title: Věc C-459/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo zasedání v Utrechtu (Nizozemsko) dne 15. září 2020 – X v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/10

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo zasedání v Utrechtu (Nizozemsko) dne 15. září 2020 – X v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Věc C-459/20)
      (2020/C 443/11)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Den Haag, místo zasedání v Utrechtu

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: X

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 20 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníkovi třetí země s nezletilým dítětem, které má právo pobytu, je občanem Unie a je ve skutečném vztahu závislosti na tomto státním příslušníkovi třetí země, právo pobytu v tom členském státě, jehož státní příslušnost má nezletilý občan Unie, zatímco se nezletilý občan Unie nachází jak mimo tento členský stát, tak i mimo Unii a/nebo se na území Unie dosud nikdy nezdržoval, takže je nezletilému občanovi Unie fakticky odepřen vstup na území Unie?

                  2)

                              a)

                              Musí (nezletilí) občané Unie tvrdit nebo doložit zájem na výkonu práv, jež jim náleží na základě jejich unijního občanství?

                              b)

                              Může být v této souvislosti relevantní, že nezletilí občané Unie obvykle nemohou svá práva uplatňovat samostatně a nemohou sami rozhodovat o místě svého pobytu, ale jsou v tomto ohledu závislí na svém rodiči/svých rodičích, což může vést k tomu, že jsou jménem nezletilého občana Unie vykonávána jeho práva jako občana Unie, ačkoliv to může být neslučitelné s jeho jinými zájmy ve smyslu například rozsudku ve věci Chavez-Vilchez (1)?

                              c)

                              Jedná se v této souvislosti o absolutní práva v tom smyslu, že jim nesmí být vytvářeny žádné překážky nebo že členskému státu, jehož státní příslušnost (nezletilý) občan Unie má, je dokonce uložena pozitivní povinnost umožnit mu výkon těchto práv?

                  3)

                              a)

                              Je při posouzení, zda se jedná o vztah závislosti ve smyslu první otázky, relevantní, zda se rodič, který je státním příslušníkem třetí země, před podáním žádosti nebo před vydáním rozhodnutí o zamítnutí jeho práva pobytu nebo před okamžikem, kdy (vnitrostátní) soud rozhodne v řízení týkajícím se tohoto zamítnutí, o nezletilého občana Unie každodenně staral a zda dosud tento úkol plnily jiné osoby a/nebo jej (i nadále) mohou plnit?

                              b)

                              Lze v této souvislosti od nezletilého občana Unie požadovat, aby se ke skutečnému výkonu svých nároků plynoucích z unijního práva usadil na území Unie u svého druhého rodiče, který je občanem Unie, ale který již možná nemá nezletilého ve své péči?

                              c)

                              Je-li tomu tak, činí v tomto ohledu rozdíl, zda nezletilý je nebo byl svěřen do péče tohoto rodiče a/nebo tento rodič o něj z právního, finančního nebo citového hlediska pečuje, příp. pečoval a zda je ochoten tuto péči převzít a/nebo se o nezletilého starat?

                              d)

                              Pokud se ukáže, že nezletilý občan Unie byl svěřen do výhradní péče rodiče, který je státním příslušníkem třetí země, znamená to pak, že otázka právní, finanční a/nebo citové péče má nižší váhu?

         (1)  C-133/15, EU:C:2017:354.


title: Věc C-466/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 25. září 2020 – HEITEC AG v. HEITECH Promotion GmbH a RW

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 25. září 2020 – HEITEC AG v. HEITECH Promotion GmbH a RW
      (Věc C-466/20)
      (2020/C 443/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: HEITEC AG

         Žalovaná: HEITECH Promotion GmbH, RW

         Předběžné otázky

                  1.

                  Lze strpění ve smyslu čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2008/95/ES (1) jakož i čl. 54 odst. 1 a 2 a čl. 111 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (2) vyloučit nejen procesním prostředkem podaným ke správnímu orgánu nebo soudu, nýbrž také chováním, jež zapojení správního orgánu nebo soudu nezahrnuje?

                  2.

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Představuje výzva, v níž majitel starší ochranné známky před zahájením soudního řízení požaduje od majitele pozdější ochranné známky, aby se zavázal, že se zdrží používání ochranné známky a v případě nesplnění této povinnosti uhradí smluvní pokutu, chování, které brání strpění ve smyslu čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2008/95/ES, jakož i čl. 54 odst. 1 a 2 a čl. 111 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009?

                  3.

                  Je pro výpočet pětileté doby strpění ve smyslu čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2008/95/ES, jakož i čl. 54 odst. 1 a 2 a čl. 111 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 v případě soudního procesního prostředku relevantní okamžik podání tohoto procesního prostředku k soudu nebo jeho doručení odpůrci nároku? Je v této spojitosti relevantní, že je procesní prostředek doručen odpůrci nároku až po uplynutí pětileté lhůty, přičemž na vině je majitel starší ochranné známky?

                  4.

                  Zahrnuje zánik práva podle čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2008/95/ES, jakož i čl. 54 odst. 1 a 2 a čl. 111 odst. 2 nařízení (EU) č. 207/2009 kromě nároků na zdržení se také následné nároky vyplývající z práva ochranné známky, jako například nároky směřující k náhradě škody, informování a zničení?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008 , kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (kodifikované znění) (Úř. věst. L 299, 8.11.2008, s. 25).

         (2)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-498/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemsko) dne 29. září 2020 – ZK jako nástupce JM, insolvenčního správce BMA Nederland BV v. BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; třetí osoba, která podala intervenční žalobu: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemsko) dne 29. září 2020 – ZK jako nástupce JM, insolvenčního správce BMA Nederland BV v. BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; třetí osoba, která podala intervenční žalobu: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland
      (Věc C-498/20)
      (2020/C 443/14)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Midden-Nederland

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: ZK jako nástupce JM, insolvenčního správce BMA Nederland BV

         Žalovaná: BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG

         Třetí osoba, která podala intervenční žalobu: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

         Předběžné otázky

                  1)

                              a.

                              Musí být slovní spojení „místa, kde došlo […] ke škodné události“ v čl. 7 bodě 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (přepracované znění) (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1, dále jen „nařízení Brusel Ia“) (1) vykládáno v tom smyslu, že „místo, kde došlo k události, která je příčinou této škody“ („Handlungsort“), je místo sídla společnosti, která nemůže uspokojit pohledávky svých věřitelů, zakládá-li se tato nevymahatelnost na skutečnosti, že hlavní mateřská společnost této společnosti porušila svou povinnost náležité péče vůči těmto věřitelům?

                              b.

                              Musí být slovní spojení „místa, kde došlo […] ke škodné události“ v čl. 7 bodě 2 nařízení Brusel Ia vykládáno v tom smyslu, že „místo, kde došlo ke vzniku škody“ („Erfolgsort“), je místo sídla společnosti, která nemůže uspokojit pohledávky svých věřitelů, zakládá-li se tato nevymahatelnost na skutečnosti, že hlavní mateřská společnost této společnosti porušila svou povinnost náležité péče vůči těmto věřitelům?

                              c.

                              Jsou zapotřebí další okolnosti, které odůvodňují, že příslušný je soud v místě sídla společnosti, která nemůže uspokojit pohledávky věřitelů, pokud ano, které to jsou?

                              d.

                              Je pro určení příslušného soudu podle čl. 7 bodu 2 nařízení Brusel Ia relevantní okolnost, že nizozemský insolvenční správce společnosti, která nemůže uspokojit pohledávky svých věřitelů, podal v rámci svého zákonem stanoveného úkolu zpeněžit majetkovou podstatu a ve prospěch (avšak nikoliv jménem) všech věřitelů žalobu na náhradu škody na základě deliktní odpovědnosti? Taková žaloba má za následek, že není posuzována individuální situace jednotlivých věřitelů a žalovaná třetí osoba nemá ve vztahu k insolvenčnímu správci k dispozici všechny prostředky obrany, které by jinak mohla mít vůči jednotlivým věřitelům.

                              e.

                              Je pro určení příslušného soudu podle čl. 7 bodu 2 nařízení Brusel Ia relevantní okolnost, že se bydliště [nebo sídlo] části věřitelů, v jejichž prospěch podává insolvenční správce žalobu, nenachází na území Evropské unie?

                  2)

                  Bude odpověď na první otázku jiná, jedná-li se o žalobu podanou nadací, jejímž cílem je zastupování kolektivních zájmů věřitelů, kteří utrpěli škodu ve smyslu první otázky? Takováto zástupná žaloba má za následek, že v dotčeném řízení není zjišťováno, a) kde se nachází bydliště [nebo sídlo] těchto věřitelů, b) za jakých mimořádných okolností vznikly pohledávky dotčených věřitelů vůči společnosti a c) zda vůči jednotlivým věřitelům existuje povinnost náležité péče ve výše uvedeném smyslu a zda byla tato povinnost porušena.

                  3)

                  Musí být čl. 8 bod 2 nařízení Brusel Ia vykládán v tom smyslu, že pokud soud, u něhož byla podána původní žaloba, zruší své rozhodnutí, jímž prohlásil svou příslušnost pro toto řízení, tak automaticky pozbývá svou příslušnost k rozhodnutí o intervenční žalobě?

                  4)

                              a.

                              Musí být čl. 4 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Úř. věst. 2007, L 199, s. 40, dále jen „nařízení Řím II“) (2) vykládán v tom smyslu, že „země, kde škoda vznikla“, je země, v níž má své sídlo společnost, která nemůže nahradit škodu, kterou utrpěli věřitelé této společnosti z důvodu výše uvedeného porušení povinnosti náležité péče?

                              b.

                              Je pro určení této země relevantní okolnost, že žaloby byly podány insolvenčním správcem v rámci jeho zákonem stanoveného úkolu zpeněžit majetkovou podstatu a zástupcem kolektivních zájmů ve prospěch (avšak nikoliv jménem) všech věřitelů?

                              c.

                              Je pro určení této země relevantní okolnost, že se bydliště [nebo sídlo] části věřitelů nenachází na území Evropské unie?

                              d.

                              Má okolnost, že mezi nizozemskou společností v úpadku a její hlavní mateřskou společností existovaly dohody o financování, v nichž je prostřednictvím dohody o volbě soudu sjednána příslušnost německých soudů a německé právo je určeno jako rozhodné právo, za následek, že tvrzený civilní delikt společnosti BMA AG je ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení Řím II zjevně úžeji spojen s jinou zemí, než je Nizozemsko?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 351, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2007, L 199, s. 40.


title: Věc C-512/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 13. října 2020 – P v. Swiss International Air Lines AG

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 13. října 2020 – P v. Swiss International Air Lines AG
      (Věc C-512/20)
      (2020/C 443/15)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Noord-Holland

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: P

         Žalovaná: Swiss International Air Lines AG

         Předběžná otázka

      Platí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (1) ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, s přihlédnutím k článku 15 Dohody o letecké dopravě mezi Evropským společenství a Švýcarskou konfederací ze dne 21. června (2) a k rozhodnutí výboru č. 1/2006 (3) a č. 1/2017 (4), v případě přímých navazujících letů, přičemž mezi odletem z letiště na území členského státu a příletem na letiště na území třetí země je plánované mezipřistání ve Švýcarsku se změnou letadla, také pro přímý navazující let ze Švýcarska do třetí země?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1.

         (2)  Úř. věst. 2002, L 114, s. 73.

         (3)  2006/727/ES: Rozhodnutí Výboru Společenství-Švýcarsko pro leteckou dopravu č. 1/2006 ze dne 18. října 2006 , kterým se mění příloha Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (Úř. věst. L 298, 27.10.2006, s. 23).

         (4)  Rozhodnutí č. 1/2017 Smíšeného výboru Evropská unie-Švýcarsko pro leteckou dopravu zřízeného Dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (Úř. věst. 2017, L 348, s. 46).


title: Věc C-530/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 20. října 2020 – SIA „EUROAPTIEKA“ v. Ministru kabinets

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Satversmes tiesa (Lotyšsko) dne 20. října 2020 – SIA „EUROAPTIEKA“ v. Ministru kabinets
      (Věc C-530/20)
      (2020/C 443/17)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Satversmes tiesa

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: SIA „EUROAPTIEKA“

         Odpůrkyně: Ministru kabinets

         Předběžné otázky

                  1)

                  Měly by být činnosti uvedené ve sporném ustanovení považovány za reklamu na léčivé přípravky ve smyslu hlavy VIII směrnice 2001/83/ES (1) („Reklama“)?

                  2)

                  Má být článek 90 směrnice 2001/83/ES vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která rozšiřuje seznam zakázaných způsobů reklamy a ukládá přísnější omezení, než jsou omezení, která jsou výslovně stanovena v článku 90 této směrnice?

                  3)

                  Musí být taková právní úprava, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, považována za právní úpravu, která omezuje reklamu na léčivé přípravky za účelem podpory účelného používání těchto léčivých přípravků ve smyslu čl. 87 odst. 3 směrnice 2001/83/ES?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67).


title: Věc C-621/20 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2020 Jednotným výborem pro řešení krizí proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg v. Jednotný výbor pro řešení krizí

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/17

      Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2020 Jednotným výborem pro řešení krizí proti rozsudku Tribunálu (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 23. září 2020 ve věci T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg v. Jednotný výbor pro řešení krizí
      (Věc C-621/20 P)
      (2020/C 443/18)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jednotný výbor pro řešení krizí (zástupci: K. Ph. Wojcik, H. Ehlers, P.A. Messina a J. Kerlin, zmocněnci, ve spolupráci s H.-G. Kamannem, F. Louisem, P. Gey, advokáty)

         Další účastnice řízení: Landesbank Baden-Württemberg, Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Jednotný výbor pro řešení krizí (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  1.

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 23. září 2020 ve věci T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg v. Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB);

                  2.

                  zamítl žalobu na neplatnost;

                  3.

                  uložil odpůrkyni v řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 85 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu, zkreslení důkazů a porušení práva SRB na spravedlivý proces.
      Jako první důvod SRB uvádí, že Tribunál nesprávně vyložil a použil čl. 85 odst. 3 svého jednacího řádu tím, že rozhodl, že SRB své rozhodnutí o výpočtu příspěvků předem na rok 2017 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2017/05) řádně neautentizoval, protože důkazy týkající se řádné autentizace tohoto rozhodnutí, které na jednání předložil SRB, byly považovány za nepřípustné. SRB v této souvislosti zaprvé uvádí, že bylo opodstatněné předložit důkazy o řádné autentizaci uvedeného rozhodnutí na jednání, protože otázka chybějící autentizace před tím nebyla ani předmětem písemné části řízení, ani se jí nezabývala organizační procesní opatření nebo usnesení Tribunálu týkající se dokazování. SRB zadruhé uvádí, že Tribunál nezohledněním těchto důkazů, jakož i konstatováním, že tyto důkazy – pokud by byly přípustné – jsou nepodložené, zkreslil důkazy, které mu byly předloženy. Tribunál krom toho svým konstatováním, že důkazy v každém případě nedokazují neoddělitelné spojení mezi průvodním listem podepsaným předsedkyní SRB a přílohou napadeného rozhodnutí, nezohlednil referenční číslo uvedené na průvodním listu, kterým je tento průvodní list neoddělitelně spojen s elektronickým spisem, který zase obsahuje napadené rozhodnutí a jeho přílohu. SRB zatřetí uvádí, že Tribunál porušil jeho právo na spravedlivý proces tím, že bod týkající se chybějící autentizace neuvedl před jednáním, že nepřijal nabídku SRB předložit další důkazy, a že SRB nikdy neupozornil, že důkazy nepovažuje za dostatečné.
      Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 296 SFEU a článku 47 Listiny základních práv.
      Jako druhý důvod SRB dále uvádí, že Tribunál šel nad rámec požadavků uvedených v článku 296 SFEU a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, když konstatoval, že metoda výpočtu podle článků 4 až 7 a článku 9, jakož i přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1) je netransparentní a že napadené rozhodnutí proto nutně nemůže být řádně odůvodněné, protože Landesbank Baden-Württemberg nemůže správnost výpočtu v plném rozsahu ověřit. Podle názoru navrhovatele se Tribunálu nepodařilo uvést tyto požadavky do souladu s povinností zachovávat důvěrnost podle článku 339 SFEU, který mimochodem není v napadeném rozsudku zmíněn, jakož i s jinými zásadami unijního práva. Nařízení v přenesené pravomoci vytvořilo relativní vyváženost mezi zásadami transparentnosti, povinností ochránit obchodní tajemství a dalšími cíli sledovanými tímto nařízením, jako je zejména dosažení určité cílové úrovně příspěvků na financování Jednotného fondu pro řešení krizí a zajištění výběru příspěvků od všech relevantních institucí spravedlivým a přiměřeným způsobem. SRB, pokud jde o odůvodnění napadeného rozhodnutí, tento právní rámec řádně dodržel.

         (1)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014 , kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).


title: Věc C-190/19: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hamburg – Německo) – MG, NH v. Germanwings GmbH

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/18

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Hamburg – Německo) – MG, NH v. Germanwings GmbH
      (Věc C-190/19) (1)

      (2020/C 443/19)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 213, 24. 6. 2019.


title: Věc C-413/19: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 2. října 2019 – Evropská komise v. Republika Slovinsko

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/18

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 2. října 2019 – Evropská komise v. Republika Slovinsko
      (Věc C-413/19) (1)

      (2020/C 443/20)
      Jednací jazyk: slovinština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 246, 22.7.2019.


title: Věc C-671/19: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil du Contentieux des Étrangers – Belgie) – X v. État belge

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/18

      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 24. října 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil du Contentieux des Étrangers – Belgie) – X v. État belge
      (Věc C-671/19) (1)

      (2020/C 443/21)
      Jednací jazyk: francouzština
      Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 372, 4.11.2019.


title: Věc T-636/20: Žaloba podaná dne 21. října 2020 – Dermavita Company v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/26

      Žaloba podaná dne 21. října 2020 – Dermavita Company v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)
      (Věc T-636/20)
      (2020/C 443/30)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dermavita Company SARL (Bejrút, Libanon) (zástupce: D. Todorov, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie JUVÉDERM VOLUMA– Ochranná známka Evropské unie č. 6 547 301

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. srpna 2020, ve věci R 1016/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  navrhl, aby EUIPO považoval odvolání za podané;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a další účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 101 odst. 4 a článků 104 a 106 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-637/20: Žaloba podaná dne 21. října 2020 – Dermavita Company v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/26

      Žaloba podaná dne 21. října 2020 – Dermavita Company v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)
      (Věc T-637/20)
      (2020/C 443/31)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Dermavita Company SARL (Bejrút, Libanon) (zástupce: D. Todorov, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francie)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie JUVÉDERM VOLITE – Ochranná známka Evropské unie č. 13 413 406

         Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. srpna 2020, ve věci R 1015/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  navrhl, aby EUIPO považoval odvolání za podané;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a další účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  Porušení článku 101 odst. 4 a článků 104, 106 a 107 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2017/1001.


title: Věc T-648/20: Žaloba podaná dne 26. října 2020 – NB v. Soudní dvůr Evropské unie

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/27

      Žaloba podaná dne 26. října 2020 – NB v. Soudní dvůr Evropské unie
      (Věc T-648/20)
      (2020/C 443/32)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: NB (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy AST10, s účinností k 1. lednu 2019;

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí o „přeřazení“/povýšení paní [X] do platové třídy AST10, s účinností k 1. lednu 2019;

                  —

                  zcela podpůrně zrušil všechna rozhodnutí o „přeřazení“/povýšení kolegů žalobce do platové třídy AST10, s účinností k 1. lednu 2019;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z neexistence právního základu napadeného rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti přístupu administrativy, pokud jde o postoupení z platové třídy AST9 do platové třídy AST10.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z porušení rozsahu čl. 31 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu úředníků Evropské unie.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatku informací zaměstnancům ohledně pravidel použitelných pro postoupení z platové třídy AST9 do platové třídy AST10.


title: Věc T-651/20: Žaloba podaná dne 23. října 2020 – KL v. EIB

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/28

      Žaloba podaná dne 23. října 2020 – KL v. EIB
      (Věc T-651/20)
      (2020/C 443/33)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: KL (zástupkyně: L. Levi a A. Champetier, advokátky)

         Žalovaná: Evropská investiční banka

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

                  —

                  v důsledku toho zrušil rozhodnutí EIB ze dne 28. února 2020, podle kterého je neúčast žalobce na lékařských prohlídkách ve dnech 23. prosince 2019, 3. února 2020 a 28. února 2020 neodůvodněnou absencí z hlediska článku 3.6 přílohy X administrativních předpisů pro zaměstnance,

                  —

                  v případě potřeby zrušil rozhodnutí o zamítnutí žalobcova odvolání ze dne 15. července 2020 proti prvotnímu rozhodnutí ze dne 28. února 2020,

                  —

                  uložil EIB, aby žalobci nahradila nemajetkovou újmu,

                  —

                  uložil EIB náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení článků 2.3 a 3.6 přílohy X administrativních předpisů. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že se k lékařským prohlídkám nemohl dostavit z důvodu vyšší moci, a že se tedy na něj vztahují výjimky upravené ve shora uvedených předpisech.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti jednat s řádnou péčí a zásady proporcionality. Žalobce zejména tvrdí, že systematičnost lékařských prohlídek vyžadovaných žalovanou vždy v návaznosti na potvrzení o pracovní neschopnosti může vést ke zhoršení jeho zdravotního stavu tím, že jej nutí uplatňovat více právních prostředků, a porušuje shora uvedené zásady.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti. Podle žalobce je článek 3.4 přílohy X v rozporu s články 31 a 34 Listiny základních práv Evropské unie, neboť v důsledku uplatnění tohoto článku v praxi dochází jednak ke zrušení jeho dovolené za kalendářní rok a jednak ke zrušení odměny od okamžiku, kdy svou dovolenou za kalendářní rok vyčerpal.


title: Věc T-660/20: Žaloba podaná dne 4. listopadu 2020 – Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology v. Komise

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/29

      Žaloba podaná dne 4. listopadu 2020 – Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology v. Komise
      (Věc T-660/20)
      (2020/C 443/34)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology Co. Ltd (Chu-čou, Čína) (zástupci: Y. Melin a B. Vigneron, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/1216 ze dne 24. srpna 2020, kterým se ruší platnost faktur vystavených společností Zhejiang Trunsun Solar Co Ltd. porušující závazek zrušený prováděcím nařízením (EU) 2017/1570;

                  —

                  uložil Komisi a všem vedlejším účastníkům řízení, kterým by mohl být povolen vstup do řízení v jeho průběhu na podporu návrhových žádání Komise, náhradu nákladů tohoto řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností daného případu a porušila článek 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, a článek 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, a zejména jejich odstavců 9, a to tím, že konstatovala, že žalobkyně porušila podmínky závazku dohodnutého mezi Komisí a CCCME mimo jiné jménem žalobkyně. Žalobkyně neporušila své povinnosti v rámci závazku, když vystavila obchodní faktury s opravenou cenou v souladu s variabilním clem v podobě minimální dovozní ceny na dovozy propuštěné do volného oběhu po vstupu nařízení, kterým byl zrušen závazek a zavedeno variabilní clo v podobě minimální dovozní ceny, v platnost, tj. po 1. říjnu 2017.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází podpůrně z toho, že i kdyby žalobkyně závazek porušila, což se nestalo, Komise postupovala protiprávně, když předmětné faktury považovala za neplatné a uplatnila na ně clo, jelikož pravomoci, z nichž při tomto postupu vycházela, přestaly platit nebo byly zrušeny. Podle žalobkyně k tomu došlo proto, že uplynula platnost prováděcích nařízení (EU) č. 1238/2013 a č. 1239/2013, a to dne 7. prosince 2015 (podle článku 5 obou nařízení). Podobně uplynula platnost prováděcích nařízení (EU) č. 2017/367 a č. 2017/366, a to dne 3. září 2018 (podle článku 6 obou nařízení). Články 2 a 3 prováděcího nařízení (EU) 2017/367 a články 2 a 3 prováděcího nařízení (EU) 2017/366 již byly každopádně zrušeny čl. 1 odst. 4, čl. 1 odst. 5, čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/1570.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází rovněž podpůrně z toho, že i kdyby žalobkyně závazek porušila a Tribunál by neakceptoval, že pravomoci, které Komise využila, byly zrušeny, když bylo přijato napadené nařízení, Komise porušila čl. 8 odst. 1, 9 a 10 a čl. 10 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, a čl. 13 odst. 1, 9 a 10 a čl. 16 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, když zrušila platnost závazkových faktur a poté vyzvala celní orgány, aby cla zpětně vybraly.


title: Věc T-665/20: Žaloba podaná dne 6. listopadu 2020 – Ryanair v. Komise

text:
               21.12.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 443/30

      Žaloba podaná dne 6. listopadu 2020 – Ryanair v. Komise
      (Věc T-665/20)
      (2020/C 443/35)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Ryanair DAC (Swords, Irsko) (zástupci: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating a I. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Žalovaní: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 26. dubna 2020 o státní podpoře SA.56867 COVID 19 – Německá kompenzace za škody způsobené epidemií COVID-19 společnosti Condor Flugdienst GmbH (1) a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

            Žalobkyně také navrhuje, aby byla její žaloba projednána ve zrychleném řízení podle článku 23a statutu Soudního dvora.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila příslušná ustanovení SFEU a obecné zásady unijního práva týkající se zákazu diskriminace, volného poskytování služeb a svobody usazování, které sloužily za základ pro liberalizaci letecké dopravy v Unii. Liberalizace letecké dopravy umožnila rozvoj skutečně panevropských nízkonákladových leteckých společností. Evropská komise ignorovala škodu způsobenou těmto panevropským leteckým společnostem cestovními omezeními přijatými v souvislosti s krizí COVID-19, když Německu dovolila vyhradit podporu společnosti Condor.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU a dopustila zjevně nesprávného posouzení při kontrole proporcionality podpory ve vztahu ke škodě způsobené cestovními omezeními přijatými v souvislosti s krizí COVID-19, zejména když delší období insolvence společnosti Condor považovala za přímou škodu, kterou je třeba prostřednictvím podpory nahradit, a když měla za to, že společnost Condor bude do června 2022 prodána a výnos bude možné použít na vrácení části podpory.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení navzdory vážným obtížím a porušila procesní práva žalobkyně.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila svou povinnost uvést odůvodnění.

         (1)  Rozhodnutí Evropské komise (EU) ze dne 26. dubna 2020 o státní podpoře SA.56867 COVID 19 – Německá kompenzace za škody způsobené epidemií COVID-19 společnosti Condor Flugdienst GmbH (Úř. věst. 2020, C 310, s. 5)


title: Věc C-59/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Wikingerhof GmbH & Co. KG v. Booking.com BV („Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Soudní příslušnost – Článek 7 body 1 a 2 – Zvláštní příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti – Žaloba na zdržení se obchodních praktik považovaných za odporující právu hospodářské soutěže – Tvrzení zneužití dominantního postavení v rámci obchodních praktik podléhajících smluvním ustanovením – Internetová platforma booking.com pro rezervaci ubytování“)

text:
               1.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 35/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. listopadu 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Wikingerhof GmbH & Co. KG v. Booking.com BV
      (Věc C-59/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Soudní příslušnost - Článek 7 body 1 a 2 - Zvláštní příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti - Žaloba na zdržení se obchodních praktik považovaných za odporující právu hospodářské soutěže - Tvrzení zneužití dominantního postavení v rámci obchodních praktik podléhajících smluvním ustanovením - Internetová platforma booking.com pro rezervaci ubytování“)
      (2021/C 35/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Žalovaná: Booking.com BV

         Výrok

      Článek 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na žalobu na zdržení se určitého jednání, k němuž došlo v rámci smluvního vztahu mezi žalobcem a žalovaným, která je založena na tvrzení, že žalovaný zneužil dominantního postavení v rozporu s právem hospodářské soutěže.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc C-693/18: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris – Francie) – trestní řízení proti X („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Nařízení (ES) č. 715/2007 – Článek 3 bod 10 – Článek 5 odst. 2 – Odpojovací zařízení – Motorová vozidla – Vznětové motory – Emise znečišťujících látek – Program ovládající řídicí jednotku motoru – Technologie a strategie umožňující omezit produkci emisí znečišťujících látek“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/2

      Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris – Francie) – trestní řízení proti X
      (Věc C-693/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Nařízení (ES) č. 715/2007 - Článek 3 bod 10 - Článek 5 odst. 2 - Odpojovací zařízení - Motorová vozidla - Vznětové motory - Emise znečišťujících látek - Program ovládající řídicí jednotku motoru - Technologie a strategie umožňující omezit produkci emisí znečišťujících látek“)
      (2021/C 53/02)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Účastníci původního trestního řízení

      X

         za účasti: CLCV a dalších, A a dalších, B, AGLP a dalších, C a dalších

         Výrok

                  1)

                  Článek 3 bod 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla musí být vykládán v tom smyslu, že software, který je zakomponován do řídicí jednotky motoru nebo ji ovládá, představuje „konstrukční prvek“ ve smyslu tohoto ustanovení, jestliže působí na fungování systému regulace emisí a snižuje jeho účinnost.

                  2)

                  Článek 3 bod 10 nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „systém regulace emisí“ ve smyslu tohoto ustanovení spadají jak technologie a strategie, které snižují emise na výstupu, tj. po jejich vzniku, tak technologie a strategie, které podobně jako systém EGR snižují emise na vstupu, tj. během jejich vzniku.

                  3)

                  Článek 3 bod 10 nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že „odpojovacím zařízením“ ve smyslu tohoto ustanovení je zařízení, které rozpozná jakýkoli parametr související s průběhem postupů schvalování typu stanovených tímto nařízením, s cílem zlepšit během těchto postupů výkon systému regulace emisí, a získat tak schválení typu vozidla, i když lze takové zlepšení také pozorovat ad hoc za podmínek běžného používání vozidla.

                  4)

                  Článek 5 odst. 2 písm. a) nařízení č. 715/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že takové odpojovací zařízení, jako je zařízení dotčené ve věci v původním řízení, které systematicky zlepšuje výkon systému regulace emisí vozidel během postupů schvalování typu, s cílem dodržet mezní hodnoty emisí stanovené tímto nařízením, a získat tak schválení typu těchto vozidel, nemůže spadat pod výjimku ze zákazu takových zařízení stanovenou v tomto ustanovení, jež se týká ochrany motoru proti poškození nebo poruše a bezpečného provozu vozidla, i když toto zařízení přispívá k zabránění stárnutí nebo zanášení motoru.

         (1)  Úř. věst. C 82, 4.3.2019.


title: Věc C-808/18: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Evropská komise v. Maďarsko („Nesplnění povinnosti státem – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Politiky týkající se kontrol na hranicích, azylu a přistěhovalectví – Směrnice 2008/115/ES, 2013/32/EU a 2013/33/EU – Řízení o přiznání mezinárodní ochrany – Účinný přístup – Řízení na hranicích – Procesní záruky – Povinné umístění v tranzitních prostorech – Zajištění – Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí – Opravné prostředky proti správním rozhodnutím o zamítnutí žádostí o mezinárodní ochranu – Právo setrvat na území“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/3

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Evropská komise v. Maďarsko
      (Věc C-808/18) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Politiky týkající se kontrol na hranicích, azylu a přistěhovalectví - Směrnice 2008/115/ES, 2013/32/EU a 2013/33/EU - Řízení o přiznání mezinárodní ochrany - Účinný přístup - Řízení na hranicích - Procesní záruky - Povinné umístění v tranzitních prostorech - Zajištění - Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Opravné prostředky proti správním rozhodnutím o zamítnutí žádostí o mezinárodní ochranu - Právo setrvat na území“)
      (2021/C 53/03)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande, A. Tokár a J. Tomkin, zmocněnci)

         Žalované: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a M. M. Tátrai, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Maďarsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, z článku 6, čl. 24 odst. 3, článku 43 a čl. 46 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany a z článků 8, 9 a 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu, a to tím, že:

                              —

                              stanovilo, že žádosti o mezinárodní ochranu státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, kteří chtějí při příchodu ze Srbska získat na území Maďarska přístup k řízení o mezinárodní ochraně, mohou být učiněny pouze v tranzitních prostorech Röszke (Maďarsko) a Tompa (Maďarsko), a zároveň zavedlo ustálenou a obecnou správní praxi spočívající v drastickém omezování počtu žadatelů, kterým bylo denně povolováno do těchto tranzitních prostorů vstupovat;

                              —

                              zavedlo systém obecného zajišťování žadatelů o mezinárodní ochranu v tranzitních prostorech Röszke a Tompa a nedodržovalo přitom záruky uvedené v čl. 24 odst. 3 a článku 43 směrnice 2013/32, jakož i v článcích 8, 9 a 11 směrnice 2013/33;

                              —

                              umožnilo vyhoštění všech státních příslušníků třetích zemí neoprávněně pobývajících na jeho území, s výjimkou těch, kteří jsou podezřelí ze spáchání trestného činu, a to bez dodržení postupů a záruk stanovených v článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/115;

                              —

                              podřídilo výkon práva setrvat na jeho území ze strany žadatelů o mezinárodní ochranu spadajících do působnosti čl. 46 odst. 5 směrnice 2013/32 podmínkám, které jsou v rozporu s unijním právem.

                  2)

                  Ve zbývající části se žaloba zamítá.

                  3)

                  Maďarsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí čtyři pětiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.

                  4)

                  Evropská komise ponese jednu pětinu svých nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 155, 6.5.2019.


title: Věc C-216/19: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – WQ v. Land Berlin („Řízení o předběžné otázce – Společná zemědělská politika – Nařízení (EU) č. 1307/2013 – Pravidla týkající se přímých plateb zemědělcům v rámci režimů podpor – Režim základní platby – Článek 24 odst. 2 první věta – Pojem ‚způsobilý hektar, který má zemědělec k dispozici‘ – Neoprávněné využívání dané plochy třetí osobou – Článek 32 odst. 2 písm. b) bod ii) – Žádost o aktivaci nároků na platbu za zalesněnou plochu – Pojem ‚plocha, pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby‘ – Režim jednotné platby nebo režim jednotné platby na plochu“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/4

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – WQ v. Land Berlin
      (Věc C-216/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Společná zemědělská politika - Nařízení (EU) č. 1307/2013 - Pravidla týkající se přímých plateb zemědělcům v rámci režimů podpor - Režim základní platby - Článek 24 odst. 2 první věta - Pojem ‚způsobilý hektar, který má zemědělec k dispozici‘ - Neoprávněné využívání dané plochy třetí osobou - Článek 32 odst. 2 písm. b) bod ii) - Žádost o aktivaci nároků na platbu za zalesněnou plochu - Pojem ‚plocha, pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby‘ - Režim jednotné platby nebo režim jednotné platby na plochu“)
      (2021/C 53/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WQ

         Žalovaná: Land Berlin

         Výrok

                  1)

                  Článek 24 odst. 2 první věta nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že je-li žádost o podporu podána současně vlastníkem zemědělských ploch a třetí osobou, která tyto plochy fakticky užívá bez jakéhokoliv právního základu, má způsobilé hektary odpovídající uvedeným plochám „k dispozici“ ve smyslu tohoto ustanovení pouze vlastník posledně uvedených ploch.

                  2)

                  Článek 32 odst. 2 písm. b) bod ii) nařízení č. 1307/2013, zejména výrazy „jakákoli plocha, pro kterou měl zemědělec v roce 2008 právo na platby v režimu jednotné platby nebo v režimu jednotné platby na plochu stanoveným[, které jsou stanoveny] v hlavách III a IVA [nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, ve znění nařízení Rady (ES) č. 479/2008 ze dne 29. dubna 2008]“, musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci žádosti o aktivaci nároků při vynětí půdy z produkce pro zalesněnou plochu na základě tohoto ustanovení musela být daná zalesněná plocha v roce 2008 předmětem žádosti o podporu v souladu s článkem 22 nařízení č. 1782/2003, ve znění nařízení č. 479/2008, po níž by následovala správní kontrola způsobilosti v souladu s článkem 23 tohoto nařízení a případně kontrola na místě na základě článku 25 uvedeného nařízení. Kromě toho musely být splněny všechny ostatní podmínky pro získání přímé platby požadované v hlavách III a IVA téhož nařízení.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc C-218/19: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Adina Onofrei v. Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Přístup k povolání advokáta – Osvobození od povinnosti absolvovat odbornou přípravu a mít diplom – Přiznání osvobození – Podmínky – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví osvobození ve prospěch současných a bývalých úředníků kategorie A nebo osob jim postavených na roveň, kteří mají odbornou praxi v oblasti vnitrostátního práva získanou v tuzemsku v rámci veřejné služby dotčeného členského státu nebo v rámci mezinárodní organizace“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/5

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Adina Onofrei v. Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Věc C-218/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Svoboda usazování - Přístup k povolání advokáta - Osvobození od povinnosti absolvovat odbornou přípravu a mít diplom - Přiznání osvobození - Podmínky - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví osvobození ve prospěch současných a bývalých úředníků kategorie A nebo osob jim postavených na roveň, kteří mají odbornou praxi v oblasti vnitrostátního práva získanou v tuzemsku v rámci veřejné služby dotčeného členského státu nebo v rámci mezinárodní organizace“)
      (2021/C 53/05)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Adina Onofrei

         Odpůrci: Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Výrok

      Články 45 a 49 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že:

                  —

                  brání vnitrostátní právní úpravě, která vyhrazuje osvobození od podmínek absolvování odborné přípravy a získání osvědčení o způsobilosti k výkonu povolání advokáta, které jsou v zásadě stanoveny pro přístup k povolání advokáta, pro určité zaměstnance veřejné služby členského státu, kteří působili v tomtéž členském státě v tomto postavení u správního orgánu nebo ve veřejné správě nebo u mezinárodní organizace, a z nároku na toto osvobození vylučuje úředníky a současné nebo bývalé zaměstnance veřejné služby Evropské unie, kteří v tomto postavení působili u evropského orgánu a mimo francouzské území;

                  —

                  nebrání vnitrostátní právní úpravě, která takové osvobození podmiňuje tím, že dotyčná osoba vykonávala právní činnosti v oblasti vnitrostátního práva, a z nároku na toto osvobození vylučuje úředníky a současné nebo bývalé zaměstnance veřejné služby Evropské unie, kteří v tomto postavení vykonávali právní činnosti v jedné či více oblastech unijního práva, pokud nevylučuje zohlednění právních činností zahrnujících praxi v oblasti vnitrostátního práva.

         (1)  Úř. věst. C 182, 27.5.2019.


title: Věc C-316/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Evropská komise v. Slovinská republika („Nesplnění povinnosti státem – Článek 343 SFEU – Výsady a imunity Evropské unie – Statut Evropského systému centrálních bank (ESCB) a Evropské centrální banky (ECB) – Článek 39 – Výsady a imunity ECB – Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie – Články 2, 18 a 22 – Zásada nedotknutelnosti archivů ECB – Zabavení dokumentů v prostorách Slovinské centrální banky – Dokumenty související s plněním úkolů ESCB a Eurosystému – Článek 4 odst. 3 SEU – Zásada loajální spolupráce“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Evropská komise v. Slovinská republika
      (Věc C-316/19) (1)

      („Nesplnění povinnosti státem - Článek 343 SFEU - Výsady a imunity Evropské unie - Statut Evropského systému centrálních bank (ESCB) a Evropské centrální banky (ECB) - Článek 39 - Výsady a imunity ECB - Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie - Články 2, 18 a 22 - Zásada nedotknutelnosti archivů ECB - Zabavení dokumentů v prostorách Slovinské centrální banky - Dokumenty související s plněním úkolů ESCB a Eurosystému - Článek 4 odst. 3 SEU - Zásada loajální spolupráce“)
      (2021/C 53/06)
      Jednací jazyk: slovinština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a B. Rous Demiri, zmocněnci)

         Žalovaná: Slovinská republika (zástupkyně: V. Klemenc, A. Grum, N. Pintar Gosenca a K. Rejec Longar, zmocněnkyně)

         Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: K. Kaiser, C. Zilioli, F. Malfrère a A. Šega, zmocněnci, ve spolupráci s D. Sarmiento Ramírez-Escuderem, abogado)

         Výrok

                  1)

                  Slovinská republika tím, že v prostorách Banka Slovenije (Slovinská centrální banka) jednostranně přistoupila k zabavení dokumentů souvisejících s plněním úkolů Evropského systému centrálních bank a Eurosystému a že v době po jejich zabavení v dané záležitosti nespolupracovala loajálně s Evropskou centrální bankou, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 343 SFEU, z článku 39 Protokolu (č. 4) o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, z článků 2, 18 a 22 Protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie a z čl. 4 odst. 3 SEU.

                  2)

                  Slovinská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Evropská centrální banka ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 187, 3.6.2019.


title: Věc C-336/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof – Belgie) – Centraal Israëlitisch Consistorie van België a další v. Vlaamse Regering („Řízení o předběžné otázce – Ochrana zvířat při usmrcování – Nařízení (ES) č. 1099/2009 – Článek 4 odst. 1 – Povinnost omračovat zvířata před usmrcením – Článek 4 odst. 4 – Výjimka v souvislosti s rituální porážkou – Článek 26 odst. 2 – Možnost členských států přijmout vnitrostátní pravidla zajišťující rozsáhlejší ochranu zvířat při rituální porážce – Výklad – Vnitrostátní právní úprava, která v případě rituální porážky vyžaduje omráčení, které je reverzibilní a nemůže způsobit smrt – Článek 13 SFEU – Listina základních práv Evropské unie – Článek 10 – Svoboda náboženského vyznání – Svoboda projevovat své náboženské vyznání – Omezení – Přiměřenost – Absence shody mezi členskými státy Evropské unie – Prostor pro uvážení přiznaný členským státům – Zásada subsidiarity – Platnost – Odlišné zacházení s rituální porážkou a usmrcováním zvířat při lovu nebo rybolovu a při kulturních nebo sportovních událostech – Absence diskriminace – Články 20, 21 a 22 Listiny základních práv“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/7

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof – Belgie) – Centraal Israëlitisch Consistorie van België a další v. Vlaamse Regering
      (Věc C-336/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Ochrana zvířat při usmrcování - Nařízení (ES) č. 1099/2009 - Článek 4 odst. 1 - Povinnost omračovat zvířata před usmrcením - Článek 4 odst. 4 - Výjimka v souvislosti s rituální porážkou - Článek 26 odst. 2 - Možnost členských států přijmout vnitrostátní pravidla zajišťující rozsáhlejší ochranu zvířat při rituální porážce - Výklad - Vnitrostátní právní úprava, která v případě rituální porážky vyžaduje omráčení, které je reverzibilní a nemůže způsobit smrt - Článek 13 SFEU - Listina základních práv Evropské unie - Článek 10 - Svoboda náboženského vyznání - Svoboda projevovat své náboženské vyznání - Omezení - Přiměřenost - Absence shody mezi členskými státy Evropské unie - Prostor pro uvážení přiznaný členským státům - Zásada subsidiarity - Platnost - Odlišné zacházení s rituální porážkou a usmrcováním zvířat při lovu nebo rybolovu a při kulturních nebo sportovních událostech - Absence diskriminace - Články 20, 21 a 22 Listiny základních práv“)
      (2021/C 53/07)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Grondwettelijk Hof

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Centraal Israëlitisch Consistorie van België a další, Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België a další, Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial a Congrès juif européen VZW a další

         Žalovaná: Vlaamse Regering

         za přítomnosti: LI, Waalse Regering, Kosher Poultry BVBA a dalších, Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)

         Výrok

                  1)

                  Článek 26 odst. 2 první pododstavec písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 o ochraně zvířat při usmrcování, ve spojení s článkem 13 SFEU a čl. 10 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která vyžaduje, aby bylo při rituální porážce provedeno reverzibilní omráčení, které nemůže způsobit smrt zvířete.

                  2)

                  Přezkum třetí předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 26 odst. 2 prvního pododstavce písm. c) nařízení č. 1099/2009.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.


title: Věc C-342/19 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Fabio De Masi, Yanis Varoufakis v. Evropská centrální banka („Kasační opravný prostředek – Přístup k dokumentům Evropské centrální banky (ECB) – Rozhodnutí 2004/258/ES – Článek 4 odst. 3 – Výjimky – Dokument obdržený ECB – Stanovisko vyžádané od externího poskytovatele – Vnitřní použití v rámci jednání a předběžných konzultací – Odepření přístupu“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/8

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Fabio De Masi, Yanis Varoufakis v. Evropská centrální banka
      (Věc C-342/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Přístup k dokumentům Evropské centrální banky (ECB) - Rozhodnutí 2004/258/ES - Článek 4 odst. 3 - Výjimky - Dokument obdržený ECB - Stanovisko vyžádané od externího poskytovatele - Vnitřní použití v rámci jednání a předběžných konzultací - Odepření přístupu“)
      (2021/C 53/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Fabio De Masi, Yanis Varoufakis (zástupce: A. Fischer-Lescano, Universitätsprofessor)

         Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (zástupci: F. von Lindeiner a A. Korb, zmocněnci, ve spolupráci s H.-G. Kamannem, Rechtsanwalt)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Fabiu de Masimu a Yanisi Varoufakisovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 280, 19.8.2019.


title: Věc C-346/19: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Bundeszentralamt für Steuern v. Y-GmbH („Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Vrácení DPH – Směrnice 2008/9/ES – Článek 8 odst. 2 písm. d) – Článek 15 – Uvedení čísla faktury – Žádost o vrácení daně“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/8

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Bundeszentralamt für Steuern v. Y-GmbH
      (Věc C-346/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Vrácení DPH - Směrnice 2008/9/ES - Článek 8 odst. 2 písm. d) - Článek 15 - Uvedení čísla faktury - Žádost o vrácení daně“)
      (2021/C 53/09)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesfinanzhof

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Bundeszentralamt für Steuern

         Žalovaná: Y-GmbH

         Výrok

      Článek 8 odst. 2 písm. d) a čl. 15 odst. 1 směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě, ve znění směrnice Rady 2010/66/EU ze dne 14. října 2010, musí být vykládány v tom smyslu, že pokud žádost o vrácení daně z přidané hodnoty neobsahuje pořadové číslo faktury, ale obsahuje jiné číslo umožňující určit tuto fakturu, a tedy dotčené zboží nebo službu, daňová správa členského státu vrácení daně je povinna považovat tuto žádost za „podanou“ ve smyslu čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/9, ve znění směrnice 2010/66, a posoudit ji. V rámci tohoto posouzení a vyjma případu, kdy má tato daňová správa již k dispozici originál faktury nebo její kopii, může tato daňová správa požádat žadatele o sdělení pořadového čísla, které jednoznačně určuje fakturu, a není-li této žádosti vyhověno ve lhůtě jednoho měsíce stanovené v čl. 20 odst. 2 této směrnice, ve znění směrnice 2010/66, je oprávněna žádost o vrácení daně zamítnout.

         (1)  Úř. věst. C 263, 5.8.2019.


title: Věc C-398/19: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammergericht Berlin – Německo) – řízení o vydání BY („Řízení o předběžné otázce – Občanství Evropské unie – Články 18 a 21 SFEU – Vydání občana Unie do třetího státu – Osoba, která nabyla občanství Unie poté, co přemístila středisko svých životních zájmů do dožádaného členského státu – Oblast působnosti unijního práva – Zákaz vydávání uplatňovaný pouze na vlastní státní příslušníky – Omezení volného pohybu – Odůvodnění založené na zabránění beztrestnosti – Proporcionalita – Informování členského státu, jehož je vyžádaná osoba státním příslušníkem – Povinnost dožádaného členského státu a členského státu původu požádat dožadující třetí stát o předání trestního spisu – Neexistence“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/9

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kammergericht Berlin – Německo) – řízení o vydání BY
      (Věc C-398/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Občanství Evropské unie - Články 18 a 21 SFEU - Vydání občana Unie do třetího státu - Osoba, která nabyla občanství Unie poté, co přemístila středisko svých životních zájmů do dožádaného členského státu - Oblast působnosti unijního práva - Zákaz vydávání uplatňovaný pouze na vlastní státní příslušníky - Omezení volného pohybu - Odůvodnění založené na zabránění beztrestnosti - Proporcionalita - Informování členského státu, jehož je vyžádaná osoba státním příslušníkem - Povinnost dožádaného členského státu a členského státu původu požádat dožadující třetí stát o předání trestního spisu - Neexistence“)
      (2021/C 53/10)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Kammergericht Berlin

         Účastník původního řízení

      BY

         Za přítomnosti: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Výrok

                  1)

                  Články 18 a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že se použijí na situaci občana Evropské unie, který je státním příslušníkem členského státu pobývajícím na území jiného členského státu a vztahuje se na něj žádost o vydání, kterou tento jiný členský stát obdržel od třetího státu, i když tento občan přemístil středisko svých životních zájmů do tohoto jiného členského státu v okamžiku, kdy ještě neměl status občana Unie.

                  2)

                  Články 18 a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že pokud členský stát, jehož státním příslušníkem je vyžádaná osoba – občan Unie, na nějž se vztahuje žádost o vydání, kterou třetí stát zaslal jinému členskému státu, byl tímto jiným členským státem informován o existenci této žádosti, není ani jeden z těchto členských států povinen žádat dožadující třetí stát o předání kopie trestního spisu, aby členský stát, jehož je vyžádaná osoba státním příslušníkem, mohl posoudit možnost, že by uvedenou osobu sám trestně stíhal. Jestliže dožádaný členský stát náležitě informoval členský stát, jehož je vyžádaná osoba státním příslušníkem, o existenci žádosti o vydání, o všech právních a skutkových okolnostech sdělených dožadujícím třetím státem v rámci této žádosti, jakož i o jakékoli změně situace, v níž se vyžádaná osoba nachází, která je relevantní pro účely případného vydání evropského zatýkacího rozkazu na tuto osobu, může dožádaný členský stát tuto osobu vydat, aniž by musel vyčkat, než členský stát, jehož je uvedená osoba státním příslušníkem, formálním rozhodnutím upustí od vydání takového zatýkacího rozkazu týkajícího se přinejmenším týchž činů, jež jsou uvedeny v žádosti o vydání, pokud posledně uvedený členský stát takový zatýkací rozkaz nevydá v přiměřené lhůtě, kterou mu v tomto ohledu poskytl dožádaný členský stát s přihlédnutím k všem okolnostem věci.

                  3)

                  Články 18 a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že členský stát, který od třetího státu obdržel žádost o vydání občana Unie, který je státním příslušníkem jiného členského státu, za účelem trestního stíhání, není povinen odmítnout vydání a sám provést trestní stíhání, pokud mu to jeho vnitrostátní právo umožňuje.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-404/19 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Francouzská republika v. Evropská komise („Kasační opravný prostředek – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) – Prováděcí rozhodnutí (EU) 2017/2014 – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje vynaložené Francouzskou republikou – Paušální oprava ve výši 100 % – Přiměřenost – Pokyny Evropské komise pro výpočet finančních oprav v rámci schvalování souladu a účetní závěrky“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/10

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Francouzská republika v. Evropská komise
      (Věc C-404/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) - Prováděcí rozhodnutí (EU) 2017/2014 - Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií - Výdaje vynaložené Francouzskou republikou - Paušální oprava ve výši 100 % - Přiměřenost - Pokyny Evropské komise pro výpočet finančních oprav v rámci schvalování souladu a účetní závěrky“)
      (2021/C 53/11)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Francouzská republika (zástupci: A.-L. Desjonquères, C. Mosser a D. Colas, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: X. Lewis, A. Sauka a J. Aquilina, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 12. března 2019, Francie v. Komise (T 26/18, nezveřejněný, EU:T:2019:153), se zrušuje jednak v rozsahu, v němž jím Tribunál zamítl žalobu Francouzské republiky týkající se prováděcího rozhodnutí Komise 2017/2014/EU ze dne 8. listopadu 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), jímž Komise s odůvodněním „Kontrolní systém vykazuje závažné nedostatky – Korsika“ uložila tomuto členskému státu paušální opravu ve výši 100 % použitelnou na přímé podpory na plochu poskytnuté v Horní Korsice za roky žádosti 2013 a 2014 vzhledem k závažným nedostatkům v kontrolním systému podpor na plochu v Horní Korsice, a jednak v rozsahu, v němž jím bylo rozhodnuto o nákladech řízení.

                  2)

                  Prováděcí rozhodnutí 2017/2014 se zrušuje v rozsahu, v němž Komise s odůvodněním „Kontrolní systém vykazuje závažné nedostatky – Korsika“ uložila Francouzské republice paušální opravu ve výši 100 % použitelnou na přímé podpory na plochu poskytnuté v Horní Korsice za roky žádosti 2013 a 2014 vzhledem k závažným nedostatkům v kontrolním systému podpor na plochu v Horní Korsice.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku a čtvrtinu vlastních nákladů řízení vynaložených v prvním stupni a nahradí náklady řízení vynaložené Francouzskou republikou v řízení o kasačním opravném prostředku a čtvrtinu nákladů řízení vynaložených tímto členským státem v prvním stupni.

                  4)

                  Francouzská republika ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení vynaložených v prvním stupni a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Komisí v prvním stupni.

         (1)  Úř. věst. C 238, 15.7.2019.


title: Spojené věci C-431/19 P a C-432/19 P: Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P) v. Evropská komise, Polská republika („Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 106 odst. 2 SFEU – Služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ) – Rámec Evropské unie – Použití na státní podpory ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby – Poštovní odvětví – Směrnice 97/67/ES – Článek 7 – Náhrada čistých nákladů vyplývajících z povinností všeobecných služeb – Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za slučitelnou s vnitřním trhem“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/11

      Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P) v. Evropská komise, Polská republika
      (Spojené věci C-431/19 P a C-432/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 106 odst. 2 SFEU - Služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ) - Rámec Evropské unie - Použití na státní podpory ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby - Poštovní odvětví - Směrnice 97/67/ES - Článek 7 - Náhrada čistých nákladů vyplývajících z povinností všeobecných služeb - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za slučitelnou s vnitřním trhem“)
      (2021/C 53/12)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (zástupce: D. Doktór, radca prawny) (C-431/19 P), Inpost S.A. (zástupce: W. Knopkiewicz, radca prawny) (C-432/19 P)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupkyně: D. Recchia, K. Blanck a K. Herrmann, zmocněnkyně), Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Společnostem Inpost Paczkomaty sp. z o.o. a Inpost S. A. se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 328, 30.9.2019.


title: Věc C-449/19: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg – Německo) – WEG Tevesstraße v. Finanzamt Villingen-Schwenningen („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Osvobození pachtu nebo nájmu nemovitosti od daně – Vnitrostátní právní úprava, která osvobozuje dodávku tepla společenstvím vlastníků bytových jednotek vlastníkům, kteří jsou členy tohoto společenství, od DPH“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/11

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg – Německo) – WEG Tevesstraße v. Finanzamt Villingen-Schwenningen
      (Věc C-449/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození pachtu nebo nájmu nemovitosti od daně - Vnitrostátní právní úprava, která osvobozuje dodávku tepla společenstvím vlastníků bytových jednotek vlastníkům, kteří jsou členy tohoto společenství, od DPH“)
      (2021/C 53/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: WEG Tevesstraße

         Žalovaný: Finanzamt Villingen-Schwenningen

         Výrok

      Článek 135 odst. 1 písm. l) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která osvobozuje od daně z přidané hodnoty dodávku tepla poskytovanou společenstvím vlastníků bytových jednotek vlastníkům, kteří jsou členy tohoto společenství.

         (1)  Úř. věst. C 348, 14.10.2019.


title: Spojené věci C-475/19 P a 688/19 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Spolková republika Německo v. Evropská republika, Finská republika („Kasační opravný prostředek – Sbližování právních předpisů – Nařízení (EU) č. 305/2011 – Harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh – Harmonizované technické normy a předpisy – Harmonizované normy EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 a EN 12285-2:2005 – Žaloba na neplatnost“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/12

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. prosince 2020 – Spolková republika Německo v. Evropská republika, Finská republika
      (Spojené věci C-475/19 P a 688/19 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Sbližování právních předpisů - Nařízení (EU) č. 305/2011 - Harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh - Harmonizované technické normy a předpisy - Harmonizované normy EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 a EN 12285-2:2005 - Žaloba na neplatnost“)
      (2021/C 53/14)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a R. Kanitz, zmocněnci, ve spolupráci s M. Kottmannem, M. Winkelmüllerem a F. van Schewickem, Rechtsanwälte)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Hermes, M. Huttunen a A. Sipos, jako zmocněnci), Finská republika (zástupci: S. Hartikainen a A. Laine, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravné prostředky se zamítají.

                  2)

                  Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí v rámci těchto kasačních opravných prostředků a řízení před Tribunálem Evropské unie.

                  3)

                  Finská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 270, 12.8.2019.

         Úř. věst. C 372, 4.11.2019.


title: Věc C-490/19: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier v. Société Fromagère du Livradois SAS („Řízení o předběžné otázce – Zemědělství – Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin – Nařízení (ES) č. 510/2006 – Nařízení (EU) č. 1151/2012 – Článek 13 odst. 1 písm. d) – Praktiky, které by mohly spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ produktu – Napodobení tvaru nebo vzhledu charakteristického pro produkt, jehož název je chráněn – Chráněné označení původu (CHOP) ‚Morbier‘“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/13

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier v. Société Fromagère du Livradois SAS
      (Věc C-490/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin - Nařízení (ES) č. 510/2006 - Nařízení (EU) č. 1151/2012 - Článek 13 odst. 1 písm. d) - Praktiky, které by mohly spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ produktu - Napodobení tvaru nebo vzhledu charakteristického pro produkt, jehož název je chráněn - Chráněné označení původu (CHOP) ‚Morbier‘“)
      (2021/C 53/15)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

         Žalovaná: Société Fromagère du Livradois SAS

         Výrok

      Články 13 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin musí být vykládány v tom smyslu, že nezakazují pouze to, aby třetí osoba používala zapsaný název.
      Články 13 odst. 1 písm. d) nařízení č. 510/2006 a č. 1151/2012 musí být vykládány v tom smyslu, že zakazují napodobení tvaru nebo vzhledu charakteristického pro produkt, na nějž se vztahuje zapsaný název, pokud toto napodobení může vést spotřebitele k domněnce, že se na dotčený produkt vztahuje tento zapsaný název. Je třeba posoudit, zda uvedené napodobení může s přihlédnutím ke všem relevantním faktorům projednávaného případu uvést běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného evropského spotřebitele v omyl.

         (1)  Úř. věst. C 288, 26.8.2019.


title: Věc C-735/19: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa (Senāts) – Lotyšsko) – Euromin Holdings (Cyprus) Limited („Řízení o předběžné otázce – Právo společností – Směrnice 2004/25/ES – Nabídka převzetí – Článek 5 odst. 4 první a druhý pododstavec – Ochrana menšinových akcionářů – Povinná nabídka převzetí – Metoda výpočtu hodnoty akcií pro účely stanovení spravedlivé ceny – Pravomoc upravit spravedlivou cenu – Výjimky ze standardního způsobu výpočtu za jasně určených okolností a v souladu s jasně určenými kritérii – Odpovědnost dotyčného členského státu – Újma, která vznikla předkladateli nabídky a jež vyplývá z nabídky příliš vysoké ceny“)

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/13

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. prosince 2020 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa (Senāts) – Lotyšsko) – Euromin Holdings (Cyprus) Limited
      (Věc C-735/19) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Právo společností - Směrnice 2004/25/ES - Nabídka převzetí - Článek 5 odst. 4 první a druhý pododstavec - Ochrana menšinových akcionářů - Povinná nabídka převzetí - Metoda výpočtu hodnoty akcií pro účely stanovení spravedlivé ceny - Pravomoc upravit spravedlivou cenu - Výjimky ze standardního způsobu výpočtu za jasně určených okolností a v souladu s jasně určenými kritérii - Odpovědnost dotyčného členského státu - Újma, která vznikla předkladateli nabídky a jež vyplývá z nabídky příliš vysoké ceny“)
      (2021/C 53/16)
      Jednací jazyk: lotyština

         Předkládající soud

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Euromin Holdings (Cyprus) Limited

         Za přítomnosti: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Výrok

                  1)

                  Článek 5 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví tři metody pro stanovení spravedlivé ceny, za kterou musí předkladatel nabídky odkoupit akcie společnosti, mezi něž patří metoda vyplývající z uplatnění čl. 5 odst. 4 prvního pododstavce této směrnice, a která ukládá povinnost použít vždy metodu, jež vede k nejvyšší ceně, pod podmínkou, že metody stanovení spravedlivé ceny odlišné od metody vyplývající z použití tohoto čl. 5 odst. 4 prvního pododstavce této směrnice, jsou uplatňovány dozorčími orgány v souladu s obecnými zásadami uvedenými v čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice, jakož i za okolností a v souladu s kritérii určenými jasným, přesným a transparentním právním rámcem.

                  2)

                  Článek 5 odst. 4 druhý pododstavec směrnice 2004/25 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že pro účely nabídky převzetí je hodnota akcie dosažena vydělením čistých aktiv cílové společnosti, včetně podílu menšinového akcionáře, který je tudíž nekontrolní, počtem vydaných akcií, pokud se nejedná o metodu stanovení ceny akcie, založenou na objektivním oceňovacím kritériu obecně používaným ve finanční analýze, které může být považováno za „jasně určené“ ve smyslu tohoto ustanovení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

                  3)

                  Směrnice 2004/25 musí být vykládána v tom smyslu, že přiznává v rámci postupu nabídky převzetí předkladateli nabídky práva, která lze uplatnit v rámci žaloby na určení odpovědnosti státu.

                  4)

                  Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že v případě, kdy je založena odpovědnost členského státu za škody způsobené porušením normy unijního práva rozhodnutím správního orgánu tohoto státu, lze náhradu majetkové újmy z toho plynoucí omezit na 50 % výše této újmy.

         (1)  Úř. věst. C 413, 9.12.2019.


title: Posudek C-1/20: Žádost o posudek podaná Belgickým královstvím na základě čl. 218 odst. 11 SFEU

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/15

      Žádost o posudek podaná Belgickým královstvím na základě čl. 218 odst. 11 SFEU
      (Posudek C-1/20)
      (2021/C 53/18)
      Jednací jazyk: všechny úřední jazyky

         Žadatel

      Belgické království (zástupci: C. Pochet, J.-C. Halleux, M. Van Regemorter, S. Baeyens, zmocněnci)

         Otázka položená Soudnímu dvoru

      Je návrh modernizované Smlouvy o energetické chartě slučitelný se Smlouvami, zejména s články 19 SEU a 344 SFEU:

                  —

                  pokud jde o článek 26 uvedené dohody, je-li možné tento článek vykládat tak, že umožňuje vnitrounijní uplatnění mechanismu řešení sporů?

                  —

                  vzhledem k tomu, že pokud by musel být článek 26 uvedené dohody vykládán tak, že umožňuje vnitrounijní uplatnění mechanismu řešení sporů, neupravuje tato dohoda výslovně žádné zvláštní pravidlo ani doložku o oddělení, zejména v definicích investice a investora v článku 1 zamýšlené dohody, podle nichž by se obecný mechanismus zakotvený v tomto článku 26 mezi členskými státy neuplatnil?


title: Věc C-387/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Notariusz w Krapkowicach Justyna Gawlica – Krapkowice (Polsko) dne 12. srpna 2020 – OKR

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Notariusz w Krapkowicach Justyna Gawlica – Krapkowice (Polsko) dne 12. srpna 2020 – OKR
      (Věc C-387/20)
      (2021/C 53/19)
      Jednací jazyk: polština

         Předkládající soud

      Notariusz w Krapkowicach Justyna Gawlica – Krapkowice

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: OKR

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být článek 22 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení (1) vykládán v tom smyslu, že oprávněna k volbě domovského práva jako práva, jímž se řídí dědictví jako celek, je rovněž osoba, která není občanem Evropské unie?

                  2)

                  Musí být článek 75 ve spojení s článkem 22 uvedeného nařízení č. 650/2012 vykládán v tom smyslu, že za situace, kdy bilaterální smlouva pojící členský stát s třetím státem neupravuje v oblasti dědictví volbu práva, nýbrž určuje rozhodné právo, může státní příslušník takovéhoto třetího státu, který má bydliště na území členského státu vázaného touto bilaterální smlouvou, provést volbu práva?
                  a zejména,

                              —

                              zda bilaterální smlouva s třetím státem musí výslovně vylučovat možnost provedení volby určitého práva, a nikoliv jen upravovat dědický status s použitím objektivních hraničních určovatelů, aby bylo možné dovodit, že její ujednání mají přednost před článkem 22 nařízení č. 650/2012?

                              —

                              zda svoboda volby dědického práva a sjednocení rozhodného práva prostřednictvím volby práva – alespoň v rozsahu určeném unijním normotvůrcem v článku 22 nařízení č. 650/2012 – patří k zásadám tvořícím základ soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech v rámci Evropské unie, které nemohou být narušovány ani v případě uplatňování bilaterálních úmluv s třetími státy, které mají přednost před nařízením č. 650/2012?

         (1)  Úř. věst. 2012, L 201, s. 107.


title: Věc C-532/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 20. října 2020 – Alstom Transport SA v. Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 20. října 2020 – Alstom Transport SA v. Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti
      (Věc C-532/20)
      (2021/C 53/21)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Curtea de Apel Bucureşti

         Účastnice původního řízení

         Odvolatelka: Alstom Transport SA

         Odpůrkyně: Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti

         Předběžná otázka

      Musí být čl. 1 odst. 1 třetí pododstavec, čl. 1 odst. 3 a článek 2c směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (1) vykládány v tom smyslu, že lhůta, ve které může uchazeč označený za vítěze v rámci zadávacího řízení podat návrh na přezkum rozhodnutí veřejného zadavatele, kterým byla nabídka podaná uchazečem, jenž se v pořadníku vzešlém ze zadávacího řízení umístil na nižším místě, prohlášena za přípustnou, musí být počítána ve vztahu k datu, kdy vznikl zájem úspěšného uchazeče, a to v návaznosti na podání návrhu na přezkum výsledku zadávacího řízení uchazečem, který nebyl úspěšný?

         (1)  Úř. věst. 1992 L 76, s. 14.


title: Věc C-582/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 5. listopadu 2020 – SC Cridar Cons SRL v. Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 5. listopadu 2020 – SC Cridar Cons SRL v. Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca
      (Věc C-582/20)
      (2021/C 53/23)
      Jednací jazyk: rumunština

         Předkládající soud

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: SC Cridar Cons SRL

         Odpůrci: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která daňovým orgánům po vydání daňového výměru, kterým se odmítá nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu, umožňuje přerušit přezkum správní stížnosti až do výsledku trestního řízení, které může poskytnout další objektivní důkazy týkající se účasti osoby povinné k dani na daňovém podvodu?

                  2)

                  Může se odpověď Soudního dvora Evropské unie na předchozí otázku lišit v případě, že během přerušení přezkumu správní stížnosti může osoba povinná k dani využít prozatímní opatření k odkladu účinků odmítnutí nároku na odpočet DPH?

         (1)  Úř. věst. 2006 L 347, s. l.


title: Věc C-585/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Valladolid (Španělsko) dne 5. listopadu 2020 – BFF Finance Iberia S.A.U. v. Gerencia Regional de Salud de la Junta de Castilla y León

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Valladolid (Španělsko) dne 5. listopadu 2020 – BFF Finance Iberia S.A.U. v. Gerencia Regional de Salud de la Junta de Castilla y León
      (Věc C-585/20)
      (2021/C 53/24)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Valladolid

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: BFF Finance Iberia S.A.U.

         Žalovaná: Gerencia Regional de Salud de la Junta de Castilla y León

         Předběžné otázky

      S ohledem na ustanovení čl. 4 odst. 1, článku 6 a čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU ze dne 16. února 2011 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích. (1)

                  1)

                  Musí být článek 6 směrnice vykládán v tom smyslu, že částka 40 eur přísluší v každém případě za každou fakturu za předpokladu, že věřitel jednotlivě specifikoval faktury ve svých stížnostech ve správním řízení a ve správním řízení soudním, nebo že tato částka 40 eur přísluší za fakturu v jakémkoli případě, i když byly podány společné a obecné stížnosti?

                  2)

                  Jak je třeba vykládat čl. 198 odst. 4 zákona č. 9/2017, který stanoví platební lhůtu 60 dnů ve všech případech a u všech smluv, přičemž stanoví počáteční lhůtu 30 dnů na schválení a dalších 30 dnů na zaplacení, pokud [bod] 23 [odůvodnění] směrnice stanoví:
                  „Dlouhé lhůty splatnosti a opožděné platby ze strany orgánů veřejné moci za zboží a služby znamenají pro podniky neopodstatněné náklady. Proto je vhodné zavést zvláštní pravidla týkající se obchodních transakcí pro dodávku zboží nebo poskytnutí služeb podniky orgánům veřejné moci, týkající se zejména lhůt splatnosti, které zpravidla nesmí překročit 30 kalendářních dnů, pokud nejsou výslovně dohodnuty jiné podmínky a za předpokladu, že to je objektivně odůvodněno zvláštní povahou nebo rysy smlouvy, a v žádném případě nesmí překročit 60 kalendářních dnů.“

                  3)

                  Jak je třeba vykládat článek 2 směrnice? Lze směrnici vykládat v tom smyslu, že umožňuje, aby byla v základu pro výpočet úroků z prodlení, které tato směrnice přiznává, zahrnuta DPH, jež je splatná na základě uskutečněného plnění a jejíž výše je uvedena na samotné faktuře? Nebo je nezbytné odlišit a určit, v jakém okamžiku dodavatel odvede daň daňovému orgánu?“

         (1)  Úř. věst. 2011, L 48, s. 1


title: Věc C-588/20: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hannover (Německo) dne 10. listopadu 2020 – Landkreis Northeim v. Daimler AG

text:
               15.2.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 53/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hannover (Německo) dne 10. listopadu 2020 – Landkreis Northeim v. Daimler AG
      (Věc C-588/20)
      (2021/C 53/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Hannover

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Landkreis Northeim

         Žalovaná: Daimler AG

         Zúčastněné: Iveco Magirus AG, MAN SE, MAN Truck & Bus SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH

         Předběžná otázka

      Musí být rozhodnutí Evropské Komise ze dne 19. července 2016 (1) přijaté v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39824 – Nákladní vozidla) vykládáno v tom smyslu, že konstatování uvedená v tomto rozhodnutí Komise se vztahují i na zvláštní/speciální vozidla, konkrétně vozidla pro svoz odpadu?

         (1)  Oznámeno pod číslem C(2016) 4673 final, souhrnná zpráva o rozhodnutí zveřejněna v Úř. věst. 2017, C 108, s. 6.