Žaloba podaná dne 29. července 2016 – Martín Osete v. EUIPO – Rey (AN IDEAL HUSBAND)

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/48

         Žaloba podaná dne 29. července 2016 – Martín Osete v. EUIPO – Rey (AN IDEAL HUSBAND)
   (Věc T-429/16)
   (2016/C 343/65)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Isabel Martín Osete (Paříž, Francie) (zástupce: V. Wellens, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Daniella Rey (Toulouse, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „AN IDEAL HUSBAND“ – Ochranná známka Evropské unie č. 5 231 808

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. dubna 2016, ve věci R 1526/2015-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-48/13: Žaloba podaná dne 30. ledna 2013 — Out of the blue v. OHIM — Mombauer (REFLEXX)

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/25

         Žaloba podaná dne 30. ledna 2013 — Out of the blue v. OHIM — Mombauer (REFLEXX)
   (Věc T-48/13)
   2013/C 86/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Out of the blue KG (Lilienthal, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a I. George, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Meinhard Mombauer (Kolín nad Rýnem, Německo)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. listopadu 2012 ve věci R 1656/2011-4;

               —

               uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů vynaložených žalobkyní;

               —

               uložil Meinhardu Mombauerovi, pro případ, že by se účastnil řízení jako vedlejší účastník, náhradu vlastních nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „REFLEXX“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 7 239 511

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Meinhard Mombauer

      Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „REFLECTS“ pro výrobky zařazené do třídy 9

      Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 5 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-233/17: Žaloba podaná dne 20. dubna 2017 – Portugalsko v. Komise

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/32

         Žaloba podaná dne 20. dubna 2017 – Portugalsko v. Komise
   (Věc T-233/17)
   (2017/C 213/44)
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão a J. Saraiva de Almeida, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2017) 7866 ze dne 14. ledna 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), v rozsahu, v němž byly z financování vyloučeny náklady ohlášené Portugalskem v rámci „POSEI — zvláštní režim zásobování“ (1 288 044,79 eur), a v rámci „přímých plateb za hospodářský rok 2010“ (830 326,12 eur);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První důvod vychází z porušení článku 11 nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. L 171, s. 90), pokud jde o zásadní požadavky na formální sdělení podle uvedeného ustanovení.

               2.

               Druhý důvod vychází z porušení článku 8 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).

               3.

               Třetí důvod vychází z porušení článku 23 nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (Úř. věst. L 42, s. 1).


title: Věc C-281/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt v. Finanzamt Offenburg (Volný pohyb služeb — Učitelská činnost vykonávaná jako vedlejší pracovní činnost — Pojem úplata — Náhrady výdajů — Právní úprava v oblasti osvobození od daně — Podmínky — Úplata vyplacená vnitrostátní univerzitou)

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/17

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt v. Finanzamt Offenburg
   (Věc C-281/06) (1)

   (Volný pohyb služeb - Učitelská činnost vykonávaná jako vedlejší pracovní činnost - Pojem „úplata“ - Náhrady výdajů - Právní úprava v oblasti osvobození od daně - Podmínky - Úplata vyplacená vnitrostátní univerzitou)
   (2008/C 51/28)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt

      Žalovaný: Finanzamt Offenburg
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad článků 49 ES a 149 ES – Učitelská činnost vykonávaná jako vedlejší pracovní činnost u právnické osoby veřejného práva (univerzita) za odměnu, která může být považována za náhradu výdajů – Vnitrostátní právní úprava omezující osvobození od daně těchto odměn jen na případy, kdy jsou tyto vypláceny právnickými osobami veřejného práva usazenými v členském státě
   Výrok

               1)

               Učitelská činnost vykonávaná daňovým poplatníkem jednoho členského státu pro právnickou osobu veřejného práva, v projednávaném případě univerzitu, která se nachází v jiném členském státě, spadá do působnosti článku 49 ES, i když je vykonávána jako vedlejší a téměř neplacená pracovní činnost.

               2)

               Omezení volného pohybu služeb spočívající v tom, že vnitrostátní právní úprava vyhrazuje uplatnění osvobození od daně z příjmů úplatám za učitelskou činnost vykonávanou jako vedlejší pracovní činnost, vypláceným univerzitami, které jsou právnickými osobami veřejného práva, usazenými na vnitrostátním území a odepírá použití tohoto osvobození, jestliže jsou tyto úplaty vypláceny univerzitou usazenou v jiném členském státě, není odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu.

               3)

               Skutečnost, že členské státy jsou oprávněny samy rozhodovat o organizaci svých vzdělávacích systémů, nemůže vést k tomu, že vnitrostátní právní úprava, která vyhrazuje přiznání daňového osvobození daňovým poplatníkům vykonávajícím pracovní činnost pro nebo na účet vnitrostátních veřejných univerzit, je slučitelná s právem Společenství.

      (1)  Úř. věst. C 224, 16.9.2006.


title: Věc T-365/16: Žaloba podaná dne 8. července 2016 – Portigon v. SRB

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/38

         Žaloba podaná dne 8. července 2016 – Portigon v. SRB
   (Věc T-365/16)
   (2016/C 343/52)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Portigon AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: D. Bliesener a V. Jungkind, advokáti)

      Žalovaný: Jednotný fond pro řešení krizí (SRB)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí žalovaného, na jejichž základě vydal Bundesanstalt für Finanzmarktstabilisierung dne 22. dubna 2016, (spisová značka č. 2208101-2016-JB) a dne 10. června 2016 (spisová značka 2208102-2016-JB2) rozhodnutí, jimiž se stanovuje roční výše příspěvků žalobkyně do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2016;

               —

               uložil žalovanému, aby předložil rozhodnutí uvedená v bodě 1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 70 odst. 2 prvního až třetího pododstavce nařízení (EU) 806/2014 (1) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. a) prováděcího nařízení (EU) 2015/81 (2) ve spojení s čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU (3)

                           —

                           Žalovaný nesprávně rozhodl o tom, že žalobkyně má povinnost platit příspěvky do uvedeného fondu, neboť instituce není vystavena riziku, krizová situace instituce je podle pravidel uvedených v nařízení (ES) č. 806/2014 vyloučena a instituce není významná z hlediska stability finančního systému.

                           —

                           Žalobkyně již na trhu nepůsobí. Od začátku roku 2012 neprovozuje žádný nový podnik a podle rozhodnutí Komise o poskytnutí pomoci se nachází v krizové situaci. Většinu svých přetrvávajících závazků přenechala na základě zmocnění jinému právnímu subjektu, který převzal její výnosy a rizika.

                           —

                           Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (4), v němž nejsou stanoveny žádné výjimky pro takové instituce, jako je žalobkyně, je v rozporu s čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 16 a 20 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“)
               Vzhledem ke zvláštní situaci žalobkyně oproti jiným úvěrovým institucím, které mají povinnost poskytovat příspěvky do uvedeného fondu, byla rozhodnutími porušena obecná zásada rovného zacházení. Kromě toho tato rozhodnutí nepřiměřeně zasáhla do svobody podnikání žalobykně.

               3.

               Třetí žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází z porušení čl. 70 odst. 2 prvního až třetího pododstavce nařízení (EU) 806/2014 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. a) prováděcího nařízení (EU) 2015/81 ve spojení s čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU
               Při výpočtu výše příspěvku žalovaný postupoval nesprávně, pokud nevyjmul bezrizikové činnosti, které ovlivňují rozvahu, a které byly na základě zmocnění žalobkyně převedeny na jiný subjekt, ze závazků, které jsou rozhodné pro stanovení výšky příspěvku.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází z porušení čl. 70 odst. 6 nařízení (EU) 806/2014 ve spojení s čl. 5 odst. 3 a 4 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63
               Při výpočtu výšky příspěvků žalobkyně, které se týkají jejích derivátových smluv, postupoval žalovaný nesprávně, pokud nezohlednil čisté ukazatele, ale zohlednil hrubé ukazatele přiměřeného posouzení rizika.

               5.

               Pátý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází z porušení čl. 70 odst. 6 nařízení (EU) 806/2014 ve spojení s čl. 6 odst. 8 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63
               Při výpočtu výše příspěvků považoval žalovaný žalobkyni nesprávně za instituci nacházející se v režimu řešení krize. Ukazatel rizika podle čl. 6 odst. 5 písm. c) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 měl být stanoven s minimální hodnotou.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. a) Listiny, neboť žalovaný měl povinnost umožnit žalobkyni, aby se k rozhodnutím před jejich vydáním vyjádřila.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 1 a odst. 2 písm. c) Listiny, neboť žalovaný svá rozhodnutí dostatečně neodůvodnil.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 , kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014 L 225, s. 1).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/81 ze dne 19. prosince 2014 , kterým se stanoví jednotné podmínky uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014, pokud jde o příspěvky předem do Jednotného fondu pro řešení krizí (Úř. věst. 2015 L 15, s. 1).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 Text s významem pro EHP (Úř. věst. 2014 L 173, s. 190).

      (4)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí Úř. věst. 2015 L 11, s. 44).


title: Věc T-276/08: Usnesení Tribunálu ze dne 9. dubna 2014 – Al-Aqsa v. Rada

text:
               24.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/37

         Usnesení Tribunálu ze dne 9. dubna 2014 – Al-Aqsa v. Rada
   (Věc T-276/08) (1)

   2014/C 194/48
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda třetího senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 236, 13.9.2008.


title: Věc C-258/09: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. března 2010 — Evropská komise v. Belgické království ( Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Směrnice 2008/1/ES — Integrovaná prevence a omezování znečištění — Neprovedení ve stanovené lhůtě )

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/14

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. března 2010 — Evropská komise v. Belgické království
   (Věc C-258/09) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2008/1/ES - Integrovaná prevence a omezování znečištění - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
   2010/C 113/20
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a A. Marghelis, zmocněnci)

      Žalované: Belgické království (zástupce: T. Materne, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nepřijetí nebo nesdělení opatření nezbytných pro dosažení souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 24, s. 8) v Région wallonne ve stanovené lhůtě — Stávající zařízení, jejichž využívání by mohlo ovlivnit emise do ovzduší, vody a půdy a mít vliv na znečištění

      Výrok

               1)

               Belgické království tím, že v Région wallonne povolilo fungování stávajících zařízení, která nejsou v souladu s články 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, a to i po datu 30. října 2007 stanoveném v čl. 5 odst. 1 této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

               2)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


title: Věc C-64/07: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko

text:
               22.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/32

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-64/07) (1)

   (2007/C 315/58)

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


title: Věc C-352/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 2. září 2009 ThyssenKrupp Nirosta AG, dříve ThyssenKrupp Stainless AG, proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 1. července 2009 ve věci T-24/07, ThyssenKrupp Stainless AG v. Komise Evropských společenství

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 2. září 2009 ThyssenKrupp Nirosta AG, dříve ThyssenKrupp Stainless AG, proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 1. července 2009 ve věci T-24/07, ThyssenKrupp Stainless AG v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-352/09 P)
   2009/C 282/47
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): ThyssenKrupp Nirosta AG, dříve ThyssenKrupp Stainless AG (zástupci: M. Klusmann a S. Thomas, advokáti)

      Další účastnice řízení (odpůrkyně): Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání navrhovatelky

               1)

               Navrhovatelka navrhuje zrušit v plném rozsahu rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydaný dne 1. července 2009 ve věci T-24/07 (ThyssenKrupp Stainless AG v. Komise);

               2)

               podpůrně vrátit věc k novému rozhodnutí Soudu prvního stupně;

               3)

               dále podpůrně přiměřeně snížit pokutu uloženou navrhovatelce v článku 2 napadeného rozhodnutí odpůrkyně ze dne 20. prosince 2006;

               4)

               uložit odpůrkyni náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Předmětem tohoto kasačního opravného prostředku je rozsudek Soudu prvního stupně, kterým byla zamítnuta žaloba navrhovatelky na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006 v řízení podle článku 65 UO. Projednávaná věc se týká porušení kartelového práva v souvislosti s trhem pro výrobky z ušlechtilé oceli, které podle tvrzení odpůrkyně skončilo v lednu roku 1998. Protiprávní jednání spadalo do oblasti působnosti článku 65 UO.
   Navrhovatelka opírá svůj kasační opravný prostředek o pět důvodů kasačního opravného prostředku.
   V prvním důvodu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje porušení zásady nulla poena sine lege, článku 23 nařízení (ES) č. 1/2003 (dále jen „článek 23 nařízení 1/2003“) a článku 5, čl. 7 odst. 1 a článku 83 ES, jakož i k narušení suverenity signatářských států ESUO v rozsahu, ve kterém Soud potvrdil právní základ použitý odpůrkyní skládající se z čl. 65 odst. 1 UO ve spojení s článkem 23 nařízení 1/2003. Článek 65 odst. 1 UO podle navrhovatelky nepředstavuje od skončení platnosti Smlouvy o ESUO platné sankční ustanovení. Proto odpůrkyně jednala sine lege. Uložení pokuty nelze doplňkově opírat ani o článek 23 nařízení 1/2003. Toto ustanovení umožňuje v souladu s vymezením pravomocí ve Smlouvě jen ukládání sankcí za jednání v rozporu s právními předpisy Evropského společenství, nikoli právními předpisy Evropského společenství uhlí a oceli.
   V druhém důvodu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka namítá, že došlo k porušení zásad res iudicata a nulla poena sine lege, jakož i k nesprávnému použití článku 23 nařízení 1/2003, v rozsahu, ve kterém Soud potvrdil názor odpůrkyně, že navrhovatelka může být činěna odpovědnou za protiprávní jednání, kterého se dopustila Thyssen Stahl AG, namísto ní. Thyssen Stahl AG existuje nadále jako solventní společnost, a odpůrkyně proto mohla uplatnit svůj nárok vůči ní. Takto Soudní dvůr rozhodl ve svém rozsudku z roku 2005 ve spojených věcech C-65/02 P a C-73/02 P, pokud jde o původní rozhodnutí odpůrkyně z roku 1998. I kdyby Soudní dvůr ve svém rozsudku předpokládal, že došlo k materiálnímu přechodu odpovědnosti na navrhovatelku, nemá to právní účinky pro řízení v projednávané věci, neboť toto vychází z nového rozhodnutí odpůrkyně. Navrhovatelka dále na základě svého prohlášení, v němž byl deklarován pouze přechod odpovědnosti podle občanského práva, v žádném případě nemůže být odpovědná za Thyssen Stahl AG, neboť prohlášení učiněné mezi stranami, které jsou podniky, nikdy nemůže vést k přechodu povinnosti zaplatit pokutu.
   V třetím důvodu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje porušení zásady určitosti. Z právního základu pro uložení sankce obsaženého v článku 23 nařízení 1/2003, který Soud potvrdil, nelze dostatečně jasně a jednoznačně vyčíst, že se týká porušení čl. 65 odst. 1 UO. Kromě toho koncept „přechodu odpovědnosti na základě prohlášení“, ze kterého vycházela odpůrkyně a Soud, není dostatečně jasně a jednoznačně legálně vymezen ani v podmínkách jeho použití, ani v jeho právních následcích.
   Ve čtvrtém důvodu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje porušení právních předpisů upravujících promlčení. Jelikož navrhovatelce má být uložena pouze pokuta jako následek porušení, za které měla být původně odpovědná Thyssen Stahl AG, je třeba zaměřit se na Thyssen Stahl AG, i pokud jde o promlčení. Jelikož tato společnost nepodala žádný opravný prostředek proti původnímu rozhodnutí odpůrkyně, nebyl vůči ní zastaven běh promlčecí lhůty. V současnosti proto došlo k promlčení, takže vznik odvozené odpovědnosti navrhovatelky za Thyssen Stahl AG je vyloučen.
   Pátý důvod kasačního opravného prostředku se týká porušení zásad výpočtu pokuty. Soud neprávem vyloučil možnost snížení pokuty, přestože navrhovatelka v projednávaném řízení nesporně uvedla veškeré skutečnosti, které byly Komisí hodnoceny jako porušení čl. 65 odst. 1 UO. Bonifikace takové spolupráce neměla být zamítnuta s odůvodněním, že navrhovatelka se z právních důvodů obrátila proti použití čl. 65 odst. 1 UO a rovněž z právních důvodů odmítá přechod odpovědnosti z Thyssen Stahl AG na sebe. Poukaz na nepřípustná právní hodnocení nevede ke snížení hodnoty spolupráce, neboť právní otázky je vždy třeba zkoumat bez návrhu a nikdy, tj. nezávisle na přiznání stran, by nemělo docházet k přijímání nezákonných rozhodnutí orgánů.


title: Věc T-14/10: Žaloba podaná dne 18. ledna 2010 — CheckMobile v. OHIM (carcheck)

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/35

         Žaloba podaná dne 18. ledna 2010 — CheckMobile v. OHIM (carcheck)
   (Věc T-14/10)
   2010/C 80/59
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CheckMobile GmbH — The Process Solution Company (Hamburk, Německo) (zástupce: K. Lodigkeit, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 18. listopadu 2009 (věc R 595/2009-4) v rozsahu, v němž byla zamítnuta přihláška k zápisu ochranné známky „carcheck“ podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „carcheck“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 36, 38, 41, 42 a 45 (přihláška č. 7 368 681)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení rozhodnutí průzkumového referenta

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 (1), jelikož odvolací senát vyložil příliš široce absolutní důvod k zamítnutí zápisu označení tvořícího ochrannou známku, které má výlučně popisný charakter.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1 36; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-395/11: Usnesení Tribunálu ze dne 4. června 2012 — Elti v. Zastoupení Evropské unie v Černé Hoře ( „Žaloba na neplatnost — Veřejné zakázky na dodávky — Nabídkové řízení — Digitalizace veřejnoprávního vysílání v Černé Hoře — Rozhodnutí o zadání zakázky přijaté zastoupením Evropské unie v Černé Hoře — Nedostatek pasivní legitimace žalované — Nepřípustnost“ )

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 4. června 2012 — Elti v. Zastoupení Evropské unie v Černé Hoře
   (Věc T-395/11) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Veřejné zakázky na dodávky - Nabídkové řízení - Digitalizace veřejnoprávního vysílání v Černé Hoře - Rozhodnutí o zadání zakázky přijaté zastoupením Evropské unie v Černé Hoře - Nedostatek pasivní legitimace žalované - Nepřípustnost)
   2012/C 227/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Elti d.o.o. (Gornja Radgona, Slovinsko) (zástupce: N. Zidar Klemenčič, advokát)

      Žalovaný: Zastoupení Evropské unie v Černé Hoře (zástupci: původně N. Bertolini, zmocněnec, poté J. Stuyck a A. M. Vandromme, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí vedoucího zastoupení Unie v Černé Hoře ze dne 21. března 2011 o odmítnutí nabídky žalobkyně v rámci výběrového řízení na dodávku zařízení pro digitalizaci veřejnoprávního vysílání v Černé Hoře a v důsledku toho zadání uvedené zakázky jiné společnosti, a podpůrně návrh na náhradu škody.

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá.

               2)

               Společnosti Elti d.o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


title: Věc C-374/07 P: Usnesení Soudního dvora ze dne 20. ledna 2009 — Mebrom NV v. Komise Evropských společenství ( Kasační opravný prostředek — Mimosmluvní odpovědnost Komise — Určitá a skutečná škoda — Zkreslení skutkových okolností a důkazů — Důkazní břemeno )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/20

         Usnesení Soudního dvora ze dne 20. ledna 2009 — Mebrom NV v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-374/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost Komise - Určitá a skutečná škoda - Zkreslení skutkových okolností a důkazů - Důkazní břemeno“)
   2009/C 141/35
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Mebrom NV (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: X. Lewis, zmocněnec)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 22. května 2007, Melbrom v. Komise (T-198/05), kterým soud zamítl jako neopodstatněnou žalobu na náhradu škody, kterou údajně utrpěla navrhovatelka v důsledku toho, že Komise nezavedla systém, který by jí povolil dovážet do Evropské unie v lednu a únoru 2005 methylbromid v souladu s články 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (Úř. věst. L 244, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 190)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Mebrom NV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


title: Věc T-370/05: Žaloba podaná dne  30. září 2005  – Francie v. Komise

text:
               10.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/16

         Žaloba podaná dne 30. září 2005 – Francie v. Komise
   (Věc T-370/05)
   (2005/C 315/30)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (Paříž, Francie) (zástupci: G. de Bergues, A. Colomb, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise K(2005) 2576 konečné ze dne 20. července 2005, kterým se zamítá financování Společenství ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) určitých výdajů uskutečněných členskými státy, v rozsahu, v němž vylučuje z financování Společenství částku ve výši 13 519 122,05 euro jakožto opravu týkající se určení ploch způsobilých pro podporu na restrukturalizaci a přeměnu vinohradů pro hospodářský rok 2001-2003;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadeným rozhodnutím, které je předmětem projednávaného sporu, Komise rozhodla o vyrovnání dluhu žalobkyně ve vinařském odvětví odpovídajícího částce, která má být vyloučena z financování Společenství jednak z důvodu opravy pro překročení práv týkajících se nové výsadby a jednak opravy učiněné Komisí mezi plochami, o kterých Francie prohlásila, že jsou způsobilé pro podporu na přeměnu/restrukturalizaci, a plochami, o kterých má Komise za to, že jsou způsobilé pro tuto podporu pro hospodářské roky 2000-2001 a 2001-2002. Žalobkyně napadá pouze druhou část dotčeného rozhodnutí týkající se opravy plochy.
   Na podporu svých tvrzení se žalobkyně dovolává dvou žalobních důvodů. Prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise nesprávně použila čl. 7 odst. 4 nařízení 1258/99 (1), jelikož neprokázala existenci porušení pravidel Společenství francouzskou vládou týkající se výpočtu podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinohradů, ani existenci újmy, kterou měl způsob výpočtu přijatý francouzskou vládou způsobit rozpočtu Společenství.
   Druhý žalobní důvod uplatňovaný žalobkyní vychází z nedostatku odůvodnění, jelikož napadené rozhodnutí nevysvětlilo pravidla, která měla být podle Komise použita na nevysázené plochy, které mohou být brány v úvahu při výpočtu podpory a ani jasně neodůvodnilo použití finanční opravy ve výši 10 % na částku podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinohradů.

      (1)  Nařízení ES ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103-112).


title: Věc T-716/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 – Gallardo Blanco v. EUIPO – Expasa Agricultura y Ganadería (Vyobrazení udidla ve tvaru písmene H) „Ochranná známka Evropské unie — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tvořené vyobrazením udidla ve tvaru písmene H — Starší španělské obrazové ochranné známky a starší obrazové ochranné známky Evropské unie — Relativní důvod zamítnutí — Skutečné užívání starších ochranných známek — Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/33

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 – Gallardo Blanco v. EUIPO – Expasa Agricultura y Ganadería (Vyobrazení udidla ve tvaru písmene H)
   (Věc T-716/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie tvořené vyobrazením udidla ve tvaru písmene H - Starší španělské obrazové ochranné známky a starší obrazové ochranné známky Evropské unie - Relativní důvod zamítnutí - Skutečné užívání starších ochranných známek - Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 038/45)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Juan Gallardo Blanco (Los Barrios, Španělsko) (zástupce: E. Estella Garbayo, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Palmero Cabezas, advokátka)

      Další účastník/účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník/účastnice před Tribunálem: Expasa Agricultura y Ganadería, SA (Jerez de la Frontera, Španělsko) (zástupce: A. Bosch Döffert, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. září 2015 (věc R 1502/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Expasa Agricultura y Ganadería a Juanem Gallardo Blancem.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Juan Gallardo Blanco ponese náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


title: Věc T-335/15: Žaloba podaná dne 23. června 2015 – Universal Protein Supplements v. OHIM (znázornění kulturisty)

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/45

         Žaloba podaná dne 23. června 2015 – Universal Protein Supplements v. OHIM (znázornění kulturisty)
   (Věc T-335/15)
   (2015/C 279/56)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Universal Protein Supplements Corp. (New Brunswick, Spojené státy americké) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka znázorňující kulturistu – přihlášky k zápisu č. 13 060 991

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. března 2015 ve věci R 2958/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc F-12/08: Žaloba podaná dne 5. února 2008 – Nardin v. Parlament

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/50

         Žaloba podaná dne 5. února 2008 – Nardin v. Parlament
   (Věc F-12/08)
   (2008/C 171/99)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Thierry Nardin (Lucemburk, Lucemburské velkovévodství) (zástupce: V. Wiot, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 2. dubna 2007, kterým se stanoví žalobcovy nároky v okamžiku nástupu do zaměstnání, v rozsahu, v němž mu toto rozhodnutí nepřiznává nárok na příspěvek za práci v zahraničí, dále uložení povinnosti žalovanému vyplatit žalobci příspěvek za práci v zahraničí včetně úroků z prodlení a nahradit nemajetkovou újmu, která byl žalobci způsobena
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 2. dubna 2007, kterým se stanoví žalobcovy nároky v okamžiku nástupu do zaměstnání, v rozsahu, v němž mu toto rozhodnutí nepřiznává nárok na příspěvek za práci v zahraničí;

               —

               uložit Evropskému parlamentu povinnost vyplatit žalobci příspěvek za práci v zahraničí odpovídající měsíčně částce ve výši 16 % z celkové částky základního platu, jakož i příspěvek na domácnost a příspěvek na vyživované dítě, vyplácené žalobci měsíčně počínaje dubnem 2007 a za všechny následující měsíce, až do úplného splacení dluhu;

               —

               uložit povinnost zaplatit úroky z prodlení ve výši 8 % za rok počítané od lhůt splatnosti jednotlivých částek až do úplného splacení dluhu;

               —

               uložit Evropskému parlamentu povinnost zaplatit žalobci částku 10 000 eur nebo jakoukoli jinou i vyšší částku jako náhradu nemajetkové újmy, která mu byla způsobena;

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-62/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 19. března 2015 – Marcuccio v. Komise „Vyloučení z řízení uplatněné vůči zástupci účastníka řízení — Neurčení nového zástupce — Žalobce, jenž přestal odpovídat na výzvy Soudu — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               4.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 146/47

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 19. března 2015 – Marcuccio v. Komise
   (Věc F-62/13) (1)

   („Vyloučení z řízení uplatněné vůči zástupci účastníka řízení - Neurčení nového zástupce - Žalobce, jenž přestal odpovídat na výzvy Soudu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2015/C 146/64)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: A., advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí o srážce ve výši 500 eur a pětkrát ve výši 504,67 eur z příspěvku v invaliditě žalobce za červenec až prosinec 2012

      Výrok usnesení

               1)

               O žalobě F-62/13, Marcuccio v. Komise, již není třeba rozhodovat.

               2)

               Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 352, 30.11.2013, s. 26.


title: Věc C-590/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Winsen (Luhe) – Německo) – Andrea Merten v. ERGO Lebensversicherung AG

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/22

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Winsen (Luhe) – Německo) – Andrea Merten v. ERGO Lebensversicherung AG
   (Věc C-590/12) (1)

   2014/C 184/32
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 46, 16.2.2013.


title: Věc C-284/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 10. června 2015 – Office national de l'emploi (ONEm), M v. M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 10. června 2015 – Office national de l'emploi (ONEm), M v. M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)
   (Věc C-284/15)
   (2015/C 279/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour du travail de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Office national de l'emploi (ONEm), M

      Odpůrci: M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 67 odst. 3 nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71 (1) vykládán v tom smyslu, že brání členskému státu v tom, aby odmítl součet dob zaměstnání nezbytných pro vznik nároku na dávku v nezaměstnanosti určenou k doplnění příjmů ze zaměstnání na částečný úvazek, jestliže výkonu tohoto zaměstnání nepředcházela žádná doba pojištění nebo zaměstnání v tomto členském státě?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku záporná, je čl. 67 odst. 3 nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71 slučitelný zejména

                           —

                           s článkem 48 SFEU, protože podmínka, za níž se podle tohoto čl. 67 odst. 3 provádí součet dob zaměstnání, může omezit volný pohyb pracovníků a jejich přístup k některým zaměstnáním na částečný úvazek,

                           —

                           s článkem 45 SFEU, který znamená „odstranění jakékoli diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky“, a upravuje právo pracovníků „ucházet se o skutečně nabízená pracovní místa“ (včetně práce na částečný úvazek) v ostatních členských státech, „pohybovat se za tím účelem volně na území členských států“ a pobývat v nich „za účelem výkonu zaměstnání v souladu s právními a správními předpisy, jež upravují zaměstnávání vlastních státních příslušníků“,

                           —

                           s čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, který stanoví, že „každý občan Unie může svobodně hledat zaměstnání, pracovat (...) v kterémkoli členském státě“?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 28, s. 1), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998 (Úř. věst. L 209, s. 1, dále jen „nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71“).


title: Věc C-501/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2007 S.A.BA.R. SpA proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-176/07, S.A.BA.R. SpA v. Komise Evropských společenství

text:
               9.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/4

         Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2007 S.A.BA.R. SpA proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-176/07, S.A.BA.R. SpA v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-501/07 P)
   (2008/C 37/05)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: S.A.BA.R. SpA (zástupci: E. Coffrini a F. Tesauro, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit nebo zcela změnit usnesení Soudu prvního stupně, proti kterému byl podán kasační opravný prostředek, a po právu rozhodnout,

               —

               vyhovět návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Rozhodnutím Komise ze dne 5. června 2002 (1)„o státní podpoře … ve formě osvobození od daně a zvýhodněných úvěrů ve prospěch podniků veřejných služeb s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů“ [neoficiální překlad] bylo shledáno, že režim osvobození od daně z příjmů stanovený čl. 3 odst. 70 zákona č. 549/1995 a čl. 66 odst. 14 nařízení s mocí zákona č. 331/1993, převedené do zákona a ve znění pozdějších předpisů, ve prospěch akciových společností s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů, jež poskytují veřejné služby na místní úrovni, zakládá státní podporu neslučitelnou se společným trhem. Rozhodnutí Komise se nevztahovalo na konkrétní společnosti, nýbrž na společnosti založené podle článku 22 zákona č. 241/1990 s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů. Z tohoto důvodu nebylo rozhodnutí oznámeno žádné společnosti (tedy ani navrhovatelce), neboť nebyli určeni žádní konkrétní adresáti. Italský stát nařízením s mocí zákona č. 10 ze dne 15. února 2007 provedl výše uvedené rozhodnutí a uložil Agenzie delle Entrate (finanční úřady), aby vymáhaly vrácení předmětných částek. Agenzia delle Entrate v Guastalle proto dne 20. března 2007 zaslala navrhovatelce následující platební výměry: platební výměr č. 3796 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 1 912 128,47 EUR zvýšenou o úroky ve výši 2 192 225 EUR; platební výměr č. 3799 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 815 406,97 EUR zvýšenou o úroky ve výši 783 529 EUR a platební výměr č. 3800 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 439 549,29 EUR zvýšenou o úroky ve výši 712 588 EUR.
   Společnost podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) však není společností s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů, ale společností s úplnou kapitálovou účastní veřejnoprávních subjektů. Z tohoto důvodu na ni nelze uplatnit „úvahy a rozhodnutí Komise“.
   Navrhovatelka vlastními silami („in house“) zajišťuje veřejné služby na místní úrovni v osmi sdružených obcích a byla založena právě za tímto účelem v souladu s podmínkami stanovenými zákonem.
   Navrhovatelka zajišťuje na místní úrovni jako jediná veřejné služby, aniž by měla možnost ovlivnit volnou hospodářskou soutěž, která nemůže existovat tam, kde neexistuje trh.
   Společnost, na které mají plnou kapitálovou účast veřejnoprávní subjekty, není ničím jiným než nepřímým orgánem sdružených obcí, které jsou skutečnými příjemkyněmi podpory, kterou Komise napadá.
   Z výše uvedených důvodů bylo výše uvedené rozhodnutí Komise napadeno žalobou u Soudu prvního stupně (číslo věci T-176/06). Věc byla přidělena čtvrtému senátu. Soud prvního stupně ve věci vydal dne 17. září 2007 usnesení o nepřípustnosti žaloby z důvodu zmeškání lhůty podle čl. 230 odst. 5 ES, podle kterého žaloba na neplatnost musí být podána ve lhůtě dvou měsíců, a to podle okolností ode dne vyhlášení příslušného aktu, ode dne jeho oznámení navrhovateli nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl, v souladu s čl. 102 odst. 1 jednacího řádu Soudu prvního stupně.
   Navrhovatelka tvrdí, že takovýto závěr je nepodložený zejména s ohledem na rozsudky ze dne 17. září 1980 (730/79) (2), ze dne 14. listopadu 1984 (323/82) (3), ze dne 12. prosince 1996 (T-358/94) (4) a zvláště pak s ohledem na rozsudek třetího senátu Soudního dvora ze dne 23. února 2006 ve věci C-346/03 (5). Z tohoto důvodu je v opravném kasačním prostředku navrhováno, aby bylo usnesení Soudu prvního stupně změněno.
   Žaloba byla Soudu prvního stupně podána, okamžitě poté, co se navrhovatelka dozvěděla, že je jedním z adresátů rozhodnutí Komise, tj. když jí byly oznámeny platební výměry vydané Agenzia delle Entrate.
   Usnesení Soudu prvního stupně je rovněž napadáno z důvodu, že toto rozhodnutí nesprávně použilo článek 225 ES.
   S návrhem na zrušení rozhodnutí Komise musí být totiž zacházeno tak, že je nerozdílně spjat s návrhem, aby se na navrhovatele uvedené rozhodnutí nevztahovalo.
   Je tedy navrhováno, aby prvoinstanční usnesení bylo změněno rovněž s ohledem na věcnou nepříslušnost, na kterou poukazuje soudní orgán.

      (1)  Úř. věst. 2003, L 77, s. 21.

      (2)  Recueil 1980. s. 2671.

      (3)  Recueil 1984, s. 3809.

      (4)  Recueil 1996, s. II-2109.

      (5)  Sb. rozh 2005, s. I-6159.


title: Věc F-64/10: Žaloba podaná dne 3. srpna 2010 — Mantzouratos v. Palament

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/33

         Žaloba podaná dne 3. srpna 2010 — Mantzouratos v. Palament
   (Věc F-64/10)
   ()
   2010/C 274/51
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Andreas Mantzouratos (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu nepovýšit navrhovatele do platové třídy AD 13 z titulu povyšování za rok 2009, jakož i rozhodnutí povýšit do této třídy úředníky, kteří získali méně bodů za zásluhy než žalobce

      Návrhové žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu nepovýšit navrhovatele do platové třídy AD 13 z titulu povyšování za rok 2009, jakož i rozhodnutí povýšit do této třídy úředníky, kteří získali méně zásluh (bodů za zásluhy) než žalobce

               —

               uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-369/04: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London – Spojené království) – Hutchison 3G UK Ltd, mmO 2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd v. Commissioners of Customs & Excise (Šestá směrnice o DPH — Zdanitelná plnění — Pojem hospodářská činnost — Článek 4 odst. 2 — Udělení licencí umožňujících používání vymezené části radiofrekvenčního spektra vyhrazené telekomunikačním službám)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London – Spojené království) – Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd v. Commissioners of Customs & Excise
   (Věc C-369/04) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Zdanitelná plnění - Pojem „hospodářská činnost“ - Článek 4 odst. 2 - Udělení licencí umožňujících používání vymezené části radiofrekvenčního spektra vyhrazené telekomunikačním službám)
   (2007/C 199/05)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   VAT and Duties Tribunal, London
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd

      Žalovaná: Commissioners of Customs & Excise
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – VAT and Duties Tribunal, London – Výklad čl. 4 odst. 1, 2 a 5 směrnice 77/388/EHS: Šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Pojem „hospodářská činnost“ – Činnosti nebo plnění prováděné veřejnoprávním subjektem jako orgánem veřejné správy – Přidělování frekvencí provozovatelům mobilních telefonních komunikací automatickým výběrem nabídky
   Výrok
   Článek 4 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že udělení takových licencí, jakými jsou licence mobilních telekomunikací třetí generace, zvané „UMTS“, vnitrostátním regulačním orgánem, který je odpovědný za přidělení frekvencí, formou dražby práv na používání telekomunikačního vybavení nepředstavuje hospodářskou činnost ve smyslu tohoto ustanovení, a tudíž nespadá do působnosti této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


title: Věc T-406/04: Žaloba podaná dne 4. října 2004 André Bonnetem proti Soudnímu dvoru Evropských společenství

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/50

         Žaloba podaná dne 4. října 2004 André Bonnetem proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
   (Věc T-406/04)
   (2004/C 300/96)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. října 2004 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství André Bonnetem, s bydlištěm v Saint Pierre de Vassols (Francie), zastoupeným Hervé de Lépinauem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí ze dne 11. února 2004, 4. března 2004 a 2. července 2004, jakož i rozhodnutí o jmenování jiné osoby na místo, které mělo být obsazeno žalobcem

               —

               rozhodl, že výběrové řízení ze dne 4. února 2004 musí nabýt plné účinnosti počínaje dnem 1. března 2004;

               —

               uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství zaplatit žalobci částku 100 000 EUR z titulu jeho morální újmy, jakož i částku 5 000 EUR měsíčně počínaje dnem 1. března až do doby, kdy se žalobce skutečně ujme funkce;

               —

               podpůrně, za předpokladu, že by rozhodnutí Soudu prvního stupně Evropských společenství neučinilo ujmutí se funkce žalobcem nevyhnutelným, uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství zaplatit žalobci úhrnnou částku 260 000 EUR s úroky počínaje dnem předložení této žaloby.

               —

               v každém případě uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobní důvody, kterých se žalobce dovolává, jsou totožné s těmi, kterých se tentýž žalobce dovolává ve věci T-132/04 (1).

      (1)  Úř. věst. C 168, 26.6.2004, s. 7.


title: Věc C-533/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — TNT Express Nederland B.V. v. AXA Versicherung AG ( „Soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech — Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Článek 71 — Smlouvy uzavřené členskými státy ve zvláštních věcech — Úmluva o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě (CMR)“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/7

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — TNT Express Nederland B.V. v. AXA Versicherung AG
   (Věc C-533/08) (1)

   („Soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech - Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 71 - Smlouvy uzavřené členskými státy ve zvláštních věcech - Úmluva o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě (CMR)“)
   2010/C 179/10
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: TNT Express Nederland B.V.

      Žalovaná: AXA Versicherung AG

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Výklad čl. 71 odst. 1 a 2 písm. a) a b) druhého pododstavce nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech („Brusel I“) (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Vztah k úmluvě o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě, podepsané v Ženevě dne 19. května 1956 (CMR) — Litispendence — Pravidla společné existence

      Výrok

               1)

               Článek 71 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v takové věci, jako je věc v původním řízení, se taková pravidla příslušnosti, uznávání a výkonu rozhodnutí stanovená smlouvou o zvláště vymezené věci, jako jsou pravidlo litispendence uvedené v čl. 31 odst. 2 úmluvy o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě, podepsané v Ženevě dne 19. května 1956, ve znění protokolu podepsaného v Ženevě dne 5. července 1978, a pravidlo týkající se vykonatelnosti uvedené v čl. 31 odst. 3 této úmluvy, použijí za podmínky, že jsou vysoce předvídatelná, usnadňují řádný výkon spravedlnosti a umožňují minimalizovat riziko souběžných řízení a že za podmínek přinejmenším stejně příznivých jako jsou podmínky stanovené uvedeným nařízením zajistí volný pohyb soudních rozhodnutí ve věcech občanských a obchodních a vzájemnou důvěru ve výkon spravedlnosti v rámci Unie (favor executionis).

               2)

               Soudní dvůr Evropské unie není příslušný k výkladu článku 31 úmluvy o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě, ve znění pozdějších změn.

      (1)  Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


title: Věc T-255/12: Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Vakili v. Rada ( „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Vynětí ze seznamu dotčených osob — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Vakili v. Rada
   (Věc T-255/12) (1)

   (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Vynětí ze seznamu dotčených osob - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2013/C 46/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Bahman Vakili (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a I. Rodios, zmocněnci)

      Předmět věci

   Částečné zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), dále prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 Rady ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) v rozsahu, v němž se uvedené předpisy týkají žalobce, a dopisu Rady ze dne 23. března 2012.

      Výrok

               1)

               Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.

               2)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Bahmanu Vakilimu.

      (1)  Úř. věst. C 258, 25.8.2012.


title: Věc C-174/09: Žaloba podaná dne 14. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/6

         Žaloba podaná dne 14. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-174/09)
   2009/C 167/10
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Kaduczak a S. Schønberg, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/32/ES ze dne 6. července 2005 o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů (1), a každopádně tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2005/32/ES uplynula dne 11. srpna 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 191, s. 29.


title: Věc T-619/13 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Faita v. EHSV „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Psychické obtěžování — Nesplnění povinnosti poskytnout pomoc a porušení povinnosti péče — Nesprávné právní posouzení — Právo na obhajobu“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/51

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Faita v. EHSV
   (Věc T-619/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Psychické obtěžování - Nesplnění povinnosti poskytnout pomoc a porušení povinnosti péče - Nesprávné právní posouzení - Právo na obhajobu“)
   (2015/C 046/65)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Carla Faita (Brusel, Belgie) (zástupci: D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas a J. N. Louis, advokáti)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) (zástupci: M. Pascua Mateo a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem a F. M. Hislairem, advokáty)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 16. září 2013, Faita v. EHSV (F-92/11, Sb. VS, EU:F:2013:130), kterým se navrhovatelka domáhá zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Carla Faita ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským hospodářským a sociálním výborem (EHSV).

      (1)  Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


title: Věc T-192/13: Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Transworld Oil Computer Centrum a další v. Eurojust

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/30

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Transworld Oil Computer Centrum a další v. Eurojust
   (Věc T-192/13)
   2013/C 171/57
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobci: Transworld Oil Computer Centrum BV (Berg en Dal, Nizozemsko); Transworld Payment Solutions Ltd (Bermudy); Transworld ICT Solutions Ltd (Bangalore, Indie); Transworld Oil USA, Inc. (Houston, Spojené státy Americké); Bermuda First Curaçao Ltd (Bermudy); a Johannes Christiaan Martinus Augustinus Maria Deuss (Bermudy) (zástupce: T. Barkhuysen, advokát)

      Žalovaný: Eurojust

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil potvrzující rozhodnutí Eurojust ze dne 2. února 2013,

               —

               uložil Eurojust vydat nové rozhodnutí na základě potvrzující žádosti ze dne 31. prosince 2012 a zohlednit přitom právní názor Tribunálu,

               —

               uložil Eurojust náhradu nákladů řízení vzniklých vypracováním žaloby a podáním potvrzující žádosti.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod: Eurojust nezkoumal všechny právní základy uplatňované žalobci.

                           —

                           Žádost o přístup k informacím ze dne 4. října 2012 a potvrzující žádost o přístup k informacím ze dne 31. prosince 2013 se zakládaly na odlišných právních základech, mj. na článku 10 Evropské úmluvy o lidských právech a čl. 8 odst. 2, čl. 41 odst. 2 a článku 42 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. EU C 83, 2010, s. 389). Navzdory tomu vydal Eurojust napadené rozhodnutí na základě ustanovení týkajících se přístupu k dokumentům. Eurojust neprávem nezohlednil jiné právní základy, kterých se dovolávali žalobci.

               2)

               Druhý žalobní důvod: Rozhodnutí nebylo přijato s náležitou péčí a nebylo řádně odůvodněno.

                           —

                           Eurojust odmítá poskytnout požadované informace, odvolává se přitom na výjimky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) a b) ustanovení o přístupu k dokumentům Eurojust. Eurojust však v napadeném rozhodnutí neodůvodňuje, resp. přinejmenším neodůvodňuje dostatečně, pro a v jakém rozsahu se v projednávaném případě tyto výjimky uplatní.

               3)

               Třetí žalobní důvod: Eurojust nesprávně použil výjimky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) ustanovení o přístupu k dokumentům Eurojust „probíhající vnitrostátní vyšetřování“ a „Boj proti závažné trestné činnosti“.

                           —

                           Žalobci mají údajně důvodné a oprávněné podezření, že (jeden nebo několik) orgánů činných v trestním řízení jednal při (předběžném) vyšetřování protiprávně. Za účelem ověření tohoto podezření mimo jiné podali žádost o přístup k informacím k Eurojust. Eurojust tvrdí, že požadované informace nelze poskytnout, neboť dosud probíhá soudní předběžné vyšetřování. Podle názoru žalobců se Eurojust neprávem dovolává těchto výjimek, aniž by k tomu měl dostatečné odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod: Eurojust nesprávně použil důvod pro výjimku „soukromí a integrita jednotlivce“, uvedený v čl. 4 odst. 1 písm. b) ustanovení o přístupu k dokumentům.

                           —

                           Eurojust netvrdil, ani neprokázal, že požadované dokumenty obsahují osobní údaje třetích osob. Krom toho neznamená obecná okolnost, že dokument obsahuje osobní údaje, nezbytně, že by bylo dotčeno soukromí a integrita jednotlivce. Případná vyjádření orgánů, ke kterým nedošlo ve vlastním jménu, nemohou podle žalobců opravňovat k odepření přístupu k informacím.

                           —

                           Pokud by mělo být dotčeno soukromí a integrita jednotlivce, měl Eurojust povinnost přezkoumat, zda a jak bylo třeba poskytnout požadované dokumenty — anonymně či jen částečně. To nicméně Eurojust v rozporu s právními předpisy neučinil.

               5)

               Pátý žalobní důvod: Eurojust nesprávně použil výjimku obsaženou v čl. 4 odst. 1 písm. a) ustanovení o přístupu k dokumentům „Dodržování použitelných ustanovení týkajících se služebního tajemství“.

                           —

                           Dovolávání se této výjimky není důvodné. Podle žalobců není zjevné, která ustanovení týkající se služebního tajemství jsou použitelná v projednávaném případě a zpochybňují, že platí ustanovení týkající se služebního tajemství, která brání poskytnutí požadovaných dokumentů.


title: Věc T-280/17: Žaloba podaná dne 9. května 2017 – GE.CO.P. v. Komise

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/37

         Žaloba podaná dne 9. května 2017 – GE.CO.P. v. Komise
   (Věc T-280/17)
   (2017/C 213/51)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA (Řím, Itálie) (zástupce: G. Naticchioni, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál poté, co určí protiprávnost přijetí rozhodnutí Evropské komise — Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Lucemburku — ze dne 7. března 2017, kterým byla žalobkyně, společnost, GE.CO.P. SpA, vyloučena na dobu dvou let z unijních zadávacích řízení, a toto rozhodnutí bylo zveřejněno, zrušil toto rozhodnutí a veškeré následné či předcházející akty, včetně těch, které nejsou žalobkyni známy, a uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Napadené rozhodnutí je důsledkem vypovězení z podnětu Komise veřejné zakázky č. 09bis/2012/OIL — Položka 1, týkající se renovace dvou budov, označených jako „Foyer européen“, nacházejících se v Lucembursku, jež byla zadána společnosti GE.CO.P.
   Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby argument vycházející z porušení článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, EURATOM) 2015/1929 ze dne 28. října 2015, kterým se mění nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie (Úř. věst. 2015, L 286, s. 1), a z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
   Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že napadenému rozhodnutí nepředcházelo řádné kontradiktorní řízení. Žalobkyně namítá, že nebyla informována o zahájení postupu vyloučení, a nemohla se tedy v řízení bránit a uplatnit argumenty ve svůj prospěch před zadavatelem.
   Kdyby žalobkyně měla možnost se bránit, uplatnila by argumenty na svoji obranu, které by pravděpodobně vedly ke změně názoru zadavatele na danou věc a k odlišnému výsledku celého řízení, jenž by byl pro společnost GE.CO.P příhodnější.


title: Věc T-8/06: Žaloba podaná dne  12. ledna 2006  – FAB Fernsehen aus Berlin v. Komise

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/31

         Žaloba podaná dne 12. ledna 2006 – FAB Fernsehen aus Berlin v. Komise
   (Věc T-8/06)
   (2006/C 86/62)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: FAB Fernsehen aus Berlin GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: A. Böken, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 9. listopadu 2005 (státní podpora, kterou poskytla Spolková republika Německo pro zavedení digitální terestrické televize v oblasti Berlín-Braniborsko [DVB-T]), K(2005) 3903 konečné.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2005) 3903 konečné ze dne 9. listopadu 2005 o státní podpoře pro zavedení digitální terestrické televize (DVB-T) v oblasti Berlín-Braniborsko. Komise napadeným rozhodnutím prohlásila podporu poskytnutou Spolkovou republikou Německo soukromým provozovatelům rozhlasového vysílání podílejícím se na DVB-T za neslučitelnou se společným trhem a uložila Spolkové republice Německo povinnost požadovat zpět protiprávně poskytnutou podporu od oprávněných, a tedy i od žalobkyně.
   Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje, že poskytnuté prostředky nejsou státní podporou podle čl. 87 odst. 1 ES. Krom toho se nejedná o státní podporu i z toho důvodu, že nejsou splněny předpoklady čl. 86 odst. 2 ES. Žalobkyně dále uvádí, že opatření v případě žalobkyně neovlivňuje obchod mezi členskými státy a napadené rozhodnutí je tedy v tomto rozsahu protiprávní.
   Žalobkyně mimoto odůvodňuje svou žalobu tím, že pokud by poskytnutí prostředků bylo považováno za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, byla by tato podpora slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 ES. Žalobkyně v této souvislosti vytýká žalované omyl ve správním uvážení, k němuž je oprávněna při posouzení, zda poskytnutí prostředků může být považováno za slučitelné se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) a d) ES.


title: Věc C-35/11: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Test Claimants in the FII Group Litigation v. Comissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs ( „Články 49 SFEU a 63 SFEU — Vyplácení dividend — Korporační daň — Věc C-446/04 — Test Claimants in the FII Group Litigation — Výklad rozsudku — Zamezení ekonomickému dvojímu zdanění — Rovnocennost metody osvobození od daně a metody zápočtu — Pojmy „daňová sazba“ a  „různá míra zdanění“ — Dividendy pocházející ze třetích zemí“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/9

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Test Claimants in the FII Group Litigation v. Comissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-35/11) (1)

   (Články 49 SFEU a 63 SFEU - Vyplácení dividend - Korporační daň - Věc C-446/04 - Test Claimants in the FII Group Litigation - Výklad rozsudku - Zamezení ekonomickému dvojímu zdanění - Rovnocennost metody osvobození od daně a metody zápočtu - Pojmy „daňová sazba“ a „různá míra zdanění“ - Dividendy pocházející ze třetích zemí)
   2013/C 9/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Žalovaní: Comissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (Chancery Division) — Výklad článků 49 SFEU a 63 SFEU — Svoboda usazování — Volný pohyb kapitálu — Daňové právní předpisy — Korporační daň — Výklad rozsudku Soudního dvora ve věci C-446/04 ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation — Pojmy „daňová sazba“ a „různá míra zdanění“ — Daňové sazby, které je třeba zohlednit při ověřování, zda je míra zdanění dividend vnitrostátního původu a dividend zahraničního původu stejná

      Výrok

               1)

               Články 49 SFEU a 63 SFEU musejí být vykládány v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, podle kterých se na dividendy vnitrostátního původu uplatní metoda osvobození od daně a na dividendy zahraničního původu metoda zápočtu, je-li prokázáno, že sleva na dani, na niž má v rámci metody zápočtu nárok společnost, která dividendy přijme, je rovnocenná výši skutečně zaplacené daně ze zisků, z nichž byly dividendy vyplaceny, a dále že skutečná míra zdanění zisků společností v dotyčném členském státě je obecně nižší než stanovená nominální sazba daně.

               2)

               Odpovědi Soudního dvora na druhou a čtvrtou otázku, které byly položeny ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04), platí také v případě, kdy:

                           —

                           zahraniční korporační daň uplatněná na zisky, z nichž byly vyplaceny dividendy, nebyla nebo nebyla zcela odvedena společností-nerezidentem vyplácející uvedené dividendy společnosti-rezidentovi, nýbrž společností-rezidentem členského státu, která je přímou či nepřímou dceřinou společností prvně uvedené společnosti;

                           —

                           záloha na korporační daň nebyla zaplacena společností-rezidentem, která přijme dividendy od společnosti-nerezidenta, nýbrž její mateřskou společností-rezidentem v rámci režimu skupinového zdanění.

               3)

               Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že mateřská společnost-rezident členského státu, která v rámci takového režimu skupinového zdanění, jako je režim ve věci v původním řízení, byla v rozporu s pravidly unijního práva nucena zaplatit zálohu na korporační daň z části zisků pocházející z dividend zahraničního původu, má nárok na vrácení této neoprávněně vybrané daně, pokud tato překračuje zbývající část korporační daně, kterou byl daný členský stát oprávněn vybrat za účelem dorovnání nižší nominální sazby daně uplatněné na zisky, z nichž byly dividendy zahraničního původu vyplaceny, v porovnání s nominální sazbou daně platnou pro zisky mateřské společnosti-rezidenta.

               4)

               Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že společnost-rezident členského státu vlastnící podíl ve společnosti-rezidentovi třetí země, který jí zajišťuje nepochybný vliv na rozhodnutí posledně uvedené společnosti a umožňuje jí určovat její činnost, může s odvoláním na článek 63 SFEU namítat, že právní předpisy uvedeného členského státu týkající se daňového zacházení s dividendami pocházejícími z uvedené třetí země, které se nepoužijí výlučně na situace, kdy mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na společnost, která vyplácí dividendy, nejsou v souladu s tímto ustanovením.

               5)

               Odpověď Soudního dvora na třetí otázku položenou ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation, se nepoužije, jestliže dceřiné společnosti usazené v jiných členských státech, vůči nimž nebylo možné provést převod zálohy na korporační daň, nejsou zdaněny v členském státě mateřské společnosti.

      (1)  Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


title: Věc C-315/12: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Højesteret — Dánsko) — Metro Cash & Carry Danmark ApS v. Skatteministeriet ( „Spotřební daň — Směrnice 92/12/EHS — Články 7 až 9 — Směrnice 2008/118/ES — Články 32 až 34 — Pohyb výrobků podléhajících spotřební dani uvnitř Společenství — Nařízení (EHS) č. 3649/92 — Články 1 a 4 — Zjednodušený průvodní doklad — První vyhotovení — Provoz „cash & carry“ — Výrobky propuštěné ke spotřebě v jednom členském státě, které jsou drženy pro obchodní účely v jiném členském státě, nebo výrobky nabyté soukromými osobami pro jejich vlastní potřebu, které si samy zajišťují jejich přepravu — Lihoviny — Neexistence povinnosti dodavatele provést ověření“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/18

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Højesteret — Dánsko) — Metro Cash & Carry Danmark ApS v. Skatteministeriet
   (Věc C-315/12) (1)

   (Spotřební daň - Směrnice 92/12/EHS - Články 7 až 9 - Směrnice 2008/118/ES - Články 32 až 34 - Pohyb výrobků podléhajících spotřební dani uvnitř Společenství - Nařízení (EHS) č. 3649/92 - Články 1 a 4 - Zjednodušený průvodní doklad - První vyhotovení - Provoz „cash & carry“ - Výrobky propuštěné ke spotřebě v jednom členském státě, které jsou drženy pro obchodní účely v jiném členském státě, nebo výrobky nabyté soukromými osobami pro jejich vlastní potřebu, které si samy zajišťují jejich přepravu - Lihoviny - Neexistence povinnosti dodavatele provést ověření)
   2013/C 260/30
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Žalované: Skatteministeriet

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Højesteret — Výklad čl. 7 odst. 4 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179) a čl. 34 odst. 1 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, s. 12), jakož i nařízení Komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v odesílajícím členském státě, uvnitř Společenství (Úř. věst. L 369, s. 17; Zvl. vyd. 09/01, s. 216) — Spotřební daň — Výrobky nabyté jednotlivci pro jejich vlastní potřebu — Případná existence povinnosti podniku v členském státě ujistit se, že obdrží první vyhotovení zjednodušeného průvodního dokladu, když prodává alkohol ve svých obchodech v uvedeném členském státě státním příslušníkům jiných členských států, kteří své nákupy činí na základě předložení karty obchodu vydané na jméno podniků sídlících v jiných členských státech, a v případech že držiteli karty jsou lihoviny předány na místě, aby je pak sám dopravil do členského státu, v němž má bydliště

      Výrok

               1)

               Články 7 až 9 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 92/108/EHS ze dne 14. prosince 1992, jakož i články 1 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v odesílajícím členském státě, uvnitř Společenství, musí být vykládány v tom smyslu, že takovému hospodářskému subjektu, jako je hospodářský subjekt ve věci v původním řízení, neukládají povinnost ověřit, zda kupující z jiných členských států mají v úmyslu dovézt výrobky podléhající spotřební dani do jiného členského státu a zda je takový dovoz uskutečňován k soukromým nebo obchodním účelům.

               2)

               Články 32 až 34 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS musí být vykládány v tom smyslu, že nemají za následek podstatné změny článků 7 až 9 směrnice 92/12, ve znění směrnice 92/108, které by za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, odůvodňovaly odchylnou odpověď na první otázku.

               3)

               Článek 8 směrnice 92/12, ve znění směrnice 92/108, musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, se může vztahovat na nákup výrobků podléhajících spotřební dani, pokud tyto výrobky byly nabyty soukromými osobami pro jejich vlastní potřebu, které samy zajistily jejich přepravu, což musí případ od případu ověřit příslušné vnitrostátní orgány.

      (1)  Úř. věst. C 258, 25.8.2012.


title: Spojené věci C-403/08 a C-429/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. října 2011 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA v. QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy v. Media Protection Services Ltd (C-429/08) ( „Družicové vysílání — Vysílání fotbalových utkání — Příjem televizního vysílání za pomoci satelitních dekódovacích karet — Satelitní dekódovací karty legálně uváděné na trh v jednom členském státě a používané v jiném členském státě — Zákaz uvádění na trh a používání v určitém členském státě — Promítání pořadů v rozporu s poskytnutými výhradními právy — Autorské právo — Vysílací práva — Výhradní licence pro televizní vysílání na území jediného členského státu — Volný pohyb služeb — Článek 56 SFEU — Hospodářská soutěž — Článek 101 SFEU — Cílené omezení hospodářské soutěže — Ochrana služeb s podmíněným přístupem — Nedovolené zařízení — Směrnice 98/84/ES — Směrnice 2001/29/ES — Rozmnožování děl v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce — Výjimka z práva na rozmnožování — Sdělování děl veřejnosti v restauračních zařízeních — Směrnice 93/83/EHS“ )

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. října 2011 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA v. QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy v. Media Protection Services Ltd (C-429/08)
   (Spojené věci C-403/08 a C-429/08) (1)

   (Družicové vysílání - Vysílání fotbalových utkání - Příjem televizního vysílání za pomoci satelitních dekódovacích karet - Satelitní dekódovací karty legálně uváděné na trh v jednom členském státě a používané v jiném členském státě - Zákaz uvádění na trh a používání v určitém členském státě - Promítání pořadů v rozporu s poskytnutými výhradními právy - Autorské právo - Vysílací práva - Výhradní licence pro televizní vysílání na území jediného členského státu - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Hospodářská soutěž - Článek 101 SFEU - Cílené omezení hospodářské soutěže - Ochrana služeb s podmíněným přístupem - Nedovolené zařízení - Směrnice 98/84/ES - Směrnice 2001/29/ES - Rozmnožování děl v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce - Výjimka z práva na rozmnožování - Sdělování děl veřejnosti v restauračních zařízeních - Směrnice 93/83/EHS)
   2011/C 347/02
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království)

      Účastníci původních řízení

      Žalobci: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08), Karen Murphy (C-429/08)

      Žalovaní: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)

      Předmět věci

   Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (Chancery Division), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království — Výklad článků 28 ES, 30 ES, 49 ES a 81 ES a čl. 2 písm. a) a e), čl. 4 písm. a) a článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem (Úř. věst. L 320, s. 54; Zvl. vyd. 06/03, s. 147), článků 2, 3 a čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), čl. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) a výklad směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134) — Poskytování výlučných práv souvisejících se satelitním vysíláním fotbalových zápasů za úplatu — Uvádění dekodérů, které byly legálně uvedeny na trh v jiném členském státě a které umožňují promítání takovýchto zápasů v rozporu s poskytnutými výlučnými právy, na trh ve Spojeném království.

      Výrok

               1)

               Pojem „nedovolené zařízení“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje zahraniční dekódovací zařízení (tedy zařízení umožňující přístup ke službám družicového vysílání vysílající organizace, vyráběná a uváděná na trh se souhlasem této organizace, ale používaná proti vůli této organizace za hranicemi zeměpisné oblasti, pro kterou byla dodána), zařízení získaná či aktivovaná na základě uvedení falešného jména a adresy ani zařízení použitá v rozporu se smluvním omezením umožňujícím jejich použití výhradně k soukromým účelům.

               2)

               Článek 3 odst. 2 směrnice 98/84 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje používání zahraničních dekódovacích zařízení, včetně zařízení získaných či aktivovaných na základě uvedení falešného jména a adresy, a zařízení používaných v rozporu se smluvním omezením umožňujícím jejich použití výhradně k soukromým účelům, jelikož taková právní úprava nespadá do oblasti koordinované touto směrnicí.

               3)

               Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že

                           —

                           tento článek brání právní úpravě členského státu, podle které je nezákonné dovážet do tohoto státu, prodávat a používat v něm zahraniční dekódovací zařízení umožňující přístup ke kódované službě družicového vysílání pocházejícího z jiného členského státu a obsahujícího předměty chráněné právní úpravou prvně uvedeného státu,

                           —

                           přitom okolnost, že zahraniční dekódovací zařízení bylo získáno nebo aktivováno na základě uvedení falešné totožnosti a falešné adresy s úmyslem obejít dotčené územní omezení, ani okolnost, že toto zařízení bylo použito k obchodním účelům, přestože bylo určeno jen k soukromému použití, uvedený závěr nevyvrací.

               4)

               Ustanovení smlouvy o výhradní licenci uzavřené majitelem práv duševního vlastnictví s vysílající organizací představují omezení hospodářské soutěže, které je zakázáno článkem 101 SFEU, pokud vysílající organizaci ukládají povinnost zdržet se dodávání dekódovacích zařízení umožňujících přístup k předmětům ochrany tohoto majitele za účelem jejich užívání mimo území, na které se tato licenční smlouva vztahuje.

               5)

               Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že právo na rozmnožování se vztahuje i na vytváření přechodných fragmentů děl v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce za podmínky, že tyto fragmenty obsahují prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru dotyčných autorů, přičemž při ověřování, zda část díla obsahuje takové prvky, je třeba posuzovat celek složený z fragmentů rozmnožených zároveň.

               6)

               Takové úkony rozmnožování, jako jsou úkony dotčené ve věci C-403/08, k nimž dochází v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce, splňují podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, a lze je tedy provádět bez povolení majitelů dotyčných autorských práv.

               7)

               Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje zprostředkování děl vysílaných rozhlasem či televizí, a to prostřednictvím televizní obrazovky a reproduktorů, zákazníkům přítomným v restauračním zařízení.

               8)

               Směrnice Rady 93/83/EHS Rady ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu musí být vykládána v tom smyslu, že nemá dopad na legalitu úkonů rozmnožování, k nimž dochází v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce.

      (1)  Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


title: Věc C-436/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 26. srpna 2011 — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer v. Iberia Líneas Aéreas de España SA

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 26. srpna 2011 — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer v. Iberia Líneas Aéreas de España SA
   (Věc C-436/11)
   2011/C 331/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer

      Žalovaný: Iberia Líneas Aéreas de España SA

      Předběžné otázky

   Má cestující v letecké dopravě nárok na náhradu podle článku 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1), pokud zpoždění odletu nepřesáhne hranice stanovené v čl. 6 odst. 1 nařízení, ale k příletu do posledního místa určení dojde nejméně tři hodiny po plánovaném čase příletu?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).